Пушкін а. с. - Про що я думаю і що відчуваю читаючи листа Тетяни\nПушкін а. с. - Про що я думаю і що відчуваю читаючи листа Тетяни\n"Євгеній Онєгін" - твір, що знайомить yас з культурним життям дворянського суспільства. Саме в цьому романі відбилися високий профес сіоналізм і унікальність Пушкіна як поета. Ще на самому початку твору він знайомить нас з основними дійовими особами, дуже точно розкриває їх характери і переживання, красиві рядки присвячує російської природі. Протягом усього роману автор знаходиться поруч зі своїми героями, разом з ними радіє і сумує. Особливо ніжні почуття поет відчуває до Тетяни, яка є його "милим ідеалом". Саме цій провінційній панночці з непомітною зовнішністю і багатим внутрішнім світом віддає Пушкін свої симпатії і любов. Знайомлячи нас із Тетяною, він говорить, що з дитинства його героїня відрізнялася від одноліток:\nАле ляльки, ще в роки\nТетяна в руки не брала;\nПро вести міста, про моди\nБесіди з нею не вела.\nІ були пустотливі\nЇй чужі ...\nПоет точно передає характер дівчини в наступних рядках:\nЯк сарна, полохлива,\nВона в родині своєї рідної\nЗдавалася у чужій.\nЗахопившись любовними романами, Тетяна склала собі образ ідеального чоловіка і лише чекала людину, схожу на вигаданого нею казкового принца.\nДавно її уяву,\nЗгораючи млістю і тугою,\nАлкала їжі фатальний,\nДавно сердечне ловлення\nТісно їй діте груди;\nДуша чекала ... кого-небудь ...\nІ в цей час будинок Ларіним відвідує нова людина. Людина розумна, вихована і витончений; людина, що належить до вищого суспільства; людина, настільки схожий на Її Героя! Тетяна закохується і, згоряючи від переживань, пише Онєгіна.\nПрочитавши листа вперше, я була вражена силою виражених в ньому почуттів. Слова ввібрали в себе страждання героїні, вони живуть і немов тремтять від напруги. Всі лист читається на одному диханні, і в уяві виникає образ мучимой соромом і ураженої своєю сміливістю Тетяни, до цього такої сором'язливою і мовчазною. Дівчина розуміє, що вона хвора Онєгіним, і лист не вилікує її, а лише полегшить страждання.\nМені здається, що, зізнаючись у любові, Тетяна не усвідомлювала повністю, чим вона ризикує, якщо про її вчинок стане відомо оточуючим: на ті часи зізнатися в коханні чоловікові вважалося нечуваною зухвалістю. Але, може бути, її просто не турбувало думку суспільства, що складається з низьких і порожніх людей?\nТетяна живе в прекрасному світі Річардсона і Руссо і, ділячи оточуючих на поганих і хороших, бачить лише дві розгадки характеру Євгенія.\nХто ти, чи ангел мій ласкавий,\nАбо підступний спокусник:\nМої сумніви до дна.\nНаївна й недосвідчена, вона повністю довіряє себе Онєгіна.\nАле так і бути! Долю мою\nТвого заступництва благаю ...\nТетяна не вірить, що Онєгін здатний висміяти її почуття:\nІ сміливо їй себе довіряю ...\nЇї Герой може бути або Грандісон, або Ловеласом. Але навіть якщо Онєгін негативний персонаж, Тетяна готова пожертвувати життям, як героїні любовних романів.\n"Загину, - Таня каже, -\nАле загибель від нього люб'язна ".\nЮна мрійниця так вірила своїм книгам, що навіть не думала про багатогранність людського характеру, про темної і світлої сторони особистості. Євген був для неї загадкою і тому був ще більш привабливий. Онєгін відмовив їй; Онєгін фліртував з Ольгою; Онєгін вбив одного! Але Тетяна любить і не може впоратися зі своїми почуттями. Так метелик летить на вогонь свічки: знаючи, що його чекає, але не маючи сил зупинитися.\nРоман у віршах "Євгеній Онєгін" А.С. Пушкін писав близько восьми років. Він довго домагався поетичного досконалості свого твору. І тільки в 1831 році воно вийшло в світ.\nУ самому центрі подій роману стоїть образ Євгенія Онєгіна. Молодого, симпатичного і розумної людини. Він з легкістю міг оволодіти дівчиною, сказавши їй лише кілька гарних слів. Але все це були порожні розваги. Онєгін завжди був одягнений модно, завжди був хороший собою. Його мучило світське суспільство того часу. Євген не міг переносити все те, що відбувалося в тих колах. Він був людиною високого духовного розвитку. Йому була неприємна вульгарність і бруд, яка охопила більшу частину світського суспільства того часу.\nЗ твору ми дізнаємося про зустріч Онєгіна з Тетяною Ларіної. Тетяна - мила дівчина, але далеко не така, якими були інші панночки. Вона не була такою легковажною і порожній, якими були інші. Бідна Тетяна, коли вперше побачила Євгенія Онєгіна, вся обімліла, вона полюбила його з першого погляду. Любов була відданою і справжньої. Дівчина покохала Євгена всій своїй чистою і світлою душею, вона щиро полюбила всім своїм добрим і чуйним серцем. Героїня насолоджувалася кожним його словом, кожним його жестом. Але, на жаль, на превеликий жаль, наш Онєгін не відчув відразу всю цінність і повноту справжнього кохання Тетяни. Він не усвідомив всю барвистість і щирість справжнього кохання Тетяни до нього.\nДеякий час наша героїня з великим трудом і муками намагалася мовчазно зберігати свої почуття. Бідна дівчина, яка поодинці чекала хоч чогось від свого коханого, не зуміла встояти, її почуття були сильні, і вона не могла більше чекати. Тетяна Ларіна вирішила написати лист Євгенія Онєгіна. У листі Тетяна відкрито повідала Онєгіну про свої почуття, вона не приховала жодного звуку, жодної сльозинки свого серця. У листі вона віддала йому всю змучену любов'ю і стражданнями свою душу і серце.\nЯк шкода ... Як шкода ... Чому ...\nЧому наш Онєгін не зрозумів? Чому він не зрозумів відразу всю чесність і щирість цього почуття? Тетяна так відкрито, так ніжно любить його. Але він не розуміє, і це приводить читача в жах. Усі м'язи тіла здригаються, коли читаєш лист Тетяни до Онєгіна, і не можеш повірити в те, які сильні почуття можуть існувати на нашій планеті, що таке високе і дуже цінне відчуття буває без відповіді. Тетяна страждає, вона не може спати, їсти, почуття переповнюють її всю. У її бідній голівці діється щось незрозуміле. Її ніхто не розуміє, ніхто не може їй допомогти. Слова в листі не можуть не зачепити душу людини. Кожне слово, кожен звук у листі пройняті чимось незвичайним, якийсь могутньою силою, силою самого чистого почуття - почуття любові.\nАле, на превеликий жаль, всю суть і сенс почуттів Тетяни Євген зрозумів дуже пізно. І мені дуже шкода, що така важлива і сильне почуття не з'єднало двох люблячих людей.\n"Євгеній Онєгін" - саме задушевне твір Пушкіна. Головні герої цього роману - Онєгін і Тетяна. В особі Тетяни Пушкін відтворив російську жінку. Вона любила своїх рідних, але не відкривала їм ніколи внутрішній світ своєї душі, щось їй підказувало, що вони люди іншого світу, вони її не зрозуміють. Натура Тетяни не складне, але глибока і сильна. Її задума була подругою з колискових днів, її життя було одноманітна. І перше сильне почуття любові вона зазнала до Онєгіна. Сказати словами йому про це вона не могла. Тетяна відчувала величезний страх за свої почуття, але, не змирившись з ними, вона написала лист до Онєгіна:\nЯ до вас пишу - чи не доволі?\nЩо я можу ще сказати?\nТак починається лист Тетяни. Воно перейнято жагою кохання, болем, переживаннями. Тетяна пише про те, що вона жила в спокої, ніщо її не хвилювало, душа її мовчала, але в одну мить все змінилося, вона прокинулася й ожила, в її душі все співало від того, що до неї прийшла любов, але їй вона принесла тільки страждання. Вона жила надією, щоб побачити Онєгіна:\nКоли б надія мала\nХоч рідко, хоч на тиждень раз,\nУ селі нашої бачити вас ...\nВона була б щасливою дружиною, спокійно, але тим не менш пристрасно і глибоко любила б свого чоловіка, вся віддалася б своїм материнським обов'язків:\nЗа серця я знайшла б одного,\nБула б вірна дружина\nІ добра мати.\nАле ніхто інший не міг зайняти її серця.\nЯ вважаю, сильна, пристрасна любов по-справжньому була. І це доводять подальші рядки з листа:\nУ снах мені ти був,\nНезриме, ти мені був вже милий,\nТвій дивний погляд мене морив,\nВ душі твій голос лунав ...\nВони наповнені вищими почуттями.\nГероїня любила щиро, очікуючи позитивної відповіді. Перше, що з нею сталося, коли вона побачила його:\nВся обімліла, запалала\nІ в думках мовила: ось він!\nІ Тетяна пише йому про те, що Онєгін давно поруч, допомагав їй і говорив з нею.\nНе знаючи, якою буде відповідь, Тетяна вручає свою долю йому. Її довірливість мені подобається, подобається, що вона не бреше, правдива і відкрита у своїх почуттях, впевнена, що він її зрозуміє. 'Читаючи лист, відчуваєш піднесеність. Але, ще не знаючи кінця твору, я думала, що Онєгін її зрозуміє. Але він, такий розумний, тонкий і досвідчений, так добре розуміє людей і їхні серця, не зміг зрозуміти з листа Тетяни, що ця бідна дівчина осяяна пристрасною любов'ю. Не помітив ні сум'яття, ні страждання, ні слідів сліз на обличчі Тетяни. Він був єдиною людиною, кому вона відкрила свій внутрішній світ. Але щось мені підказувало, що холодність Онєгіна розтане, він ще згадає і не раз буде думати про неї, про її листі. Він - страждає егоїст, який не любив розпливатися в мріях, більше відчував, ніж говорив, і не всякому відкривався. Він навіть не знав, що йому треба, чого йому хочеться. Він не прагнув стати великою людиною. Він вів порожнє життя.\nЯ думаю, Тетяна вчинила правильно, написавши лист, так як воно відіграло чималу роль у житті її і Онєгіна. Вона нічого не приховала, довірилася і отримала відповідь на своє визнання, який її дуже поранив, зате це було щиро з боку Онєгіна, так як найстрашніше в наш час - це коли людина говорить, що любить, щоб не образити, а сам нічого не відчуває і не відчуває.\nМені здається, цей лист доводить справжню любов, яка приходить до тебе вперше, і ти сподіваєшся на взаємність. А коли людина може так любити, він цвіте, і життя стає набагато радісніше від свідомості, що тебе люблять, що можна спертися на чиєсь плече. Можливо, це те, чого хотіла Тетяна.\n"Життя без кохання не життя, а існування, без любові жити неможливо. Для того й дана душа людині, щоб любити ", - стверджує М. Горький.\nЛюдина, якій Всевишній подарував такий талант, як любов, повинен радіти з цього, тому що справжня любов всього одна. У ній полягає щастя, радість до життя, ніжність, ласка і переживання. І всі ці почуття дуже приємні, особливо якщо любов взаємна. Але багато випадків, коли любов призводить молодих юнаків та дівчат до смерті, до самопожертви заради кохання. Чому це трапляється? Нерозділене кохання? А як хотілося б, щоб всі люди були щасливими, вміли любити, поважати і цінувати почуття кожної людини! .. Тоді, напевно, не було б першої та другої світової воєн, боїв в Афганістані, не було б стількох смертей ...\nЯк хотілося б, щоб кожна людина навчився любити так, як Тетяна - героїня твору А.С. Пушкіна "Євгеній Онєгін". Ця дівчина віддає всю себе заради любові, що підтверджує її лист до Євгена.\nУ ньому вона показала, що дуже сильна і чиста душею, бо не всі вміють висловлювати свої думки і почуття:\nІнший! .. Ні, нікому в світі\nНе віддала б навіки я!\nТо в Вишньому судилося раді ...\nТе воля неба: я твоя.\nТетяна не хоче любити нікого іншого, крім Онєгіна. Вона всією душею поринає у свою любов:\nКожен рядок її листи пронизана незвичайної ніжністю, що змушує задуматися про те, для чого живе людина, у що він вірить.\nКілька разів я перечитувала цей лист і стільки ж разів відчувала біль у душі. "Невже можна так любити?" - Задавала я собі питання.\nУяви: я тут одна,\nРозум мій кінчається,\nІ мовчки гинути я повинна.\nЦі рядки наповнені тугою і смутком. Дівчина страждає від того, що вона соромиться свого першого кохання і не знаходить поруч з собою людину, якій вона могла б розповісти про свої переживання.\nВсе життя моє була запорукою\nПобачення вірного з тобою;\nПовік ти охоронець мій ...\nТетяна наперед передбачає у своєму листі, що ця любов на все життя. Вона зізнається в тому, що все це час, який прожила, шукала людину, яку хотіла полюбити по-справжньому. Ним виявився Євгеній Онєгін. Але всі знають, що найважче зцілити ту любов, яка спалахнула з першого погляду. Саме в такій ситуації опинилася наша Тетяна. Ця мила, добра дівчина навчила мене щирості, тому що вона не приховувала своїх почуттів і не перебільшувала ніколи. Вона писала в листі точно і чітко, залишаючи у кожному рядку шматочок своєї душі.\nПовірте: мого сорому\nВи не дізналися б ніколи,\nТетяна не вимагала чогось натомість своєї любові, їй був приємний образ коханого. Вона хотіла бачити його, розмовляти з ним, мріяти про нову зустріч. Звичайно, дівчина сподівалася на те, що Онєгіну вона теж подобається. Її не покидала віра в добре майбутнє, яке зв'язало б їхні серця. Вона чекала відповіді на свій лист і бажала почути тільки правду.\nЛист Тетяни проникло в мою душу, і хочеться жити, надіятися і любити ...\nТетяна! Судити я не буду\nТобі за ті почуття в листі,\nЯкі ти написала\nТому, хто приходить у сні.\nНехай буде йому байдуже\nЛист твоє, щирість почуттів!\nХочу, щоб тебе забула\nЗовсім неприємна смуток.\nТи страхом своїм завмирала,\nПисала всю правду в листі,\nСоромилася, але почуттів не приховувала ...\nЗа весь вдячна тобі!\nСпасибі, що ти навчила\nМене поважати і цінувати,\nСкажу тобі, Таня: "Спасибі,\nЩо ти навчила любити! "\nРоман "Євгеній Онєгін" було розпочато А.С. Пушкіним у південній посиланням (9 травня 1923 р.) і закінчений Болдинская восени (5 вересня 1831 р.). Своєю улюбленою героїні Пушкін дає народне ім'я - Тетяна, підкреслюючи його незвичайність для роману, зв'язок з ним старовини.\nТетяна - провінційна дворянська дівчина зі звичайної сім'ї того часу. Становлення душі героїні проходило в повній залежності від народної культури, моралі Росії. Я думаю, вона розуміла, що живе в країні, де жінка не має права голосу, і вона готувалася до такої ж долі, але все ж таки їй здавалося, що вона заслуговує на більше. Спокій і життя сім'ї іноді порушували гості, здавалися їй нецікавими, обмеженими людьми, які могли говорити тільки про повсякденні справи, про побут. Я думаю, Тетяна розуміла, що ці люди іншого світу, що вони не зрозуміють її, і тому не відкривала нікому своєї душі. Духовний світ Тетяни багатий і насичений. Одноманітність гнітило її, і вона змушена була шукати інші інтереси: мріяла, зустрічала схід, замикалася в собі, багато думала. Вона була не дуже красива, але, побачивши її, люди симпатизували саме їй, а не порожній Ользі:\n... Ні красою сестри своєї,\nНі свіжістю її рум'яної\nЗдавалася дівчинкою чужий\nАле ось в життя Тетяни приходить любов, душа її світиться, оживає:\n... Вона сказала: це він!\nНа жаль! Тепер і дні, і ночі,\nІ жаркий самотній сон,\nВсі повне ним ...\nЧитаючи листа Тетяни, мені здається, кожен зрозуміє, що це - "лист, де серце каже, де всі назовні, всі на волі". Тут видно душа героїні, її щирі, потаємні почуття і думки; ми бачимо її "дівчинкою несміливої, закоханої, бідної і простий":\nХто їй навіяв ніжність,\nІ слів люб'язну недбалість?\nХто їй навіяв солодким дурниця,\nБожевільний серця розмова,\nІ захоплюючий, і шкідливий?\nЯ думаю, що любов Тетяни була ніжною і в той же час пристрасною. Я вважаю, що потрібно було дуже сильно любити, щоб зважитися написати Онєгіну першої, а також ставитися до любові серйозно і самовіддано. Читаючи лист, розумієш, що таку величезну і щиру любов можна зустріти дуже рідко, а деякі люди взагалі ніколи не зможуть полюбити тому, що не заслужили її. Я думаю, Тетяна прийняла свою любов, як дар, якого гідні всі. Їй було страшно, соромно писати листа, але іншого виходу вона не бачила. Вона трохи боялася, але вирішила випробувати долю до кінця. Вона сподівалася, що Онєгін все ж любить її і, можливо, він - її доля. Тетяна впевнена, що їх зустріч запропонована небом, вона не уявляє життя з іншою людиною:\nТетяна пише, що віддає себе на волю коханого, і він має право її "презирством покарати". Лист пройнятий ніжністю, надією на щастя, щирістю, чесністю, довірою до коханої людини, але в той же час у листі відчувається смуток, "душі дівочої тривогу", страх, що коханий її не зрозуміє і змусить страждати:\nКінчаю! Страшно перечитати ...\nСоромом і страхом завмираю ...\nЧитаючи лист, мені разом з героїнею хочеться дізнатися, що ж буде далі: Онєгін - "ангел чи зберігач, або підступний спокусник". Тетяна просить дозволити її сумніву, подарувати їй щастя і позбавити від "гірких мук", вона просить захистити її почуття. Мені стає дуже шкода Тетяну, я переживаю і сподіваюся разом з нею. Мені шкода її ще й тому, що тоді вона не могла нікому розповісти про свою любов, попросити допомоги, ради, повинна була соромитися кохання, але в той же час я трохи заздрю тому, що вона змогла полюбити так щиро, змогла переступити через забобони дворянського суспільства. Мені здається, що сила кохання Тетяни змусила Онєгіна коливатися, адже лист дівчини нагадало йому так багато хорошого, молодого і чистого, що було в його житті на самому початку, але байдужість відіграло головну роль, і він пройшов повз почуттів Тетяни. І все ж я не засуджую Онєгіна за це. Я вважаю, що він вчинив благородно, не скориставшись невинної душею, чесно сказавши їй про те, що він не може стати її чоловіком. Тетяна не очікувала такої відповіді, вона не могла зрозуміти, чим не догодила Євгену, багато плакала, переживала, не спала ночами, чекала, що коханий передумає.\nУ листі Тетяни Пушкін особливо підкреслює її розум, моральну чистоту, простоту. Я вважаю, що кожна людина, прочитавши роман "Євгеній Онєгін" або хоча б один лист Тетяни Ларіної, зрозуміє, якою насправді повинна бути любов, але в той же час, я думаю, тільки читаючи, не навчишся любити по-справжньому, тому що це благородне почуття має бути закладено в самій людині і розвивати його потрібно з самого дитинства. Мені здається, що кохання приходить завжди до людей з відкритою душею, які шанобливо і терпляче ставляться до своїх обранців, які мріють випробувати це почуття і чекають на нього.\nНаша пам'ять зберігає змалечку добре ім'я Пушкін. Кожен рік на уроках літератури ми читали твори цього чудового поета: казки і вірші, поеми та повісті. І ось прочитали роман у віршах "Євгеній Онєгін".\nЦе твір відрізняється від тих, з якими знайомилися раніше, з композиції. У романі багато ліричних відступів та роздумів автора. Головними героями твору є Євгеній Онєгін і Тетяна Ларіна. Євген - молодий дворянин, достатньо освічений, не обділений красою молода людина. У свої вісімнадцять років він вже встиг втратити інтерес до життя. Йому вже все знайоме і все викликає "російську нудьгу". Тетяна ж - спокійна скромна дівчина. Вона живе у своєму світі, в якому багато різних образів з французьких романів. Дівчина не любила грати в галасливі ігри з іншими дітьми, у неї не було подруг. Тетяна часто зустрічала світанок біля вікна. Олександр Сергійович так докладно описує її, тому що вона була його улюбленою героїнею, в ній Пушкін втілив ідеал жінки.\nВ основному сюжет розвивається навколо відносин Євгенія та Тетяни. Автор говорить про те, що Онєгін, будучи досвідченим в любовних справах, ставиться з повагою до почуттів дівчини. А також докладно описує Тетяну після знайомства з Онєгіним. Показує її хвилювання побачивши коханого. Коли дівчина була не в змозі більше приховувати свої почуття, вона написала листа, в якому відкрила Євгену свою душу. Тетяна ніколи б не розповіла про свої почуття, якщо б, як вона каже, мала надію:\nУ селі нашої бачити вас.\nГероїня пише, що готова вручити свою долю коханого і просить відповісти на лист. Автор дивується:\nХто їй навіяв солодким дурниця.\nБожевільний серця розмова ...\nТетяна ще ніколи нікого не любила. Це почуття було нове для неї, і вже, звичайно, писати такі листи ніхто не вчив. Але почуття любові немов керує рукою дівчини. Лист повно ніжності. Таке послання, безумовно, зворушило Онєгіна.\nМені ваша щирість чарівна;\nВона в волненье призвела\nДавно змовклої почуття.\nАле не настільки, щоб відповісти взаємністю. Євген не став обнадіювати Тетяну, сказав, що не гідний її любові, що любов згасла в його серці давно:\nМріям і рокам нема вороття;\nЧи не оновлю душі моєї ...\nВідповівши таким чином, Євген вступив благородно, але в той же час він був сміливий. Пушкін дає нам зрозуміти, що Онєгін став жахливим егоїстом, він нікого не любив, окрім себе. Автор ставить запитання, яким хоче більш яскраво показати збайдужілого серце Онєгіна:\nКого ж любити? Кому ж вірити?\nЯкщо навіть така дівчина, як Тетяна, не збудила ніяких почуттів у Євгена Онєгіна, то що тоді говорити про інших "красунях записних".\nЗ усього цього можна зробити висновок: не треба бути черствим і холодним, не потрібно соромитися своїх почуттів, а треба слухати своє серце і голос розуму, тоді в житті все складеться так, як хотілося б, а не так, як вийшло у героїв Олександра Сергійовича Пушкіна.\nЯ до вас пишу - чи не доволі,\nЩо я можу ще сказати? ..\nКриком душі починається лист Тетяни. Дівчата - провінційної дворянки, вихованої в строгості і має тверді моральні засади. З дитинства їй вселили, що повинно мати чоловіка і сім'ю, бути вірною дружиною і доброю матір'ю.\nАле душа, її дівоча душа! Вона мріє! Вона рветься до казкового принца! І ось - він! Онєгін! Той, кому "наполеглива праця тошен". Ловелас і Дон-Жуан, типовий представник дворянського стану тих років, життя проводив у ресторанах, театрах та на балах, в догляді за жінками. І ось порок і безпечність зустрілися з чистотою і відданістю. Онєгін зустрівся з Тетяною.\nДівоча душа сколихнулася і спалахнула пристрастю. Вона любить і боїться сили своєї любові. А ще боїться бути знедоленою. "Тепер я знаю, в вашій волі мене погордою покарати". Відчуваючи докори любовної борошном, вона "спочатку ... мовчати хотіла ". Мріяла жити очікуванням наступної зустрічі:\nВона готова була ловити кожне його слово, радіти навіть швидкоплинному погляду коханого:\nВам слово мовити і потім\nІ день і ніч до нової зустрічі.\nТільки любив сам зрозуміє її почуття. Щастя і біль, радість і мука ... Вони йдуть поряд. Він - презирливо нудьгуючий в цій глушині світський лев. І вона:\nА ми ... нічим не славні,\nЦя розумна дівчина цілком усвідомлює всю прірву між ними, і знання це лише посилює її "гірке мучення". Природно, вона розуміє, що все могло б бути в її життя інакше:\nПриборкавши з часів (як знати?),\nІ, напевно, Тетяна була б по-своєму щаслива і задоволена життям. Але "воля неба" - зустріч відбулася.\nЯк глибокі і прекрасні почуття цієї дівчини! Як хочеться їй повірити в чудове дивовижність! "Незриме, ти мені був вже милий". Птах надії знялась і піднеслася до небес, осіняючи об'єкт любові казковим світлом. Але що ж це за хробак сумніву ворухнувся раптом?\nБути може, це все пусте ...\nЧому ж раптом виникає це питання? Просто вроджена чи це обережність або результат роботи розуму, який пробився крізь щільне кільце емоцій? Проте почуття перемагають:\nСльози, на жаль, марні. Тетяна живе надією на диво. Вона тремтить в очікуванні відповіді: "Розум мій кінчається". Одна, вимушена приховувати свої почуття від оточуючих, вона несміливо сподівається і чекає:\nЯ чекаю тебе; єдиним поглядом\nНадії в серці оживи\nЧи сон важкий перерви,\nВчинок складений. Лист відправлено. Залишається лише покластися на порядність і честь об'єкта зітхання. Але чи є вони?\nА.С. Пушкін перевіряв своїх героїв справжнім почуттям - любов'ю. Але, на жаль, не витримав цього випробування головний герой роману: злякався, відступив. Коли ж настало прозріння, виявилося, що вже пізно, нічого повернути і виправити не можна:\n50.3кб. | скачати\nСучасні поети - Що я відчуваю читаючи вірші сучасних поетів.\nПушкін а. с. - Читаючи пушкіна\nПушкін а. с. - Тетяни\nКоли я думаю про сучасну Росію\nПушкін а. с. - Сон Тетяни.\nПушкін а. с. - Любов Тетяни\nПушкін а. с. - Сон Тетяни\nПушкін а. с. - Лист Тетяни\nПушкін а. с. - Образ Тетяни Ларіної


Біжу, щоб Соня чула! Руслан Кравченко | dobro.ua - допомога Україні\nЗібрано 468675486 грн\nБіжу, щоб Соня чула! Руслан Кравченко\nРуслан Кравченко – спортсмен, гравець регбійного клубу "Дніпро". "Неподалік від мого будинку знаходиться реабілітаційний центр для дітей зі зниженим слухом. Зустрічаючи їх у транспорті й на вулиці я бачу, як вони спілкуються жестами, й розумію, що їх світ ніби відділений від нашого невидимою стіною. Мені б дуже хотілося, щоб ця стіна зникла. Я біжу, щоб Соня Дірявка змогла добре чути й навчилася говорити. Я біжу за рівні можливості для всіх дітей нашої країни.\nЩо я знаю про Соню – вона третьокласниця й навчається у спеціалізованій школі для дітей із вадами слуху. Знаю, що вона добре малює і вміє танцювати (а ви в курсі, що слабочуючі можуть чудово танцювати?), Соня займається в хореографічній студії при школі.\nА говорить Соня погано, тому що в останні місяці лікарі прописують в її карті вже третій ступінь приглухуватості, а її апарати відповідають другому ступеню (за останні 2 роки слух погіршився). З однокласниками Соня спілкується за допомогою жестової мови, і, може, сама не помічає своєї проблеми, але стіна між нею та іншими світом зростає. Тому що можна навчитися добре говорити тільки в разі, якщо ти чітко чуєш. Без хороших апаратів у Соні немає на це шансів.\nФахівці підібрали Соні потужні апарати – в них вона розрізняє слова, вимовлені пошепки, на відстані 3 метрів (при цьому не бачачи обличчя мовця). Але апарати та витратні матеріали коштують 52 000 грн – у батьків Соні немає таких грошей. 6 700 грн вже зібрано небайдужими людьми. Якщо кожен із нас підключиться до збору, я впевнений, ми дуже швидко його закриємо! Розраховую на знайомих і незнайомих людей, на спортсменів і тих, хто неохоче робить зарядку вранці: давайте допоможемо Соні! (dobro.ua/uk/project/3886/)\nВосени я вперше брав участь в марафоні й прийшов 33-м із більш ніж 200 бігунів практично без підготовки. Цієї весни моя мета вимірюється не тільки метрами й хвилинами, а й гривнями. Це буде мій перший благодійний марафон, і я розраховую зібрати 2 000 грн, щоби Соня чула!


Повноекранний Nokia 5.1 Plus на чистому Android вийшов на російський ринок - hi-tech-news.com.ua\nПовноекранний Nokia 5.1 Plus на чистому Android вийшов на російський ринок\nКомпанія HMD Global оголосила про старт продажів на російському ринку нового смартфона Nokia 5.1 Plus. Це модель середнього класу з восьмиядерним процесором, великим дисплеєм з тонкими рамками, подвійною камерою з підтримкою технологій штучного інтелекту і чистої версією Android Oreo з регулярними патчами безпеки і гарантованим оновленням до Android Pie.\nСмартфон оснащений 5,8-дюймовим дисплеєм з роздільною здатністю HD+ і вирізом у верхній частині екрана. Передня і задня панелі прикриті зігнутим 2,5-склом, а товщина апарату становить 8 мм.\nNokia 5.1 Plus побудований на базі восьмиядерного процесора MediaTek Helio Р60 і підтримує технології штучного інтелекту для забезпечення високої продуктивності та енергоефективності. Модель оснащується 3 ГБ оперативної пам’яті і накопичувачем на 32 ГБ з можливістю розширення картами пам’яті microSD об’ємом до 400 ГБ.\nОсновна камера Nokia 5.1 Plus включає два сенсора з роздільною здатністю 13 і 5 Мп. Вона підтримує фазовий автофокус і функцію цифрової стабілізації, компенсує тремтіння телефону в руках користувача. Застосування технологій штучного інтелекту дозволяють робити портретні знімки з ефектом глибини різкості для розмиття фону. Ці ж можливості представлені і в 8-мегапіксельною фронтальною камерою.\nNokia 5.1 Plus випущений в рамках програми Android One і працює під управлінням операційної системи Android Oreo без сторонніх компонентів. Він гарантовано отримає оновлення до Android 9.0 Pie.\nМодель буде доступна в трьох кольорах: чорний глянсовий, матовий білий і глянсовий індиго. Орієнтовна роздрібна ціна становить 15 990 рублів.


Головна Новини День державного Герба України\nНа даний момент 1440 гостей на сайті\nТризуб є давнім українським символом. Його найдревніше зображення, віднайдене археологами, датується X століттям. Припускають, що це був магічний знак роду, оберіг. Загалом же історія українського тризуба починається з древнього князівського роду Рюриковичів, при яких цей символ карбувався на всьому – від грошей та печаток до цеглин, з яких будували храми.\nСин Святослава, князь Володимир Великий (963–1015) продовжив традицію батька та вдосконалив його герб, додавши до нього ще один зубець, а після хрещення Русі – горизонтальну лінію до середини, щоб зобразити хрест. Саме за Володимира тризуб набув звичного нам вигляду, ставши знаком княжої держави.\n24 червня 1991 року був оголошений конкурс щодо створення Державного герба. Журі розглянуло понад 200 варіантів, серед яких 192 містили різні зображення тризуба. У конкурсі перемогла робота історика-геральдиста Андрія Гречила та художника Івана Турецького в стилі князя Володимира, адже саме він об'єднав українські землі.


Пісня, яка заворожує і зворушує – Школьные сочинения\nHome | 💡Твори з літератури | Пісня, яка заворожує і зворушує\nДавно цікавлюся гуртом “Океан Ельзи” і його солістом Святославом Вакарчуком. Це, як кажуть, – наше, українське. Приємно й те, що гурт однаково популярний як у себе на батьківщині, так і за кордоном.\nГурт співає українські пісні, що теж тішить мої національні почуття. Багато пісень стали хітами, багато з них пішли в народ. Однак є у Святослава одна пісня, яка є лише його, особистою.\nЩоб виконати її іншому співакові, треба ввійти у стан душі Вакарчука, відчути те, що відчуває він. Мова йде про пісню “Така, як ти”.\nТа коли я побачила кліп на цю пісню, була просто вражена, як і самою піснею. Рідко побачиш кліп, щоб він був так гармонійно поєднаний із текстом і музикою. А тут кліп виявився не менш філософським і водночас вишуканим і шляхетним.\nУ кліпі присутня літня жінка, вірніше – її тінь, її світлий прозорий образ. Але ця жінка не може бути матір’ю – забагато ніжності та інтимності. Тож виходить, що пісня присвячена коханій жінці. Герої вже не разом, але прекрасні спогади і стільки любові й ніжності у їхньому плавному кружлянні:\nТвір на тему: Пісня, яка заворожує і зворушує


Ложка меду. Берлін ствердив зміни на кінематографічній карті - Статті - KINOKOLO.UA\nЛожка меду. Берлін ствердив зміни на кінематографічній карті\n20 лютого ювілейний, 60–й за ліком, Берлінський кінофестиваль завершив свою роботу. Журі, очолюване німцем Вернером Герцоґом, присудило Золотий та кілька Срібних призових Золоте звірятко отримав 46–річний турецький режисер Семіг Капланоґлу за фільм «Мед». Гран–прі журі «Срібний ведмідь» очікувано дістався румунській картині «Якщо я хочу свистіти, я свищу» Флоріана Сербана. Не менш очікуваним виявився «Срібний ведмідь» за режисуру — Роману Полянському («Письменник–привид»): треба ж було заявити про солідарність митцеві, що перебуває під домашнім арештом за справжні чи уявні гріхи давно минулих літ.\nКращою актрисою визнали японку Шинобе Тераджиму за виконання ролі у стрічці «Гусінь». Ну а далі тріумфували росіяни — Сєрґєй Пускєпаліс та Ґріґорій Добриґін отримали свого «Ведмедя» як кращі актори фестивалю. Так відзначили їхню участь у фільмі Алєксєя Попогребського «Як я провів цим літом / Как я провел этим летом». Кращою операторською роботою визнали працю Павла Костомарова у тій же російській стрічці. За сценарій заохотили китайця Ван Кананя («Разом поодинці»). Приз імені Альфреда Бауера за новаторство у кіно отримав Флоріан Сербан. А от критики, журі ФІПРЕССІ, віддали свої симпатії фільму «Родина» данійки Перніли Фішер Крістенсен, що закцентувала фундаментальну непроминущість родинних цінностей (це, власне, було основним сюжетом більшості конкурсних фільмів).\nПерше, на що звертаєш увагу, — переміг європейський Схід: Туреччина, Румунія, Росія, така собі східноєвропейська «дуга». Це справедливо. Бо саме ці країни в останні роки прогресували не тільки в кіноіндустрії, а й у кінокультурі. Чого відбірники Берлінале не завжди хотіли помічати, особливо коли йшлося про російських кінематографістів. Турків, звісно, важче було не помітити — хоча б тому, що турецька діаспора в Німеччині надзвичайно потужна і, власне, німці незрідка виступають у ролі фінансового «тягача» окремих фільмів (як і у випадку з «Медом»). Румуни у кіносвіті нині взагалі є модною кінематографією: нове режисерське покоління явило світові новий образ цікавої і самокритичної нації, що переживає період загостреної рефлексії. А от у російському кіно становлення нового покоління Берлін уперто не бажав помічати. Точніше так — за молодими спостерігали і заохочували, але тільки включенням до «Панорами» та «Форуму», офіційних і престижних, одначе все ж не головних на Берлінале. І от, нарешті, не тільки включення до конкурсної програми, а й призова фіксація: молоді кінематографісти Росії сягнули світового рівня.\nТой, хто несе срібні «яйця»\nУзагалі–то Берлін припізнився — досить згадати один лишень недавній «Срібний лев» у Венеції Алєксєю Ґєрману–молодшому за картину «Паперовий солдат». Хоча й у самій Росії народження й існування молодого покоління досі дебатується. На останньому фестивалі «Кінотавр» у Сочі програма молодих була активно підтримана кінокритиками. Натомість старше покоління та консервативна частина вітчизняного кінобомонду дедалі частіше виявляє негативізм: мовляв, ці молоді зайнялися відродженням пріснопам’ятної «чорнухи», сучасну Росію вони бачать тільки як щось порочне і занепадницьке. Й відтак чи варто фінансувати отаку «непатріотичність»? Відлуння таких дискусій почулося й у Берліні. На прес–конференції продюсер фільму «Як я провів цього літа» Роман Борисевич із сумом зауважив: «В російському кіно з’явилася «нова хвиля»... Ще рік–два тому я дивився у завтрашній день з оптимізмом. Нині ж імовірність фінансування молодих режисерів дорівнює нулю. Бо гроші тепер будуть в одних руках...».\nІдеться, звичайно, про нові схеми фінансування кіно з державного бюджету. Судячи з усього, гроші виділятимуть ліченим кінокомпаніям, які забезпечуватимуть виготовлення великоформатного, блокбастерного кіно. Патріотичного спрямування. За взірець правитимуть радянські фільми... Головний ідеолог пропонованих змін — Нікіта Міхалков, чий авторитет і харизма, вкупі з умінням дружити з «верхами», роблять свою справу.\nВідтак печаль Борисевича зрозуміла: кінокомпанія «Коктебель» може залишитися поза грошовими потоками. А саме ця компанія виглядає нині натхненником та лідером «нової хвилі» — і фільм Попогребського, і програма стрічок, що стала головною подією «Кінотавра» («Божевільна допомога» Бориса Хлєбнікова, «Вовчок» Василя Сигарєва, «Казка про темряву» Ніколая Хомерікі) спродуковані тут. Будемо сподіватися на перемогу здорового глузду. Успіх Попогребського в Берліні є важливим і з цього боку — не будуть же різати курку, що несе срібні (у даному разі) яйця.\nДва слова про оператора Павла Костомарова. В Росії (як і в Україні, до речі) завжди була і лишається дуже сильною кінооператорська школа. 35–річний Костомаров є гідним її продовжувачем. Зняв він і попередню, у чомусь програмну (і за титульною назвою також), стрічку Попогребського «Прості речі». Відомий ще і як режисер–документаліст, причому із нахилом до експерименту з різними засобами кіномови і мовлення (нещодавно в Будинку кіно показували його фільм «Мати»). Креативна людина, з такими російське кіно точно не пропаде.\nЩо день останній...\nОстанні два робочих дні Берлінале не принесли особливих подій. Хіба що для українців було приємно побувати на прийомі, влаштованому Українською кінофундацією у фешенебельному залі готелю Mariott. Попри всю скромність нашої присутності на фестивалі, Фундація прагне тримати марку і заявляти про те, що ми є, понад те — що будемо. Посол України в Німеччині Наталя Зарудна у розмові зі мною акцентувала увагу на роботі українського кіноклубу в Берліні. Щомісяця в ньому показують нові стрічки та влаштовують їх обговорення. За кілька хвилин уже інша співромовниця, українка, що мешкає у німецькій столиці, сказала мені, що проблемою роботи клубу є фільмовий репертуар: показують майже винятково стрічки, що презентують Україну як щось депресивне й темне. «Дайте світла!— вигукнула жінка. — Невже у нас усе так погано?»\nНа прийнятті була і Катерина Ющенко, голова наглядової ради Міжнародного благодійного фонду «Україна 3000». На моє запитання, що ж буде тепер із фондом, запевнила: справжня робота тільки починається. Будемо сподіватися...\n...Закривала фестиваль позаконкурсна японська картина «Про її брата» 79–річного Йджі Ямади. Зворушлива історія про те, як родина намагається порятувати одного зі своїх членів. Сімейна сага, сімейна історія — дідусь онукам, щемно й зворушливо.\nОдначе свої фестивальні враження я узагальню вже в підсумковій публікації з Берлінале.


Новий кросовер Citroen DS4 буде дуже технологічним - Автопоради - твій гід у світі авто\nдодому Електро Новий кросовер Citroen DS4 буде дуже технологічним\nЯкою буде новий французький «кросхетч» – конкурент Audi SQ2, BMW X2 і Mercedes GLA. Одне можна сказати точно – він буде дуже технологічним\nТак виробник вже заявив про сенсорне керування, коли до панелей і екрану навіть не доведеться торкатися – досить жестів. Також у автомобіля буде встановлена камера нічного бачення. Якщо говорити про «залізо», то на автомобілі будуть застосовані: підвіска з електронокерованими амортизаторами (жорсткість залежить від типу дорожнього покриття), адаптивний круїз-контроль з функцією утримання автомобіля в смузі і новітні поворотні фари.\nТехнічно, в основу моделі ляже платформа EMP2, на якій, в тому числі, базується флагманський седан DS 9. Для хетчбека заявлена гібридна силова установка, яка складається з 180-сильною турбочетвірки 1.6 і електромотора, які сумарно розвивають 225 кінських сил. Запас зеленого ходу (на електриці) – 50 кілометрів.\nпопередня статтяЕксклюзивний спорткар Dodge Viper GTS CS стане лотом аукціону\nнаступна статтяПоліцейські з’ясовують обставини смертельної ДТП у Великомихайлівському районі на Одещині


Зображення ідеалів добра і справедливості в романі Жуля Верна “Діти капітана Гранта” | Твори з зарубіжної літератури\nЖуль Берн створив новий тип пригодницького роману – роман про науку та її безмежні можливості. Він показав себе винахідником не тільки щодо наукової фантастики, а й у доборі сюжетів, які відзначаються невичерпним розмаїттям, оригінальністю, новизною. Яскравим прикладом цього є найвідоміший твір письменника “Діти капітана Гранта”.\nГерої твору Жуля Верна – мандрівні вчені, винахідники, дослідники – завжди розумні, вольові, шляхетні люди. Вони не знають, що таке вагання, суперечності, сумніви. Обравши ціль, вони йдуть до неї, долаючи всі труднощі й небезпеки.\nГерой роману “Діти капітана Гранта” безкорисливий лорд Гленарван разом із своїми вірними супутниками відправляється на пошуки нескореного шотландця Гранта, який мріяв про заснування на далеких островах колонії вільних людей. Члени експедиції – однодумці Гранта, тому назва роману символічна.\nСміливцям, що вірять в успіх своєї справи, під силу будь-які труднощі. Вони визволяють один одного з біди. Сильний приходить на допомогу слабкому. Дружба зміцнюється суворими випробуваннями. Злодії й негідники\nбудуть покарані, справедливість переможе, мрія здійсниться. Цим пафосом пройнятий роман від першого до останнього рядка. Образи головних героїв виліплені так рельєфно, що запам’ятовуються на все життя.\nХто не знає неуважного дивака-вченого Жака Паганеля? Фанатик науки, “ходяча енциклопедія”, він завжди поєднує серйозні роздуми із дотепними жартами і смішними вчинками. Йому притаманне нездоланне почуття гумору. Разом з тим він приваблює сміливістю, добротою, справедливістю.\nПоруч із ним – шотландський патріот лорд Гленарван – робить усе можливе і неможливе, щоб розшукати невидимий слід свого вільнолюбного співвітчизника капітана Гаррі Гранта.\nСильним і мужнім характером, який розкривається у дії, загартовується у суворих випробуваннях, наділені юні герої Жуля Берна. Один з них – Роберт Грант. Для гідного сина відважного шотландця цілком природним є душевний порив – накликати на себе переслідування зграї вовків, щоб врятувати від загибелі своїх друзів.\nВи зараз читаєте: Зображення ідеалів добра і справедливості в романі Жуля Верна “Діти капітана Гранта”\n« Вбиваю у тобі\nКраткое содержание Непрошеная повесть – Нидзе »


До Дня міста Винники відбулися змагання з пляжного регбі та комбінованого корфболу (ФОТО) - Винники Plus\nСпортивний майданчик на базі відпочинку «Винниківське озеро» сьогодні, 20 серпня, зібрав команди з Львівщини, Винник і Івано-Франківщини на турнір із пляжного регбі. Ближче до води організували змагання з пляжно-водного корфболу. Обидва турніри присвятили Дню міста Винники та 25-ій річниці Незалежності України.\nРозпочали змагання з пляжного регбі з руханки, яку провів для всіх учасників чемпіон світу з тайського боксу Денис Ненчук у рамках соціального проекту «Зарядка ZA». У турнірі з регбі «Львів-Винники» взяли участь дорослі, юнацькі та жіночі команди. Уперше спробували свої сили у цьому виді спорту юнаки з Винник.\nВесело відбувалися змагання у корфболістів. За словами представника Обласної федерації корфболу Віктора Батяли, скомбінувати для гри пісковий і водний простір спробували вперше. Хоча змагання були без визначення місць, учасники отримали чимало позитивних емоцій, незважаючи на втому, адже було досить виснажливо бігати по піску,а потім по воді, щоби закинути м’яча у кошик.\n«Цього разу в турнірі взяли участь три команди, – розповідає спеціаліст міжнародного партнерства та інформаційної політики Винниківської міської ради Валерій Підпалюк, – з Винник, Львова і Бартківа. Змагання з водного корфболу нещодавно відбулися на території бази відпочинку «Бухта Вікінгів». Сьогодні для проведення турніру використали наше місцеве озеро. Сподіваємося, що цей вид спорту буде розвиватися у Винниках і загалом в Україні, щоб у найближчий час представляти нашу країну на європейських змаганнях».\nТеги: регбі, винниківське озеро, корфбол, Віктор Батяла, Валерій Підпалюк, турнір


Українська, Самостійна, Соборна — волею всього народу\n30 червня 2021 180\nОдна з ключових віх вітчизняної історії — проголошення 30 червня 1941 р. у Львові Акта відновлення Української держави (на знімку). Прийняття політичного документа величезної історичної ваги на Національних зборах українських діячів Західної України в уже окупованому німецькими загарбниками місті продемонструвало тяглість державницької ідеї й засвідчило всьому світові, що наш народ залишається послідовним продовжувачем державотворчих змагань, і лише у XX ст. у жорстокій боротьбі за своє право мати власну державу витворив такі державні форми самоорганізації як УНР, ЗУНР, Карпатська Україна.\n«Актом 30 червня 1941 р., — писав український громадський діяч, доктор права і політичних наук, член ОУН Петро Мірчук, — український нарід заманіфестував перед цілим світом і перед історією, що він бажає сам керувати своїм життям і що він готов боронити своє право на вільне життя у своїй власній, самостійній державі перед імперіалістичними зазіханнями кожного ворога і за кожних умов... Акт відновлення української державності та успішна політична й мілітарна боротьба проти німецького окупанта є доказом політичної зрілості, моральної сили та здисциплінованості українського народу і ввійдуть в історію як світла сторінка гідної постави української нації в важких умовинах Другої світової війни».\nВітчизняні історики, зокрема доктори історичних наук Іван Патриляк, Володимир Сергійчук, Галина Стародубець наголошують, що проголошення Акта відновлення Української держави не було звичайною декларацією, випадковістю, стихійним кроком. Це було логічне продовження національно-визвольної боротьби, значення якого полягало у політично-правовому закріплення прагнення українського народу до державної самостійності.\nЧервона Армія прийшла з репресіями, німецька — з концтаборами\n1 вересня фашистська Німеччина напала на Польщу. 6 вересня розпочалася часткова мобілізація у семи західних військових округах СРСР. На базі приведених у бойову готовність Київського та Білоруського округів створювалися управління фронтів. 9 вересня були представлені плани операцій армійських груп на Західній Україні. З німецької і радянської сторін виношувалися плани розіграти «українську карту». Від 15 вересня у Кремлі прийняли рішення розпочати свою збройну акцію, так і не дочекавшись повідомлень про падіння Варшави чи втечу польського уряду за кордон, що дозволило б Сталіну зберегти обличчя. Вночі 17 вересня господар Кремля особисто відредагував текст ноти про перехід кордону радянськими військами, яку одразу було зачитано польському послові у Москві та розіслано іноземним посольствам. У ноті зазначалося: «Радянський уряд не може... байдуже ставитися до того, що єдинокровні брати — українці і білоруси, які проживають на території Польщі, кинуті напризволяще, залишилися беззахисними. Через такі обставини Радянський уряд дав розпорядження Головному Командуванню Червоної Армії дати наказ перейти кордон і взяти під свій захист життя і майно населення Західної України та Західної Білорусії». Формальний підсумок вересневої кампанії був підбитий угодою про дружбу і кордон між СРСР і Німеччиною 28 вересня 1939 р. Радянською історіографією окупація Радянським Союзом на основі секретного протоколу щодо розподілу сфер впливу в Європі пакту Молотова — Ріббентропа між СРСР і Німеччиною частини етнічних українських територій Польщі й Румунії і встановлення на захоплених землях тоталітарного окупаційного режиму подавалася як «возз’єднання українського народу в єдиній українській радянській державі — визволення СРСР споконвічних українських земель — Західної України (1939), Північної Буковини (1940), Закарпатської України (1945) з-під гніту іноземних поневолювачів». Канадський історик українського походження Орест Субтельний вказував на характерний нюанс процесу окупації — угруповання Червоної Армії, що переходила Збруч, називалися Український фронт, а прізвище командуючого — Тимошенко.\nЖиття мільйонів людей на окупованих територіях швидко перетворилося на пекло — розпочалися примусова експропріація, масові репресії, які охопили щонайменше 20% населення, депортація. «До 27 листопада 1939 року тільки у Львові до диспозиції апарату НКВС та Червоної армії було передано 1004 помешкання. З ордером, а часом і без нього, «визволителі» самовільно займали омебльовані квартири, виганяючи їх власників у підвальні приміщення будинків чи просто на вулицю», — зазначає науковець Олександр Пагіря. Крім того, рівень принесеної побутової культури викликав у місцевих мешканців шок.\nЗа даними Українського інституту національної пам’яті, у квітні 1941 р. в УРСР діяло 62 в’язниці, з них 26 у західних областях. На час нападу Німеччини на СРСР внутрішні тюрми НКВС УРСР, в яких перебували політики, релігійні діячі, представники інтелігенції, вихідці «з буржуазії», «куркулі» були переповнені. Органами держбезпеки передбачалося вивезти заарештованих з прифронтової смуги вглиб СРСР, в табори Киргизії, Архангельської області, Красноярського краю — план евакуації включав виділення 778 залізних вагонів. Утім, транспортні засоби використовували для вивезення цінних речей, більшість в’язнів етапували пішки. На «марші смерті» багатьох розстрілювали. 7 липня 1941 р. вагони з політв’язнями з Коломиї і Буковини у Заліщиках зіштовхнули із зруйнованого мосту в Дністер. Евакуйованих із Західної України у Київ, серед них і священика Андрія Бандеру, батька провідника ОУН Степана Бандери, розстріляли в катівнях НКВС, а тіло викинули у Биківні.\n«У багатьох містах Західної України після сильних нацистських бомбардувань місцеві очільники НКВС самостійно почали знищувати в’язнів. Підставою для розстрілів стала директива народного комісара Держбезпеки СРСР Меркулова № 2445-М від 23 червня 1941 року, згідно з якою на осіб, що утримувалися в тюрмах західних областей України, складались списки, за якими вони підлягали розстрілу за місцем їх утримання у зв’язку з початком війни з Німеччиною. Розстрілювались не тільки люди, щодо яких були винесені вироки, а також ті, що перебували під слідством і не мали вироків суду.\n22 червня у Львівській в’язниці №1 виконали вироки щодо 108 осіб... 23 червня місцеві органи НКВС розпочали розстріли ув’язнених в усіх тюрмах Львова. У в’язницях Львівської області 22—28 червня (Львів, Буськ, Городок, Комарно-Рудки, Щирець, Бібрка, Жовква, Кам’янка-Бузька, Судова Вишня, Яворів, Лопатин) було розстріляно 4 тис. 591 людину. У трьох в’язницях Дрогобицької (Дрогобич, Самбір, Стрий) — 3 тис. 301, у тюрмах Станіслава (Івано-Франківськ) — 2 тис. 500, Тернополя — 1 тис., Перемишля та Добромиля — 2 тис. в’язнів, Рівного — 150, Дубно — 1 тис. 500. У Волинській області в тюрмах Луцька радянська влада знищила понад 2 тис. в’язнів (за різними даними, кількість загиблих 2754 і 3500 осіб), Ковеля — 250, Володимира-Волинського — майже 2 тисячі», — зазначають в Українському інституті національної пам’яті.\n«Я досі не можу спокійно згадувати страшних картин, які довелося побачити в перші дні війни, — писала пізніше член ОУН Галина Дідик. — Тоді, після відступу радянських військ, розшукуючи близьких мені людей, я була в тюрмах Львова, Тернополя, Бережан, Нараєва. Я бачила витягнені з катівень і потаємних ям і виставлені для опізнання рідними і друзями тисячі трупів — постріляних, помордованих, часом із слідами варварських знущань: вирізаними на тілі тризубами, виколотими очима, повідрізуваними носами, вухами, грудьми».\nГоловні удари репресій радянського режиму на заході України були спрямовані проти українських партій і рухів, зокрема ОУН, яка й проголосила 30 червня 1941 р. Акт відновлення Української держави. У планах Гітлера ніякої української держави, звичайно, не було, тож у німецьких окупантів подія викликала різку негативну реакцію, розпочалися арешти українських діячів. За таємним наказом голови РСХА Рейгарда Гейдріха під час першої хвилі масових арештів членів ОУН(б) було заарештовано 1 500 осіб.\nДо листопада 1941-го відносини ОУН (б) і німецької окупаційної влади загострилися настільки, що 25 листопада 1941 р. вийшла секретна директива німецької поліції «014-USSR», в якій вказувалося, що бандерівці готують повстання в рейхскомісаріаті, всі вони повинні бути затримані, допитані, і ліквідовані.\nПочаток боротьби з нацизмом\nУ боротьбі за відновлення суверенної української держави ОУН (б) на чолі із Степаном Бандерою планувала використати німецько-радянську війну та готувала похідні групи чисельністю до 6 000 тис, що мали вслід за Вермахтом просуватися територією СРСР.\nРадянські війська залишили Львів 29 червня 1941-го. А вже о 4.30 30 червня до міста, раніше німців, увійшов батальйон «Нахтігаль» (північна група «Дружини українських націоналістів») на чолі з Романом Шухевичем, який мав забезпечувати проголошення Акта відновлення Української держави. Невдовзі у Львів увійшла і похідна група Ярослава Стецька. Йому Український національний комітет надав повноваження проголосити історичний документ. О 18 годині у будинку «Просвіти» на площі Ринок розпочалися Національні збори, в яких взяли участь понад 100 делегатів — як писав Василь Кук «церковні достойники, вчені, інтелігенція, селяни, учасники підпільної визвольної боротьби». Митрополита Андрея Шептицького представляв його заступник Йосип Сліпий.\nЯрослав Стецько оприлюднив Акт, в якому зазначалося, що «волею українського народу Організація Українських Націоналістів під проводом Степана Бандери проголошує відновлення Української Держави, за яку поклали свої голови цілі покоління найкращих синів України». На зборах було зачитано декрет про створення Державного Правління, очолювати яке призначили Я. Стецька. Також повідомлялося, що на західноукраїнських землях формується українська влада, яка підпорядковується загальнонаціональному уряду. Акт закликав українців «не скласти зброї так довго, доки на всіх українських землях не буде створена Суверенна Українська Влада» — наступним кроком мало стати відновлення Української держави у Києві.\nПро скликання Народних зборів їх ініціатори німецьку адміністрацію не повідомляли, підготовка Акта здійснювалась таємно і стала повною несподіванкою для окупаційної влади. Текст Акта встигли двічі передати по радіо, а Український національний комітет у Кракові наступного дня видав інформаційний бюлетень. Окремою відозвою на подію відгукнувся Андрей Шептицький. У багатьох населених пунктах ОУН проводила мітинги на підтримку Акта, оперативно створювались українські органи влади. Інформація про Акт швидко поширювалась українськими теренами, викликаючи урочисті демонстрації, підписання численних маніфестів на його підтримку, що підтверджувало легітимність Акта. «Війна принесла синьо-жовті прапори на Україну в неможливо короткий строк, — писав Тарас Клекіт у підпільному журналі ОУН «Ідея і чин». — Їм не здивувалися, не запитували, чиї це прапори, навіть маленькі діти. їх прийняли давно й прийняли не як гостей, а так, як приймають Бога: просто до серця, відразу, безоглядно й навіки».\nНарод почав відбудовувати свою власну державу. У своїх мемуарах Богдан Казанівський пише: «Населення Львова бачило вперше явну організовану силу ОУН... і хоч не всі були націоналістами або прихильниками ОУН, то кожний український патріот радів Актом 30-го червня і готовий був даром допомагати в адміністрації. Це було видно з того, як до команди зголошувалися різні люди з різними фахами й хотіли стати до праці, не питаючи за платню. Це було велике духовне піднесення народу, який знав, чого хоче й що має робити для великої справи».\nНа початку липня члени уряду отримали номінаційні грамоти, втім розпочати роботу їм не вдалося — гітлерівська влада заборонила діяльність українського державного правління. Дізнавшись про Акт проголошення самостійної української держави, Гітлер видав наказ негайно заарештувати Степана Бандеру і Ярослава Стецька (першого гестапо затримало 5 липня у Кракові, другого 9 липня). Одночасно були заарештовані майже 300 членів ОУН — 15 з них було розстріляно.\nПісля того як Бандера і Стецько відхилили вимоги гітлерівців відкликати Акт, обох відправили у концтабір Заксенгаузен, за 30 км від Берліна. З 11 липня окупаційна влада заборонила будь-яку політичну діяльність українських організацій, у тому числі й маніфестації на підтримку Акта 30 червня.\nНімецькі джерела свідчать, що міністру закордонних справ Ріббентропу 21 липня рекомендували дотримуватись позиції, що події 30 червня були «самовільними діями відомої честолюбної й активної групи Бендери» та що «інсценізований нею у Львові Акт не має жодного державно-правового значення».\nУже у вересні нацисти провели нові масові арешти українських патріотів — за ґратами опинилися майже дві тисячі оунівців. ОУН(б) відгукнулася відозвою «Закріплюючи на своїх землях українську владу, — наголошувалось у ній, — мусимо пам’ятати: війна ще не скінчена! Доки на наших землях зістанеться хоч один москвин, лях чи інший ворог, ми боремося дальше... Пам’ятаймо: вся влада в українські руки! До влади дійдемо тільки збройною рукою».\nПровідник ОУН Степан Бандера в концтаборі Заксенхаузен мордувався з січня 1942-го по грудень 1944-го, три роки провів в одиночній камері № 73. В концтаборі Аушвіц у 1942 р. були закатовані двоє його рідних братів — Олександр, доктор політекономії, та Василь, випускник філософського факультету Львівського університету. Їх били до непритомності, обсипали вапном. Третій рідний брат Степана Бандери Богдан загинув (за однією з версій) від рук гестапо 1943-го, в Херсоні. Батька патріотів розстріляли раніше — у підвалах НКВС 10 липня 1941 року. Сестер Оксану, Володимиру та Марту-Марію радянська влада відправила в сибірські табори. Марта померла на чужині, Оксана повернулася додому через 50 років.\n...Акт відновлення Української держави був черговою спробою українців заявити про своє право мати власну Державу і задекларував українську самостійницьку політику. Перед усім світом було заявлено, що український народ не мириться з жодною імперською окупацією — ні з комуністично-московською, ні з німецькою і буде продовжувати боротьбу за свою незалежність. Це документ відіграв важливу роль на Нюрнберзькому процесі, і ОУН-УПА були визнані цивілізованим світом воюючою стороною.


Головна Реферати українською Бухгалтерський облік Поняття помилки та шахрайства. Причини виникнення помилок та їх наслідки\nВ обліку і аудиті помилка чи пропуск вважаються матеріальними (важливими, значними), якщо внаслідок цього користувач даної звітності буде дезорієнтований щодо прийняття свого рішення або зазнає збитків.\nОсновними причинами перекручень фінансової звітності є свідомі й несвідомі дії посадових осіб. Свідомі дії призводять до обману держави чи власників підприємств. Несвідомі дії можуть бути наслідком недобросовісного ставлення до виконання службових обов'язків під час підготовки інформації, що може призвести до виникнення перекручень, які можна назвати помилками. Помилки виникають з причин припущення арифметичної чи граматичної помилки в записах облікових даних або випадкового пропуску записів господарських операцій чи документів, або відображення операцій без розкриття їхнього змісту.\nРозрізняють два основних види неточностей: помилки і відхилення від норм. Помилка — ненавмисне перекручення даних бухгалтерського обліку і звітності, а відхилення від норми, навпаки, — навмисне викривлення показників обліку і звітності.


Вантажівка пошкодила новий фонтан в Києві - фото » Слово і Діло\nУ четвер, 2 вересня, в Києві вантажний автомобіль пошкодив новий фонтан на Арсенальній площі. Його лише вчора відкрили.\nПро це повідомив міський голова Віталій Кличко. Територію фонтану з вантажівкою загородили.\nРеконструкція Хрещатика: коли відремонтують головну вулицю столиці і що обіцяв КличкоРеконструювати Хрещатик Віталій Кличко обіцяв спочатку в 2019 році, потім у 2021-му. Тепер ремонт можуть перенести на наступний рік. 13 квітня 2021, 10:48\n«Тільки вчора ввечері відкрили оновлену Арсенальну площу, а сьогодні там вже пошкодили «сухий» фонтан», - написав він.\nВантажівка, ймовірно, намагалася проїхати через фонтан, але пошкодила плитку і частково провалилася під землю.\nКличко повідомив, що фахівці перевіряють стан форсунок фонтану. Також інвестор проекту пообіцяв до кінця тижня відновити його.\nРаніше ми писали, що у Києві вже кілька років поспіль мають намір розпочати капітальний ремонт Хрещатика. «Слово і діло» розібралося, як хочуть оновити вулицю і що обіцяє мер міста Віталій Кличко.\nВіталий Кличко Київ Фонтан\nУ столиці запустили фонтани 1 червня 2020, 00:02


Україна – асоційований учасник програми ЄС з досліджень та інновацій «Горизонт 2020» – Центр міжнародної безпеки та партнерства\n20 березня 2015 року Міністр освіти і науки України Сергій Квіт та Комісар з досліджень, науки та інновацій Європейського Союзу Карлос Моедас підписали Угоду між Україною і Європейським Союзом про участь України у Рамковій програмі ЄС з наукових досліджень та інновацій «Горизонт 2020», – повідомляє Міністерство Освіти і науки України.\nКомісар з досліджень, науки та інновацій Європейського Союзу Карлос Моедас привітав Україну з визначною подією та зазначив, що це історичний день як для України, так і для Європейського Союзу. «Вперше Україна приєднується до європейської наукової програми такого масштабу, і це відкриває можливості для українських науковців стати частиною дослідницької родини Європейського Союзу», – наголосив Карлос Моедас.\nКарлос Моедас також повідомив про фінансування ініціативи Європейського Союзу «EAТ Connect», що означає надання країнам-учасницям європейського партнерства, зокрема, й Україні, величезної спроможності широкосмугового інтернет. «Ми хочемо надати кампусам університетів широкосмуговий доступ в інтернет, що означатиме доступ до величезної кількості наукових публікацій та баз. У свою чергу, це також буде підтримкою інтеграції України у віртуальний простір Європейського Союзу і міжнародних наукових спільнот», – зазначив єврокомісар.\nМіністр освіти і науки Латвії Маріте Сеіле підкреслила, що для України угода про асоційоване членство в програмі створює всі можливості для наукової співпраці, а також для проведення спільних наукових досліджень та підвищення мобільності науковців. «Це підписання – символічне, бо сьогодні освіта, наука та інновації слугують забезпеченню свободи в наших країнах, миру та демократії».\nПід час прес-конференції Голова Представництва ЄС в Україні Ян Томбінський наголосив на перспективах розвитку країни. Він зазначив, що підписання угоди – це знак впевненості ЄС у майбутньому України, яке відповідає вибору українського народу, а саме – європейському вибору. «Це знак для майбутніх лідерів, бо саме вони мають всі можливості розкрити свій потенціал в Україні», – підкреслив Голова Представництва ЄС в Україні.\nПерший заступник Міністра освіти і науки Інна Совсун звернула увагу на попередню угоду – Сьому Рамкову програму, де Україна взяла участь у 126 наукових проектах, на загальну суму фінансування 26 ,5 млн євро. «А завдяки програмі «Горизонт 2020» Україна увійшла до 11 провідних наукових країн світу, які визначені ключовими стратегічними партнерами Європейського Союзу», – наголосила перший заступник Міністра.\nPreviousPrevious post:Німецькі спецслужби вимагають правил для кібервійнNextNext post:Палата представників Конгресу США ухвалила резолюцію про зброю Україні


Допомоги не буде: транш від МВФ залежить тільки від одного, і це не Антикорупційний суд. Politeka\nДопомоги не буде: транш від МВФ залежить тільки від одного, і це не Антикорупційний суд\nОдного прийняття закону про Антикорупційний суд недостатньо для отримання наступного траншу від Міжнародного валютного фонду\nЗа словами глави Національного банку України Якова Смолія, прибуття місії Міжнародного валютного фонду в Україну залежить від перегляду тарифа на газ для населення, а також узгодження дефіциту держбюджету.\n“Я вважаю, що ті питання, які ще не вирішені – взаємопов’язані, тому для приїзду місії МВФ нам необхідно переглянути ринок газу і провести переговори з Мінфіном щодо збалансування бюджету”, – цитує Смолія Інтерфакс.\nНагадаємо, раніше в інтерв’ю виданню The Financial Times і. о. глави Мінфіну Оксана Маркарова заявляла, що прийняття закону про Антикорупційний суд не дозволяє Україні сподіватися на миттєве отримання допомоги від МВФ. Вона також говорила, що ведуться переговори з представниками фонду по тарифам на газ і реформування енергетичного сектора.\nПри цьому в Міністерстві фінансів сподіваються отримати транш від Міжнародного валютного фонду восени 2018 року. «Чим швидше ми його отримаємо, тим краще. Це доводить, що ми просуваємося по нашій програмі реформ, це дуже хороший сигнал для інвесторів. Під будь-яким кутом, дуже важливо, щоб ми були в програмі», – заявила Маркарова.\nНапередодні, 11 червня, президент України Петро Порошенко підписав закон «Про Вищий антикорупційний суд». За словами президента, закон повністю відповідає рекомендаціям Венеціанської комісії.\nСам законопроект про Антикорупційний суд був прийнятий у другому читанні Верховною Радою 7 червня. «За» проголосували 315 нардепів.\nВідзначимо, створення Антикорупційного суду в Україні є найважливішим елементом пакета реформ, узгоджених з міжнародними партнерами. До того ж це є обов’язковою умовою для надання фінансової допомоги Україні Міжнародним валютним фондом. Тому МВФ активно брав участь в створенні законопроекту і стежив, щоб в документ були внесені поправки про ключову роль ради міжнародних експертів у виборі кваліфікованих суддів для Антикорупційного суду.\nТеги: telegram_bot / Антикоррупционный суд / антикорупційний суд / Газ / МВФ / Тариф / транш / Украина / Україна\nУкраїнці пасуть задніх через банківські картки: оприлюднено показові дані\nШтрафи і відсотки за кредитами можна не платити: кому пощастило


Жовтневі запити українців у Wikipedia: Танці та Каталонія - МедиаБизнес - отраслевое издание украинского медиа-рынка, ежедневная онлайн-газета, пишущая о СМИ как о бизнесе\nЖовтень виявився досить кіношним для українського читача Wikipedia –кожна третя стаття рейтингу пов’язана з кінематографом. Так фільм «Изгой-один.Звездные войны: Истории» на 7 місці, 2 сходинки їм уступили «Пираты Карибского моря: Мертвецы не рассказывают сказки» (9 місце), популярним був фільм «Бегущий по лезвию» (13 позиція) та його сучасне продовження «Бегущий по лезвию 2049».\nНе обійшли увагою українці й висування Ксенії Собчак у Президенти Росії, стаття про неї на 21 місці.\nПовний ТОП-30 виглядає наступним чином:\nДані Kantar TNS CMeter\nДосліджуються інтернет-користувачі у віці 14-70 років.\nFrame-centric- лічильники встановлені не на сайті, а у розіграші банерної мережі. На даний момент у вимірі більше 2500 сайтів\nТэги: kantar tns cmeter, tns, wikipedia\nWikipedia у серпні: під знаком "Гри престолів"


Проце повідомляє DW.\nПрем'єр-міністр Чорногорії Душко Маркович у вівторок, 14 лютого, закликав Росію та її союзників усередині Чорногорії припинити спроби дестабілізувати цю балканську державу, чинячи опір процесу її вступу до НАТО. Глава уряду наголосив, що ті, хто попереджає про заворушення в країні, "повинні тримати свої руки подалі від Чорногорії".\nМаркович зробив цю заяву після того, як опозиційні проросійські партії засудили заклик спеціального прокурора Чорногорії провести слухання для зняття депутатського імунітету з лідерів проросійської опозиційної сили "Демократичний фронт" Андрія Мандича та Мілана Кнезевіча, яких підозрюють в організації та підготовці злочинних дій, які загрожують конституційному ладу і безпеки Чорногорії.\nСлухання з цього питання призначені на 15 лютого. Деякі опозиційні групи планують організувати вуличні акції протесту перед будівлею парламенту в столиці Подгориці.\nЧитайте також: Белград заявив про закупівлю російських озброєнь\nЯк повідомлялося, 16 жовтня в день парламентських виборів в Чорногорії заарештували 20 людей, включаючи двох громадян Росії. Їх звинувачують у плануванні вбивства тодішнього прем'єр-міністра і захопленні влади для запобігання вступу країни в НАТО.


Як встановлювати газліфт на меблі?\nЯкісні та комфортні кріплення - це запорука спрощеного та зручного користування дверима кухонного гарнітуру. Оригінальним і незвичним вирішенням такої проблеми стане придбання газліфта. Конструкція досить легка в експлуатації, гарантує комфортне користування кухонними дверима. Варто зауважити, що це не тільки цікаве пристосування, а й дуже надійне. Його використовують для різноманітних меблів. Головна перевага цієї конструкції - відсутність перекосів і мимовільного відкривання двірок. Саме тому важливо знати, як встановити газліфт на меблі.\nЩо собою являє газліфт?\nМонтаж газліфта на кухонні меблі забезпечує правильне і злагоджене функціонування будь-якого предмета меблів на кухні. Що ж таке газліфт? Щоб повністю розібратися з цим питанням і дізнатися, як правильно встановити газліфт, варто визначити, що газліфтом називають амортизуючий механізм, який призначається для двірок, що відкриваються горизонтально. Іншими словами, це консольна опорна деталь, утримувач, що скріплює на вертикальній поверхні виступають горизонтальні частини.\nЦе загерметизована установка, наповнена азотом. Коли в процесі використання азот потрапляє всередину циліндра, відремонтувати таку поломку буде неможливо.\nПереваги і недоліки встановлення\nГоловне призначення газліфтів - це безшумне, легке і комфортне відкривання двірок кухонного гарнітуру. Така установка має масу позитивних якостей, а саме:\nВідсутність ручок на шафках, що є ідеальним рішенням для ультрасучасних інтер 'єрів.\nВідкривати дверцята дуже просто, необхідно злегка натиснути на поверхню фасаду.\nПростий і доступний монтаж. Кожен охочий зможе без проблем за допомогою інструкції встановити газліфт самостійно.\nВідчинені двері постійно утримуються вгорі, не падаючи і не зачиняючись.\nВстановлений газліфт не дає можливості дверям мимовільно відкриватися.\nПеред тим як встановлювати газліфт, також необхідно ознайомитися і з вадами цієї конструкції - а це висока вартість. На жаль, купівля газліфта - недешеве задоволення для багатьох потенційних покупців.\nГазліфт користується великим попитом завдяки відмінним характеристикам. Його використовують для різноманітних меблів, тому необхідно точно знати, як встановити газліфт на шафу, тумбу та інші предмети інтер 'єру. Такі конструкції найчастіше застосовуються для:\nмонтажу барних фасадів;\nстворення пуфів і різних ящичків;\nустановки меблів у ванній, спальні, дитячій кімнаті;\nКрім меблевої промисловості, газліфти широко застосовують і в інших сферах:\nу медичному обладнанні;\nСпектр застосування газліфтів досить широкий, саме тому вони вважаються такими затребуваними. Якщо говорити про асортимент, то він просто величезний. Причому всі моделі відрізняються розмірами і забарвленнями.\nТакож велику роль відіграє конструкція газліфтів. Всі вироби виготовлені з пластмасових і металевих деталей. До них належать:\nзовнішній конус і порожнина;\nвнутрішній конус і порожнина;\nшток для підйому;\nПеред тим як встановлювати газліфт на кухонну шафу, слід провести точні розрахунки. Всі вони залежать від ваги меблів і додаткових умов. Зверніть увагу на такі параметри:\nна корпусі обраної конструкції знаходиться спеціальне маркування;\nсила вимірювань зазначається в ньютонах;\nперед буквою N, яка позначає силу тиску, знаходиться число, що вказує на зусилля корпусу;\nкорисною буде інформація про вагу фасаду з ручкою, вона допоможе грамотно встановити газліфт.\nЯкщо розрахунки будуть неправильними, це значно скоротить експлуатаційний термін конструкції.\nКонструкція газліфтів буває різною. Все залежить від області застосування виробу, які поділяються на два види:\nГазліфт зворотної дії.\nВстановлення прямої дії.\nВсередині поршня тиск відрізняється. Якщо розрізняти конструкції за цим принципом, то вони бувають високого і низького тиску. Ще один різновид амортизаторів - пружини блоковані. До речі, конструкція газліфта не дозволяє розібрати її.\nРозрізняють три види блокування газліфтів:\nЩоб встановити газліфт, не обов 'язково звертатися за допомогою до майстра, краще все зробити своїми руками. Перед тим як приступити до роботи, потрібно підготувати інструменти:\nДля тих, хто робить це вперше, в комплекті знаходиться інструкція, яка допоможе розібратися з усіма нюансами.\nОтже, як встановлювати газліфт на кухонну шафу? Монтаж конструкції передбачає таку послідовність:\nРобимо необхідні для кріпака розмітки.\nКріпимо бічні форми, на які в майбутньому буде встановлено поршень.\nРухливу частину встановлюємо на пружину і ставимо фасад на петлі.\nСаморізами кріпимо у відповідь кріпильний елемент.\nПісля того як установка газліфта завершена, саме час відрегулювати конструкцію, щоб двері правильно функціонували. Дуже важливо не допустити торкання двірок до стелі і зробити безшумним і повільним їх відкривання і закривання. Для цього необхідно прокрутити основні кріпильні елементи.\nЩоб регулювання було точним і правильним, потрібно поступово повертати різьблення кожного газліфта, до того часу, поки дверцята не займуть однакове положення.\nЗа рахунок використання описуваних амортизуючих механізмів, значно збільшується експлуатаційний термін кухонних меблів.\nЩоб конструкція була рівною і міцно трималася, необхідно точно знати, як встановлювати газліфт, і дотримуватися певних правил:\nПерш ніж приступити до монтажних робіт, варто ознайомитися з інструкцією, що додається до газліфту.\nМонтаж конструкції проводиться тільки після установки фурнітури і декору.\nЩоб під час монтажу конструкція не перекосилася, обов 'язково потрібно закріпити газліфт з двох сторін.\nКрім газліфтів, дверцята варто зверху закріпити двома меблевими тарельчатими петлями.\nДля збільшення кута розпахування потрібно змістити кріплення ближче до переднього зрізу.\nПеред монтажними роботами шафа необхідно попередньо зняти зі стіни.\nДотримуючись усіх порад і враховуючи нюанси, ви швидко розберетеся, як встановити газліфт на кухонну шафу. Ви заощадите набагато більше коштів із сімейного бюджету, якщо не будете вдаватися до допомоги майстра, а спробуєте зробити все самостійно. Особливості монтажу конструкції не відрізняються складністю, тому цей тип робіт цілком доступний і займе трохи часу навіть у новачка в цій області.\nОзнайомившись з корисною інформацією, кожен бажаючий зможе дізнатися, як встановити меблевий газліфт. Це дуже важливо, оскільки такі конструкції часто зустрічаються на сучасній кухні. Вони монтуються на шафах, фасадах і фіксують дверцята. Наявність газліфта на вашій кухні значно спростить користування кухонними меблями, зробить його комфортнішим і набагато простішим.


Minsk Cup. «Динамо» U-13 обіграло «Оділ» та у півфіналі зіграє із «Шахтарем» (ФОТО, ВІДЕО) - ФK «Динамо» Київ. Офіційний сайт\nMinsk Cup. «Динамо» U-13 обіграло «Оділ» та у півфіналі зіграє із «Шахтарем» (ФОТО, ВІДЕО)\nНа міжнародному дитячо-юнацькому турнірі Minsk Cup, що проходить цими днями у столиці Білорусі Мінську, триває третій день змагань.\nСьогодні «Динамо» U-13 у рамках чвертьфіналу зустрілося із командою «Оділ Джуніор Карпі» (Узбекистан), яка посіла друге місце у групі «С». Відзначимо, що на груповому етапі наші суперники перемогли «Динамо» (Рига) 2:1, російську «Вологду» 2:0 та поступилося ФК «Ростов» (Росія) 0:3.\nТрадиційно наша команда розпочала гру активно та повела у рахунку вже на перших хвилинах. Але спочатку після пристрілки Осипенка непоганий момент мав Пономаренко, який вийшов до воріт під гострим кутом, та з його ударом впорався воротар, відбивши м’яч. Свою другу спробу Осипенко не змарнував: скориставшись чудовою передачею Руслана Нестеренка, Кирило вийшов один на один з воротарем та впевнено переграв його.\nНезабаром Петришин добре розібрався із кількома захисниками та цілив у дальній кут – воротар на місці. Ще одну перспективну атаку завершували Осипенко і Пономаренко, але завершальному удару забракло влучності. Заради справедливості слід відзначити, що і узбекам час від часу вдавалися гострі контратаки, але Галіч, Нестеренко та решта захисників своєчасно нейтралізовували загрозу. Наприкінці тайму Лемішко виконав кілька кутових ударів, а з ударом Осипенка впорався голкіпер, якого нашим хлопцям виявилося не так легко пробити.\nПо перерві динамівці продовжували розгортати свої атаки, активно задіюючи фланги. На перших хвилинах другого тайму нашим хлопцям вдалося відзначитисяще раз. Спрацювали заміни: Чернявський хорошою передачею вивів на ударну позицію Задорожного, і той із меж штрафного майданчика не схибив. Непогані моменти були у Лемішка та Задорожного, але незадовго до фінального свистка вдалося відзначитися Віталію Сумці, який невідпорним ударом справа завершив одну з багаточислених атак своєї команди та встановив остаточний рахунок.\nНаступним суперником нашої команди у півфіналі стане ще один представник України – донецький «Шахтар», який у паралельному матчі з таким самим рахунком 3:0 святкував перемогу над ФК «Мінськ». Поєдинок відбудеться у п’ятницю, 8-го лютого, початок об 11.10 за київським часом. За прямою відеотрансляцією поєдинку слідкуйте на сайті nashebuduschee.by\n«Динамо» (Київ) U-13 – «Оділ Джуніор Карпі» (Узбекистан) U-13 – 3:0 (1:0)\n«Динамо» U-13: 71. Суркіс (1. Микитенко, 21), 17. Нестеренко, 5. Галіч, 8. Петришин (13. Тітов, 26), 22. Бельчіков (18. Пашко, 21), 2. Подейко (4. Шершень, 26), 7. Осипенко (6. Іщенко, 21), 3. Сумка, 10. Мамзін (21. Чернявський, 21), 20. Лемішко, 11. Пономаренко (9. Задорожний, 21).\nГоли: Осипенко (4), Задорожний (26), Сумка (38).


У далекій країні - Джек Лондон\nУ далекій країні - Джек Лондон\nКоли людина мандрує в далеку країну, їй доводиться забувати чимало з того, до чого вона звикла, і пристосовуватися до нових життєвих обставин. Вона мусить відмовитись від колишніх ідеалів, зректися колишніх богів, а часто й переробити закони моралі, що досі керували її поведінкою. Тому, хто має протеївську1здатність принатурюватися, новина такої зміни може навіть бути за джерело втіхи; але тому, хто вже затвердів у звичках, присвоєних змалку, гніт іншого оточення — нестерпучий; він страждає тілом і душею серед нових обмежень і ніяк не годен їх збагнути. Це страждання раз у раз дається взнаки, штовхає людину на злочини й призводить до всілякого лиха. Тому, хто не може призвичаїтись до нових умов життя, краще повернути до своєї країни; якщо він загається, то неодмінно загине.\nЛюдина, що скидається вигод старої цивілізації заради юної дикості і первісної простоти Півночі, може сподіватися талану обернено пропорційно до кількості та якості своїх безнадійно вкорінених звичок. Вона незабаром виявить, коли взагалі на щось здатна, що матеріальні вигоди важать менше. Легко змінити добірні страви на грубу їжу, зграбні шкуратяні черевики на м'які безформні мокасини, пухову постіль — на снігову. Але дуже важко навчитися належно ставитись до всіх речей, і особливо до своїх товаришів. Чемність звичайного життя така людина мусить змінити на альтруїзм2, поступливість і терпимість. Так, і тільки так може вона здобути коштовну перлину — справжню дружбу. Не конче казати: «Дякую», — вона мусить довести свою вдячність вчинками. Радше б мовити, вона мусить заступити слово — вчинком, а букву — духом.\nВласне, нічого надзвичайного не було в тій компанії. Метою її, так само, як і всіх інших гуртів, був Клондайк. Але шлях, що ним вона поклала собі йти до тієї мети, забивав дух навіть найодважнішим тубільцям, які змалку звикли до лихих примх Північного Заходу. Здивував той шлях навіть Жака Батіста, сина індіянки з племені чіпева й заволоки3француза (його перший крик пролунав у вігвамі з оленячих шкур на північ од шістдесят п'ятої паралелі, і його вгамовували смачною куклою з сирого сала). Хоча він і найнявся за провідника й згодився довести їх аж до вічного льоду, але зловісно хитав головою, коли в нього питали поради.\nПерший подих весни застав гурт на Лосевій річці; скоро зійшла крига, мандрівці рушили вниз, за течією. То була імпозантна флотилія, бо й спорядження мали багато та й провадив її цілий загін лихої слави метисів5з жінками й дітьми. День у день надсаджувалися вони на човнах і каное6, воювали з комарами та іншою комашнею або ж пріли та лаялися, тягаючи човни волоком. Тяжка праця розкриває людську душу аж до самої глибини; і не встигли вони поминути озера Атабаску, як кожен із того гурту виявив свою правдиву натуру.\nНастала ждана мить. Жак Батіст кинув налагоджувати упряж і прив'язав неслухняного собаку до кілка, заткнутого в сніг. Кухар, мовчки протестуючи проти перерви в роботі, всипав жменю бекону в горщик, де варилися боби, і теж нашорошив вуха. Слоупер підвівся на ноги. Його постать кумедно контрастувала с обома ледарями, на вигляд цілком здоровими. Він був жовтий і виснажений, бо прибився сюди з якоїсь малярійної ями в Південній Америці, але не втратив охоти до мандрів і міг ще працювати, як інші. Важив він, разом із своїм важким мисливським ножем, мабуть, яких дев'яносто фунтів, а сивувате волосся свідчило, що молодощі його вже минули. Везербі або Касферт мали вдесятеро сильніші, аніж у нього, пружні молоді м'язи, а проте їм годі було за ним встигнути. Цілий день Слоупер підбивав дужчих за себе товаришів на тисячомильну подорож, таку страшну й жорстоку, що її ледве може уявити собі людина. В ньому втілилася невтомність його раси, а одвічна тевтонська упертість10, поєднана з кмітливістю й жвавістю янкі, змушувала його тіло коритися духові.\n—То як же ми зробимо? — спитав Везербі зухвало.\n— Я знаю, що наша подорож може не вдатися, коли ви не поїдете, — сказав солодко Слоупер, — але гадаю, як ми добре постараємося, то якось уже дамо собі раду без вас. Що ви на це скажете, хлопці?\n— Але стривайте, — несміливо почав Касферт, — що ж мені робити?\n— Може, поїдеш з нами?\n— Ну, то чорт з тобою, роби, що хочеш, яке нам діло!\n— Порадься зі своїм слинявим приятелем, — запропонував валькуватий дакотянин, показуючи на Везербі. — Я певен, що коли треба буде куховарити або збирати паливо, він дасть тобі добру пораду.\n— Отже, на цьому й станемо! — закінчив Слоупер. — Ми рушаємо завтра і спинимось табором за п'ять миль, щоб перевірити, чи все до ладу, та згадати, чи не забули ми тут чого.\n— Ти чув коли-небудь про кількенійських котів, Жаку?\n— Ну то слухай, хлопче. Колись кількенійські коти затіяли бійку і билися доти, доки від них не лишилося й сліду: ні шкури, ні шерсті, ні пазурів. Ці двоє не люблять працювати. I не будуть працювати. Це вже напевне. Вони залишаються самі в хатині на цілу зиму — дуже довгу, темну зиму. От я й згадав про кількенійських котів.\nВезербі любив розводитись про політику, а Касферт, що звик стригти купони11й ніколи не цікавився громадським добробутом, або нехтував цю тему, або потішав себе різними ущипливими увагами. Але клерк був занадто тупий, щоб оцінити вишукані дотепи, і даремна витрата пороху дратувала Касферта. Він звик сліпити людей своїм блискучим красномовством і мучився через брак слухачів. Для нього то була особиста образа, і він складав вину за це на свого пришелепуватого товариша.\nВони не мали нічого спільного, нічого, що б їх ріднило, — тільки те, що доводилося жити вкупі. Везербі був клерк і за ціле життя не знав нічого, крім своєї канцелярії. Касферт був магістр мистецтв, маляр-аматор, та ще й пробував хисту в письменстві. Один був чоловік нижчого ґатунку, який вважав себе за джентльмена, а другий був джентльмен і знав, що він джентльмен. З цього видно, що можна бути джентльменом і не мати бодай найменшого почуття товариськості. Клерк був вульгарний і розпусний, а той — естет, і клеркові безкінечні розповіді про любовні пригоди, здебільша вигадані, впливали на надчутливого артиста, як сморід з каналізаційної канави. Він мав клерка за брудну, некультурну худобину, що їй місце в гною зі свиньми, і казав йому це в вічі; а той у відповідь звав його лемішкою й хрунем. Везербі нізащо в світі не міг би сказати, що означає «хрунь», але тим словом він осягав свою мету, а це, врешті, головне в житті.\nПеребріхуючи на кожній третій ноті, Везербі годинами співав таких пісеньок, як «Бостонський волоцюга», «Вродливий юнга», а Касферт аж плакав з лютості і, не мігши довше терпіти, тікав надвір. Але рятунку не було й там. На морозі довго не вибудеш, а в хатині завбільшки десять на дванадцять ярдів, де стояли нари й груба, стіл та інші речі, двом було тісно. Вже сама присутність одного була особиста образа для другого, і вони понуро мовчали, щораз упертіше й довше. У такі хвилини вони намагалися зовсім не помічати один одного, хоч зрідка то той, то інший скоса зиркав на сусіда й зневажливо кривив губи. I кожний про себе дивувався, як це Господь Бог міг створити того другого.\nКоли запас цукру та інших ласощів почав меншати, то кожен з них, боячись, щоб другий не з'їв більше за нього, став просто обжиратися. Це вадило не тільки ласощам, а й людям. Без свіжої городини й без руху кров їхня захиріла і тіло вкрила огидна, червоняста висипка. Але вони не хотіли помічати тієї остороги. Потім у них почали пухнути м'язи й суглоби, тіло почорніло, а рот, ясна й губи неначе вкрилися густою сметаною. Нещастя не зближувало їх, навпаки, кожен зловтішно слідкував, як з'являлися в другого признáки скорбуту12.\nДо всього того додалося ще нове лихо — страх Півночі. Той страх — постійний супутник Великого Холоду й Великої Тиші, витвір грудневого мороку, що западає, коли сонце остаточно ховається за південний обрій. Він впливав на них різно — відповідно до вдачі кожного. Везербі зробився дуже забобонний, безперестану думав про тих, що спали в забутих могилах, і йому почало здаватися, ніби душі їхні воскресли. Вони переслідували його, приходили в снах з крижаного холоду могили, залазили до нього під коци й розказували йому про свою працю й муку, якої натерпілися, ще як були живі. Везербі здригався від їхнього липкого дотику, але вони тулилися ще ближче замороженими тілами, а як починали нашіптувати йому на вухо зловісні пророкування, він голосно кричав з ляку. Касферт це розумів, що діється з Везербі, бо вони вже не розмовляли, і, прокинувшись від того крику, хапався за револьвера. Потім сидів на своїй постелі, нервово тремтячи й націливши зброю на непритомного Везербі. Касферт думав, що той божеволіє, і став боятися за своє життя.\nЙого власна недуга не прибрала такої конкретної форми. Невідомий будівник, що склав хатину колода по колоді, поставив на даху флюгера. Касферт зауважив, що він завжди показує на південь, і одного разу, розсердившись на таку впертість, повернув його на схід. Він пильно стежив за флюгером, але ніколи ані найменший вітерець не поворушив його. Тоді він повернув його на північ і заприсягся, що не торкнеться до нього, аж доки повіє вітер. Але повітря лякало Касферта своїм неземним спокоєм, і він часто вставав уночі, щоб подивитися, чи не повернувся флюгер, — навіть десять поділок задовольнили б його! Але ні, флюгер лишався над ним незмінний, як доля. Поступово той флюгер став для Касферта фетишем13. Часами простував він у якийсь похмурий край стежкою, що її вказував флюгер, і душу його поймав жах. Він перебував у невидимому й невідомому, знемагав під тягарем вічності. Все на Півночі гнітить — брак життя й руху, темрява, безмежний спокій дрімливої землі, примарна тиша, де навіть биття серця здається блюзнірством, урочистий ліс, що неначе ховає щось жахливе, незбагненне, чого не можна ані висловити, ані думкою осягти.\nСвіт, що його він так недавно покинув, світ, де метушилися народи й довершувались великі справи, здавався йому дуже далеким. Виринали часами спогади — спогади про торги, галереї, людні вулиці, туалети, громадські обов'язки, про добрих друзів та гарних жінок, що їх він колись знав, — але то були наче невиразні спогади про життя, яким він жив багато століть тому на якійсь іншій планеті. Реальністю була тільки оця фантасмагорія. Стоячи під флюгером, дивлячись на північне небо, він не міг собі уявити, що південна країна справді існує, що цю хвилину вона вирує життям і рухом. Нема Півдня, нема людей, що родяться, живуть, женяться чи виходять заміж. За блідою лінією обрію стелилися широкі пустелі, а за ними пустелі ще безмежніші. Нема сонячних країн, насичених пахощами квіток. То все лише давні сни про рай. Сонячний Захід і запашний Схід, усміхнені Аркадії14та благословенні острови розкошів...\n— Ха-ха! — Сміх розітнув порожнечу і вразив його незвичним згуком. Не було більше сонця. Був тільки мертвий, холодний і темний всесвіт, а він єдиний його житець. А Везербі? В такі хвилини Везербі не існував. То був Калібан15, потворний привид, прикутий до нього назавжди, кара за якийсь забутий злочин.\nВін жив поряд смерті і серед мертвих, пригнічений почуттям власного нікчемства, розчавлений байдужою владою дрімливих віків. Навколишня величність жахала його. Вона була в усьому, крім нього, — в цілковитій непорушності, в безвітрі, в безмежності снігових просторів, у високості неба й глибині тиші. А той флюгер — коли б він хоч ворухнувся! Хоч би грім ударив або спалахнув полум'ям ліс! Хоч би небо згорнулося сувоєм і засурмили труби судного дня — хоч що-небудь! Що-небудь! Але ні, не ворушилося ніщо, Все огорнула тиша, й страх півночі холодними пальцями стискав йому серце.\nЯкось він, немов новий Робінзон Крузо, надибав на березі річки слід — легенький відтик трусикової лапки на м'якому снігу. То було велике відкриття, Отже, й на Півночі є життя! Він піде по сліду, буде дивитися на нього й тішитись. Касферт забув про свої пухлі ноги і, збентежений, побрів глибоким снігом. Короткий полудневий присмерк згас, і ліс поглинув його. Але він усе шукав, аж поки знесилено упав на сніг. Тоді він застогнав і прокляв своє божевілля, бо вже знав, що той слід тільки примарився йому. Пізно вночі він дотягся рачки до хатини; щоки йому повідморожувалися, а ноги якось дивно заніміли. Везербі не допоміг йому, тільки зловтішно вишкірив зуби. Касферт колов собі голкою пальці на ногах і розморожував їх коло печі. За тиждень з'явилася мертвиця16.\nСтрах Півночі, психічне напруження й нищівна хвороба — все це так на них вплинуло, що вони втратили людську подобу й прибрали вигляду зацькованих звірів. Відморожені щоки й носи почорніли. Відморожені пальці на ногах відпадали суглоб по суглобові. Кожен рух завдавав болю, але груба була ненажерлива й посилала бідолах на нові тортури. Щодень вимагала вона їжі — справдешнього фунта м'яса17, і вони рачкували до лісу по паливо. Якось, отак плазуючи й збираючи сухий хмиз, вони, один одного не бачивши, забилися з різних боків у той самий чагарник. Враз зітнулися віч-на-віч дві страшні, наче мертві, голови. Хвороба так змінила їх, що вони не впізнали один одного. Заверещавши, вони чимдуж пошкандибали геть на своїх покалічених куксах18, а за хвилину, попадавши коло хатніх дверей, дряпалися й кусалися, мов дикі звірі, поки не зрозуміли своєї помилки.\nЧасом вони приходили до тями й одної такої хвилини поділили нарівно між собою цукор — той головний призвід до їхніх суперечок. Поклали в коморі окремі торбинки й пильно гляділи їх, бо цукру зосталося лиш по кілька шклянок, а вони не довіряли один одному. Але якось Касферт помилився. Ледве дибаючи, знемагаючи з болю, що йому аж голова паморочилася й темніло в очах, доплентався він до комори з кухликом у руках і помилково набрав цукру з торбинки Везербі.\nНавколо них була тиша смерті. В інших краях, коли. природа так завмирає, в ній відчутна прихована нетерплячка, сподіванка, що ось-ось якийсь голосок розпочне знов перервану пісню. Не так на Півночі. Тих двоє людей неначе вічно жили в тому примарному спокої. Вони не могли пригадати жодної мелодії минулого й не могли уявити собі згуків прийдешнього. Та неземна тиша була споконвіку — байдуже мовчання вічності.\nВони перезирнулися, і на очі їм набігли сльози. Якась дивна лагідність зійшла на них. Вони відчули непереможний потяг один до одного. Вертається сонце. Воно буде з ними завтра, позавтра і всі дальші дні. Ті одвідини чимраз довшатимуть, а настане такий час, коли воно залишиться на небі і вдень і вночі, не заходячи за обрій. Не буде більше темряви. Зламаються зимові крижані кайдани; будуть віяти вітри, у відповідь шумітимуть ліси. Земля купатиметься в благословенному сонячному сяйві, і відновиться життя. Вони стріпнуть із себе цей жахливий сон і, взявшися за руки, помандрують назад на Південь. Мимохіть вони подалися вперед, і їхні руки в рукавицях зустрілися — нещасні, покалічені руки, спухлі й покручені.\nЗа годину після того Касферт поставив у грубу сковорідку із млинцями й почав міркувати, чи зможуть хірурги вилікувати йому ноги, коли він повернеться додому. Рідний край тепер не здавався вже таким далеким. Везербі порався чогось у коморі. Зненацька він вибухнув цілим вихором прокльонів і так само зненацька замовк. Він помітив, що в нього вкрадено цукор. Однак справа могла б скінчитися інакше, коли б двоє мерців не вийшли з-під каміння й не заткнули йому так раптово пельки. Вони вивели його тихенько з комори, і він забув її зачинити. Настала пора звершення; мало збутися те пророцтво, що вони нашіптували йому в снах. Тихо-тихесенько вони привели його до купи дров і дали йому в руки сокиру. Потім допомогли відчинити двері до хатини і, мабуть, зачинили їх за ним — принаймні він чув як двері грюкнули і як клацнула клямка. I він знав, що вони чекають за дверима, чекають, щоб він виконав свій обов'язок.\n— Картере! Гей, Картере!\n— Слухайте, в чому річ?\n— Та ну ж бо, Картере. Стійте-но! Майте ж глузд...\nМагістр мистецтв гарячково міркував, що робити. А тоді спритним кружним рухом метнувся до ліжка, де лежав його сміт-і-весон19. Не спускаючи з ока божевільного, він подався назад до лави, стискаючи зброю.\nПерсі Касферт відчув, що слабне. Нижньою частиною тіла він не володав. Везербі душив його вагою свого тіла й прикував до одного місця, немов ведмедя, що попався в пастку. Хатину сповнило знайомим духом, і він знав, що то горять млинці. Та байдуже, нехай горять! Усе одно він ніколи більше не їстиме їх. А в коморі є ще шість мірочок його цукру — коли б знаття, то він не був би такий ощадний останніми днями. Чи ворухнеться коли-небудь флюгер? Може, він саме тепер обертається. Чого б і ні? Адже визирнуло сьогодні сонце! Він зараз піде й подивиться. Ні, не можна поворухнутися. Він не знав, що клерк такий важкий.\nЯк швидко холоне хатина! Вогонь, мабуть, згас. Стає дедалі холодніше. Вже, певне, нижче нуля, і двері обмерзають зсередини. Він цього не бачить, але знає з досвіду, бо відчуває, як поступово падає температура. Нижній завіс, либонь, уже білий. Чи дізнаються коли люди, що тут сталося? Як поставляться до цього його приятелі? Мабуть, прочитають про це за філіжанкою кави, а потім погомонять десь у клубі. Він добре уявляє собі ту розмову: «Бідолаха Касферт, — скажуть, — зрештою він був непоганий хлопець». Касферт усміхнувся на їхню хвалу й подумки став шукати турецьку лазню. На вулицях така сама юрба, як і давніш. Дивно, що ніхто не помічає його мокасинів з лосячої шкури й подраних німецьких шкарпеток. Найняти б візника. А після лазні не зле поголитися. Ні, перше наїстися. Картоплі з печенею й городини — яке все свіже! А що ж це таке? Мед у стільниках, рідкий бурштин! Але навіщо ж так багато? Ха-ха! Він нізащо не з'їсть усього. Почистити, чи що? Ну, звичайно! Він ставить ногу на скриньку. Чистій вражено дивиться на нього. Тоді він згадує про свої лосячі мокасини й поспіхом іде геть.\n1Протеївський — від Протея, у грецькій міфології — морського бога, що міг на власний розсуд змінювати свою подобу.\n2Альтруїзм — безкорислива допомога.\n3Заволока — тут: приблуда; людина, що прийшла з чужих країв.\n4Аргонавти — у грецькій міфології — мандрівники за Золотим Руном. Тут, у переносному значенні — золотошукачі.\n5Метиси — тут: люди, що народилися від шлюбу білого та індіанки.\n6Каное — човен індіанців, за формою відносно широкий і невисокий.\n7Пемікан — концентрат м'яса та ягід, їжа індіанців і мандрівників у дальніх північних переходах.\n9Шерех — тут: нашарування льоду.\n10Тевтонська упертість — упертістю відзначалися рицарі середньовічного Тевтонського ордену.\n11Стригти купони — тут: отримувати прибутки з банківського вкладу, не докладаючи особливих зусиль.\n12Скорбут — тут: психічне захворювання, що характеризується втратою інтересу до життя, байдужості до зовнішнього вигляду, гігієни і т. д.\n13Фетиш — тут: предмет особливого зацікавлення, ідея-фікс.\n14Аркадія — переносно: щаслива країна.\n15Калібан — персонаж п'єси В. Шекспіра «Буря», напівлюдина-напівстраховисько.\n16Мертвиця — тут: відмерлі тканини на тілі в місцях обмороження або опіків.\n17Фунт м'яса — маються на увазі важкі й нелюдські вимоги. У п'єсі В. Шекспіра «Венеціанський купець» один із персонажів вимагає за несплату своєчасно боргу фунт м'яса з тіла боржника.\n18Кукси — тут: хворі, опухлі ноги.\n19Сміт-і-весон — важкий револьвер, найпопулярніший серед золотошукачів.


Скрудж Макдак очолив рейтинг найбагатших вигаданих персонажів | Новини | Платинова Буковина Чернівці. Черновцы. Новости, предприятия, афиша, отдых, рестораны, туризм Буковина\nСкрудж Макдак очолив рейтинг найбагатших вигаданих персонажів\n- 07.04.2011 11:39\nСкрудж Макдак повернув собі титул найбагатшої вигаданого персонажа за версією журналу Forbes. У минулому році він займав у списку другу позицію.\nЗа даними видання, завдяки 30-процентному зростанню цін на золото (Макдак зберігає свої гроші в золотих доларах в гігантському броньованому сховищі) стан Скруджа збільшилася з 33,5 мільярда до 44,1 мільярда доларів.\nДруге місце в рейтингу зайняв торішній лідер - вампір Карлайл Каллен (Carlisle Cullen), глава сім'ї Калленов із серії книг "Сутінки" Стефані Майєр. Своїм станом він зобов'язаний, зокрема, здібності дочки Еліс до передбачення. Саме донька порадила Каллену вкласти гроші в Wal-Mart і Google, коли ці компанії тільки з'явилися на ринку. Його стан оцінюється в 36,2 мільярда доларів.\nТретій рядок у рейтингу займає Артеміс Фаул другий - юний геній, який у віці 10 років отримав у спадок кермо влади одним з найбільших у світі злочинних синдикатів. Фаул - герой серії книг ірландського письменника Йона Колфера. Forbes оцінив стан юного генія в 13,5 мільярда доларів.\nВідомий персонаж коміксів і найбагатший хлопчик на Землі Річі Річ опустився за рік на одну позицію. Стан молодої людини, заробляє на виробництві роботизованих домогосподарок і атомних тостерів, оцінюється в 9,7 мільярда. Нафтодобувач і герой "Селюк з Беверлі-Хіллз" Джед Клампетт розташувався на п'ятому місці з результатом в 9,5 мільярда доларів.\nКлючові слова: Скрудж Макдак, найбагатші вигадані герої, рейтинг журналу Forbes


Допомога жертвам вибуху на Печерську. Спроба Павла Скоропадського\n7 червня уряд ухвалив пропозицію міністра фінансів про асигнування на потреби жертв колосального вибуху на Печерську, який стався напередодні, 500 тис. карб. Заразом вирішили створити міжвідомчу комісію, яка мала визначити масштаби катастрофи, організувати необхідні громадські роботи для відновлення міста. 9 червня заснували постійний комітет під головуванням голови уряду, який мав розподіляти пожертви на користь постраждалих.\nЗовнішня допомога Розробляючи генеральну стратегію, на одному з етапів необхідно визначити, якою буде роль внутрішнього опору і зовнішнього тиску у справі повалення диктатури. У нашому дослідженні ми довели, що провідна сила боротьби повинна виходити зсередини самої


Бренд Mayur Триюга Naturality\nХна для брів Коричнева, 10 г\nХна для брів Коричнева (саше), 10 г\nХна для брів Темно-коричнева, 10 г\nХна для брів Темно-коричнева (саше), 10 г\nХна для брів Чорна, 20 г\nУ наш час косметична продукція випускається для найрізноманітніших цілей. Але останнім часом великою популярністю користуються засоби, призначені для брів. Дотримуючись сучасних стандартів моди, дівчата фарбують брови, змінюють їхню форму, надають густоту і всіляко видозмінюють, щоби завжди бути в тренді останніх віянь моди.\nАле для деяких дівчат фарбування брів, зміна їхньої форми є великою необхідністю. Наприклад, іноді трапляється так, що від природи брови дуже світлі, або дуже рідкі, або мають неправильну форму, через що псується зовнішній вигляд обличчя загалом. У таких випадках багато хто вдається до дорогих салонних процедур по нарощуванню брів. Такі маніпуляції, звісно, дають свій результат, але він часто буває нетривалий. Та й до того ж регулярно доводиться витрачати великі суми, щоби підтримувати брови в хорошому стані.\nАле відмінною альтернативою регулярному нарощування є фарбування брів хною. Фарбування допоможе підкоригувати форму брів, збільшити насиченість кольору або зовсім змінити його. Ефект від фарбування залежить від типу волосків, але в середньому становить 2 тижні, тому протягом цього часу ви зможете не хвилюватися за форму або колір брів. Але навіть згодом фарба буде вимиватися рівномірно, не утворюючи різних за кольором плям. Фарбувати брови хною зовсім не складно, цю процедуру можна проводити самостійно в домашніх умовах, не відвідуючи при цьому майстрів салону.\nПридбати хну для фарбування брів можна в нашому інтернет-магазині «Органічна крамниця». Ми пропонуємо зручні способи оплати замовлення і його доставку в усі населені пункти України. Наші ціни вас також приємно здивують, оскільки ми хочемо, щоби покупки в нашому магазині стали для вас комфортними і приємними.