Freiwillige Feuerwehr Nieder-Erlenbach | ДОДАТОК ДЛЯ ЕКСТРЕНОГО ВИКЛИКУ „НОРА“\nДОДАТОК ДЛЯ ЕКСТРЕНОГО ВИКЛИКУ „НОРА“\nМи хотіли б відзначити додаток для екстрених викликів „Нора“, який можна використовувати для здійснення викликів зі смартфона без необхідності чути і говорити. Додаток особливо цікавий для людей з обмеженими мовними або слуховими здібностями, або для співгромадян, які не можуть говорити ні німецькою, ні англійською мовами. Він доступний для iOS (Apple) і Android і може бути завантажений безкоштовно з відповідних магазинів. Додаток публікується федеральними землями імеччини.\nЯКУ ДОПОМОГУ МОЖНА ПОПРОСИТИ?\nПоліція, пожежна та аварійно-рятувальна служби\nПо-перше, вас просять вказати місце виклику екстреної допомоги. За замовчуванням пропонується поточне власне місце розташування, яке визначається смартфоном за допомогою GPS (супутникової навігації). Якщо аварійне розташування не є поточним, інше розташування можна ввести за допомогою даних адреси. Наступним кроком є вибір того, що сталося: це надзвичайна ситуація в поліції, нещасний випадок, пожежа, невідкладна медична допомога чи щось інше? Залежно від типу екстреного виклику, ви можете більш точно вказати в подальших кроках, що сталося або скільки людей постраждали.\nВ кінці запиту екстрений виклик направляється в центр управління, відповідно ситуації. У Франкфурті і Центр управління поліцією, і Центральне управління пожежної служби приймають екстрені виклики „Нори“. Після того, як екстрений виклик був відправлений, співробітник центру управління може задати подальші питання через чат або зателефонувати на мобільний телефон, з якого був відправлений екстрений дзвінок. У випадку з екстреними викликами поліції, наприклад, у разі злому, ви можете вказати перед відправкою дзвінка, що це „тихий екстрений дзвінок“ і що ви не хочете, щоб вам передзвонили по телефону. При бажанні деякі персональні дані, такі як ім’я, номер телефону, основні захворювання або інвалідність, також можуть бути введені заздалегідь, які будуть автоматично передані під час екстреного дзвінка.\nДодаток дозволяє людям з обмеженими мовними та слуховими здібностями звертатися безпосередньо до центрів управління поліцією, пожежною службою та службою швидкої допомоги. Однак він також може надавати цінні послуги, якщо люди не знають, як точно описати своє поточне місцезнаходження, наприклад, якщо вони знаходяться в незнайомому місті або в лісі.\nВ даний час „Нора“ доступна німецькою та англійською мовами. Всі операційні елементи програми забезпечені значками. Вони дозволяють працювати навіть користувачам, які не говорять ні німецькою, ні англійською мовами.


У Кривому Розі чоловік напав на перехожих із ножем: є загиблі і поранені - RegioNews.ua\n07 листопада 2020, 17:49 180\nУ Кривому Розі чоловік напав на перехожих із ножем: є загиблі і поранені\nПопередньо повідомляється про двох загиблих і п'ятеро поранених\nФото: 1 міської\nПід вечір 7 листопада в Металургійному районі Кривого Рогу невідомий скоїв серію нападів.\nПро це пише RegioNews з посиланням на видання 1 городской.\nПід вечір невідомий чоловік напав на сімох людей. Його маршрут пролягав через подвір'я від вулиці Степана Тільги до проспекту Гагаріна. Станом на 17:00 відомо, що жертвами стали батько та син, які загинули на вулиці Героїв АТО.\nПопередньо, нападник також поранив двох чоловіків, двох жінок і дитину. Їхній стан наразі невідомий.\nЙмовірного зловмисника затримали патрульні поліцейські. Обставини події встановлюються.\nНагадаємо, сьогодні в Київській області озброєна банда викрала підприємця і вимагала з нього $2 млн.\nубивство напад поранення Дніпропетровська область Кривий Ріг


З минулого – у майбутнє - журнал для школярів Fable.in.ua\nГоловна ⇒ 📕Нові твори ⇒ З минулого – у майбутнє\nУ Києві між Хрещатиком і Пушкінською, на Прорізній, є сквер-хутірець, де навесні цвітуть яблуні, а влітку – соняхи. Тут можемо побачити два бронзові пам’ятники: ближче до Хрещатика – літературному герою Паніковському, а трохи далі від нього – режисеру Лесю Курбасу. Це цікавий пам’ятник: права рука Курбаса повернена до грудей так, наче він тримає револьвер, щоб зробити постріл. Обидва пам’ятники нагадують нам, що мистецтво є авантюра, і навпаки, але і те і те – заняття небезпечні.\nЧому пам’ятник Курбасу встановлений саме\nна розі Пушкінської? Бо він колись грав гоголівського авантюриста Хлестакова, а той казав: “Я з Пушкіним запанібрата”.\nА трохи вище по Прорізній колись був “Молодий театр”, заснований Курбасом. Он яку історію видно звідси, від цього пам’ятника.\nЛесь Курбас, хлопець із Галичини, закінчив філософський факультет Віденського університету, знав вісім мов. Цілком природно, що Лесь увібрав у себе все те, що могла дати йому європейська культура. Уже тоді Курбас мріяв працювати на Наддніпрянській Україні, де існував сильний демократичний театр Садовського і була висока театральна культура. 1916 року його\nмрія здійснилася. Театральний Київ побачив нового актора з чудовою акторською технікою, гострого, темпераментного й розумного. Побачив – і прийняв.\nАкторська творчість Курбаса в театрі Миколи Садовського обіцяла розвинутися, але сталося так, що він приніс свій акторський талант у жертву режисерському. Головну увагу й енергію молодого митця було скеровано на організацію студії молодих акторів, з якої згодом виріс “Молодий театр”. Його назва з’явилася вже влітку 1917 року. “Молодий театр” – це театр пошуків нових форм утілення сучасної та класичної драматургії. З цього храму сценічної майстерності взяли початок кілька українських театрів.\nЛесь Курбас був засновником спочатку політичного, а потім і філософського театру в Україні. У виставах свого філософського театру “Березіль” Курбас змальовує Всесвіт, де головною стає особлива довіра до життя людини в усіх його суперечностях.\nБагато в чому Курбас випередив час. Уроки його театру звернені до нас, у двадцять перше століття. Мистецькі пошуки наших сучасників Гротовського, Брука, Фелліні, Бергмана відсилають нас до витоків східноєвропейського авангарду і, зокрема, до курбасівського театру перетворення. Естетика Курбаса дає зразок “фантастичного реалізму” з його безмежними можливостями говорити про складність і суперечливість світу й людини, яка замислилася над вічними питаннями буття…


Рейнджерс підписав Хаджі – він мав стати спадкоємцем Маліновського у Генку - Футбол 24\nРейнджерс підписав Хаджі – він мав стати спадкоємцем Маліновського у Генку\nСтівен Джеррард та Яніс Хаджі / Фото ФК Рейнджерс\nРумунський хавбек Яніс Хаджі відтепер працюватиме під керівництвом Стівена Джеррарда.\nРейнджерс домовився з Генком про перехід Яніса Хаджі, повідомляє офіційний сайт клубу.\n21-річний румун виступатиме за шотландський клуб на правах оренди до кінця поточного сезону з подальшим правом викупу. Нагадаємо, Генк придбав Яніса як потенційну заміну Руслану Маліновському, але гравець не зумів закріпитись у стартовому складі бельгійського клубу.\nВ поточному сезоні чемпіонату Бельгії Хаджі провів 13 матчів, в яких відзначився голом та трьома асистами.\nТрансферне вікно, зима-2020: дедлайн – LIVE\nСвіт Трансфери Генк Руслан Маліновський Рейнджерс Стівен Джеррард Яніс Хаджі


Арабський халіфат | Історичний документ | Історія\nАрабський халіфат | Історичний документ\nПочатком історії Арабського Халіфату можна вважати сходження на престол наступника пророка Мухаммеда, а закінченням – вбивство останнього халіфа монголами в 1258 році.\nХаліф або каліф – по-арабськи «наступник». Саме це звання мали право носити спадкоємці пророка, що очолювали це держава більше шести століть. Вони створили величезну імперію на Близькому Сході, Північній Африці і послужили розповсюдження ісламу на величезні території.\nУ світовій історії були держави, що називали себе так, але по-справжньому це назва міг носити халіфат, чия історія закінчилася в тринадцятому столітті.\nЕпоха «Праведного халіфату»\nЕра Омейядського халіфату\nПершим халіфом став тесть Мухаммеда і його сподвижника Абу Бакр. Оскільки пророк не залишив спадкоємця, лідери мусульманської громади обрали його після смерті Мухаммеда в тому ж році в Медині, яку пророк обрав в якості столиці.\nЦе було початком епохи «Праведного халіфату», протягом якої правили четверо «праведні халіфи».\nПісля звістки про смерті Мухаммеда відійшла від ісламу практично вся Аравія, виключаючи Медіни і кілька областей. Абу Бакр повернув в лоно ісламу віровідступників і одразу рушив походом на Візантію і Персію.\nАбу Бакр, що прийняв титул «повелитель правовірних» і передав його всім своїм спадкоємцям, правил всього два роки: з 632 по 634 рік. Перед смертю він призначив халіфом Умар ібн Хаттаба. Той продовжив завоювання і приєднав Месопотамію, Вавілонію, Сирію, західний Іран…\nВін процарював і провоював близько десяти років. Помер у 644 році, тоді рада мусульманських лідерів звів на престол Усмана Ібн Аффана, який приєднав східний Іран аж до Амудар’ї. Його вбивство викликала міжусобицю і призупинило завоювання і поширення ісламу.\nОстанній з чотирьох «праведних халіфів» Алі ібн Абу Таліб, зять, двоюрідний брат і соратник Мухаммеда, що запанував у 656 році, правил 6 років. Після його вбивства настала ера Омейядського халіфату і тривала до середини вісімнадцятого століття.\nМуавія ібн Абу Суфьян – став першим з Омеядов, взошедшим на трон у 661 році, проголосив свого сина спадкоємцем престолу, перетворивши, таким чином, держава з виборної формою правління в спадкову монархію.\nСтолицю новий правитель, який прийняв ім’я Муавія I, переніс з Медини в сирійський Дамаск.\nІмперія розросталася, заходячи на території Іспанії, Португалії, Західної Індії. Але на заваді стала Візантія. Дві спроби штурму Константинополя були зроблені воїнами халіфату, і обидві безрезультатно.\nІмператор Лев II і болгарський хан Тервелл діяли сміливо і зупинили загарбників у 717-718 рр, врятувавши цим Візантію і Малу Азію. Також провалилася і арабська кампанія по захопленню європейських територій. Карл Мартелл відбив напад на Францію в 732 році і тим зупинив вторгнення в Європу.\nНезважаючи на ці невдачі, Омейяди правили величезними територіями, це була одна з найбільших імперій в світовій історії. Але таке розширення не могло обійтися без внутрішніх потрясінь.\nВ одній державі опинилися народи з різними устроями, традиціями і, нарешті, віросповіданням, які сприймали один одного до цього вороже. Необхідно було терміново формувати управлінську систему, яка дозволила б ефективно правити вже мільйонами людей.\nВ цьому питанні араби перейняли досвід перської та візантійської імперій. Мусульмани тривалий термін були в меншості на завойованих територіях. Але поступово місцеве населення стало исламизироваться. Це призвело до росту напруженості між арабами-мусульманами і немусульманами інших національностей.\nДодавали складності отже напружені стосунки релігійні суперечності в самому ісламі. Саме тоді виникли два ісламських течії – суніти і шиїти. Шиїти були прихильниками правління Алі, вважаючи існуючу владу узурпаторской.\nВсі ці розбрати в результаті і привели до краху династії Омейядів. Протягом усього свого правління їм доводилося не тільки боротися зі своїми ідейними супротивниками, але і придушувати заколоти місцевого населення, армії, втихомирювати непокірних правителів провінцій, долати родові конфлікти і палацові інтриги.\nУ десятому столітті халіфи поступово втрачали свій вплив на великі території, стаючи все більш залежними від своєї гвардії, яка не врятувала їх від зовнішніх вторгнень.\nТурки-сельджуки, які прийняли іслам, в одинадцятому столітті почали своє завоювання Сирії, Ірану, Іраку, Анатолії. Заснувавши свою державу, захопивши багато регіони халіфату, вони зберегли халіфа в Багдаді як знакову фігуру ісламу. Але вже через кілька десятиліть на зміну сельджукскому впливу до влади на територіях колись могутнього халіфату прийшли турки з Центральної Азії.\nОстанній підйом держава пережила в дванадцятому столітті, відновивши свій вплив на сусідніх від Багдада територіях. Але в тринадцятому столітті виявилося безсилим перед новою грізною силою із Середньої Азії: монголи завоювали Іран, Ірак.\nУ 1258 році монгольський воєначальник Хулагу-хан захопив і розграбував Багдад, останнього халіфа загорнули в килим і затоптали кіньми, а членів його сім’ї стратили.


Микола Міхновський. Герой, що не зміг врятувати Батьківщину\nСкачати 254.62 Kb.\nРозмір 254.62 Kb.\nТретього травня 1924 р. в садибі Володимира Шемета, у Києві, рано-вранці, був знайдений повішеним Микола Міхновський. Величезне, майже двометрове тіло, з неприродньо зігнутою шиєю та схиленою головою важко висіло на гілці старої яблуні, ледь не торкаючись ногами української землі. Землі, яка ось-ось мала з вдячністю прийняти на вічний сховок вірного свого сина, щоб оберегти від наруги тих, кому він присвятив своє життя.\nСтояла весна 1924 року – вже друга весна, коли до лісу після зимівлі не сходились козаки з хуторів та сіл. Визвольні змагання українців вкотре потерпіли гучне фіаско. Влада російського народу закріплювалась вже й у віддалених селах та хуторах.\nДесь у лісах Черкащини ще огризались рештки загонів Чорного Ворона, Садового, Шпильового, Коваленка, братів Блажевських, лісовими стежками Волині рейдували терористичні групи отамана Філоненка, а на Поділлі з’являлись боївки Орла-Гальчевського. Але це вже були відділи помсти, а не пробоєві легіони борців за українську державність.\nВпали вже герої національної революції Петро Болбочан, Василь Чучупак, Ларіон Завгородній, Голик-Залізняк, Іван Луценко, доктор Гелєв, брати та сестра Соколовські. Сиділи по тюрмах Гулий-Гуленко, отамани Чорний, Нагірний, Юрій Горліс-Горський. Легалізувавшись, перейшли до цивільного життя отамани Мамай-Щириця, Лютий-Черевик, інші прийшли з “повинною” і прийняли лицемірну “амністію”. На еміграції марили Україною Павло Скоропадський, Симон Петлюра, Михайло Омелянович-Павленко, Ілько Струк, Полтавець-Остряниця, Іван Лютий-Лютенко. З таборів інтернованих у Польщі та Румунії розсіювались по світах тисячі українських революціонерів. Капітулював, повернувшись з еміграції в окуповану Батьківщину, колишній символ української державності Михайло Грушевський. Зламався національний герой України генерал-хорунжий Юрко Тютюнник, почавши викладати ворогові тактику партизанської боротьби. Пішов працювати в совєтські установи отаман Сава Чалий-Куцяк.\nНарод, підрізаний і вбитий у землю, в очікуванні неминучого Голодомору зживався з совєтською владою.\nМикола Міхновський, який бачив усе це, бачив, як котиться у прірву його Батьківщина, для воскресіння якої він віддав понад 30 років свого п’ятдесятилітнього буття, з жалем і щемом підводив риску життю.\nАвтор гасла “Самостійна Україна – від Сяну по Кавказ”, що покликав до чину тисячі українських Залізняків, Лютих, Вовгур, Орликів – і тим штовхнув їх на неминучу смерть (як співається в українській пісні: “За волю і честь – лиш березовий хрест”), борець, який запалив національне багаття в душі Симона Петлюри, повернувшись із Кубані в столицю всеукраїнського румовища, зрозумів: йому життя немає. Не відбулося.\nУкраїнська еміграційна преса, яка загалом шанобливо ставилася до пам’яті про Миколу Міхновського, віддала йому належне. На його святому прикладі служіння Батьківщині десятиліттями виховувались покоління української молоді – в Канаді, США, Аргентині, Бразилії, Австралії... А оскільки не просто виховувати молодь на прикладі самовбивника, то таємничу смерть Міхновського записали на рахунок ҐПУ.\nДійсно, напередодні трагічної розв’язки його викликали до Київського ҐПУ і, протримавши декілька годин, відпустили. Це, очевидно, й дало підставу біографам стверджувати, що Міхновського вбито чекістами.\nСвідчення сина Володимира Шемета, у якого проживав свої останні дні Микола Міхновський, – Ждана Володимировича Шемета, – спростовують версію українських істориків. Ждан Шемет засвідчив 1, що його батько знайшов у кишені покійного записку: “Волію вмерти власною смертю!”\nТак! Микола Міхновський сам поставив крапку у своєму житті.\nЦе був не розпачливий вчинок слабкої людини.\nЦе був мужній вчинок героя, що програв.\nВже з юнацьких літ Микола Міхновський задумувався над питанням: “На ґрунті якого права з наших дітей готують по школах заклятих ворогів і ненависників нашому народові? Через що навіть у церкві панує мова наших гнобителів? Яким правом правительство російське здерті з нас гроші витрачає на користь російської нації, плекаючи і підтримуючи науку, літературу, промисловість… і, нарешті, найголовніше: чи має право царське правительство взагалі видавати для нас закони?..” 2.\nНе дивно, що вже дев’ятнадцятилітнім Микола Міхновський вступає до щойно створеного нелегального Братства тарасівців, енергійно розбудовує його найчисельнішу групу – київську, розробляє основні теоретичні та організаційні засади братства, яке вже тоді, в 1892 р., стало на шлях боротьби за “повну автономію України”...\nВ січні 1898 р. Микола Міхновський переїжджає до Харкова, де відкриває власну адвокатську контору. У 1900 р. він бере участь у створенні першої української політичної самостійницької організації – Революційної української партії, організовує у Харкові її Установчий з’їзд, пише програму РУП, яку видає окремою книжечкою під назвою “Самостійна Україна”.\n“Наш нарід перебуває у становищі зрабованої нації”, – констатує Міхновський. Виникає питання, говорить він, чи національне визволення можливе для українського народу, який і досі переживає “довгий і важкий антракт” у своїй історії, коли українцеві і далі “невільно признаватися до своєї національності, коли любити Вітчизну рівнозначно, що бути державним зрадником”? Невже “придбане кривдою” за давністю злочину набуло “законного” нового власника? Невже “над нами висить чорний стяг, а на ньому написано: “Смерть політична, смерть культурна для української нації”?\nЯк відповідь на ці страшні запитання Микола Міхновський піднімає –наперекір історичній течії – синьо-жовтий прапор, на якому виклично пише великими літерами: “Одна, єдина, неподільна, вільна Україна від гір Карпатських аж по Кавказькі”.\nЦе гасло Микола Міхновський публічно виголосив у березні 1900 року під час вшанування пам’яті Тараса Шевченка у Полтаві та Харкові.\nМалоросійська інтелігенція, вихована на російській культурі, сприйняла цей маніфест самостійництва вкрай вороже. Незадоволення почалось і в самій РУП, від імені якої Міхновський і видрукував цю програму. Автора звинуватили у шовінізмі, надмірному радикалізмі, в “орігінальнічаньі”.\nПопри вихор звинувачень, Микола Міхновський наприкінці 1900 р. від імені тієї ж РУП написав “Отвертий лист до міністра Сіпяґіна”, який завершувався словами: “Українська нація мусить добути собі свободу, хоч би і захиталася ціла Росія. Українська нація мусить добути своє визволення з рабства національного та політичного, хоч би пролилися ріки крові”.\n1902 року, коли в Революційній українській партії почали перемагати соціалістичні та автономістські тенденції, Міхновський разом із небагатьма однодумцями виходить із РУП і на початку 1904 років засновує Українську народну партію, для членства якої пише “10 заповідей”. Ось вони – святі українські заповіді.\n“1. Одна, єдина, неподільна від Карпатів аж до Кавказу самостійна, вільна, демократична Україна – республіка робочих людей.\n3. Україна для українців! Отже вигонь звідусіль з України чужинців-гнобителів.\n5. Шануй діячів рідного краю, ненавидь ворогів його, зневажай перевертнів-відступників – і добре буде цілому твоєму народові й тобі.\n10. Не бери собі дружини з чужинців, бо твої діти будуть тобі ворогами, не приятелюй з ворогами нашого народу, бо ти додаєш їм сили й відваги, не накладай укупі з гнобителями нашими, бо зрадником будеш” 3.\nЩе 19 лютого 1900 р., під час своєї першої історичної промови на тему необхідності збройної революційної боротьби за права українського народу, Микола Міхновський “із запалом говорив про потребу терористичної акції” 4. Логічно, що він став на шлях організації бойового українського підпілля.\nУ 1904 р., коли Росія святкувала 250-ліття “приєднання Малоросії”, УНП на знак протесту вирішила зірвати у Харкові пам’ятник співцю російської імперії Пушкіну. У Києві та Одесі планувалося зірвати пам’ятники російським імператорам. Акцію у Харкові успішно здійснила підпільна бойова структура УНП “Оборона України”. На місці покаліченого пам’ятника Пушкіну були розкидані відозви із закликом до боротьби “за своє національне визволення”.\nМинуло якихось 15 – 17 років і мрії, які висловив Микола Міхновський у Полтаві і Харкові навесні 1900 року, раптом набули реальних обрисів: прогриміла Лютнева революція і корона російського самодержавства закотилася в музейні сховища. Вікові пута спали і до українців несподівано посміхнулась воля.\nВже 15 березня 1917 р. за новим стилем Міхновський збирає своїх однодумців і проголошує створення Центральної Ради, яка виразно задекларувала свій самостійницький характер. Взнавши про це, малоросійська інтелігенція, об’єднана в Товариство українських поступовців та соціалістичні партії, почала творити й свою Центральну Раду, але на засадах федерації, тобто збереження цілісності Росії...\nПеред Миколою Міхновським постала дилема: або продовжувати разом з однодумцями розбудовувати Українську Центральну Раду з метою якнайшвидшого проголошення української держави і наразитися на звинувачення у розколі “українського табору”, або з’єднатися в ширшу спілку – на компромісних засадах – в надії переконати опонентів приєднатися до ідеї створення Української держави.\nНа жаль, був обраний другий варіант. 29 березня 1917 р. за новим стилем дві Центральні Ради злилися...\nВже під час написання першої спільної відозви виникли серйозні розходження: Міхновський переконував соціалістично-автономістську більшість негайно проголосити Українську державу, відкликати з російської армії всіх українців і розпочати творення української національної армії. Його опоненти заперечували: “Навіщо нам (своя) армія? Від кого нам захищатися? Царського режиму, що поневолював український народ, вже немає, а працюючий московський народ є щирим приятелем працюючого українського люду” 5.\n“Московському працюючому людові” Микола Міхновський довіряв так само, як і “московській буржуазії”. В питанні України вони були єдині: “Нєт, нікогда нє било і нє можєт бить!”\nЩе задовго до падіння російського самодержавства у статті “Справа українського робітництва в програмі УНП” Міхновський остерігав український народ, що панування “московського пролетаріату” над українським народом буде ще важчим і безмірно жорстокішим, аніж панування “московської буржуазії” 6.\nЩоб зрозуміти, яка прірва розділяла самостійників школи Міхновського і соціалістичну інтелігенцію школи Грушевського, згадаймо одкровення Володимира Винниченка про ставлення українських соціалістів до ідеї самостійної української держави.\n“Ми (українські соціалісти) стали частиною, – органічною, активною, живою, охочою частиною – єдиного цілого. Всякий сепаратизм, всяке відокремлення себе від революційної Росії здавалось смішним, абсурдним, безглуздим. Для чого? Де ми знайдемо більше того, що ми матимемо в Росії? Де по всьому світі є такий широкий, демократичний, всеохоплюючий лад? Де така необмежена свобода слова, зібрань, організацій?..\nНі про який сепаратизм, самостійність навіть мови не могло бути... Що ж до самостійності, то ми навіть уважали небезпечною для революції ідею сепаратизму, бо вона могла розбити революційні сили всієї Росії” 7.\nПобачивши, що в дискусіях із русофілами лише марнується дорогоцінний час Національної революції, Микола Міхновський повністю віддався творенню українського війська, щоб потім доконаним фактом воєнної сили довести свою правоту.\nНемає змоги оповісти сьогодні про величезну роботу, яку провів Микола Міхновський, організовуючи Українську армію. Скажу лише, що у співпраці з Братством самостійників він творить два перші полки української армії – ім. Гетьмана Богдана Хмельницького та ім. Гетьмана Павла Полуботка, організовує Військовий клуб ім. Гетьмана Павла Полуботка, друкує десятки тисяч летючок зі зверненням до військових формувати національні частини для боротьби за Самостійну Україну, організовує багатолюдні зібрання військових-українців, зокрема, історичний Перший всеукраїнський військовий з’їзд.\nУкраїнське вояцтво з ентузіазмом відгукнулось на ідеї Миколи Міхновського: вояцтво виявляло готовність зі зброєю в руках здобути незалежність Батьківщині – автономістів серед них майже не було.\nКерівництво Центральної Ради швидко зрозуміло, яку небезпеку дня них несе військовий з’їзд, керований самостійниками, і в останню хвилю вирішило очолити “небезпечний процес”...\nНастав день 18 травня 1917 року. Понад 700 делегатів зібралося в головній аудиторії Педагогічного музею на Перший всеукраїнський військовий з’їзд. Вони представляли українські військові організації, товариства та частини усіх армій російського фронту й запілля, Балтійського і Чорноморського флотів. Делегати представляли 1.580.702 українських вояків російської армії 8.\nВже на початку з’їзду виникла пристрасна дискусія.\nВолодимир Винниченко запропонував обрати головою з’їзду Симона Петлюру, завзятого на той час пацифіста. Делегати-самостійники запропонували обрати на голову з’їзду поручника Міхновського.\n“Проти цієї пропозиції негайно виступив Володимир Винниченко, який почав палко запевняти, що начебто Міхновський, як адвокат, є “паном”, а не сином простого народу, що він “має маєток, є дідичем і хоче завести старі порядки, панщину і т. д.”, що він... сидить весь час у Києві, (а) “в окопах, де під вогнем ворога мучиться вояк, якого їдять воші, який мерзне і голодує – він ніколи не був” 9.\nЦинізм Винниченка, слід визнати, був довершеним. Письменник-демагог, до речі, сам призовного віку, добре знав, що Микола Міхновський не пішов на фронт з ідейних міркувань, бо віддавна був ворогом Росії. Отож інкримінувати Міхновському небажання захищати “матушку-Росію” міг тільки безмежно підлий чоловік.\nВикористав Винниченко і той факт, що на одному з перших масових зібрань у Києві Міхновський зголосив до резолюції вимогу, щоб Тимчасовий уряд Росії звільнив із заслання митрополита Андрея Шептицького: Винниченко навів це як “доказ”, що Міхновський – прихований католик, який хоче “при помочі католицького митрополита Шептицького завести весь український православний народ у ярмо польських католиків” 10.\n“Дискусія над питанням обрання голови з’їзду набирала все пристраснішого характеру...” 11. Ось враження свідка – делегата Певного.\n“Так ото ж, братця, як вийде Винниченко! Та як почне, як поведе! Так, як його послухаєш, то вся земля навколо нього, скільки оком скинеш, ніби твоя власна стала. Земля селянам, а фабрики робітникам! – так говорить, так говорить – ніби купчу тобі на всю землю подарував. Настоящий, можна сказать, демократ: всім догодить хоче!\nА по ньому Міхновський поручник! Так цей – куди там Винниченку! Цей тільки Україну, братця, знає! Так і говорить – Україна, значить, для українців! Господи! Мов із Кобзаря тобі відчитує! А всі слухають – аж дух затаїли. Не тільки люди – каміння слухає! А про тих, про москалів, як почне говорити, так ніби і сліду по них не лишить! Україна і більш нічого. Така, як самі захочемо! Це вам, братця, людина! Наша людина! Настоящий тобі козак-характерник! З ним хоч і на смерть любо!” 12\n“Основою війни є біологічний закон боротьби за існування, – віщував з трибуни Микола Міхновський, – а цей закон... находить свій вислів виключно в національних конфліктах. Є нації-пани і нації-раби. І теперішню війну викликали нації-пани із-за сварки, що постала між ними на ґрунті національного змагання... Коли воювати, треба знати, за що ми воюємо. Сьогодні перед нами у всій великості засіяв ідеал волі рідного народу, ідеал воскресіння одної великої нероздільної України від Дону по Сян” 13.\nБурхливі оплески вкрили виступ Миколи Міхновського.\nОдразу слово попросив Володимир Винниченко. Він заявив, що стоїть на діаметрально протилежних позиціях. “Не пани-нації, – говорив письменник-соціаліст, – почали війну, а просто пани...”\n“Винниченко представив у своїй промові часи княжої та гетьманської Української Держави, як часи важкого гніту “українського працюючого люду”, ганьбив українських князів, гетьманів та історичних українських діячів... і закликав українське вояцтво змагати не до побудови окремої від Росії української держави, в якій “пани-капіталісти” знову захочуть смоктати кров з українського народу, а до встановлення в братній співпраці з російським працюючим людом соціалістичного ладу в “новій, демократичній російській республіці” 14.\n“Хто продав волю народу? – запитував Винниченко і відповідав: “Шляхта!..” Хто закріпостив його, як не козацька старшина...” 15. Далі в такому ж примітивно-більшовицькому дусі Винниченко натякнув, що Міхновському треба “знову держави”, щоб закріпачити народ...\nЦе була кульмінація не тільки з’їзду. Вирішувалась доля українського війська, а отже й Української держави. Від того, хто очолить цей з’їзд, залежало в яку сторону піде українська історія. В результаті було запропоновано компромісне рішення: не вибирати голову з’їзду, а сформувати збірну президію.\nЗа допомогою цього т. зв. компромісного рішення, автономісти досягли свого: з шести членів президії лише один був самостійником – Микола Міхновський. Саме тому вдалося збути мовчанкою пропозицію Міхновського проголосити на з’їзді Самостійну Україну – як ціль революції і війни. А клич Міхновського творити українську національну армію, як головну підвалину держави, заступлено кличем “українізації армії”, тобто творенням окремих українських військових частин в рамцях всеросійської армії, беззастережно підпорядкованих всеросійському військовому командуванню 16.\nВсе ж таки під тиском делегатів з’їзд ухвалив доволі радикальні рішення. Наприклад, зведення всіх українізованих одиниць на Південно-Західний та Румунський фронти, тобто на територію України, або ж прилеглі до України землі. З’їзд проголосив також, що Чорноморський флот належить Україні та, демонстративно ігноруючи заборону російського військового командування, затвердив створення Першого українського козачого ім. Гетьмана Богдана Хмельницького полку. Але все ж таки ці рішення з’їзду були злагідженим варіантом планів самостійників...\nОдним із трагічних наслідків перемоги автономістів на Першому всеукраїнському військовому з’їзді було те, що наприкінці травня після віча коло пам’ятника Богданові Хмельницькому на фронт відійшли 1500 українців-солдат зі своїми прапорами. “Так, назбирані самостійниками, щоб боротися за Україну, 1500 вояків, збаламучені автономістами, відійшли на фронт боротися... за Московщину” 17!\nБратство самостійників, до якого на початку червня вступив Микола Міхновський, 27 червня прийняло рішення розрубати “гордіїв вузол” української меншовартісності і використати “той дорогоцінний скарб, що ним є розбуджена стихія національних почувань українських народних мас”. На нараді було прийняте рішення збройно виступити, щоб перебрати в українські руки владу й проголосити у Каневі на могилі Тараса Шевченка Самостійну Україну.\nВ дискусії про кінцеву мету збройного виступу погляди розділились. Одні вважали, що збройним виступом треба усунути автономістів від влади, оголосити військову диктатуру в формі гетьманату на перехідний період, запропонувати мир німцям і відкликати українізовані частини з фронту на Батьківщину.\nІнші вважали, що такий план спричиниться до ворожнечі в українському таборі, врешті до Руїни, отже переворот треба спрямувати лише проти росіян, Центральну Раду залишити в ролі уряду, доповнивши її самостійниками. Поставивши росіян на коліна, українські революціонери розраховували довести автономістам, що ті бояться безсильного опудала...\nВ цей час, 16 липня, у Петрограді підняли повстання більшовики. Кращої нагоди, щоб скинути російське ярмо, годі було чекати...\n17 липня 1917 р. (за н. ст.) полуботківці виставили низку ультимативних вимог до Центральної Ради і Тимчасового уряду: “Ми українці-козаки, – говорилося в їхньому зверненні, – не хочемо мати свободи лише на папері, або пів-свободи. По проголошенні 1-го Універсалу – 2-го Універсалу ми не визнаємо! – ми приступаємо до заведення порядку на Україні. Задля цього ми всіх росіян і ренегатів, які гальмують українську роботу, скидаємо з їх постів силою, не рахуючись з російським урядом”...\nЦентральна Рада відкинула самостійницькі вимоги полку ім. гетьмана Павла Полуботка і вкотре закликала від’їхати на фронт захищати “матушку Росію”. У відповідь на це в ніч на 18 липня 1917 р. полуботківці вирушили зі свого збірного пункту.\nСвідком цього історичного виступу був майбутній отаман Юрко Тютюнник. Він писав, що “рух мовчазної колони робив грізне враження”. Юрко Тютюнник вибіг на вулицю і пішов поруч з колоною, “якій не було видно кінця”. Тютюнник розпитував, “куди йдуть козаки”. “На мої запити або зовсім не відповідали, – згадував він, – або говорили коротко і рішуче: “Йдемо кацапів бить... Йдемо допомагати Центральній Раді творити наше життя” 18.\nА ось згадка іншого очевидця, українського письменника Федора Дудка:\n“В повітрі було тихо, сонце світило яскраво. Заповідався чудовий погідний день. Я дійшов до Бесарабки й повернув був на Хрещатик, коли раптом увагу мою звернув якийсь мовчазний похід маси людей на Васильківській вулиці. На чолі того походу запримітив я велике жовто-блакитне знамено... Похід... сильно вразив мене якоюсь відмінністю, небуденністю, непохитністю більше за всі інші походи. Був це глибоко мовчазний зосереджений рух маси людей, що мав якусь певну, заздалегідь намічену, важну ціль – і ця його певність, рішучість і мовчазна урочистість передалися глядачеві. Так могли йти люди тільки в бій, на діло, якого кінцем є смерть або перемога.\nРішучість і зосередженність цієї маси людей на ціль, що до неї вони йшли, була так різко позначена на їхньому руху, що в цій лаві людей, в цьому потоку окремих людських тіл не помічалося окремих постатей. Це був живий моноліт, скований єдністю наміру й цілі. Таких походів ні перед тим, ні потому, я ніколи в своєму житті не бачив. Він на ціле життя лишив у мене незатерте, глибоке враження.\nЯ стояв, мов окам’янілий, і дивився. Таке враження, як на мене, зробив цей рух і на масу інших людей, що були в той час на вулиці. Всі зупинялися й мовчки дивилися на цю сіру, рішучу, одностайну, похмуру масу війська, що без команди, мовчки сунула ряд за рядом, різко вибиваючи крок на вуличному каменю й не оглядаючися ні на людей, ні на сонце, ні на погідність чудового ранку. Блискуча щетина багнетів на сильно затиснених в руках крісах без слів промовляла, що це не парад, а данина на вівтар своєї Батьківщини й свого обов’язку. Хто були ці люди, звідки вони, як називалась та похмура боєва маса вояків – я не знав. Я тільки бачив, що це було справжнє військо й що на чолі того війська майорів боєвий жовто-блакитний український прапор.\nРяди війська густою лавою проходили ряд за рядом. Дивне, невидане ніколи до того явище: дехто з козаків, тримаючи рушницю на плечі з гостро наїжаченим багнетом, ступав по камені – босий. Але це не тільки не зменшувало враження, воно його сильно збільшувало.\nЧастина була дуже велика. В ній було не менше 5 тисяч людей. В останніх лавах ішли козаки без рушниць. Дехто в подертих черевиках, чи ботинках на босу ногу, більшість – зовсім босі.\nВже значно пізніше довідався я, що той похід незнаної мені частини, який так сильно вразив мене, був історичним походом української стихії, що демонструвала свою живучість, свої права на незалежне від нікого існування й свою готовність до чину” 19.\nЗаарештувавши начальника київської міліції Лєпарского та московського коменданта міста, Полуботківці захопили телеграф, Державний банк, зайняли Печерську фортецю, Арсенал та артилерійські склади, захопили всі районні відділи міліції, роззброїли міліціонерів та юнкерів, поставили сторожу коло урядових установ, розгромили помешкання коменданта російського гарнізону Києва, україножера-демократа Обєручєва, який втік за місто, зайняли інтендантські склади і розігнали висланий проти них 2-й запасний батальйон.\nЗа кілька годин полк ім. Павла Полуботка опанував Київ.\nЯк не згадати тут слова ініціатора виступу полуботківців Миколи Міхновського:\n“Ми відродилися з ґрунту наскрізь напоєного кров’ю наших предків, що полягли в боротьбі за волю України, ми виссали з молоком наших матерів стародавню любов нації до Вітчизни та її свободи і ненависть до насилля над нами... Наша нація вступила на новий шлях життя, а ми мусимо стати на її чолі, щоб вести до здійснення великого ідеалу...\nМи виголошуємо, що візьмемо силою те, що нам належиться по праву, але віднято у нас теж силою... Ми не хочемо довше зносити панування чужинців, ми не хочемо більше зневаги на своїй землі. Нас горстка, але ми сильні нашою любов’ю до України!.. Нас мало, але голос наш лунатиме скрізь на Україні і кожний, у кого ще не спідлене серце, озветься до нас, а в кого спідлене, до того ми самі озвемось!” 20.\nЗдавалось, справа вирішена. Не було зроблено лише одного, але найголовнішого: не була виарештувана Центральна Рада... Замість арештувати міністрів-соціалістів, полуботківці пройшли повз будинок Центральної Ради і ентузіастично вітали це сонмище зрадників: “Слава Українській Центральній Раді!”...\nІ тут на них чекав найболючіший удар: замість сподіваної радості українські герої зустріли холодну ворожість тих, кому хотіли передати всю повноту влади.\nВинниченко віддав наказ Юрію Капкану силою полку ім. Богдана Хмельницького, створеного Миколою Міхновським, роззброїти полуботківців. Капкан оголосив себе комендантом міста і вранці почав підступно “змінювати” на зайнятих об’єктах стомлених полуботківців, які навіть не могли запідозрити богданівців у зраді.\nТим часом, за наказом новоспеченого коменданта Юрія Капкана було звільнено всіх заарештованих росіян. Їм була повернена зброя...\nЗавдяки зрадницькій політиці Винниченка і Грушевського повернувся до міста україножер Обєручєв і наказав російським юнкерам оточити казарми полку ім. Полуботка. 21 липня росіяни почали обстріл полуботківців з гармат і рушниць...\nЦентральна Рада ж через пресу ширила ганебно-підлі чутки про виступ полуботківців, як про “бунт дезертирів, які боялися йти на фронт” і намагалися таким чином “врятувати свою шкуру”...\nКерівники повстання, бачачи безвихідне становище, дали згоду, щоб полк ім. Гетьмана Полуботка, пішов на фронт і, відзначившись, намагався “при першій нагоді залишити фронт” і пробиватися в Україну 21. Таким чином українські герої хотіли змити з себе тавро боягузів....\nНа фронті їх відразу кинули в м’ясорубку. Полуботківці – найсвідоміші українські військові кадри, українські державники школи Міхновського – зазнали страшних втрат... Станом на 9 лютого 1918 р. полк ім. Павла Полуботка становис 5 чоловік...\nЩо ж до Миколи Міхновського, то, як свідчить у “Спогадах” Павло Скоропадський, Керенський “на прохання Петлюри” заслав його – під ескортом військової жандармерії – на Румунський фронт. Там “ізольований від усього українського політичного життя” і пробув Міхновський до Жовтневої революції...\nЯк не дивно, але саме Жовтнева революція звільнила з ув’язнення організаторів виступу полуботківців.\nЩо ж до богданівців, то їх було тяжко покарано – 26 липня 1917 р. їхній полк слідом за полуботківцями був відправлений на фронт. Біля станції Пост-Волинський, що в 6 км від Києва, їхній ешелон був несподівано, із засідки, розстріляний “російськими кірасирами”... Було вбито 16 козаків, 30 чоловік поранено, всі інші заарештовані, побиті...” 22.\nАбсолютно справедлива, як на мірку росіянина, плата за допомогу...\nМикола Міхновський вертається з Південно-Західного фронту, перебирається на Полтавщину і згідно із завданням Братства самостійників спільно з братами Шеметами творить структури партії хліборобів-демократів – єдину українську партію, яка не мала у своїй назві “сакраментальної літери” “С”, тобто не була соціалістичною...\nПотім був період співпраці з Гетьманом Павлом Скоропадським.\nУ своїх “Спогадах” Павло Скоропадський зазначав, що всі, кого він прохав дати характеристику Міхновському, застерігали, щоб Гетьман у жодному разі не запрошував Міхновського на якусь посаду в уряді, бо той за кілька днів, мовляв, розжене весь уряд.\nГетьман не міг зрозуміти: чому до Міхновського таке майже однодушне негативне ставлення? Сам він “в Міхновському нічого погано не бачив”, окрім, як зазначав Скоропадський, “його крайньо шовіністичного українського напрямку” 23. Попри все це Гетьман серйозно розглядав Міхновського як кандидатуру на посаду прем’єр-міністра Української Держави.\nЙому імпонували антисоціалістичні погляди Міхновського і визнання ним приватної власності на землю. Не забув Гетьман і того промовистого випадку, коли – ще в часи його командування корпусом – до нього з’явилися два офіцери, помічники Міхновського, Павелко і Лук’янов, і запропонували від імені Військового клубу ім. Павла Полуботка “прийняти командування всіма українськими частинами”. У “Спогадах” Скоропадський зазначав, що обидва офіцери обожнювали Миколу Міхновського і вважали його “майбутнім українським Бісмарком”.\nНе забув Павло Скоропадський, що Українська хліборобсько-демократична партія “зіграла велику роль у справі скинення (Центральної) Ради: вона перша нанесла їй серйозний удар”.\nГетьман мав на увазі випадок, коли на початку квітня 1918 р. з Полтавської губернії до Києва прибуло декілька сотень селян, членів Української хліборобсько-демократичної партії, які рішучо вимагали відміни 3-го Універсалу, який ліквідував приватну власність на землю. “Поява непідробних селян, – писав Павло Скоропадський, – людей землі, людей переконаних, які не соромились ясно висловлювати свою думку стосовно порядків, які тоді у нас існували, викликало сильне враження у Києві... З однієї сторони всі противники (Центральної) Ради підняли голову… з другого боку, в колах Ради з’явилась ще більша розгубленість, адже вже не можна було говорити, що весь народ санкціонував 3-й Універсал” 24. Скоропадський зазначав, що ці “селяни були найпереконаніші українці-самостійники школи Міхновського. Створення України і дрібна земельна власність були їхнім девізом, все інше вони відкидали” 25...\nВрешті, Гетьмана переконали не призначати Міхновського Прем’єр-міністром, і він запропонував Міхновському посаду дорадника...\nУкраїнська хліборобсько-демократична партія Шеметів та Міхновського була чи не єдиною, яка не вступила до Національного союзу, що готував заколот проти Гетьмана. Більше того, Міхновський намовляв і соціалістів-самостійників вийти з Національного союзу.\nПротигетьманське повстання і наступне зречення – 14 грудня 1918 р. – Павла Скоропадського відкрило шлюзи кривавій російській повені: 1919 став роком, коли Красна та Добровольча армії нестримним потопом залили Україну. Директорія, яка примусила Гетьмана зректися влади, сама не змогла стати владою. “В колах Директорії – безлад і прострація.., – писав Дмитро Донцов. – В Директорії якесь божевілля... На міністрів призначено хлопчаків” 26... А полк(овник) Болбочан зазначав: “Україна повинна перед цілим світом червоніти за свій такий уряд, котрий очевидячки веде (Україну) до загибелі. На одній нараді представників Полтавщини і Харківщини в Полтаві авторитетний представник українського громадянства, звертаючись в бік соціалістів-революціонерів, сказав: “Подивіться, що з себе являють наші міністри. Як не кретин, то падлець” 27.\n5 січня 1919 р. Міхновський разом із Дмитром Донцовим та Шеметом двічі зустрілися з Євгеном Коновальцем. “В усім, що ми почули, бриніла якась тривога.., – згадував Дмитро Донцов. – Унтертон був: нема з ким будувати державу. У Коновальця вирвалося характерне: “З соціалістами держави не збудувати!” 28.\nПісля зречення Гетьмана і приходу до влади соціалістичної Директорії Микола Міхновський гарячково шукає нових шляхів врятування України. Хто? Хто може повернути зброю проти губителів України?!\nІ Міхновський знаходить таку постать: командувач Лівобережним фронтом Армії УНР Петро Болбочан. Противник соціалізму. Ворог демократизації армії. Самостійник. Вольова, мужня, рішуча людина. Досвідчений військовий командир.\nМіхновський їде до нього в Кременчук.\nРозмова могла бути лише одна: негайне встановлення військової диктатури, як єдино можливого шансу врятувати українську державність.\nВ дорозі Міхновський захворів на тиф.\nПетро Болбочан, який цінував Міхновського за патріотизм і організаційний талант, страшенно шкодував, що “не був знайомий із хліборобами-демократами бодай ще в Полтаві. Якби хлібороби-демократи і такі люди, як Міхновський, тоді допомогли мені, то, я певний, що багато дечого ще можна було врятувати!” 29.\nІ справді, хлібороби-демократи разом із Союзом хліборобів-власників на спільній нараді вирішили надати термінову допомогу полковнику Болбочану. Вони запропонували – “щоб відбитися від більшовиків і зробити лад у державі” – влити до війська Болбочана “три тисячі доброго, добірного війська, а за якийсь час і сорок тисяч” 30.\nАле двом визначним українцям, Міхновському і Болбочану, співпраця яких могла врятувати Батьківщину, не судилося зустрітися: рудий ворохобник Омелько Волох безпідставно заарештував Петра Болбочана. Арештованого Болбочана повезли до Києва, а хворого Міхновського в лікарні заарештували чекісти...\nВсе ж таки Міхновському вдалося видертися з рук більшовиків...\nСпустошений перманентними невдачами, виснажений фізично і психічно, розчарований в українській еліті, яка виявила свою повну недієздатність, Микола Міхновський у рік розквіту українського повстанства, в рік шаленого вибуху озброєної національної стихії виїжджає на Кубань... Те, чого домагався все життя Микола Міхновський, сталося – український народ піднявся на боротьбу – не економічну, а національну – проти іноземної окупації, а якщо по-сільському –“проти кацапів, жидів, китайців і латишів”. Мільйони українців, до сердець яких дійшло слово Тараса Шевченка і Миколи Міхновського, піднялися на боротьбу за українську державність... А Микола Міхновський пішов з арени бойових дій... І поселився на Кубані...\nКоли денікінці під тиском Красної армії евакуювалися морем, Міхновський спробував скористатися нагодою і емігрувати, але його, як “ворога Росії”, на корабель не взяли...\nВрешті, після майже п’ятилітньої відсутності, він повертається до окупованого більшовиками Києва.\nМожна здогадатися, який психічний стан був у нього, коли він побачив на українському обійсті впевнено порядкуючого ворога.\nІ Микола Міхновський приймає останнє в житті рішення.\nПеред тим як здійснити це трагічне рішення, пише записку Сергію Шемету: “І сюди круть, і туди верть, однаково в черепочку смерть, як каже приказка. Перекажіть моє вітання тим, хто мене пам’ятає. Ваш Микола”.\nТепла і для когось романтична ніч з другого та третє травня 1924 року стала останньою для нього.\n“Перекажіть моє вітання тим, хто мене пам’ятає. Ваш Микола”.\nМені здається, що це вітання тихо бринить в повітрі. Для тих, хто пам’ятає його.\nІ вдячно схиляє голови перед українським Героєм, який, попри надзусилля не зміг врятувати Батьківщину.\nЧи зможемо зробити це ми?!\n1. Хлібороб. – № 2. – 1998.\n2, 20. Міхновський М. Самостійна Україна. – Видання Ю. Колларда, 1948.\n3. Мірчук П. Відродження великої ідеї. – К.: Українська видавнича спілка, 1999.\n5, 6, 10, 14, 16. Мірчук П. Микола Міхновський – апостол української державності”. – Філадельфія: Т-во української студіючої молоді ім. Миколи Міхновського, 1960.\n4, 19, 21. Млиновецький Р. Нариси з історії українських визвольних змагань (1917 – 1918 рр.). – Чужина, 1970.\n7. Винниченко В. Відродження нації. – Київ – Відень, 1920.\n8. Вісник Українського Військового Генерального Комітету. – № 1. – Київ, 1917.\n9, 17. Млиновецький Р. Нариси з історії українських визвольних змагань (1917 – 1918 рр.). – Торонто: Гомін України, 1970.\n11. Кієвская Мисль. – 19.05.1917.\n12. Календар Червоної Калини. – Львів, 1937. – С. 52.\n13, 15. Вістник Союзу Визволення України. – Ч. 156. – С. 402.\n18. Тютюнник Ю. Революційна стихія // Дзвін. – № 8. – Львів, 1991.\n22. Лазуренко С. Розстріл “богданівців” // Бюлетень УНДС. – Ч. 29. – 1958.\n23, 24, 25. Скоропадський П. Спогади. – Київ – Філадельфія, 1995.\n26, 28. Донцов Д. Рік 1918. Київ. – Торонто, 1954.\n27, 30. Штендера Я. Засуджений до розстрілу. – Львів: Червона Калина, 1995.\n29. Андрієвський В. Микола Міхновський. Визвольний шлях. – Ч. 6. – Лондон, 1974. – С. 611.


Де виготовляють товари IKEA?\nКоли 17 річний шведський підліток Інгвар Кампрад позичав кошти у свого батька на власний бізнес, він і подумати не міг, що створить міжнародну корпорацію, з оборотом на 2015 рік в 31 мільярд доларів.\nВсе почалося з ... війни\nА все почалося в Швеції з відкриття першого магазину IKEA. Ще тільки відгриміла Друга світова війна і люди потребували товарів широкого вжитку, в тому числі меблів.\nТому, Інгвар постійно шукав маленькі мануфактури, які не могли заламати за свою продукцію велику ціну. Згодом, щоб зменшити витрати, він запустив власне виробництво.\nСьогодні товари IKEA виробляють в 50-ти різних країнах світу - де шведська корпорація представлена офіційно. Меблевий гігант користується як послугами власних компаній, так і компаній-партнерів - число сертифікованих постачальників давно перевалило за дві тисячі.\nIKEA і географія\nОднак, не тільки у виборі партнерів, а й у виборі країн, де виготовляється продукція IKEA існує ряд важливих принципів. Найбільш дорогі і складні в виробничому плані продукти виготовляються в європейських країнах, наприклад, в Італії, Німеччині, Норвегії.\nПростіші товари виготовляються в Східній Європі - Польщі, Чехії, країнах Балтії. Найдешевші предмети виготовляють на сході, перш за все в Китаї.\nТакож є відмінності і у територіальному аспекті. Товари для ванної кімнати, для виготовлення яких необхідні водорості, зазвичай не будуть виготовлятись в Польщі. Виробництво такого типу продукції зосереджено у В'єтнамі і сусідніх йому країнах.\nЯк і в будь-якої транснаціональної корпорації, схема виробництва та збуту товарів IKEA досить складна і малозрозуміла для клієнтів. Саме тому бувають такі цікаві курйози, як країна-виробник одного і того ж комода - Польща і Бразилія. Часто країни-виробники одного товару можуть змінюватися - все залежить від стратегії діяльності компанії на даний момент.\nЯкість меблів IKEA не залежить ні від країни-виробника, ні від заводу, ні від постачальника. Ця компанія відрізняється від інших складною системою перевірки якості, і не кожна одиниця продукції може отримати наклейку Design and Quality of Sweden. Якщо на товар є така оригінальна наклейка, не має жодного відсотка сумнівів в тому, що він хоча б в малому ступені може виявитися неякісним або бракованим.\nЦим відомі бренди відрізняються від нікому не знайомих виробників. Якість продукції перш за все підтверджується любов'ю клієнтів до оригінальних і якісних товарів марки IKEA.


Світові тенденції злиття і поглинань у фінансовому секторі » Реферати українською\nРеферати українською » Международные отношения » Світові тенденції злиття і поглинань у фінансовому секторі\nРеферат Світові тенденції злиття і поглинань у фінансовому секторі\nСвітові тенденції зливань і поглинань у фінансовому секторі\nЕкономія, гнучкість і маневреність, ці основні засади розвитку великих компаній у 80-ті роки, доповнилися у другій половині 90-х посиленою орієнтацією на експансію і зростання. Великі компанії прагнуть знаходити додатковий джерела розширення своєї діяльності, серед яких однією з популярних є злиття і поглинання компаній.\nСьогодні загострення конкуренції зокрема у найрізноманітніших секторах економіки та різних рівнях: на світові ринки, на ринках країн і регіональних ринках. Жорсткість конкуренції підштовхує компанії до укрупнення. Одні вибирають прискорений ріст, з допомогою запозичень чи залучення інвесторів, інші вибирають шлях зливань і поглинань.\nСьогодні угоди злиття і поглинання стали повсякденної нормою життя більшості компаній: лише у 2003 року їх укладено більш як за 1,3 трлн. доларів. Практично щодня у сучасній західної пресі публікуються повідомлення про чергового злитті чи поглинанні. Переживши початку сучасності вже п'ять хвиль зливань і поглинань, світова економіка увійшла у третє тисячоліття з приходом на економічної арені супергігантів.\nЗагострення конкурентної боротьби, агресивна політика окремих гравців ринку, зміна роль держави економіки - усе це змушує компанії шукати ефективні інструменти розвитку. Однією із найефективніших виявляється стратегія зливань і поглинань. Поширена там, у Росії ця стратегія, проте, ще замало вивчена, та її застосування часто призводить до протилежних результатів.\nОсновними гравцями над ринкомслияний/поглощений є великі ТНК. Об'єднуючись і поглинаючи своїх сусідів, вони концентрують в руках економічну влада, стають здатними впливати як деякі ринки, а й у діяльність окремих держав.\nБагато компаній, зробили ставку експансію і/або диверсифікацію, неминуче зіштовхнулися з аналогічним запитанням, саме способом завойовувати нові ринки. Із двох альтернатив: розвивати власне виробництво чикупить/слиться з роботи вже чинним підприємством - багато пішли другим шляхом. Проте переваги швидкістю виходу ринок та придбання ноу-хау у певній області (на конкретному ринку) доповнюються численними ризиками, пов'язані з даної альтернативою. Світовий досвід показує, що близько дві третини зливань і поглинань опиняються у остаточному підсумку збитковими і призводять на продаж раніше придбаних компаній, або навіть закритися власного бізнесу.\nДеякі проблеми економічної теорії та практики викликають більш спекотні дискусії, ніж проблеми злиття і поглинання компаній. Зіштовхуються цілком протилежні погляду на доцільність і ефективність як і реструктуризації компаній. Усе це вказує актуальність аналізу операцій зливань і поглинань на сучасних ринках, особливо там. Особливу увагу стоїть вносити у оцінку потенційних вигод поглинань і злиттів, на дослідження їх мотивів, оцінку ефективності і аналіз найпоширеніших причин невдач.\n1. Тенденції протягом останнього десятиліття\nОсобливо інтенсивна консолідація відбувалася на теренах фінансовому секторі. Впродовж останнього десятиліття у головних промислово розвинених країн понад 12 тис. кредитно-фінансових установ брали участь у злиттях і поглинання (>М&А), причому у 400 угодах що це установи, ринкова вартість яких перевищувала 1 млрд. дол. Інтенсивність процесу консолідації зростала як у межах окремих сегментів фінансового сектора, і між установами різних сегментів. Хоча консолідації фінансового сектора збільшувалися як у національному, і міжнародною рівнях, переважна більшість зливань і поглинань припадала для операцій між кредитно-фінансовими установами у межах країн.\nОсновні мотиви консолідації у фінансовому секторі більшості країн були однакові: у відповідь зміни у системі регулювання і технологіях кредитно-фінансові установи спробували підвищити свою ефективність яких і залучити нових клієнтів з допомогою розширення географічних масштабів своєї роботи і спектра запропонованих продуктів та надання послуг. У принципі так, злиття і поглинання можуть сприяти підвищення ефективності. По-перше, потужні фірми, що у результаті консолідації, мають можливість вільно використовувати ресурсозберігаючі технології чи розподіляти свої постійні витрати на широкий коло вироблених товарів та послуг, що знижує середні витрати. По-друге, ефективність може підвищитися з допомогою економії на масштабах: внаслідок злиття чи поглинання об'єднані компанії проникають налаштувалася на нові їм ринки й отримують ширшу клієнтську базу. По-третє, консолідація може збільшити ефективність корпоративного управління.\nЧастка банківських угод становить понад 50% від усіх угодM&A. Однією із найяскравіших угод у останнім часом стало придбання консорціумом європейських банків на чолі з Royal Bank ofScotland нідерландського ABNAMRO (активи нині розкидані на всьому світу) за 100 млрд. дол. А буквально напередодні найбільший африканський кредитор Standard Bank погодився продати 20% своїх акцій китайськомуICBC за 5,6 млрд дол. Процес еволюції угод злиття і поглинання банківській секторі вступив у так звану «другу стадію». Перша включала об'єднання національних банків та створення великих національних корпорацій, як, наприклад, Bank of America Corp. Друга - це великі міжнародні угоди. Третя - створення світових фінансових установ, що діють з найбільших ринках.\nКрім перелічених вище угод експерти також зазначають придбання іспанським банком BBVA банкуCompassBancshares (Алабама) за 9,6 млрд дол., і навіть купівлюToronto-Dominion Bank банкуCommerceBancorp Inc за 8,5 млрд дол. А одна з найбільших американських банків Citigroup Inc. погодився викупити контрольний пакет акцій (68%) японської брокерської компаніїNikkoCordial за 8 млрд дол., та був придбати його ж менший пакет за 4,6 млрд. дол.\nСлід зазначити, що в міру того, як і банківський сектор зростає кількість міжнародних зливань і поглинань, збільшується боротьба за лідерство серед банків, консультуючих по що така питанням. Очолює рейтинг найбільший інвестиційний банк США Merrill Lynch. Відразу його йдуть Goldman Sachs,Rothschild, Morgan Stanley і UBS. Аналітики відзначають, що ця виграшна позиція Merrill Lynch багато чому пояснюється перемогою консорціуму, що складається з Royal Bank ofScotland,Fortis іSantander (що саме Merrill Lynch і консультував), над британським Barclays у боротьбі ABNAMRO.\nЙмовірно, що у найближчим часом посилиться міжконтинентальна хвиля банківських злиттів між американськими та банками.\n2. Особливості зливань і поглинань у Європі, навіть Японії\n>Манией злиттів охоплені всі три економічних центру. Проте, перш визначимо, як потенційні вигоди консолідації узгоджувати з її можливими соціальними витратами. У цьому можливі три варіанта.\nПерший: об'єднання панівних на локальних ринках кредитно-фінансових установ може негативно зашкодити рівні ціни фінансові продукти і нашкодити споживачам.\nДругий: деякі злиття і поглинання можуть призвести до переорієнтації кредитно-фінансових установ із кредитування малого бізнесу на місцевому рівні на продукти, не враховують потреби окремих дрібних клієнтів, але якими легше управляти у межах великої організаційної структури.\nТретій: консолідація може збільшити ризики як окремих учасників ринку, так фінансової систем загалом через те, що виникнуть дуже великі установи, які нестимуть від цього втрати.\nІснують два вузьких визначення ефективності фірми:\n1) з погляду витрат - фірма ефективна, якщо вона мінімізує витрати виробництва певної кількості товарів;\n2) з погляду прибутку - фірма ефективна, якщо вонамаксимизирует прибуток за певного співвідношенні між витратами і обсягом виробництва (витрати - випуск).\nДані визначення, які виходять із незмінних масштабів та технології виробництва, акцентують на тому, як поєднуються чинники виробництва з порівнянні поточних витрат чи прибутку з поточними витратами і прибутком фірми, має найкращі результати. Відштовхуючись з посади цих визначень, можна зрозуміти, що консолідація підвищить ефективність, якщо вищу управлінське майстерність фірми-покупця буде поширене напоглощаемую фірму. Однак і статися, і ефективність знизиться, колифирма-покупатель має щодо неефективний апарат менеджменту.\nКонцепція ефективності приймає до уваги ефект економії на масштабі і охопленні виробництва: фірма ефективна, якщо вона сягає оптимального для своєї галузі розміру й виробляє оптимальний набір товарів при даному рівні ціни чинники виробництва. Економія на масштабі з'являється завдяки здібності крупних фірм розподіляти постійні витрати на більший обсяг випуску, і навіть через те, що чимало споживачі віддають перевагу великим фірмам, які мають великі мережі відділень і більше доступні. Економія на охопленні виникає завдяки тому, що з об'єднанні виробничі лінії фірми отримують додаткову інформацію, приміром, про перевагах споживачів. Разом про те при злитті чи поглинанні можна спостерігати ідезекономия, тобто. зменшення ефективності, якщо розмах менеджерів відповідає їх досвіду і знанням або якщо формується така внутрішня управлінська структура, яка знижує контроль власників над менеджерами.Минимально ефективний величину і оптимальний обсяги виробництва залежить від технологій, системи регулювання і переваг споживачів.\nЄ різноманітні визначення ефективності, які передбачають різні засоби її виміру. Найпростішим способом є облік показників, розрахованих з урахуванням балансовою звітності і стосуються витрат (ставлення поточних витрат до валовому прибутку) та дохідністю (ставлення доходу до вартості активів). Але така методологія не враховує повною мірою відмінностей у цінах на використовувані ресурси, і запропоновані фінансові установи послуги (наприклад, через відмінності ринкової частки окремих установ чи особливостей регіону розміщення).\nБільше докладний аналіз включає як дослідження витрат й цін, а й оцінку управлінських витрат і середньовиваженої дохідності з урахуваннямбенчмаркинга, тобто. шляхом порівняння фінансових результатів окремих кредитно-фінансових установ із аналогічними показниками кращих установ. І тут показники компанії-лідери приймаються як умовної кордону, а дистанція, яка відокремлює інші фірми від цього кордону, показує рівень їхнього ефективності (чи неефективності). Цей метод варто використовувати обережно, оскільки відхилення від умовної кордону ефективності у кредитно-фінансових установ у значною мірою визначаються ефективністю управління. Якщо такі відхилення викликані відмінностями в витратах чи дохідності, застосування цього методу проблематично.\nУмовна кордон може застосовуватися з оцінки економії на масштабі і охопленні: якщо ефективність фірм, розташованих на умовної кордоні (тобто. тих, хто оптимально поєднує використовувані ресурси), може бути підвищено рахунок збільшення розмірів чи змін - у структурі виробництва, те в нього є можливість економії на масштабі чи обсязі.\nВплив злиття до рівня ефективності фірми може вивчатися у різний спосіб. Наприклад, деякі дослідники розглядають взаємозв'язок між розміром і ефективністю виходячи з того, що позаяк велика фірма ефективніша, то злиття фірм сприяє підвищенню їхньої ефективності. Ще один частоприменяющаяся методологія - порівняння показників діяльності які об'єдналися фірм з показниками фірм, які брали участь у злитті. Проте вищезгадані методології мають істотними недоліками. Зокрема, вони вважають порівняння фірм, що у злиттях чи поглинання, коїться з іншими фірмами, що можуть істотно відрізнятиметься від які об'єдналися за цілою низкою критеріїв, зокрема за якісними характеристиками своєї продукції й рівнем ризиків, яких вони піддаються. Ці методології скоріш дають інформацію про наслідки процесу консолідації з погляду ефективності і дозволяють виміряти ступінь неефективності злиття чи поглинання.\nЕфективність фірм, акції яких котируються на фондову біржу, може оцінюватися з урахуванням даних біржових торгів: якщо курс акцій об'єднаної компанії піднімається вищий за середній рівня галузі чи рівня кращих компаній порівняних розмірів, то злиття вважатимуться ефективним. Якщо ринкова вартість угоди у придбанні фірми перевищує заплановану раніше, це оцінюється провісниками ефективності злиття, а протилежна ситуація - про її неефективності. Відмінність ризики, до яких схильні окремі фірми, найкраще досліджувати за показниками ринку і динаміці ціни корпоративні активи (акції).\nКомерційні банки. Для комерційних банків Північної Америки та Європи характерна схожа залежність між структурою витрат і розміром банку: частка поточних витрат у валовому доході перебуває в найнижчому рівні у банків з активами від 20 млрд до 50 млрд дол. - близько 55%. Принаймні зменшення розміру комерційного банку цей показник знижується: у банків з активами менш 5 млрд дол. вона становить понад 60%, а й у найбільших банків (з активами понад 50 відсотків млрд дол.) перевищує 65% (табл. 1). Це свідчить про наявності економії на масштабах у банків певного розміру й продезекономии - у дрібних і великих банках.\nТаблиця 1 - Розміри й одержують результати діяльності комерційних банків (1996-2006 рр.)\nЧастка непроцентних доходів у валовому доході 266 21,5 97 29,2 29 28,2 19 53,4\nЧастка поточних витрат у валовому доході 266 60,9 96 59,8 29 55,4 19 67,8\nДохідність 266 11,2 97 13,5 29 13,5 19 14,1\nЧастка непроцентних доходів у валовому доході 539 19,2 169 24,6 50 20,2 64 30,8\nЧастка поточних витрат у валовому доході 543 63,1 183 61,6 55 55,6 63 65,5\nДохідність 559 7,1 185 7,4 48 7,2 58 8,2\nЧастка непроцентних доходів у валовому доході 15 0,4 63 9,3 29 8,9 26 30,0\nЧастка поточних витрат у валовому доході 17 76,9 63 69,5 29 67,9\nРеферат на тему: Світогосподарська стратегія і практика Китаю в історико-політичному контексті\n>Мирохозяйственная стратегія і практика Китаю до >историко-политическом контексті 1. Особливості


Куп’янським МВ ГУМВСУ в Харківській області розшукується Нечипуренко Андрій Васильович , 07.03.1994 року народження, уродженець с. Пристін Куп’янського району Харківській області, мешкав за адресою: м. Харків бульвар Богдана Хмельницького, кримінальне провадження за ч.2 ст.185 КК України.\nНачальник Куп`янського МВ\nполковник міліції О.М. Долженко\nWeb-адреса: mvs.kupyansk.info/news/id/6425 | Переглядів: 95 Дата публікації: 07:53 06.11.2014


Соса хоче реваншу з Ломаченком - Centernews\nСоса хоче реваншу з Ломаченком\nПуерторіканський боксер Джейсон Соса хотів би провести реванш з українцем Василем Ломаченком.\nПро це повідомляє AB BOXING NEWS.\n“Я сподіваюся, що в майбутньому зможу провести ще один бій з Ломаченком. Він великий боєць, наш бій був чудовим досвідом для мене, але перед боєм з ним я перетренувався, тому що працював над фізичною підготовкою кожен день.\nДумка про те, що мені належить бій з кращим боксером у світі, викликає в тобі бажання робити ті речі, яких ти раніше ніколи не пробував на тренуваннях. Будь-хто знає, що якщо щось працює, то не потрібно це лагодити. Якщо б я тренувався точно так само, як і раніше, коли я став чемпіоном світу, то бій склався б зовсім по-іншому”, – сказав Соса.


Закупівельні ціни на молоко у січні дещо знизилися | ПроАгро\nГоловна Новини Ринок України Закупівельні ціни на молоко у січні дещо знизилися\nУ січні відбулося незначне зниження закупівельних цін на молоко, що пояснюється млявою експортною торгівлею.\nЯк повідомляє “ПроАгро Груп” з посиланням на прес-службу Асоціації виробників молока, середня ціна на молоко екстра ґатунку у січні склала 10,11 грн/кг, що на 4 коп. нижче ціни грудня. Вищий ґатунок коштував 9,65 грн, що на 5 коп. дешевше попереднього місяця, а перший ґатунок коштував 9,25 грн (+5 коп).\nВодночас, виходячи зі світових тенденцій, швидше всього, найближчим часом ціни стабілізуються. Перші лютневі торги GDT показали зростання Індексу цін на молочні продукти на 6,7%. Це вже п’яте зростання поспіль.\nОсновними ціноутворюючими факторами наразі виступають скорочення темпів виробництва молока у світі та розпродаж інтервеційних запасів СЗМ.\n“Запаси молочних товарів на складах, сформовані в січні та укріплення гривні призводить до того, що в першій половині лютого ціновий сценарій на українському ринку молока розвивається дещо в пониженому тренді. Стабілізації ціни варто очікувати ближче до кінця лютого”, – зауважили експерти.\nПопередня статтяУкраїнські аграрії забезпечені добривами для посівної на 44%\nНаступна стаття“Нібулон” завершив будівництво додаткових доріжок заводського сліпу


Столицю поділили на екотопи: спеціалісти пояснили, для чого це зроблено - Вечірній Київ\nСтолицю поділили на екотопи: спеціалісти пояснили, для чого це зроблено\n7 квітня 2021, 10:35\nПарк «Муромець» це ще й територія поряд із заповідною зоною. Фото Київзеленбуду\nДля Києва готується оновлена «Програма розвитку зелених зон до 2030 року», яка має стати основою для Генерального плану розвитку столиці». Це допоможе захистити від знищення і надалі розвивати зелені території столиці. Фахівці «Київзеленбуду» разом з науковцями дослідили територію міста й дійшли висновку, що у Києві існує 9 екотопів, і використали цей факт для складання «Програми…»\nГенеральний директор Київзеленбуду Олексій Король пояснив, що екотоп — це комплекс екологічних факторів (повітряний, водний, температурний, мінеральне живлення, температурно-радіаційний та ін.) на певній ділянці земної поверхні.\n-Після масштабного дослідження вдалося сформувати перелік екотопів для кожного району в його адміністративних межах, а відтак і скласти перелік рослин, що будуть почувати себе комфортно в кожній місцевості, визначили ґрунти, і терміни висадження дерев для кожного екотопу. Є у нас також перелік територій, що резервуються для майбутнього розвитку зелених насаджень, перелік перспективних для міста дерев, кущів, які вирощуватимемо у розсаднику «Теремки». Визначали екотопи відповідно до класифікації українського еколога Олексія Лаптєва, — уточнив Олексій Король.\n• Екотопи лісових та лісопаркових масивів;\n• Екотопи міських парків, садів, скверів;\n• Екотопи житлових масивів старої забудови;\n• Екотопи житлових масивів сучасної забудови;\n• Екотопи на територіях промислових підприємств;\n• Екотопи автотранспортних систем і територій з твердим покриттям;\n• Екотопи намивних пісків і штучних едафотопів;\n• Екотопи заплав річки Дніпро і річкових систем;\n• Екотопи яружно-балкових систем і природних відшарувань\nНайпоширенішими є екотопи міських парків, садів, скверів, екотопи житлових масивів сучасної забудови та екотопи інтенсивних автотранспортних систем і територій з твердим покриттям. Вони представлені у 8 районах. Вирізняється з-поміж усіх Подільський район — йому не характерні останні два екотопи.\nНайменша кількість екотопів представлена у Святошинському районі — усього 4. Найбільша, по 6 — у Дніпровському, Деснянському та Оболонському районах.\nТому при розробці нової Програми розвитку зеленої зони м. Києва ми поставили завдання не просто класифікувати екотопи, а напрацювати рекомендації для кожного з районів з точки зору озеленення\nНагадаємо, що у Києві з 2005 року «Програма розвитку зелених зон» не змінювалася. До 2014 у програму внесли 800 правок заради виключення територій, після цього були внесені ще 400 змін, але вже заради включення територій у список зелених охоронюваних зон. У місті є понад 100 видів рідкісних рослин, що охороняються законодавством, тому інвентаризація кожної зони була просто необхідна. Крім того Київзеленбуд придбав апарат арботом для сканування дерев, які необхідно лікувати.


Птахів зустрічаєм! Весну в гості зазиваєм! - 12 Квітня 2017 - Долинська районна Станція юних техніків\nГоловна » 2017 » Апрель » 12 » Птахів зустрічаєм! Весну в гості зазиваєм!\nПтахів зустрічаєм! Весну в гості зазиваєм!\nМіжнародна організація ЮНЕСКО оголосила 1 квітня – Всесвітнім Днем птахів, тож його відзначають на всій земній кулі з 1906 року, коли була підписана Міжнародна конвенція по охороні птахів. Це природоохоронне свято святкується традиційно з року в рік в Долинській районній Станції юних техніків.\nВесна – прекрасна пора року. Вся земля просинається від зимового сну, оновлюється, оживає. День стає довший, весняне сонечко зігріває землю, а в небі кричать зграї птахів , які перезимували в теплих краях та поспішають на Батьківщину. Радісним пташиним гомоном наповнюються лісові гаї, поля та луки, парки, сади .\nРазом з керівниками гуртків та з допомогою батьків гуртківці виготовили своїми руками годівнички, шпаківні для пернатих друзів. Вся пташина їдальня була розвішана під вікнами закладу. А потім всі дружньо рушили на свято „ День зустрічі птахів”. Читали вірші про пташок, прислів’я, приказки розповідали про народні прикмети та наводили цікаві факти. Виступ вихованців був спрямований на збереження світу птахів, природи рідного краю. Це повинно бути застереженням для людей всієї планети і закликом до збереження всього живого на Землі. Віримо і надіємося, що гуртківці нашого закладу і тепер, і в майбутньому, будуть бережно ставитись до наших пернатих друзів.\nПрисутні на святі отримали багато позитивних емоцій.


Осінь – не привід для нудьги та хвороб – Газета "Медична академія"\nЗа вікном моросить дощ, так і хочеться закутатися в тепленьку ковдру й провести цей день з книжкою за горнятком теплого чаю. Чим потішити себе дощової, похмурої погоди та де знайти привід для усмішки й гарного настрою? Як забути про втому, розслабитися й повернути життєрадісність?\n«В університетській лікарні працюю з кардіологічними хворими, часто стан їхньої нервової системи, як камертон, реагує на примхи погоди – людину переслідують невеселі думки, пригнічений настрій, смуток, – каже Оксана Сидоренко, доцентка кафедри невідкладної та екстреної медичної допомоги Тернопільського національного медичного університету імені Івана Горбачевського. – Такий настрій поглиблюється хворобами – недужі з інфарктом, важкими формами гіпертонічної хвороби часто страждають від депресії. Це серйозна проблема, яка не терпить зволікання. Що довше людина перебуває в цьому стані, то важче їй буде вийти з нього. Легкі форми депресії можна перемогти силою самонавіювання – намагатися позбутися песимістичних думок, більше відпочивати, гуляти, релаксувати. Буває, що хворим призначаємо антидепресанти, аби людина могла швидше впоратися з цим.\nНайбільше потерпають чоловіки, хвороба дезорієнтує їх у життєвому просторі, сильнішій половині людства важко уявити себе у статусі хворого. Тож намагаємося найперше переконати людину в тому, що все буде гаразд, уселити впевненість і налаштувати на боротьбу з недугою. Дуже важливе значення має позитивне мислення.\nЯкщо пацієнт вірить у себе та лікаря, хворобу здолати легше. Раджу змінити пріоритети – одягнути дощовик і вийти прогулятися осіннім дощовим парком. Ніколи цього не робили? Спробуйте! І не думайте про застуду. Краще намагайтеся почути звуки дощу, погляньте, якими красивими в багряному вбранні стали дерева, прислухайтеся, як тріскотять сороки на дереві. А ще можна спостерігати за усім цим з вікна вашого помешкання чи навіть лікарняної палати, з горнятком гарячого трав’яного чаю. І все, що потрібно для цього, – розбудити вашу уяву. Може, чули притчу, в якій чоловік описував своєму сусідові по палаті такі яскраві краєвиди, хоча за вікном була глуха стіна. Полюбіть будь-яку погоду та не нарікайте, що вам не комфортно, знайдіть власні плюси навіть в осінній мрячці. А ще – похрустіть чорним шоколадом, вчені довели, що флавоноїди, які він містить, запобігають ризику виникнення серцево-судинних недуг, а ще стимулюють продукування ендогенних ендорфінів, так званих гормонів щастя. Такі ж речовини є й у бананах, можна розім’яти їх у блендері та додати до приготовленого свіжовичавленого соку з гарбуза, моркви, яблук. Яскравий колір такого напою нагадуватиме вам про літо, а корисні речовини, які в у ньому, зміцнять ваш імунітет.\nГадаю, в кожного є свій рецепт погідного настрою, такого заняття, яке налаштує на позитивну хвилю, додасть приємних емоцій, принесе душі задоволення. Для мене це поетичні рядки улюблених поетів. Ще зі шкільних років закохалася в поезію Ліни Костенко. Часу на читання не вистачає, тож тішуся, коли вилучу якусь хвилинку, аби, вмостившись зручно в кріслі, насолоджуватися римованими рядками, часто купую нові поетичні збірки – роблю невеличке свято лише для себе».\nАромаолії покращать настрій\nНапевне, всі знають, що аромаолії сприяють релаксації та поліпшують самопочуття. Тож, коли на вулиці незатишна погода, дощить, холодно, можна вдома створити власний простір гарного настрою, для цього потрібно лише придбати аромолампу та пляшечки з улюбленими запахами. Годиться олія апельсина, базиліка, бергамоту, ялини, жасмину, кедра, коріандра, лаванди, лимона, мандарина, меліси, м’яти, троянди, розмарину, іланг-іланга та інші. Приміром олія іланг-іланга позитивно впливає на нервову систему, «знищуючи» занепокоєння, напругу, гнів і страх. Олія пачулі заспокоює, створює атмосферу любові, «прояснюючи» тим самим свідомість. Аромат пачулі відганяє негативні емоції та налаштовує на романтичний лад. Олія лаванди особливо корисна при емоційних розладах та депресії – в аптеці можна купити навіть композицію олій, призначених для таких потреб.


У 43 річницю його вбивства, давайте згадаємо і вшануємо Гарві Мілка | Hornet, the Queer Social Network\nWritten by Matt Baume on December 12, 2021\n27 листопада 2021 року була сорок третя річниця одного з найбільш шокуючих моментів у квір-історії Америки. Тієї ночі 1978 року Ден Вайт убив члена міської наглядової ради Сан-Франциско Гарві Мілка та мера Джорджа Москоне. Вайт, також міський наглядач, невдоволений протидією Мілка та Москоне, убив обох чоловіків і в результаті обійшовся м’яким вироком. Вбивство Мілка та м’який вирок Вайту викликали заворушення.\nКим був Ден Вайт?\nДо того, як стати політичною силою, Вайт представляв стару гвардію Сан-Франциско як поліцейський і пожежний. У наші дні більшість державних службовців витіснені із Сан-Франциско багатими жителями та змушені переїхати у далекі передмістя. Але у 1977 році Вайт був місцевим жителем і працював на півставки міським наглядачем. Через своє становище він був змушений піти у відставку з інших державних посад. Для додаткового заробітку він улаштувався працювати ресторатором.\nВайт був прибічником комерційного розвитку. Він сперечався з мером Москоне та Мілком, які хотіли, щоб сусіди мали контроль над будівництвом.\nВайт, схоже, вирішив, що Гарві Мілк був ворогом після того, як той проголосував за розміщення притулку в районі Вайта. У відповідь Вайт проголосував проти закону про рівні права для квір-громадян. Двоє часто сралися.\nНапруга досягла апогею 10 листопада 1978 року, коли Вайт раптово вийшов зі складу Наглядової ради. Він просто не міг зводити кінці з кінцями через низьку зарплату, яку він отримував у місті та у своєму ресторанному бізнесі.\nЦе змусило групи, що виступають за розвиток, нервувати. Без Вайта вони могли втратити свій вплив на міську політику. Вони змусили Вайта подати прохання про поновлення його на посаді.\nНіч убивства Гарві Мілка\nМер Москоне відмовився від повторного призначення Вайта і натомість обрав чиновника житлового будівництва, який, ймовірно, виступатиме за стійку житлову політику. У день, коли мала бути призначена його заміна, Вайт вирушив у мерію зі зброєю та боєприпасами.\nВін увірвався до будівлі мерії через вікно, потім пробрався до кабінету мера. Вони зустрілися віч-на-віч, і Вайт попросив повернути йому роботу. Двоє чоловіків сперечалися і, нарешті, перейшли до більш приватної кімнати, де б їх не змогли підслухати.\nПОВ’ЯЗАНА СТАТТЯ | 6 речей, які я люблю та ненавиджу у фільмі “Milk”\nТут Вайт двічі вистрілив Москоне в плече та груди, а потім ще двічі впритул у голову. Звідти він втік до офісу Мілка та застрелив його. Четверта та п’ята кулі пробили голову Гарві Мілка.\nНаслідки вбивства Гарві Мілка\nТіла цих двох чоловіків були виявлені Даяном Файнштейном, тодішнім президентом Наглядової ради. Тієї ночі десятки тисяч людей пройшли маршем із кварталу Сан-Франциско Кастро до мерії – традиція, яка тривала роками, після того, як квір-спільнота міста зіткнулася з втратою.\nНа суді Вайт був визнаний винним у ненавмисному вбивстві, це незначне звинувачення, яке не відповідало вбивству Гарві Мілка. У відповідь на це квір-спільнота влаштувала бунт, спалюючи поліцейські машини та вибиваючи вікна у мерії. З часів Стоунволла минуло близько десяти років, і ЛГБТ-люди дізналися, що можуть дати відсіч законам, які не ставляться до їхнього життя всерйоз.\nВайт відсидів лише п’ять років зі свого семирічного ув’язнення та був звільнений умовно-достроково у 1984 році. Він ніколи не висловлював каяття у скоєному. Фактично, Френк Фальзон, детектив, до якого звертався Вайт, сказав, що Вайт зізнався в 1984 році, що вбивство було навмисним – і він також мав намір вбити інспектора Керол Рут Сільвер та тодішнього члена Асамблеї (і майбутнього мера Сан-Франциско) Віллі Брауна.\nВайт наклав на себе руки 21 жовтня 1985 року.\nНа згадку про вбивство Гарві Мілка і шлях, який він проклав для всіх майбутніх ЛГБТК-державних службовців, давайте пам’ятати Гарві (#RememberHarvey).


Електронне автоматизоване управління на бульдозерах – Спецтехніка для сільского господарства та промисловості\nЕлектронне автоматизоване управління…\nЕлектронне автоматизоване управління на бульдозерах\nУ Вологді, в Навчально-кадровому центі «Машиніст» ви можете отріматі права машиніста бульдозера.\nПерелік обов’язків, Які Виконує в ході своєї роботи машиніст бульдозера , є Досить великим. Зокрема, робочий даної спеціалізації готовит котлованів для будівництва будівель, доріг и водних каналів, а такоже підземних и наземних комунікацій. Кроме цього, машиніст бульдозера может зрізаті, забіраті, розрівнюваті и переміщаті грунт, створюваті віїмкі и насипом, засіпаті траншеї и прибирати снег. Іноді від фахівця такоже нужно піддаті свою техніку обслуговування и Встановити на ній Додаткове обладнання.\nМашиніст бульдозера навчання\nВажліве значення має професійна підготовка, якові проходити машиніст бульдозера. Навчання дозволяє Йому дізнатіся Пристрій и технічні характеристики спеціальної техніки, якої ВІН Згідно буде управляти. Повністю підготовленім может вважатіся тієї машиніст бульдозера, навчання которого включало в себе з’ясування особливо дорожніх и гірськіх робіт. Кроме цього, в ході Навчальних зайняти розглядаються Властивості основних гірськіх порід.\nКурси машиніста бульдозера включаються в собі не только теоретичні заняття, но и проходження необхідної практики, в ході якої Майбутній фахівець вчиться Керувати данім видом техніки. ВІН кож тренується переміщаті Різні матеріали, Виконувати процедури НАВАНТАЖЕННЯ и розвантаження. Курси машиніста бульдозера дають можлівість навчітіся ріхліті и розрівнюваті грунт. Кроме того, фахівець освоює поведение з горючими и мастильними рідінамі.\nІнструкція машиніста бульдозера\nОсновним документом, Який регламентує роботу, є інструкція машиніста бульдозера, яка складається з декількох частин. Так, в неї включаються ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ, что встановлюються, что повинен знати и вміті делать робочий. Інструкція машиніста бульдозера містіть его посадові обов’язки (ЗАГАЛЬНІ и СПЕЦІАЛЬНІ), права, а такоже Дії, за Вчинення якіх ВІН Несе відповідальність.\nСпеціаліст может документально підтвердіті свои Професійні навички, только пред’явив посвідчення машиніста бульдозера. Воно Видається после успішного складання теоретичного и практичних іспітів, бо свідчіть про ті, что фахівець знає Сейчас вид техніки і может Керувати нею. Посвідчення машиніста бульдозера дозволяє влаштовуватіся на роботу, підтверджуючі наявність відповідної кваліфікації.\nОсобливості працевлаштування бульдозеристом\nПошук роботи в СУЧАСНИХ реаліях НЕ обмежується одним регіоном, оскількі заробітна плата розрізняється. На заробіткі в інші міста: Іркутськ, Красноярськ, Новосібірськ, Москву можна віїхаті, оскількі відмовляті постійної або тімчасової реєстрації нельзя согласно з трудовим законодавством.\nШукач может знадобітіся вівчіті статтю Трудового кодексу РФ 64. На практике часто робот не надається через прописки, но пояснюється це вігаданімі причинами.\nОтріматі роботу бульдозериста або екскаваторник точно не Вийди без відповідного навчання. Більше шансів працевлаштуватіся у кваліфікованого фахівця з Тимчасова реєстрацією и відкрітімі Додатковий категоріямі прав. Чи не Варто розраховуваті на хорошу оплату, що не маючі відповідніх знань и навичок. Особливо досвід роботи Знадоби водіям гусенічної спецтехніки. На початкових етапах рекомендується пошукаті місце з Менш скроню оплати праці.\nСистеми різніх віробніків\nКомпанія Caterpillar (спільно з Trimble) розроб и впроваділа на своих бульдозерах Різні Функції и Автоматизовані системи, Які роблять процес управління більш інтуїтівно зрозумілім. Например, систему стабілізації становища бульдозерного відвалу StableBlade, побудовану на основе блоку вимірювання сил інерції, Який спріймає руху машини во время роботи. Система StableBlade допомагає оператору Виконувати фінішну планування точніше, швидше, якісніше и з меншими зусилля. В результате скорочуються виробничі витрати компании. Спільно з Trimble компанія Caterpillar такоже розроб технології автоматизованого управління планування для бульдозерів малих тіпорозмірів Accugrade 3D.\nCaterpillar такоже оснащує Бульдозери покажчики кута Нахил машини в подовжній и поперечній площіні. Це допомагає операторам точніше Виконувати планування. Кроме ціх базових систем на бульдозерах Caterpillar предлагают системи Slope Assist и Cat GRADE з опцією, что працює в режімі 3D (трівімірному). Система Slope Assist Керує положенням бульдозерного відвалу, віставляючі его в потрібному положенні для формирование правильного кута Нахил в бічній площіні. Система Cat GRADE управляє нівелюванням и планування на основе GPS / ГЛОНАСС, а такоже зніжує ймовірність пробуксовки гусениць.\nСистеми автоматизованого управління предлагают на Сайти Вся и окремо від конкретних машин. Власник техніки могут самостійно вібрато и прідбаті вподобання систему. Перевага придбання подібної системи окремо від машини є можлівість встановлюваті Цю систему и на інші машини. Так, компанія Trimble недавно випустила ДОПОВНЕННЯ до свого портфоліо програм автоматизованого управління з метою розшіріті цільову клієнтську групу будівельних компаний. Система управління планування Trimble GCS900 призначила для бульдозерів, автогрейдерів и екскаваторів. А версія програми GCS900 під індексом 12.7 відрізняється наявністю новой технологии GradeMax Plus, прізначеної для Збільшення продуктівності бульдозерів.Вона дает можлівість оператору Виконувати планувальні роботи швідше и з більшою точністю. В системе вікорістовується датчик інерції Trimble GS420 Inertial Measurement Unit, Який візначає міттєві Величини прискореного и Зміни орієнтації машини. Trimble такоже лента ШВИДКІСТЬ, З якою система GCS900 перемікає гідророзподільнік и клапани гідросістемі бульдозера, щоб управління Було більш плавним и точно, а відвал бульдозера переміщався швидше, в результате оператори могут Виконувати планування поверхонь з скроню якістю и швідкістю. GradeMax Plus дает можлівість операторам Виконувати планування самих різніх складних поверхонь практично без обмежень.Например, оператори могут вільно повертаті відвал бульдозера в процесі роботи на крутих Схили и підтрімуваті постійну ШВИДКІСТЬ планування. Який візначає міттєві Величини прискореного и Зміни орієнтації машини. Trimble такоже лента ШВИДКІСТЬ, З якою система GCS900 перемікає гідророзподільнік и клапани гідросістемі бульдозера, щоб управління Було більш плавним и точно, а відвал бульдозера переміщався швидше, в результате оператори могут Виконувати планування поверхонь з скроню якістю и швідкістю. GradeMax Plus дает можлівість операторам Виконувати планування самих різніх складних поверхонь практично без обмежень. Например, оператори могут вільно повертаті відвал бульдозера в процесі роботи на крутих Схили и підтрімуваті постійну ШВИДКІСТЬ планування.Який візначає міттєві Величини прискореного и Зміни орієнтації машини. Trimble такоже лента ШВИДКІСТЬ, З якою система GCS900 перемікає гідророзподільнік и клапани гідросістемі бульдозера, щоб управління Було більш плавним и точно, а відвал бульдозера переміщався швидше, в результате оператори могут Виконувати планування поверхонь з скроню якістю и швідкістю. GradeMax Plus дает можлівість операторам Виконувати планування самих різніх складних поверхонь практично без обмежень. Например, оператори могут вільно повертаті відвал бульдозера в процесі роботи на крутих Схили и підтрімуваті постійну ШВИДКІСТЬ планування. а відвал бульдозера переміщався швидше, в результате оператори могут Виконувати планування поверхонь з скроню якістю и швідкістю.GradeMax Plus дает можлівість операторам Виконувати планування самих різніх складних поверхонь практично без обмежень. Например, оператори могут вільно повертаті відвал бульдозера в процесі роботи на крутих Схили и підтрімуваті постійну ШВИДКІСТЬ планування. а відвал бульдозера переміщався швидше, в результате оператори могут Виконувати планування поверхонь з скроню якістю и швідкістю. GradeMax Plus дает можлівість операторам Виконувати планування самих різніх складних поверхонь практично без обмежень. Например, оператори могут вільно повертаті відвал бульдозера в процесі роботи на крутих Схили и підтрімуваті постійну ШВИДКІСТЬ планування.\nКомпанії, что Працюють в Галузі утілізації відходів, такоже Використовують технології автоматизованого управління бульдозерами для СКОРОЧЕННЯ виробничих витрат. Например, компанія Trimble розроб програму 3D-нівелювання и навігації GPS / ГЛОНАСС, яка может використовуват для Перевірки в реальному часі, что будується полігону ТПВ на відповідність правилам и нормам і оцінки возможности его Ліцензування после Завершення будівництва. Це підвіщує продуктивність будівельних робіт, и если при будівництві полігону ТПВ Щось віконується неправильно, це можна оперативно виправити, чи не переріваючі робіт. В результате пріскорюється процес Ліцензування І Вступ в експлуатацію нового полігону.\nКомпанія John Deere випустила бульдозер мод. 700К SmartGrade Dozer (Прем’єра відбулася в січні 2020 р а продажі Почаїв в березні). Ця модель оснащується електронною системою автоматизованого управління нівелюванням и планування Topcon 3D-MC2. Система інтегрована в Загальну Електрон систему управління бульдозера и дозволяє даже малодосвідченому оператору Виконувати СКЛАДНІ планувальні роботи. Новий бульдозер такоже обладнань датчиками нахил: один розташовується позаду відвалу, а другий на корпусі машини. ЦІ датчики генерують примерно 100 коригувальна сігналів в секунду. Система Керує положенням відвала и Всього бульдозера.Вона здатно «відчуваті», коли НАВАНТАЖЕННЯ на відвал досягає такой величини, что бульдозер может з нею НЕ впоратіся и гусеніці почнут пробуксовувати. Отримав відповідне попередження, оператор піднімає відвал настолько, щоб бульдозер продовжував роботу без пробуксовки гусениць. Такоже в економічному режімі Eco система управління регулює Оберт двигуна в залежності від НАВАНТАЖЕННЯ на відвал, тім самим підвіщуючі продуктивність и зменшуючі витрати паливо бульдозером.\nОднако за Бажанов замовника компанія John Deere может оснащуваті свои Бульдозери системами автоматизованого управління и других віробніків: Trimble и Leica.\nКомпанія T opcon Positioning Systems Inc. розроб систему автоматизованого управління бульдозером через супутникову систему геодезічної навігації GPS / ГЛОНАСС – 3D-MCMAX. Ця система побудовали на базі «Блоку вимірювань інерції», в складі которого Використовують Новітні гіроскопічні датчики и акселерометр. З їх помощью відслідковуються переміщення ріжучої кромки відвалу по шести напрямку. Система збільшує ШВИДКІСТЬ реагування обладнання на командіровку, прідатна для будь-якіх відів чорнової и фінішної планування. Використовують два найдосконалішіх в даній Галузі датчика інерції – на корпусі машини і на відвалі. Смороду допомагають системе точно віставіті ріжучу кромку відвалу для Виконання будь-якіх робіт.Дуже Точні датчики розраховані на важкі умови ЕКСПЛУАТАЦІЇ, смороду Працюють з міцної и надійної антеною MC-G3, встановленої в кабіні. Завдяк цьом для визначення положення відвалу тепер уже стала не потрібна 2-метрова щогла з антеною на відвалі. Антена MC-G3 пріймає сигналі з навігаційніх супутніків, фільтруючі перешкоду и забезпечуючі тім самим скроню точність автоматизованого управління планування. Система 3D-MCMAX может використовуват для фінішної планування, яка Ранее традіційно віконувалася автогрейдерами. Тепер бульдозер, закінчівші грубу ПЕРВИННА планування, может буті Швидко переналаштуваті на фінішну планування, и таким чином, роботи станут Виконувати швідше. яка Ранее традіційно віконувалася автогрейдерами.Тепер бульдозер, закінчівші грубу ПЕРВИННА планування, может буті Швидко переналаштуваті на фінішну планування, и таким чином, роботи станут Виконувати швідше. яка Ранее традіційно віконувалася автогрейдерами. Тепер бульдозер, закінчівші грубу ПЕРВИННА планування, может буті Швидко переналаштуваті на фінішну планування, и таким чином, роботи станут Виконувати швідше.\nКомпанія Case Construction предлагает Автоматизовані системи управління на своих бульдозерах з грудня 2013 р Спільно з компанією Leica Geosystems Case розроб автоматизованого систему управління планування Leica iCON iGD3. Система працює, вікорістовуючі сигналі навігаційніх супутніків GPS / ГЛОНАСС, и здатно значний збільшити продуктивність бульдозера при віконанні землерійніх и планувальним робіт. У системе є функція Advanced Load Management, яка автоматично зменшує ШВИДКІСТЬ руху гусениць, Щоб не Було пробуксовки, коли НАВАНТАЖЕННЯ на відвалі досягає крітічної величини, підтрімуючі оптімальні Величини потужності и продуктівності.До складу системи входить телематічне обладнання Leica iCON, что Забезпечує Передача даних про роботу машини в офіс компании и Отримання техпідтрімкі онлайн. Базова версія системи має двомірну (2D) форму, но за Бажанов замовника может буті превратилась в трівімірну. Управління может здійснюватіся за сигналами GPS / ГЛОНАСС, а такоже за сигналами тахографа, лазерним и ультразвукового. Блоки системи могут Швидко переставляті и використовуват на других машинах.\nВсі інші Виробники такоже розширюють пропонованій асортимент Електрон систем автоматизованого управління для своих бульдозерів.


• Чому на Закарпатті потічки називаються Сирим і Сухим • ЗакарпатПост •\n28.08.2021 18.08.2021 Закарпатпост 65 Views\nСирий Потік бере початок біля села Кам’яниця, неподалік гори Вітрова-Скала у цьому ж селі і закінчує свою подорож, вливаючись в Уж. Річечка неглибока, кам’яниста із перепадами, що нагадують невеликі водоспади. Вона зачаровує, бо знаходиться в оточенні живописної природи, поміж казковими лісами пише газета ЯСНО.\nІ ще існує версія про те, що назву потічок отримав від слова «Сірий», яка потім трансформувалася в сирий. У час повноводдя вода змішується з глиною і час від часу має коричнево-сіре забарвлення.\nТа існує про водойму і легенда.\nКажуть, що колись у цих місцях жили два брати – Петро та Павло. Закохалися вони в сестер-близнючок із Перечина. А дівки були гордими і хоч хлопці їм і подобались, та просто так вийти за них не погоджувались. Дали вони їм завдання знайти в лісі кожній по струмку, але щоб один був сухим, а другий сирим. Думали дівчата, що парубки повік не справляться, шукаючи сухий потічок, бо ж вода сухою бути не може. Та хлопці знайшли! Один зі струмків був повноводним навіть влітку, а інший – висох і залишилася від нього тільки борозна з камінням. Повернулися вони до своїх коханих і повели їх показати потічки. Дівчата хоч і здивувалися винахідливості братів, та щиро зраділи. Обидві пари одружилися, а потічки, які до того часу були безіменними з тих під почали носити назви – Сухий Потік і Сирий Потік • Цілу статтю читай у свіжому номері газети ЯСНО • Купи газету в кіоску або передплати на своїй пошті • Індекс 76076 • ЯСНО – газета №1 для життя! ЗакарпатПост\n← Після сповіді я зрозуміла, що закохалася у священника\nЯк і коли в Ужгороді відзначатимуть день міста →\nУ Хусті можна вже купити пасхальні яйця – від 15 гривень\n17.03.2017 post Коментарі Вимкнено до У Хусті можна вже купити пасхальні яйця – від 15 гривень\nУжгородські бобри вміють розчісуватися\n02.10.2019 post Коментарі Вимкнено до Ужгородські бобри вміють розчісуватися


Чиновник радить працівникам НАБУ "не влаштовувати довгограючу «мильну оперу» з Насіровим".\nОчільник Закарпаття Геннадій Москаль порадив працівникам НАБУ повчитися в угорських силовиків. Про це він написав на сторінці у Фейсбуці, передає «Є!»\nГеннадій Москаль повідомив, що у п’ятницю угорські поліцейські затримали працівника відділу митного оформлення «Батєво» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС, який намагався ввезти в Україну крупну партію наркотиків.\n“ Митник разом із водієм заїжджав із Угорщини в Україну через міжнародний пункт пропуску «Тиса» і сховав у салоні автомобіля 4 кг марихуани, яку й знайшли угорці. Він уже у всьому зізнався й зараз сидить в угорській тюрмі. Те, що митник не відбудеться умовним покаранням, немає жодних сумнівів – це Європа, а не Україна, - написав Москаль.\nЧитайте також: У Харкові футбольні ворота вбили дитину\nУ Панамі автобус зірвався в ущелину: 18 загиблих, 37 поранених (фото, відео)