Останні роки українського національного руху й Австрія - Дмитро донцов\nМатеріяльні передумови української держави\nДуховні передумови української держави\nОстанні роки українського національного руху й Австрія.\nОстанні десять років спричинилися до популяризації української державної ідеї більше, ніж сто років перед тим. У сих роках українське питання стало міжнародною проблемою. Двом обставинам має воно завдячувати. Першою було обернення національних стремлінь на Вкраїні на масовий рух, що постав під впливом подій 1905 (російська революція та запровадження загального виборчого права в Австрії). Другою обставиною було розбиття української території між Австро-Угорщиною й Росією. Правда, се розбиття існувало вже давно, але своє повне значення дістало лише в XX столітті. Се сталося в Росії завдяки спізненому розвиткові капіталізму в сій державі лише на початку двадцятого століття. Події 1905 й 1906 року були в сім відношенні рішальними. Революція покликала широкі маси до участи в політичному житті держави.\nВона відчинила також до сього часу загороджений шлях самоорганізації задля осягнення господарських інтересів. Постали численні політичні й господарські організації (партії, кооперативні товариства і т. д.), члени яких набиралися з найнижчих верств населення. Постала велика народна преса.\nПредставники селян і робітників проходили в публічні інституції (Дума, земства) або намагалися впливати на них. Ся демократизація держави прибрала зараз же в південній Росії, мішаній мовній області, форму українізації всього публічного життя. Бо демократія, демос були там українські. Постає українська народна преса, українські товариства «Просвіти», формуються українські політичні партії: «Український селянський союз», «Український учительський союз» та різні соціялістичні партії, українські клуби в першій і другій Державній Думі, країна вкривається всякими господарськими організаціями, що також здебільшого носять український характер, народжується український робітничий і селянський рух. Навіть богато членів напівзрусифікованих і напівсполонізованих вищих кіл на Вкраїні повертаються до національности своїх дідів. Сей масовий рух, що постав властиво ще в 1900 р., хоч і в нелегальних формах, зробив на Вкраїні за останні 14 років, мимо сильних переслідувань, колосальну роботу, спричиняючи значне зміцнення української національної свідомости в усіх верствах і роблячи знову домаганням життя на Вкраїні трохи примерклі українські самостійницькі думки. Щоб дати непосвяченому уявлення про розмір сучасних національних стремлінь на Вкраїні, наведемо тут кілька цифр, взятих із книги відомого російського націоналіста.\n«Найважливішим розсівачем української національної ідеї в масах була українська преса, що постала в 1905 році. До сього часу Україна загалом не мала преси. В 1906 р. вже з'явилися українські газети в Києві, Катеринославі, Полтаві, Лубнах, Одесі, Харкові, Мотилеві, Петербурзі й Москві. За час від 1907 по 1911 рік на Україні виходило п'ять народних часописів (крім призначених для інтелігенції), що в постійній боротьбі зі свавіллям адміністрації зуміли набрати серед українського селянства (що числить над 80 процентів анальфабетів) над 8000 передплатників. Український поет Б.Грінченко сам видав за вісім років 50 народних брошур, що розійшлися в 2000000 примірників. Український переклад Євангелія був проданий за чотири роки (з 1906 по 1910) – 129000 примірників. Часописи були, як говорить п. Щоголів, «присвячені войовничому українському націоналізмові й повні злісних випадів проти російської культури й російського слова». В 1912 р. на Вкраїні існували власні українські видавництва в Києві (кілька), Кам'янці-Подільському, Харкові, Житомирі, п'ять у Петербурзі й Москві і численні українські книгарні. Загальна кількість книжок, виданих у Росії в 1910 р., виносить 196000, в 1911 – 600000 примірників.\nУкраїнські просвітні товариства, що являли собою другу важливу підставу українського руху, заснувалися (з 1906 по 1908) в таких губерніях: Катеринославській, Чернігівській, Седлецькій, Волинській, Подільській, Київській, Херсонській, Таврії й на Кавказі. Київська «Просвіта» сама розповсюдила протягом 1906–1910 р. 150000 книжок. Праця сих, як також і инших подібних товариств, полягала\nу видавничій і лекційній діяльності. Як сильно популярне на Вкраїні друковане слово, вказує факт, що тут було зібрано більше 100000 крб. для здвигнення\nпам'ятника українському поетові Шевченку, про якого селянин у (російській)\nшколі не чує ні одного слова. Як сильно поширена потреба української преси,\nвказують деякі російські часописи на Вкраїні, що недавно почали виходити обома мовами, між инш., офіціозні часописи Київського, Гадяцького й Лохвицького земств.\nТретім важливим чинником розвитку національної свідомости серед українського народу були земства, особливо т. зв. «третій елемент» у них, тобто агрономи, вчителі, ветеринари й инші розпорядчики органів самовпорядкування на Україні. Ціла низка сих земств поширили силу українських книжок через власні книгарні. Так, напр., Харківське земство спровадило собі (коло 1910) з українського складу в Петербурзі 13000 книжок для розповсюдження. Такі самі випадки були в земствах Херсонському, Верхньо-Дніпровському (Катер. губ.), Київському, Волинському, Конотопському (Черн. губ.) й ин. Різні земства відомі також як оборонці української викладової мови в народних школах. З такими домаганнями звернулися, наприклад, до уряду в 1911 р. на загальнім земськім з'їзді народної освіти представники земств Харківського, Полтавського й Чернігівського. Ще інтенсивнішою була робота «третього елементу». «У богатьох земствах дуже розповсюджені українські виклади різних інструкторів, і вже робилися звичайним з'явищем», – доносить п. Щоголів. Деякі земства (в Херсонській губернії) самі завели українську мову в народних школах. Ледве чи не найбільш інтенсивну національно-українську пропаганду проводять учителі народних шкіл. Домагання української народної школи зробилося бойовою програмою майже всієї вчительської корпорації на Вкраїні й ставилося нею з кожної нагоди – як на провінційних, так і на загальноросійському вчительському з'їзді в 1903 р. в Петербурзі. Богато з сих учителів розвивають національну свідомість своїх учнів читанням й декламацією та роздаванням книжок, щохвилини ризикуючи своєю посадою, а часом навіть свободою. Богато прихильників має український національний рух також серед академічної молоді (студенти, техніки і т. д.), що в 1905 й 1906 роках розпочала була величаву кампанію за українізацію трьох існуючих на українській території університетів. Кооперативний рух, що в 1905 р. набрав в українських губерніях широкого розміру, дуже скоро був використаний для української національної пропаганди через пресу, лекції й т. ин. Пан Щоголів доносить, «що деякі продукційні товариства на Поділлі передплачували виключно українську пресу». Ціла низка сільських кооперативів на Полтавщині, Чернігівщині й Київщині були передплатниками українських фахових і загальних часописів.\nВесь український рух, розуміється, зовсім не був чисто культурним, але також і політичним. Політичні партії постали на Вкраїні ще в передреволюційну добу й ставали вже тоді на чолі великих масових рухів, як, наприклад, Революційна Українська Партія, що в 1902 р. керувала великим селянським рухом на Полтавщині й Харківщині, який був прелюдією (початком) російської революції. По 1905 р. політичне життя на Вкраїні розвивається легальним шляхом: у першій і другій Думі українці мали власні клуби.\nШвидке поширення української ідеї, що не лише почала захоплювати маси українського народу, але знайшла численних адептів (наслідувачів) також навіть серед зрусифікованих і навіть напівсполонізованих вищих кіл суспільности, викликало серйозне затурбування спершу з боку уряду, а потім і в усіх верствах російського населення. Коли не сама тогочасна сила руху, то його тенденції давали привід до такого затурбування. Метою українського руху був вільний культурний розвиток народу й господарська емансипація країни від визиску з боку російського, а також французького й бельгійського капіталу, засобом до сього – автономізація країни. Се домагання автономії України було виставлене українцями ще в другій половині XIX століття (особливо видатним ученим проф. М. Драгомановим), але лише в XX столітті проголошуване на різних конгресах, у пресі, українськими політичними партіями й українськими клубами в Думі, і стає програмою, популярною в широких верствах української суспільности. Для Росії здійснення програми українських автономістів означало, з одного боку, послідовне витіснення російських культурних впливів за Дон і Сейм, з другого – втрату колосальної области для визиску, силами якої годується сучасна російська держава. Сі логічні консеквенції послідовного успішного українського руху погнали всі видатніші російські партії в усьому, що торкається України, в табір уряду й націоналістів.\nРезультатом сього було оживлення сепаратистичних течій на Вкраїні, що нічого не сподівалися ні від ліберальної, ні від старої Росії, і від міжнародних конфліктів, що наближалися, чекали відірвання України від Росії. Сепаратистичні течії, спершу слабкі, поборювані «автономістами» й соціял-демократами, скоро дістали ґрунт під ногами. Постала сепаратистична література, декілька часописів на російській Україні стали на службу сій ідеї, і в березні (н. ст.) 1914 р. вже мали місце на вулицях Києва й Харкова перші сепаратистично-австрофільські демонстрації. Особлива небезпечність українського руху для Росії, що змусила російський лібералізм вороже поставитися до нього, пояснюється тим, що частина національної території лежить у межах Австро-Угорщини.\nСаме ся обставина незвичайно прискорила формування сепаратистичної ідеології на Вкраїні11. Історія хотіла, щоб шматочок української території уникнув московської жадоби збільшення й опинився в межах Габсбурзької монархії. Австрійська державна ідея мусила, щоб самій з собою не впасти в суперечність, забезпечити своїм чотирьом мільйонам українців можливість вільного національного розвитку. Особливо по 1906 р., коли через заведення загального виборчого права прийшли до значення широкі маси українського народу в Австрії, національний розвиток австрійських українців зробив значний поступ. Постало богато нових українських народних і середніх шкіл, кілька нових українських кафедр у Львівському університеті, зробилося актуальним домагання самостійного українського університету, постали численні українські народногосподарські товариства, в сеймі й парламенті українське представництво придбало значення поважного чинника політичного життя.\nПіднесення галицьких українців знайшло в далекій російській державі голосний відгук. Українські книжки з Галичини приходили до російської Вкраїни й будили там напівзаглушену національну свідомість українського народу. Національний розвиток австрійської України став і російським, позбавленим усяких національних прав, землякам за зразок і за доказ, що український народ цілком здатний до самостійного життя й може поважитися на боротьбу за його здобуття. Там же – з Росії – питання національного відокремлення українського народу, що числить нині понад 30 мільйонів, є питанням життя для всього, що російське. Росія скоро зрозуміла, що кожний поступ українців у Галичині мусить незвичайно зміцнити стремління до відокремлення на Вкраїні. Щоб завдати українській національній ідеї в Росії рішучий удар, треба було постаратися про задушення її також у Галичині. Так стало завоювання Галичини програмою російського націоналізму. В такий спосіб українське питання зробилося міжнародним питанням, розв'язання якого залежить від сили Австро-Угорщини та її союзника, з одного боку, і Росії та її союзників, з другого.\nНайяскравіше висловив усю трагічність українського питання для обох в першу чергу заінтересованих держав російський націоналістичний письменник Л. Воронін в 1914 р.\n«Ми не можемо, – писав Воронін, – коли не хочете вести до самознищення, пасивно дивитися, як наші 28 мільйонів малоросів поволі, але певно приймають із Галичини відчужуючу їх від нас націоналістичну догму. З другого боку, Росія, коли б спробувала вимагати від Австрії русифікації Галичини, не могла б чекати иншої відповіді, крім рішучого «ні». В цьому трагедія становища. Доки для Росії в Києві й Полтаві нема ніяких українців, або для Австрії в Галичині, Буковині й Угорщині – ніяких росіян, доти не можна й думати про зникнення суперечности. А позаяк не можна сподіватися, щоб Австрія або Росія коли-небудь добровільно змінили свій погляд, то ясно, що відкривається перспектива, повна занепокоєння...». Саме ся «перспектива» сприяла розвиткові українського сепаратизму в Росії. З одного боку, російські українці сподівалися знайти в Габсбурзькій державі тим сильнішого союзника для своїх змагань, що її до сеї ролі спонукало – навіть проти її волі все вище змальоване політичне становище. З другого боку, безсоромна російська пропаганда в Галичині, що зробилася конечністю для російської держави, значно загострювала й без того злі російсько-австрійські стосунки. Неминучість конфлікту ставала все яснішою, що, розуміється, могло лише прискорити зміцнення сепаратистичних течій на Вкраїні. В тім самім напрямі впливали також і все\nбільші концесії, що їх робила австрійська держава на користь національних домагань своїх українців і що мали велику притягальну силу для російських українців. Але також і для австрійських українців політика, що мала своєю метою відірвання українських областей від Росії, стала конечністю. Постійне втручання Росії у внутрішні справи Галичини, сіяння анархії в краю, одверто проголошувані натурний і політичний здобуток австрійських українців, доки в російських інтриг не буде зламане вістря. А сього можна було осягнути лише через відірвання всієї української території від російської держави. Австрійська політика оберталася спершу в цілком иншому колі ідей, що було українським державно-правним домаганням цілком вороже. Ягеллонська ідея була тою, що до останніх часів тішилася популярністю в офіційних і неофіційних колах Австрії. Инакше, зрештою, не могло й бути. Поляки були сильнішим і культурно більш розвиненим елементом у Галичині. Отже, з погляду внутрішньої політики змушували впливові кола саме з поляками жити в мирі. Сим внутрішньополітичним потребам були принесені в жертву й галицькі українці, що поставлені були в становище менш вартної нації. Але 1906 рік був пунктом, коли сі маловтішні для українців обставини почали хутко змінятися. Піднесення українців порушило вже від 40 літ існуючу галицьку рівновагу. Швидко зростаючій у силі нації треба було поробити концесії, що, зрозуміла річ, могло статися лише коштом дотеперішнього можновладця в Галичині – поляків. Ся остання обставина викликала між Віднем і поляками незгодини, а для деяких польських партій (вшехполяків, подоляків) навіть дала привід до нової орієнтації всієї їхньої політики, яка нині ставиться наскрізь вороже до потрійного союзу й шукає зближення з Росією. Сі обставини: 1) зміцнення українського елементу, значення якого для монархії з огляду на швидко поступаючий український рух у Росії все ясніше стало визнаватися як загрожуюче становищу Росії й 2) зміна настроїв у польському таборі – мали важливі наслідки. Поруч зі старою ягеллонською ідеєю починає здобувати місце в політичних колах Австрії також нова українська ідея. Раніше се не могло статися. І то не лише через релятивну слабкість українського національного руху. До сімдесятих років минулого століття думки керманичів монархії були звернені в инший бік, на Італію й Німеччину. По 1878 р. Австрія гадала знайти свою історичну місію на півдні, і лише в останніх роках (особливо по 1912 р.) по зміцненню балканських держав і з усе ясніш простуючою неминучістю війни з Росією, українська державна ідея здобуває собі прихильників у Габсбурзькій монархії. Сією ідеєю цікавилися всі ті, що не сумнівалися у великих силах монархії й вірили в її місію – стати організаційним центром для всіх слов'ян західної культури. Через свій внутрішньополітичний розвиток Австро-Угорщина поволі робилася таким центром. Національна свобода її народів, що поволі ставала метою й завданням Габсбурзької державної ідеї, не могла лишитися без впливу на політичні симпатії російських національностей (особливо українців), що томлячись у Росії в національному рабстві, мали вільних земляків в Австрії. Ся обставина ставила перед австрійською політикою велике завдання, яке з такою конечністю випливало з усієї ситуації, що навіть противниками Австрії зазначалося як щось самозрозуміле. В мемуарах графа Н. Ігнатьєва стоїть: «Якщо Австрії коли-небудь вдасться взяти в свої руки сербів і болгарів, у політичному, господарському й мілітарному відношенні наблизити до себе спираючихся на своїх натуральних мадярських союзників поляків і чехів, то Відень стане на чолі ворожої нам слов'янсько-католицької федерації, роль Росії в Европі буде відіграна, і на нашім західнім кордоні постануть серйозні небезпеки. Польща буде відреставрована й включена в австро-слов'янську федерацію, і постане питання про автономний устрій Литви й балтійських провінцій, а може, навіть і Малоросії».\nСповнене 28.IV.1914 (н. ст.) огидне вбивство завдало українській державній ідеї болючого удару, що з жахом і з глибоким жалем був відчутий в обох частинах України. Але плани Росії, що керувала рукою скритовбійника видерти ґрунт з-під ніг української державної ідеї в Австрії, не могли здійснитися і в сей спосіб. Ся ідея, що для Бунзена була прекрасною мрією, на скоре здійснення якої він сам не покладав богато надій, що для Бісмарка-Гартмана була конечним оборонним засобом задля збереження европейської рівноваги, стала для Австрії заповіддю самозбереження. Останні роки української політики Австрії (українське університетське питання, галицька виборча реформа і т. д.) ясно вказують, що ся заповідь поволі, але певно прокладає собі дорогу до політичної свідомости тих кіл, що не переставали вірити у велич і блискучу будучність монархії. Численні часописи, статті й книжки, що популяризували сю ідею, ознайомили з нею також і ширші верстви суспільства. Російська й польська преса компрометували за всякої нагоди плани «Відня» – збудувати на руїнах Росії українську державу. Як доказ, як глибоко ся ідея – як історична конечність – відчувалася навіть її противниками, буде те, що по своїх мандрівках українська державна ідея стала в XX столітті знову міжнародним питанням, таке або инше розв'язання якого – як і в 1709 році – означить на століття наперед долю Европи. Від розв'язання сього питання залежить політична рівновага не лише Сходу, але й цілої Европи12.\nIII. ЧИ УКРАЇНСЬКА ДЕРЖАВНА ІДЕЯ МОЖЛИВА\nІсторія правно-державних змагань якогось народу дає йому моральну силу, але не дає вистачаючої відповіді на питання, чи сей народ має всі підстави для держави, чи ні. У цьому разі се питання прибирає таку форму: чи українська державна ідея є можлива до зреалізування? Умови існування якоїсь держави полягають як у зовнішній природі (величина території, її межі, плодючість ґрунту, богатства, розміщення комунікаційних шляхів і т. д.), так і в самім народі (його численність, спільна мова, історія, культура, державний інстинкт і т. д.). Ми маємо розглянути, чи і якою мірою сі передумови посідає український народ.\nТериторія, яку населяє українська нація, обіймає 850000 кв. кілометрів, отже є значно більша, ніж Німеччина. З-поміж усіх передумов для існування держави величина території грає, мабуть, більшу роль, ніж се загально приймається. Поминаючи те, що богато культурних і політичних завдань можуть припасти лише на долю великої держави, потреба належати до більшої господарської области завше робить існування менших держав непевним.\nПольща й Чехія робили протягом своєї історії розпачливі зусилля, щоб через політичну експансію поза свої етнографічні межі здобути для своїх народів більшу господарську область. Даремно. Змагання польських королів здобути побережжя Чорного моря (анексувавши Україну) були розбиті так само, як і зусилля Оттокара Чеського дістатися до Адрії (перемігши Австрію). Обидва народи мусили, щоб присвоїти собі всі вигоди приналежности до більших господарських організмів, схилитися під чуже панування. Україна зі своєю колосальною територією й зростаючим населенням (понад 30 мільйонів) не потребує сього робити. У своїх власних етнографічних межах вона є в стані створити більшу господарську область, більшу державу. Таке саме значення має розташування комунікаційних шляхів, що зв'язують нашу територію зі світовим ринком, і уформування кордонів України. Згадані вище держави (Польща й Чехія) розвалилися, бо їхня етнографічна територія заслабка, щоб панувати над чужомовними територіями, була відрізана від світових комунікаційних шляхів. Українська держава не була б на се засуджена. Майже вся північна частина Чорного моря (більше ніж 1000 кв. кілометрів) населена українцями, а найзначніші ріки краю (Дніпро, Дністер, Прут) впадають у Чорне море і зв'язують таким чином країну також і з Середземним морем. Зі стратегічного погляду кордони України, захищені великими ріками зі сходу й північного сходу, болотами з півночі й морем з півдня, рівно ж більш сприяючі, ніж у деяких инших держав. Ще більше значення для держави має господарська замкненість території, і її Україні теж не бракує. Україна має найплодючіший ґрунт у Росії, належачи до т. зв. чорноземного поясу. Процент орної землі в цьому поясі вагається між 32 й 78 (Херсонщина), тоді як у властивій Росії – між 12 і 43. Загалом Україна належить до найбогатших країн хлібної продукції в Европі, і своїми сільськогосподарськими продуктами покриває не лише потреби власні й усієї Росії, але й значною мірою постачає їх і в Европу. Також з індустріяльного боку Україна являє найважливіший край з-поміж російських провінцій, маючи всі передумови для розвитку власної промисловости. Напр., щодо добування вугілля, то Україна займає перше місце. Вугілля добувається в Росії в п'ятьох районах. Се Україна, Польща й три у Росії (Московський басейн, Урал і Кавказ). Але останні три не грають на російськім вуглянім ринку ніякої ролі як через свою незначну продуктивність, так і наслідком нижчої якості їх вугілля, і покривають лише невеличкі потреби відповідних місцевостей. Загальна вугляна продукція російських районів виносила в 1912 році (в тисячах тонн)13:\nДонецький вугляний басейн є найбільшим у світі. Три п'ятих зуживаного російськими залізницями вугілля постачається з Донецького басейну. Щодо коксової продукції, то наступні цифри показують усе значення України для Росії в цьому відношенні. На Україні було в 1912 р. 1454 коксових печей, що продукували 3000000 тонн на рік, тоді, як Урал давав лише 4850, а Сибір лише 1300 тонн. Україна є також головним центром чавунової продукції. Вона постачає 70 проц. всієї продукції чавуну в державі, решта 30 проц. діляться між Уралом, Польщею, Північною й Східною Росією. У 1912 р. на Вкраїні було добуто 2795000 тонн чавуну, а в усіх инших районах разом – 133800. Продукція заліза і криці виносила в 1911 році (в тисячах тонн):\nГоловні центри марганцевої руди є на Кавказі (Кутаїська губернія) й на Вкраїні (Катеринославщина).\nЖиве срібло здобувають виключно в чотирьох копальнях Бахмутського повіту (Катеринославщина) на Вкраїні.\nЦукрові буряки, тютюн і виноград ростуть переважно на Вкраїні. Вся оброблена під цукрові буряки площа виносила на Вкраїні 1808395 акрів, цукрова продукція – 2 мільйони тонн. В українських губерніях Харківщини й Чернігівщини концентрувалося 88 проц. всієї цукрової продукції держави.\nГоловними областями тютюнництва на Вкраїні є Полтавщина й Чернігівщина, що постачають над половину всього російського тютюнового доходу (3208433 пудів). Україна розпоряджається також найкращими виноградними округами в державі – на Поділлі, Херсонщині, Катеринославщині й Таврії. Сі цифри вказують доволі, що Україна, яка годує всю Росію продуктами своїх природних богатств, має змогу богато економічних потреб свого населення заспокоїти власними продуктами і тим самим стати незалежною, замкненою господарською областю.\nСей факт, як також згадані вище: величина території, кількість населення, межі краю й натуральні шляхи зв'язку зі світовим ринком, – вичерпують майже всі\nпередумови для державного існування, оскільки вони лежать у самій країні. Як же стоїть справа з тими передумовами, що лежать не в зовнішній природі краю, а в самім народі.\nЗ сього погляду українці представляються кожному неупередженому обсерваторові (спостерігачеві) народом, що має власну, перейняту від Заходу культуру, власну мову, сильне почуття єдности й могутній потяг до індивідуалізації, народом, що населяє територію, якій лише брутальне насильство надало вигляд російського краю. В ґрунті речі неправдивим є говорити, що українська нація цілком злилася з російською. Ми бачили, що на лівобережній Україні русифікаційна система була заведена властиво лише від 1743 року, а на правобережній ще пізніше – від 1793 року, лише по третім поділі Польщі.\nДля русифікаційної роботи властиво не було досить часу, коли зважити на завзяту впертість народу. (А за часів анексії Україна менше від усього була російською країною). Навпаки, вона була тоді типовим зразком західноевропейської країни, цілком чужа візантійсько-татарській Московії. Особливо помітно се було в політичному ладові. Московське царство було деспотичною монархією, Україна ж була глибоко пересякнута аристократично-республіканськими тенденціями. Сі тенденції виявилися вже в день уложення Переяславської умови. Українці не задоволилися принесенням присяги на вірність своєму новому володареві, але також вимагали і від московських бояр, щоб ті в імени царя принесли присягу краєві, що його права будуть поважані, – домагання, що московським поняттям про «суверена й підданців» було зовсім чуже й ледве не призвело до зірвання переговорів. Не менше незгодин було між російськими посланцями й українцями, коли сі останні присягали, замість як «вірні», як «вільні» підданці. Сим своїм поняттям про суть монархічної влади Україна лишилася вірною до свого остаточного підбиття. Ще більш гостро, ніж у політичних поглядах, зіткнулися сі два світи – Україна й Московія – в церковному питанні. Українське духовенство, виховане в західній культурі, ніяк не могло прийняти російського цезаро-папістичного православ'я й цілі десятиліття вперто відмовлялося визнати над собою вищу владу московських патріархів (а потім синоду), поки Петрові І не вдалося за поміччю султана змусити царгородського митрополита зректися головства над українською Церквою. Загалом, українське духовенство визнало духовну зверхність Москви лише під умовою, щоб усі духовні особи на Вкраїні були вільно обирані духовенством і цивільним населенням. Вільна автономна Церква – девіз українців – була настільки ж далека від московського цезаро-папізму, наскільки подібна до церковного устрою на Заході. Сама наука української Церкви вважалася в Москві за єресь. На погляд москалів, українська Церква загалом, а богословська академія в Києві окремо, вже\nдавно були підозрілі щодо латинізму. Українська Церква, – говорили там, – звернулася до Унії. В академії вчили за латинськими книжками. Церковна влада в Москві заборонила приймати, без попереднього «направлення», київських духовних до православного товариства. Під загрозою цивільних і церковних кар було заборонено в Москві купувати книжки київського друку.\nЩодо соціяльної організації, то Україна рівно ж була подібною до тодішніх західноевропейських країн. Російська суспільність XVII віку згори донизу трималася сильною державною владою й була оперта на примусовій організації соціяльних груп. У Росії між державою й населенням не було міцного цементу, що тримав би вкупі обидва елементи, як се спостерігалося в Західній Европі. Навпаки, на Вкраїні вже були сильні соціяльні стани, що жили власним політичним життям: незалежна земельна аристократія (майбутнє дворянство), напівзалежне селянство й вільні міста. Вищі верстви мали високо розвинені станові інтереси та справи і менш за все були подібні до російських «царських холопів», як ті самі себе називали, – до сього натовпу без жодного почуття гідности й без жодної станової організації. Особливо українські міста вказують на західноевропейське походження української цивілізації. Російське місто не було природним продуктом господарського життя. Раніше, ніж місто ставало потрібним для населення, його потребувала влада. Місто було адміністраційним і мілітарним центром. У його населенні\nпереважали урядовці й військові. Під такими умовами міське населення не могло розвинутися в самостійний елемент. Инакше було на Вкраїні. Українські міста були справжніми містами в европейському розумінні сього слова, населення яких налічувало в собі по богато тисяч осілих мешканців. Населення українських міст було зорганізоване в незалежну касту й керувалося маґдебурзьким правом. Також і освіта на Вкраїні була заведена за західноевропейськими зразками і стояла значно вище, ніж у Москві. Візантія й також татари незвичайно утруднили стичність Росії з Західною Европою. Натомість українці вже від IX й X століття і потім під Польщею були в постійному контакті з Заходом і Римом, релігію якого майже всі прийняли в XVII столітті. Українці вже в XVII ст. мали богато шкіл для духовних, вищу школу в Києві, де, між иншим, викладалася латинська й грецька мови14. Натомість у Росії латинь, світова мова, до пізніших часів була невідома.\nУкраїнське духовенство стояло в теологічній і загальній освіті вище, ніж російське, богато українських духовних робили наукові подорожі до Західної Европи, бували в Римі й Парижі. В Росії усе «західне» значило все одно, що «диявольське». В той час, коли гетьмани оздоблювали свої палаци й церкви картинами західноевропейських малярів, коли малярство й музика на Вкраїні процвітали, в Росії в 1649 році був виданий указ, яким наказувалося всюди, по всій державі, знищити музичні інструменти. Особливо сильно проступала різниця між Росією й Україною в психології суспільности, та різниця, що помічається загалом між східними й західними народами. З одного боку, активність свідомої своїх прав, не зв'язаної в своїх силах суспільности, з другого – інертність, брак опозиційного духу, східна – майже азіатська – покора перед усяким насильством. Коли московська суспільність того часу цілком пасивно, без жодного протесту, спокійно дозволяла шаліти над собою безглуздій тиранії Івана Грозного, коли російський селянин спокійно зносив нелюдське ставлення з боку свого пана, українці, яким у Польщі жилося, певно, не так зле, як царським підданцям, зорганізували в XVI й XVII століттях низку революцій проти соціяльного й політичного ладу Польської республіки. Коли російське духовенство покірно прийняло скасування патріярхату й тим самим втрату останньої тіні своєї незалежности від держави, українське духовенство в Польщі розвинуло величезний опір войовничому католицтву, що намагалося зменшити права його релігії. І коли Катерина II пробувала перевести в своїй державі секуляризацію (одібрання) церковних маєтків, Церква знайшла оборонців своїх прав лише на Вкраїні. Сей дух активности українці зберегли до останніх днів. Революційний рух 1905 року почався на Вкраїні, що дала російській революції\nбогатьох з її поводирів.\nПроти західної культури, що процвітала на Вкраїні в XVII й XVIII ст. так само, як і проти політичної самостійности країни, росіяни, розуміється, проводили похід на знищення, що протягом XIX століття цілком вигнав українську мову з публічного життя краю. Ся винищувальна робота надала країні зовнішнього російського вигляду: російські всі школи на Вкраїні, російські всі написи, російська урядова мова, російська адміністрація, але ні країна, ні її народ не зробилися через те російськими. До сього часу Україна лишилася чужим тілом у російському організмі. Кількість росіян на Вкраїні вагається між 13% (в лівобережній) і 4% (правобережній). Мова населення в селах і менших містах не російська. Населення більших міст інтернаціональне. Церква також не російська. До впаду Польщі майже всі українці були, як нині в Галичині, греко-католики, уніати15. По впаді республіки розпочалося з боку російського уряду повертання українських католиків за поміччю багнетів (протягом XIX століття було таким способом «повернено» до пра-вославія не менше сімох мільйонів українців), мимо того, одначе, для богатьох тисяч з них власною релігією лишилася греко-католицька. Се «повернення», хоч розпочато його зараз по анексії української території Польщі, в кінці XVIII століття поступало наперед так помалу, що ще в 1875 р. робота не була зовсім готова. Богато з сих «повернених» у глибині душі й досі лишилися тими самими католиками, що й раніше. За даними Холмсько-Варшавських епархіяльних влад, у 1895 році в самій сій епархії було 75175 «упорствующих», «що залишаються зі своїми уніатськими і католицькими блудами» українців, що «зоставалися поза всякими турботами Церкви». Більше 200000 сих «повернених» по виданні відомого царського маніфесту про релігійну толеранцію (терпимість) (17.IV.1905) знову повернулися до католицтва. Але й для тої частини українського населення, що нібито помирилася зі своїм «поверненням», російсько-православна Церква з її дивною, незрозумілою для українців російською вимовою старослов'янських молитовних слів, і досі є чужою Церквою. Також і аграрні (земельні) відносини на Вкраїні не є російськими. Громадське володіння землею панує лише в російських губерніях, де лише 15,4% селянської землі є у приватному володінні селян. Натомість в українських губерніях ся форма землеволодіння, за малими виїмками, вже давно невідома. Більша частина землі є приватною власністю. Але що особливо важливе: Росія досі не змогла знищити найцінніше, що має український народ, сильне почуття єдности, свідомість приналежности до якогось ворожого російськості більшого цілого, що є основною умовою незалежности нації.\nВ одній із своїх промов Бісмарк каже, що «німецька єдність мусила бути створена перше, ніж нація прийшла до незалежності». Національна єдність (Німеччини) не була б можливою, коли б під попелом не горіло вугілля. Хто виплекав сей вогонь: німецьке мистецтво, німецька наука, німецька музика, німецька пісня не в найменшій мірі», вони приготували єдність Німеччини. Такий самий стан є й на Вкраїні. Пограбована зі своїх колишніх прав і своєї культури нація зберегла й досі свою народну музику й поезію, найбогатшу в Европі, що творить ті духовні зв'язки, якими українці злучені в одну націю. Українські пісні, співані в кожнім селі, повні глибокого суму й туги за минулою славою нації, є джерелом, з якого українці ще й нині черпають силу й запал до боротьби за свою батьківщину. А «Кобзар» найбільшого українського поета став для кожного українця (чи інтелігента, чи селянина) Евангелієм, яке з'єднало цілі покоління в палкій ненависті до ворога в одне ціле, що перейняте лише одним бажанням.\nСе почуття єдности, що творить ті «величини без ваги», від яких (за Бісмарком) залежить успіх з'єднавчих змагань народу, має на Вкраїні не лише пасивний, зберігаючий єдність нації, але також активний характер, що зміцнює націю в її визвольних змаганнях. Ми вже бачили, як сильними показуються в останніх роках відокремлюючі тенденції на Вкраїні. Сі тенденції вже поволі ослабили російський вплив в краю як у культурному, так і в політичному відношенні. Вони сильно зукраїнізували весь культурний характер України (товариства, часописи, театр), вони вплинули також на політичне життя, що мусило втратити свій до того часу яскраво російський характер. Вони спромоглися навіть економічне життя країни, що хоче увільнитися від російської опіки, також поставити під свій, під національний український прапор. Цьому процесові – українізації всього публічного життя на Вкраїні – прийшов до помочі також економічний розвиток. Парцеляція великої земельної посілости, що від 1906 р. набирає все більшого розміру, тягне за собою на Вкраїні, при існуючому там національному поділові населення, ослаблення російського й зміцнення українського елементу16. Як математик встановлює залежність між функцією та її аргументами, так революція 1905 р. нараз встановила обопільний зв'язок між українізацією південної Росії, з одного боку, та її господарським розвитком і демократизацією, з другого. Сей зв'язок дозволяє нам передбачати, якими велетенськими кроками поступала б українізація південної Росії, коли б правному визволенню нижчих верств населення в Росії в 1905 р. не було поставлено перепони. Лише російська державна влада затримала сей процес націоналізації на Вкраїні. Але хай вся влада відпаде й силам господарського та політичного розвитку на Вкраїні буде полишена вільна гра – і за кілька років забудеться, що Україна (особливо правобережна з її 4-ма процентами росіян) колись була «російською» країною. Тоді Україна, якій не бракує для сього ні природних, ні духовних передумов, зуміє сконсолідуватися, зорганізуватися в суцільний господарський і державний організм. Сильний державний інстинкт, що його показала Україна протягом своєї історії, певно, допоможе їй у цім. Сей державний організм відбере в Росії її найкращі сили, що єдино уможливлюють для неї її габівничу політику, він покладе кінець панславізмові й дасть Европі тривалий мир.\nНині проблема самостійної України ближча ніж коли-небудь до свого розв'язання. Найбільш оригінальним у мандрівках української державної ідеї є, що всі держави, які її реалізацію робили завданням своєї зовнішньої політики, дуже часто були змушувані до сього майже проти власної волі. Так, напр., Польща в 1659 р., здавалося, полишила свою українофільську політику, мусила ще кілька разів повертатися до неї в наступнім столітті. Прусія часто відкидала сю ідею як шкідливу для держави. Також і Австрія протягом цілих десятиліть не давалася схилити до того, щоб зайнятися сею ідеєю, і обидві в розпачливих спробах стреміли до зближення з Росією. І все се лише для того, щоб прийти до переконання, що через провалля, яке ділить обидві держави від Росії, не можна перекинути містка, і що «дитячі» проєкти розбиття Росії все ж представляють найбільш придатний спосіб зламати супремацію Москви – факт, що показує всю примусову силу сеї ідеї.\nЯк комета з'являється правильно, так і українське питання на політичному небі Европи – кожного разу, коли для Росії наближається критичний мент.\nНині воно міцно зв'язане з долею Австро-Угорщини й Німеччини, до перемоги яких ми, російські українці, й наші брати в Австро-Угорщині, прив'язуємо нашу будучність. Коли ж Росія буде побита, обидві середньоевропейські імперії будуть змушені розв'язати нарешті українське питання. Доки сього не буде, отже, в разі миру з побитою, але не знищеною відділенням території Росією, не можна сподіватися тривалого миру. Часи, коли говорилося, що між Росією, з одного боку, а Німеччиною й Австрією, з другого, не існує ніяких принципових суперечностей в інтересах, уже не можуть повернутися. В Малій Азії завше буде зерно для порахунків між Німеччиною й Росією; в Галичині – між Росією й Австро-Угорщиною. Увільнитися від постійної небезпеки сих евентуальних порахунків – се значить: зламати російську могутність тепер.\nСим історія пропонує Австро-Угорщині й Німеччині прекрасне, величаве завдання історично-світового значення. В той час, як Франція й Англія, ніби воюючи за «the rights of the smaller nationalities of Europe»17, як оповістив недавно пан Асквіт, допомагають цареві задушити свободу українського народу в Галичині й зміцнити свою силу в Европі, союзним військам надається можливість виконати те, що досі не вдавалося найбільшим військовим вождям Европи – ні Карлові XII, ні Наполеонові: звільнення двох частин світу від ганебного московського гніту, справжня емансипація більше ніж 70 мільйонів людей, що томляться в російському рабстві.\nЛише коли ся мета буде осягнена, не даремно буде пролита вся кров, що тече на бойових полях Сходу й Заходу. Питання, в яких відносинах мала б стояти Україна до своїх сусідів, полишено ближчій будучності й виходить поза тему сеї книжки. Одно лише певне: держава, що має бути збудована в Дніпровій області, вирізана з тіла сучасної російської імперії, населена народом, якого його ворожі до Росії традиції не лише не згасли, але останньою політикою Росії ще зміцнені, ся держава на непроглядно довгий час буде до розпорядження кожної політичної комбінації, вістря якої буде звернене проти Росії.\nЗакидають Карлові XII, що він здався на обіцянки Мазепи, та козак не зрадив його, навпаки, Мазепа сам був зраджений несподіваним збігом обставин, яких не міг aні передбачити, ані оминути.


Мамутові бивні скачать книгу автора Юрій Яновський : скачать бесплатно fb2, txt, epub, pdf, rtf и без регистрации\nЭлектронная библиотека » Юрій Яновський » скачать книгу Мамутові бивні\nКнига: Мамутові бивні - Юрій Яновський\nДобавлена в библиотеку: 24 марта 2014, 00:51\nISBN: 978-966-03-5618-4 Размер: 118 Кб\nЧитать книгу "Мамутові бивні"\n«…Знову старий мамут Вім, що його бойовий бивень пролежав у землі над Дніпром 53 000 років, старий Вім проходить перед моїми очима. Знову обсипається пісок у конусній ямі поганої оперети. Знову примітивні мелодії доносить мені вітер. Голі статисти з кудлатими перуками – мої минулі батьки. Темний схід дешевого синього кольору, який я встидаюсь помічати тепер. Багато метрів фільму пройде перед примруженими очима, доки я дивлюся на нахідку: бивень Віма».


Догляд за проекторами | Потрiбна допомога? Є-help!\nУ статті даються поради щодо правильної експлуатації проекторів та догляду за ними.\nВирішивши придбати проектор у Києві, його власники сподіваються, що воно прослужить довго і не завдасть клопоту. Заявлені виробником властивості, зазвичай, відповідають реальності, і повністю можна розраховувати на довговічність проектора. Але не слід забувати про те, що з техніки потрібен постійний і грамотний догляд – тільки при його наявності обладнання буде веселити вас власної довгою ідеальною роботою.\nПеред прибиранням апаратуру неодмінно необхідно відключити від мережі. Правда досить проста і очевидна, але деякі не надають цьому особливого значення. Все ж, будь-які дії по догляду за обладнанням потрібно проводити при відключеному харчуванні.\nОтже, почнемо з самого звичайного, а конкретно, з проекційного об'єктива. Ця частина проектора є відкритою, і на неї постійно осідає міститься в повітрі пил. Правило номер один: неодмінно закривайте об'єктив кришкою, коли проектор не вживається. Це звільнить вас від зайвої пилу, а значить, і від зайвих проблем. Правило номер два – придбайте спеціальні засоби для об'єктивів камер: вони повністю підходять і для проекторів. Для протирання можна використовувати м'яку суху тканину, вона забезпечить не погане вбирання надлишків миючого засобу і щадну обробку поверхні. Прослідкуйте, щоб між тканиною і склом не потрапили тверді частинки – це може викликати подряпини і зруйнувати об'єктив.\nНа даний момент існує величезна кількість засобів для обробки оптики, при цьому для різних ступенів забрудненості використовуються різні їх види. Очищати об'єктив маленької кількості пилу найкраще за допомогою балончика із стислим повітрям. У даному випадку небезпека зруйнувати поверхню оптичного покриття зводиться до нуля. Для видалення зі скла відбитків пальців і більше сильного забруднення передбачені комплекти, які складаються з двох серветок – зволоженою і сухою. 1-ша просякнута особливим засобом, м'яко видаляє жирну плівку, друга – неткане безворсовой серветка – стрімко і просто видаляє залишки миючого засобу, не залишаючи розлучень і волокон.\nПодальший крок – очищення повітряного фільтра. Цей елемент конструкції проектора служить для запобігання попадання пилу на поверхню проекційного об'єктива і проекційного дзеркала. Засмічення повітряного фільтра призводить до того, що охолоджуючий вентилятор вже не здатний робити свою функцію, а в результаті – перегрів внутрішніх деталей проектора, і як наслідок, скорочення терміну його служби.\nЧистити повітряні фільтри рекомендується після кожних 100 годин роботи проектора, зробити це можна за допомогою щітки або пилососа. Після чого слід встановити повітряний фільтр на місце. Експлуатація проектора фільтра суворо заборонено!\nКорпус проектора слід протирати трохи зволоженою м'якою тканиною або спеціальними серветками. Їх просочення не тільки лише допомагає видалити пил, і сліди від пальців, та й нерідко містить антистатик, що запобігає осідання пилу.\nДля того ж, щоб проектор panasonic послужив вам довше, не рахуючи грамотного догляду за ним, дотримуйтесь наступні правила:\nпідключайте проектор до мережі через мережевий фільтр і стабілізатор напруги;\nне використовуйте проектор у запилених або задимлених приміщеннях – це призводить до зниження якості зображення. Видалити пил з внутрішніх поверхонь обладнання може бути виключно в сервісному центрі;\nвстановлюється в проектор тільки ті типи ламп, які рекомендовані виробником. Для того, щоб лампа подовше прослужила, при виключенні проектора потрібно дати їй охолонути. Переведіть проектор у режим очікування, і тільки після зупинки вбудованого вентилятора вимкніть живлення;\nвірно дотримуйтесь порад, позначених в технічному паспорті проектора компанією-виробником.\nРитм сучасного життя стає все жвавіше, тому спокій і комфорт домашнього вогнища цінуються більше. Адже місце, де ми живемо, ...\nСучасний будинок На думку психологів, людина, входячи в приміщення, спочатку, приділяє свою увагу на стелю, потім на стінки, а пізніше на ...\n17-18 жовтня 2006 року в Санкт-Петербурзі відбувся третій Симпозіум за будівельними матеріалами КНАУФ для СНД. З доповіддю на тему "Сучасний житлове ...\n← Догляд за насадженнями малини


США не проти силового звільнення окупованих територій - ATO.today\nЗаява очільника Державного департаменту з приводу “гнучкості” щодо вирішення військового конфлікту між Україною та Росією є звичайним “стусаном” для Києва і натяком на те, що цю проблему можна також вирішити силовивим методом, – передає Мій Київ.\nПро це в інтерв’ю виданню Обозреватель розповів військовий експерт Олег Жданов.\n“Вашингтон прозоро натякнув, що фразу нашого президента “Мінську немає альтернативи” не треба більше вживати. Це був стусан з боку Держдепу США. Вони натякнули, що існує безліч сценарієв вирішення російсько-українського конфлікту, тому не треба виключати силовий сценарій”, – зазначив експерт.\nСША ніколи не виступали проти силового сценарію. Навіть ще за часів Обами нам розповідали, що Україна сама вирішує, як їй звільнити окуповані території”, – підкреслив він.\nЗазначимо, раніше військовий експерт припустив, що збільшення армії в Росії не загрожує Україні військовим загостренням, так як президенту РФ Володимиру Путіну зараз важливіше посилення своїх тилів – посилення Нацгвардії.\n“Путін сформував двохсоттисячну Національну гвардію, фактично закінчив її комплектування за рахунок внутрішніх військ і частково армійських підрозділів. Тут, до речі, і відповідь на питання, чому і Україна може не чекати загострення конфронтації в зв’язку зі збільшенням чисельності ЗС РФ? Тому що всі сили кинуті на формування Нацгвардії “, – розповів Жданов.\nВін підкреслив, що через що почалися в Росії протестні процеси і втрата довіри серед населення, Путін переключився на посилення армії всередині країни у вигляді Нацгвардії.\n“Ситуацію потрібно тримати під контролем. Для цього йому і потрібна сформована Національна гвардія: якщо команда буде, то протестів не буде. А якщо буде не санкціонований владою і не керований адміністрацією президента РФ мітинг, то ми побачимо повторення болотного справи”, – додав військовий експерт.\nЯк повідомлялося, президент Росії Володимир Путін своїм указом визначив штатну чисельність російської армії, яка буде трохи збільшена з літа до майже двох мільйонів.\nPrevious Previous post: Путін вразив цинічною заявою про Донбас\nNext Next post: Дайджест подій в зоні АТО станом на ранок 19 червня (Відео)


Догляд за губами та тонкощі макіяжу 👗 Леді Мода\nНе варто забувати про своїх губах. Потрібно виділяти всього півхвилини в день, і вони завжди будуть мати природний блиск і зберігати пружність. У цій статті ми розповімо тобі, як зберегти молодість губ, а також - омолодити губи за допомогою деяких прийомів макіяжу.\nМасаж для молодості губ\nПерше правило молодості - це регулярний масаж губ. Робиться він з використанням вологої зубної щітки. Якщо ніжна шкіра губ дратується від дотику щетини, то масаж можна зробити махрової тканиною, наприклад, чистим рушником.\nПісля процедури губи потрібно змастити спеціальним кремом, або гігієнічною помадою з натуральними компонентами, а при її відсутності - рослинним маслом. Ще один спосіб освіжити губи і оберегти їх від висихання: використання натурального меду, який обережно наноситься на пересохлі губи і хвилин десять не змивається.\nСметану, сир, морквяний і огірковий соки так само можна використовувати для збереження пружності губ.\nВправи для збереження форми губ\nІснує кілька вправ, які дозволять губам зберегти свою еластичність і красиву форму надовго.\nВправа перша: гасимо свічку\nПотрібно спочатку дути витягнутими губами, ніби гаситься свічка. Потім розслабтеся. Повторити цю вправу ви повинні двадцять разів, роблячи паузи.\nВправа друга: видихаємо повітря\nГлибоко вдихніть, надувши щоки. Спочатку повітря видихайте не поспішаючи, а потім - поштовхами. Вправа потрібно повторювати десять разів.\nВправа третя: вимовляємо звуки\nВимовте голосні А, О, У, І, И з енергійною артикуляцією. Повторювати необхідно до десять разів.\nЗа допомогою нескладних косметичних прийомів можна підправити форму губ. Для цього використовуються пудра натурального кольору, коректуючий олівець і помада, підходяща в тон олівця.\nПри дуже тонких і розтягнутих губах припудрюйте куточки рота, верхня і нижня лінії. Слід звузити кути рота за допомогою коригуючого олівця, а помадою він забарвлюється ширше, ніж природна лінія.\nМаленький рот зробиться великим, якщо подовжити кути рота за допомогою контурного олівця, тон якого темніше, ніж помада. Губи потрібно підфарбувати ширше, ніж сама їх форма.\nВізуально зменшуємо рот\nДуже повні губи візуально зменшаться, якщо їх припудрити, а потім контурним олівцем обвести трохи нижче природної лінії. Помаду краще використовувати пастельних тонів.\nНижні і верхні губи\nПри бажанні зробити товщі верхню губу, її потрібно запудрити, вище намалювати контур з невеликим вигином, вибрати природний колір помади.\nВерхню губу, яка трохи видається вперед, слід припудрити, підвести контуром, менше, ніж її природний розмір. Губна помада для верхньої губи повинна бути на тон темніше, ніж для нижньої (підфарбовується більше свого природного розміру).\nЯкщо ж вперед видається нижня губа, то її потрібно фарбувати контуром меншого розміру, а верхню, навпаки, трохи вище. Запудрювали опущені куточки рота, а олівцем потрібно підкреслити їх нормальний контур (трохи менше природного розміру).\n← Тіні для сірих очей\nЯк фарбуватися блондинці: макіяж очей →\nВ'язане плаття: 100 фото і модні ідеї\nЕлегантний макіяж для зелених очей - Покрокове фото вечірніх і денних варіантів\nМодні шкіряні куртки для дівчат і жінок


Показати редагування починаючи з 17 серпня 2019 15:46.\nТретій Рейх [неперевірені зміни]; 12:26 0 NachtReisender обговорення внесок Виправлено помилку Мітка: Візуальний редактор\nм Модуль:Webarchive; 10:34 -708 Ahonc обговорення внесок прибрав помилку про дату Мітка: PHP7\nм Київ; 00:55 +2 В.Галушко обговорення внесок →Архітектура: уточнення\nТретій Рейх; 19:18 +4 NachtReisender обговорення внесок "Більш підходить" це ваше оціночне судження, але хай буде так. Дозвольте мені також порадити вам кудись зазирнути, цього разу у 32 параграф чинного правопису. Мітка: редагування коду 2017\nТретій Рейх; 19:09 -2 DestroyedShu обговорення внесок\nТретій Рейх; 19:09 -4 DestroyedShu обговорення внесок Скасування редагування № 25917977 користувача NachtReisender (обговорення) у соловника зазирніть, кінорежисер вживається у двох родах незмінно. А між акторкою і актрисою, друге більш підходить. Мітка: Скасування\nТретій Рейх; 15:19 +4 NachtReisender обговорення внесок →Скульптура: Моє редагування не порушує норм української мови Мітки: Редагування з мобільного пристрою, Редагування з мобільної програмки, Редагування з додатка Android\nТретій Рейх; 15:17 0 DestroyedShu обговорення внесок Мітка: PHP7\nТретій Рейх; 15:16 -18 DestroyedShu обговорення внесок Мітки: Візуальний редактор: перемкнуто, PHP7\nТретій Рейх; 15:14 +16 DestroyedShu обговорення внесок Скасування редагування № 25916671 користувача NachtReisender (обговорення) Мітки: Скасування, PHP7\nТретій Рейх; 11:00 +4 NachtReisender обговорення внесок стилістичні редагування Мітки: Візуальний редактор, PHP7\nПіч; 05:48 +88 Shynkar обговорення внесок →Джерела\nВійна на сході України; 16:23 +234 Nickispeaki обговорення внесок\nВійна на сході України; 16:22 +225 Nickispeaki обговорення внесок\nТретій Рейх; 16:18 -2 DestroyedShu обговорення внесок\nШаблон:Колір; 08:25 -77 N.Português обговорення внесок вже давно обговорено: 1) критеріїв для вибору кольорів немає, 2) правила, яка вимагає їх використання у шаблонах немає\nм Шаблон:Колір; 08:16 +42 А.Теребун обговорення внесок\nм Шаблон:Колір; 08:14 +35 А.Теребун обговорення внесок На обговорення.\nКиїв; 07:49 +8 N.Português обговорення внесок →Етимологія\nКиїв; 07:49 +168 N.Português обговорення внесок →Етимологія\nПіч (Межиріч); 04:41 +64 Liubomir G обговорення внесок координати\nЛуцьк [неперевірені зміни]; 03:58 +246 MaxSolo обговорення внесок Мітка: Візуальний редактор: перемкнуто\nМаксим Горький; 20:24 +338 Yukh68 обговорення внесок Скасування редагування № 25894202 користувача 95.28.229.135 (обговорення) Мітка: Скасування\nМаксим Горький; 20:19 -338 95.28.229.135 обговорення →Псевдоукраїнофобські погляди Мітки: Редагування з мобільного пристрою, Редагування через мобільну версію, PHP7\nм Лежанка; 09:30 +532 TALTALIM обговорення внесок опис Мітки: Візуальний редактор, PHP7\nм Домашня піч; 09:26 +19 TALTALIM обговорення внесок →Див. також Мітка: Візуальний редактор: перемкнуто\nм Україна; 13:58 -4 Viiictorrr обговорення внесок Відкинуто редагування Ігор Зінченко (обговорення) до зробленого SashkoR0B0T Мітка: Відкіт\nШаблон:Колір; 08:28 -35 N.Português обговорення внесок не затверджувався\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/wiki/Спеціальна:Пов%27язані_редагування/Крематорій


Лавров переконує, що Башар Асад не є союзником Росії - ZAXID.NET\nЛавров переконує, що Башар Асад не є союзником Росії\nСвіт — Андрій Стець, 20:42, 4 травня 2016 0 0\nРосія заявила, що домовляється про перемир'я в сирійському Алеппо ZAXID.NET\nРосія готується відправляти «гумконвої» у Сирію ZAXID.NET\nПрезидент Сирії Башар Асад не є союзником Російської Федерації в тому сенсі, в якому США є союзником Туреччини. Про це заявив міністр закордонних справ РФ Сергій Лавров.\n«Асад нам не союзник, між іншим. Так, ми його підтримуємо в боротьбі з тероризмом і в збереження сирійського держави. Але він не є союзником у тому сенсі, в якому Туреччина є союзником США», - сказав він в інтерв'ю РІА «Новости».\nВодночас, голова зовнішньополітичного відомства РФ додав, що сподівається на відновлення міжсирийських переговорів в травні.\nЛавров також нагадав, що в попередній раунд переговорів, який пройшов у квітні, сирійська опозиція вийшла з переговорного процесу.\n«Вони знову сказали, що їм нема чого обговорювати до тих пір, поки не буде ясно, через який точно час Асад піде», - повідомив він.\nНагадаємо, напередодні, 3 травня, британський телеканал Sky News оприлюднив власне журналістське розслідування, згідно з яким сили президента Сирії Башара Асада і терористи з угруповання «Ісламська держава» співпрацюють один з одним.


Hoffice: працюй у друзів вдома, як в коворкінгу | Хмарочос\nHoffice: працюй у друзів вдома, як в коворкінгу\nДата публікації: 25.5.2015\nУ світі, де починають усвідомлювати, що більшість ресурсів на нашій планеті не безкінечні, останнім часом виникає багато ідей, як ці ресурси можна економити. Наприклад, Airbnb дозволяє знизити попит на будівництво нових готелів, Blablacar — витрачати ту саму кількість бензину на перевезення більшої кількості осіб. Цього разу ми розповімо про ще один метод використання надлишків ваших ресурсів — мережу Hoffice (Home Office, офіс вдома), в якій люди перетворюють власні квартири та будинки на маленькі коворкінги для фрілансерів та стартапів.\nЄ ціла категорія працівників, які роблять свою роботу вдома. Це студенти, журналісти, програмісти, архітектори, молоді підприємці, дизайнери, фотографи, художники тощо. Не кожен може на початку дозволити собі винаймати офіс, місце в коворкінгу чи власну майстерню. А багато хто просто не хоче витрачати на це кошти, вважаючи це зайвим. Але у роботи вдома є й зворотня сторона — дуже часто це доволі нудно. Людина, як не крути, істота соціальна, а отже потребує спілкування в тому чи іншому вигляді. У схожій ситуації опинився організатор мережі Hoffice, швед за походженням, Крістофер Градін Францен, який писав вдома дипломну роботу з психології та розробляв настільну гру. Він запросив свою подругу, керівника еко-організації, працювати вдома разом. Новим колегам дуже сподобався цей досвід, і вони вирішили розвивати ідею, грунтуючись на засадах сталого розвитку та ефективності використання ресурсів.\nКрістофер називає кожне помешкання “ресурсом, який недовикористовується”. Майже кожен має вдома принтер чи платить за інтернет, котрим користується лише вранці, ввечері і на вихідних. Вдень більшість квартир стоять порожніми, хоча були витрачені величезні ресурси на їх будівництво, підведення комунікацій тощо. На Заході багато людей свої вільні квартири, або навіть кімнати, здають через Airbnb чи запрошують безкоштовно погостювати іноземців через Couchsurfing. Але що, як використовувати домашній простір вдень, як офісний і ділити його з іншими? Це могло б дати власнику помешкання нові контакти, ідеї, партнерів з брейншторму та просто нових друзів.\nHoffice заохочує безкоштовно надавати робоче місце у себе вдома. Але за власним бажанням ви можете брати плату за напої та їжу і, таким чином, покривати збільшення витрат на електроенергію, наприклад. Також автори проекту пропонують ввести певний режим: 45 хвилин роботи і 10-15 хвилин відпочинку. І так щогодини протягом робочого дня. За п’ять хвилин до початку перерви власник помешкання питає, хто хоче приєднатись до відпочинку. Від цього можна відмовитись, якщо у вас є натхнення працювати без перерви чи дуже багато роботи. Але загалом, така система дозволяє відпочивати від напруги та концентрації, що в середньому триває якраз 40-45 хвилин. У вільний час ви можете піти перекусити, зробити коротку гімнастику, трохи помедитувати.\nАвтор Hoffice Крістофер Градін Францен перед створенням цієї мережі жив на острові Шрі Ланка у громаді буддистів, які сповідують ідеї “економіки подарунків” та соціальну філософію Махатми Ганді. Ця традиція існує у тисячах сел на острові. Там люди не користуються грошима, а живуть за принципом бартерного обміну товарами та послугами-”подарунками”, і самі визначають скільки що “коштує”. Але життя за таким принципом потребує сильного почуття емпатії (співпереживання) у кожного члена громади.\nТож Крістофер вирішив включити елементи “економіки подарунків” у свій проект, зробивши його більш схожим на безкоштовний Couchsurfing, ніж на комерційний Airbnb. Ваша домівка і стає тим першочерговим “подарунком” іншим фрілансерам. Але ви можете обмінюватись іншими, нефінансовими ресурсами. Наприклад, соціальним капіталом (контактами), послугами, робити приємні подарунки один одному на свята. При цьому росте довіра одне до одного, не обтяжена фінансовими відносинами.\nАле жодна з цих порад не є обов’язковою. Ви можете будувати свою щоденну роботу та відносини з іншими співофісниками так, як ви вважаєте комфортним для себе.\nПісля того, як Крістофер з подругою почали працювати в одному помешканні, кожен з них створив свій власний домашній офіс, запросивши в дім по десять осіб кожен. Відтоді минуло майже півтора роки. Зараз проект Hoffice налічує декілька десятків офісних домівок. Найбільше сконцентровані хофіси у Європі, але декілька є також у США, Південно-Східній Азії, Австралії та Новій Зеландії.\nСпілкуватись між собою та з іншими домівками по всьому світу автори проекту пропонують, створивши групу у Фейсбуці. Тобто жодної власної платформи, окрім карти хофісів на сайті, не пропонується. Можна приєднатись або до вже існуючого домашнього офісу, якщо такий є у вашому місті, або створити свій власний і знайти однодумців. Окрім створення групи для спілкування, автори також заохочують учасників проекту проводити вечірки та інші неформальні заходи різного формату для більш комфортної атмосфери всередині офісної громади.\nСтворена Крістофером мережа є в своєму сенсі унікальною. Це одночасно і коворкінг, і офіс, і кафе з вай-фаєм, де можна працювати, і коло друзів, і домашня вечірка (не безкінечна). Але це ще й міжнародна мережа однодумців по всьому світу – бізнес-партнерів та друзів можна знаходити не лише у власній квартирі, а й в інших помешканнях інших міст чи країн. Фактично, Hoffice є найдешевшою міжнародною організацію, у якій не треба платити членських внесків, бути винним щось.\nВажливо й те, що через можливість працювати в такому домашньому офісі хтось не орендуватиме офісну площу. А інший не буде будувати новий офісний центр, бо на них зменшиться попит. Не буде зносити історичну будівлю, та використовувати зайвий раз електроенергію, прісну воду чи нафтопродукти. Тож теоретично, Hoffice може в майбутньому бути не тільки корисним для створення приємної робочої атмосфери не виходячи з дому, а й цілком потужним інструментом сталого розвитку.\nФото: www.fastcoexist.com, http://hoffice.nu/, www.wired.it, flickr-юзер mburpee\nSustrans: Як активісти створили Національну веломережу у Великобританії\nPingback: Що таке «hoffice» і чому у друзів вдома працювати вигідніше, аніж у коворкінгу | Блог Imena.UA()\nPingback: Di Rumah Aja Nggak Seru? Coba Lakukan Hal-Hal Produktif Ini Yuk!()


Умови в’їзду до Греції і не тільки: коли та як ЄС пускатиме туристів з України - Українська газета Час\nОНОВЛЕНО: І хоча вже є один виняток, а саме Греція, яка вже від 14 травня оголосила про відкриття кордонів, інші шенгенські держави не поспішають відкриватися слідом за нею.\nУ Брюсселі визначили дві умови, яким має відповідати Україна або ті українці, хто їдуть до ЄС, щоби підпадати під нові правила. І для нас тут є як добрі новини, так і не дуже. Про них – у відеоблозі на YouTube-каналі ЄвроПравди та у цьому тексті. (відео було записане до рішення грецького уряду, текст – враховує його)\n(А потім зробила це ще раз, коли оголосила про відкриття кордонів, але про це – трохи згодом у цій статті)\nДалі ми дамо відповідь на ці питання; пояснимо, чи є шанс подорожувати без вакцинації; як їздити з дітьми; з’ясуємо, чи не стане складніше тим, хто і зараз має право на перетин кордону, тощо. Але спершу – про головну новину.\nЧи правда, що Греція відкрилася?\nТа повернемося до головної позитивної новини для подорожуючих.\n14 травня пообіді уряд Греції оголосив, що відкриває кордони для туристів з 20 країн поза межами ЄС, при чому робить це “заднім числом”, від ранку цього дня. До “зеленого” переліку увійшла Україна (з держав, розташованих у Європі, кордони відкрилися також для Білорусі, РФ, Північної Македонії та Сербії).\nЧому список саме такий – не пояснюється, але очевидно, що логіка була не епідемічною, а економічною, тобто відкрили для тих країн, звідки чекають туристів. Бо, припустимо, для Молдови, яка має ковід-статистику кращу за українську, кордони лишилися закритими.\nУмови в’їзду більше ніж ліберальні. Тим, хто вакцинований – найпростіше, до них немає жодних додаткових вимог. Але вакцинація не є обов’язковою, достатньо пред’явити на в’їзді свіжий негативний ПЛР-тест (не більше ніж 3 доби). Ба більше, дозвіл на перетин кордону даватиме також медична довідка про одужання від Covid-19 або ж позитивний ПЛР-тест, зроблений від 2 до 9 місяців тому.\nДокумент має бути оформлений англійською, французькою, німецькою, італійською, іспанською або російською мовами і включати ім’я особи, записане та, як у паспорті. На практиці це означаэ, що в лабораторії треба обов’язково просити довідку англійською і перевірити правильність написання свого імені та прізвища.\nВсе це даватиме право в’їзду до Греції (а отже, і загалом до Шенгенської зони) за звичайними умовами безвізу – як було до початку пандемії.\nБа більше, якщо ви захворієте під час відпочинку – держава береться вас лікувати. Для цього буде створена мережа “ковідних готелів” для відпочиваючих з позитивним тестом.\nФормально це рішення про відкриття кордонів для українців є тимчасовим і діятиме 10 днів, тобто до ночі з 23 на 24 травня, але в уряді налаштовані його продовжити й далі, на літо, бо ж економіку треба рятувати. Втім, в теорії є шанс на його зупинку. Річ у тім, що це рішення уряду Греції напевно розізлить інші країни ЄС, на кшталт Німеччини, адже воно руйнує цілісність шенгенського кордону. Поза сумнівом у найближчі дні на Афіни будуть тиснути з вимогою переглянути його.\nАле схоже, що грецький уряд готовий до такого розвитку подій – тож побажаймо йому стійкості.\nА ось інші держави Шенгену не мають наміру йти на такий різкий конфлікт з Брюсселем і планують відкриватися поступово. Пояснюємо, як саме.\nІ тут – привіт тим державам, які схвалили закупівлю російського “Спутника”. Він не даватиме дозволу на перетин європейського кордону у більшості держав, на кшталт Німеччини, Франції тощо. Лише окремі країни, які дозволяють в’їзд взагалі без вакцинації (як-то Греція), визнають “спутникові” довідки.\n“ETIAS та нові правила безвізу: як українців пускатимуть до ЄС з 2022 року”


Народна вишивка — рукотворний оберіг на всі часи | Журнал TheStyle\nОпубликовано: 21 сентября 2013 Журнал TheStyle\nОднією із особливостей Української народної вишиванки є поєднання багатьох технік. В середньому це близько 10-15 одночасно.\nНазви технік походять здебільшого від самих способів виконання – виколювання, вирізування, або ж від предметів на яких вишивали, звідси і пішли назви переміточний шов, рушниковий шов.\nВід місцевості – Полтавський, Київський. Назва також походила від самого вигляду шва, овсяночка, хрестик, гречечка, курячий брід.\nУ кожній місцевості для вишивання використовувалися різні кольори та техніки вишивання, чи їх поєднання. Так класичні техніки: Полтавщина – лиштва, Волинь – занизування, Поділля – низь червоних, або чорних кольорів, Київщина – набирання.\nУ кожній області техніка виконується різними кольорами, що й відрізняє їх між собою. Так, Київщина – чорні чи червоні кольори, Полтавщина – білий, Поділля – використання багатьох кольорів.\nПротягом століть вишивка змінювала свою форму, крій, орнаменти тай їх розміщення. Саму вишивку варто розглядати як вид орнаментального мистецтва, як доповнення інтер’єру, народного костюма, свята.\nВишивка посідає провідне місце у виражальних засобах. Нею прикрашали весь одяг, вовняні, овчині, конопляні, лляні полотна.\nЦе були фартухи, головні убори, керсетки, спідниці, пояси, хустки. Пристально відносились до прикрашення верхнього одягу, кожухи, кептарі, свити, сердаки. Їх вишивали бісером, кольоровими нитками. Робили аплікацію зі шкіри, оздоблювали різними шнурами, прикрасами з металу.\nХарактер вишивки, колірна гамма, нанесення тих чи інших мотивів, все це зумовлювалось призначенням одягу.\nЗазвичай вишивки на звичайні будні дні відрізнялися від тих що призначалися для свят пишністю, складністю вишитих узорів, найпишніші ж та найскладніші були весільні сорочки.\nСама композиція вишиванок – це логічна, добре продумана, цільна система взаємозв’язку декоративних швів, площин вишивки та поєднання вишитого і вільного полотна, що компонують вишивку. Нею прикрашали видні частини сорочок, пазуху, рукава, комір.\nРитмічну різноманітність вишивці надають вишиті горизонтальні і вертикальні лінії. Особливе художнє значення мали лінії крою, майстрині навмисно їх не приховували, а навпаки, виставляли на показ, за допомогою красивих швів.\nТехніку поєднання ажурних швів застосовували по всіх районах України, але технічне виконання і використання кольорів було різне.\nТеги: вишивка, вышиванка, вышивка\nПросмотров - 11087


Приворот хлопця на замок\nЛюбов – рушійна сила всього, що нас оточує, вона може окрилити, може підштовхнути на подвиги, може подарувати життя, але також може і позбавити її. Страждати від неподілених почуттів ой як боляче, тому в цьому нелегкому бою на допомогу приходить приворот на замок, який дуже легко зробити в домашніх умовах. Ритуали на любовну тематику відносяться до рангу білої магії і, отже, не варто побоюватися, що ви зможете заподіяти шкоду собі або своїй «мішені». Напевно, все закінчиться з кращим результатом і в найвигіднішою формою для вас і вашого обранця, адже він ще не знає, яке щастя його чекає?!\nПривораживаем по фотографії\nЗаговір на коханого чоловіка\nПривораживаем хлопця на особисті ключики\nЗнімає любовну прив’язку\nПриворот на замок – це найпопулярніша тема для тих, хто хоче приворожити коханого або кохану. Існує безліч любовних «рецептів» з замком. Протягом багатьох століть одні доповнюються чимось новим, інші з’являються, треті зживають себе по непотрібності. Тому вибрати найбільш підходящий, конкретно для вашої історії ритуал, не складе труднощів. Кращим помічником для ефективного проведення церемонії буде, мабуть, ваша впевненість і віра в те, що все вийде. Від вас потрібно:\nНеобхідно лише обзавестися симпатією;\nПридбати замок або дістати потрібний;\nОдним з найбільш сильних вважається любовний приворот на замок з використанням фотокарток. Візуалізація дуже важлива, а коли вона ще й підкріплена практично особистою присутністю – стовідсотковий результат гарантований. Ритуал проводиться за допомогою трьох складових:\nЗвичайний замок, який закохані парочки так люблять вішати на мосту, ознаменуя фортеця своїх почуттів – дуже важливо, щоб він був новий;\nФотографія із зображенням улюбленого;\nВ даній ситуації замість фотографій допускається використовувати волосся з голови судженого і, відповідно, свій особистий. Застосовувати фотознімок і волосок забороняється, інакше вам просто нічого не вдасться зробити. Вибір з замком краще залишити на період Молодого Місяця, коли Місяць лише починає рости. День також буде конкретний – п’ятниця. Зробити приворот на замок краще на світанку або в період денного сонцестояння. Приступаємо:\nЗамочок, який ви прикупили, размыкаем і протягуємо дужку крізь заздалегідь підготовлені дірочки в фотографіях;\nЗнімки повинні лежати обличчям до обличчя: якщо ж замість фотокарток використовуються волосся, тоді з них потрібно створити косичку (як вийде) і заклацнути в отворі, щоб вони були притиснуті до замку;\nТепер замок потрібно закрити за допомогою ключика;\nОдержаний ритуальний предмет закопайте біля будинку коханого так, щоб він лежав на шляху вашого хлопця.\nВ той момент, коли прикапывается замочок, тихенько вимовляється даний приворот:\n«Подібно до цього затворенному замку, ключ від якого нікому не судилося знайти. Нам з тобою ніколи не розстатися».\nПрочитавши і закопавши, розвертайтеся і швиденько йдіть додому. Постарайтеся на зворотному шляху не заговорити зі зустрічними. Залишився ключ покладіть під подушку і протягом тижня засинайте, обов’язково представляючи коханого. Через сім днів дістаньте його і сховайте в потаємне місце, так, щоб ніхто крім вас про нього не знав.\nЗапам’ятайте, що магія не любить розголосу, тому суворо забороняється показувати стороннім ключик і розповідати про проведеної церемонії. Такий приворот з замком досить важкий з-за часу доби, коли дуже складно сховатися від чужих очей і не зіткнутися зі знайомими по дорозі назад. Однак, якщо вам вдасться зробити все чітко за планом, то очікувані наслідки вас приємно здивують. Дружину порадують спалахнули почуття чоловіка, дівчина відчує любов хлопця, але подальший розвиток буде залежати тільки від вас самих.\nЧерез деякий час, коли ви зрозумієте, що ваші почуття міцніють, любов палає пристрастю, і до кінця своїх днів ви хочете бути поруч з цією людиною, дістаньте ключик і викиньте його у будь-природне джерело. Це лише зміцнить ваш союз, і будь-які життєві негаразди не похитнуть уклад вашої сімейного життя.\nНайсильніші ритуали для прив’язки чоловіки однаково гарні як для неодруженого хлопця, так і на свого власного чи чужого чоловіка. Невелика поправка в самому заговорі і магія дозволить навіть закохати дівчину або дружину. Приворот хлопця з допомогою замка додатково потребує нитки і двох фото (ваше обранця). Знайдіть червону вовняну нитку, розділіть її на три рівних відрізка і сплетіть в косичку. Любовний ритуал супроводжується таким текстом:\n«За трьома дорогами, по трьох порогах, три рази йти тобі раб (ім’я коханого) в мою сторону (ім’я). Подібно нитки цієї сплетеною, нехай життя наші зіллються воєдино. Амінь!».\nЗаговоренной кіскою зав’яжіть фотографії лицем до лиця і сховайте в скриньку, запираемую замком на ключ. Тільки Сонце почне ховатися, підіть до водойми, замкнути себе в накреслене коло, три рази вклоніться, і прочитайте будь любовний заговір, який ви знаєте. Приворот на замок повторіть три рази і проверніть ключ, а потім викиньте його в водицю, а скриньку потрібно закрити і тримати вдома.\nДаний приворот дружини з замком спрямований на те, щоб не просто приворожити, а повернути в сім’ю чоловіка. Тут магія працює на відстані, коли коханий чоловік пішов до іншої і вам необхідно зробити так, щоб повернути все на свої місця. Для привороту на ключ і замок вам знадобляться такі речі:\nПідготуйте порожній стіл, щоб провести ритуал;\nЧервоні свічечки, можна звичайні з церкви.\nПриворот краще всього проводити в 12 годин ночі. Накрийте стіл тканиною і виставте на нього три запалені свічки. Сісти необхідно обличчям до Заходу, в ліву руку покладіть замок, а в праву – ключ. Приворот супроводжується читанням заклинання:\n«Як ключиком замок відчиняю, так мій чоловік (ім’я) до мене повертається. Як замком закриваю, любов нашу скріплюю. Слова прозвучали, вірніше нікуди. Так тому і бути».\nЗамочок защелкивайте і зберігайте при собі немов секрет, а ключик на світанку викиньте в річку, море. Цей сильний приворот на ключі, замок вимагає попереднього захисту, намагайтеся робити всі без спеха і помилок, тоді і наслідки будуть бажані.\nМагія любові така, що допомагає трепетним сердець возз’єднатися, однак, щоб пройдений приворот був сильний і приніс набагато відчутніший результат, необхідно володіти особистою річчю коханого. Вона повністю просякнута енергетикою свого власника. А це дає можливість ворожки, за допомогою даного предмета, впливати на його господаря без особистого відома і дозволу. Зупинити свою увагу необхідно на речі, яка знаходиться в постійному контакті з обранцем. Предмети особистого користування, прикраси дістати досить складно, а ось ключики від житла – те, що потрібно, завжди є дублікат.\nДаний сильний ритуал називають безкоштовним, бо ним керує біла магія і ніякі відкупи вам не потрібні. Щоб приворожити кохану половинку, у період зростання Місяця, або в повній фазі, прочитайте магічні слова над найзаповітнішими ключами так, щоб ваше дихання ниспадало на них:\n«Я спущуся на берег піщаний, торкнуся золотистого піску, Зорюшка червона, покличе Сонечко, і знайдуть вони мені раба (ім’я), де б не був він у домі, алі в сараї, в парилці, алі в лазні, в сирій комірчині, в шлюпці біля води, алі у коня на спині. Хай тужить голівонька його буйна, очиці ясні, бровушки темні, кровушка червона, серденько гаряче, лоб і губи, всі місця грішні, всі розпашіле тіло. Нехай раб (ім’я) думає про мене, красу моєї, не є йому, не спати – мучиться і страждає. Мої Слова на вітер не зачепить, не водиця змиє, (ім’я обранця) мене не забуде. Замком затворяю. Амінь».\nПрочитайте слова дев’ять разів, зізнайтеся в коханні обранцю і покладіть ключики назад. Існують різні думки про даному безкоштовному любовному привороте, однак заперечувати, що він зовсім не працює, ніхто не береться. Тому сміливо дійте, притому, що ніякого негативу в ньому немає. Приворот на любов на «безкоштовному» замку – то, що потрібно!\nБуває так, що, здавалося б, постійні і палкі почуття до однієї людини раптово проходять, з’являється хтось інший, а старі магічні витівки все ще продовжують діяти. От якраз для такого випадку і був придуманий зворотний приворот, щоб віднадити дівчину, дружину, хлопця і просто вже нелюба.\nЩоб зняти дію любовних приворотів з використанням замку, потрібно просто повернути заговорений ключ коханого з такими словами:\n«Якщо не вийшло, як хотілося, так нехай же отомкнется».\nПояснюватися у своїх вчинках ні в якому разі не можна, залиште право пофантазувати вашому симпатязі.\nНаскільки дієвим виявиться любовний обряд, буде залежати лише від вас, від тих почуттів і думок, з якими ви будете його виконувати. Пробуйте і у вас все вийде.\nВсе про порчу | Приворот хлопця на замок\nСила циганських приворотів\nЯк відворотити хлопця від дівчини\nЯк приворожити хлопця, кілька варіантів


Шина нульова ізольована # Din-рейку на Корпус | Купити в Україні\nШина нульова на din рейку ENEXT e.bsi.pro.2.6 на 6отв. У корпусі\nШина нульова на din рейку ENEXT e.bs.stand.1.7 на 7отв.\nШина нульова на din рейку ENEXT e.bs.stand.1.12 на 12отв.\nШина нульова на din рейку ENEXT e.bs.stand.1.15 на 15отв.\nШина нульова на din рейку ENEXT e.bsi.pro.2.12 на 12отв. У корпусі\nДля того щоб приєднати фазні провідники, нульові робочі провідники і захисні провідники механічним мул електричним способом використовують нульові шини. На сьогоднішній день це найпростіші за своєю конструкцією клеммники, основним призначенням яких є з'єднання проводів. Для того щоб організувати проводку в розподільчому щитку або распаячних коробці використовують саме їх.\nМеталева коробка, до складу якої входять болтові контакти, є основною частина конструкції приладу. Дана колодка може кріпитися на панель щита, також для установки може використовуватися монтажна рейка або ізолююча частина, яка спеціально призначена для неї.\nМатеріалом виготовлення цих шин є нікельована латунь високої якості або ж електротехнічна бронза. Поліамід використовується при виготовленні ізоляції і діелектричної основи, до того ж він не підтримує горіння. Самозагасаючі полімери при виробництві ізолюючої задній панелі і прозорою захисною кришки в тому випадку, коли шина знаходиться в корпусі пристрою. Деякі моделі приладів мають в наявності дві і більше шин, ізоляція кожної з них зроблена окремо. Найпоширеніші типи нульових шин: шини на DIN-ізоляторі, стандартного типу, з використанням ізолятора «Стійка», з кутовим ізолятором, шини в корпусі і шини з ізоляційною оболонкою.\nПри кріпленні їх використовують 35мм. рейку стандартного типу, на яку і безпосередньо і кріпиться шина. Також закріпити її можна прямо на панель щита двома гвинтами. Конструкція приладу визначає спосіб його кріплення.\nДля з'єднання мідних проводів одножильного типу цей прилад відмінно підходить. При приєднанні кабелів многожильного типу попередньо потрібно оконцевать кабелі за допомогою гільзи. Застосування нульової шини можливо, якщо номінальна напруга мережі не перевищує 400В. Температурні коливання для нормальної роботи нульових шин не повинні перевищувати меж від -42 і +55, відносна вологість може бути до 90 відсотків.\nТі, хто має в наявності 2 або 4 нульові шини - крос-модулі, можуть використовуватися на токах до ста ампер.


У Хорватії колишнього прем'єра визнали винним у хабарництві | Громадське телебачення\n30 грудня, 2019 12:59\nЗа хабар прем'єр сприяв у отриманні MOL контролю над хорватською державною нафтовою компанією INA. Суд засудив Санадера до 6 років ув'язнення, а Хернаді — до 2.\nОбидва обвинувачених заперечували свою провину і не були присутніми на засіданні суду.\nІнтерпол видав міжнародний ордер на арешт Хернаді, втім Угорщина відмовилася затримувати бізнесмена.\nВирок щодо Санадера за звинуваченням в отриманні хабаря у 10 мільйонів євро виносили у 2012 році. Тоді його засудили до 10 років в'язниці. У 2015 році судове рішення скасували через недотримання прав колишнього прем'єра. Повторний розгляд справи відбувся з врахуванням зауважень.\nВ Японії за підозрою у корупції арештували ексвіцеміністра


Надійне медичне страхування в Одесі - довіряйте вибір страховому брокеру! - Оголошення - UB.UA\nНадійне медичне страхування в Одесі - довіряйте вибір страховому брокеру!\nДодано: 18 вересня 2013 в 14:19\nМедичне страхування є одним з пріоритетних і високоперспективних видів страхування. І таке страхування стане доступним, якщо Ви звернетесь до страхового брокера «MG», який працює в Одесі.\nВашій увазі буде запропонований цілий спектр програм надійного медичного страхування (Одеса), що включає як окремі, так і комплексні види медичного страхування для дорослих і дітей.\nДетальну інформацію шукайте на сайті - http://broker-mg.ub.ua.


Районні заходи до 73-ї річниці Перемоги над нацизмом у Другій світовій війні | Білогірська райдержадміністрація\nРайонні заходи до 73-ї річниці Перемоги над нацизмом у Другій світовій війні\n09 травня в смт Білогір’я та населених пунктах району відбулися урочистості з нагоди 73-ї річниці перемоги над нацизмом у Другій світовій війні\n.В заходах прийняли участь ветерани війни, представники місцевих органів виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадські об’єднань ветеранів, учнівська молодь та громадськість.\nЗокрема, в райцентрі відбулися урочистий мітинг, покладання квітів до пам’ятних знаків загиблим воїнам та учасникам АТО, святковий концерт, частування «солдатською кашею», розважальна програма для дітей та інші заходи. Пам’ять загиблих у Другій світовій війні вшановано хвилиною мовчання.\nЗі словами щирої вдячності та привітаннями до ветеранів Другої світової війни та присутніх звернулися голова райдержадміністрації Роман Муляр, голова районної ради Василь Мельник, депутат обласної ради Сергій Іващук, голова районної організації ветеранів Микола Максимчук, районний військовий комісар Ігор Новосядлий, селищний голова Анатолій Денисюк, представники релігійних конфесій району..\nГолова адміністрації у своєму виступі сказав такі слова: «Дорогі ветерани! Учасники Другої Світової війни! Шановні жителі Білогірщини! 8–9 травня Україна традиційно вшановує День пам’яті та примирення і День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні. У ці дні важливо нагадати про непересічну роль українців у перемозі Об’єднаних Націй у Другій світовій війні, висловити повагу всім борцям проти нацизму, увічнити пам’ять про загиблих воїнів, жертв війни, воєнних злочинів, депортацій та злочинів проти людяності, скоєних у ці роки.\nЙ донині демографи продовжують підрахунок втрат серед військових і мирного населення в роки Другої світової війни 1939-1945 років. За деякими підкрахунками втрати СРСР у Другій світовій війні склали 26,6 мільйона людських життів. Загальні втрати Німеччини – трохи менше 6 мільйонів.\nСеред десятків тисяч уродженців Хмельниччини, що брали участь у боях Другої світової чільне місце посідають наші з Вами земляки. Тисячі з них повернулися додому увінчані бойовими нагородами, а троє з них були удостоєні найвищої на тай час нагороди – звання Героя Радянського Союзу. Це – Володимир Петрович Майборський з с. Зіньки – один із трьох людей, які повторили «подвиг Матросова» і залишилися живими; Григорій Купріянович Омельчук з Малої Боровиці відзначився у боях за визволення України і Молдови. Стрілецький батальйон під його командуванням вибив гітлерівців з десятків населених пунктів, успішно форсував Південний Буг, Дністер і Прут, першим. Вийшов на державний кордон; Іван Олексійович Ткачук був наймолодшим серед командирів полків 4-ї танкової армії, але військовим досвідом міг позмагатися будь з ким. Полк завдав ворогові особливо відчутних втрат на Одерському плацдармі.\nХочеться згадати й партизан та підпільників, які чинили опір загарбників з перших днів окупації – це Карпо Божевський, Микола Вощило, Тимофій та Дмитро Котовські й багато-багато інших.\nМи схиляємо голову перед тими, хто віддав життя за рідну землю, перед сотнями тисяч наших земляків, які мужньо боролися на фронтах, самовіддано працювали на підприємствах у тилу, перед кожним, хто день за днем наближав перемогу у Другій світовій війні. Ми вшановуємо пам’ять усіх жертв цієї страшної війни.\nЗ кожним роком стає все менше ветеранів останніх живих свідків тих подій. В нашому районі їх лишилось всього 14. Хочеться побажати їм міцного здоров’я, мирного неба та родинного затишку.\nМи згадуємо ці трагічні сторінки нашої історії і разом з усіма народами світу й відзначаємо 8-9 травня – день встановлення миру в Європі, День пам’яті та примирення та день Перемоги над страшим ворогом людства – нацизмом.\nЗ нагоди Дня Перемоги у Другій світовій війні бажаю Вам миру та злагоди! Нехай на нашій землі знову запанує мир та спокій, а у серцях ніколи не згасає вогник надії на щасливе майбутнє нашої країни.\nЗі святом! Зі святом Перемоги!Слава Україні!».\nПісля завершення мітингу в центральному сквері селища відбувся всятковий концерт.\nWeb-адреса: bgadmin.gov.ua/news/id/2321 | Переглядів: 431 Дата публікації: 12:47 09.05.2018


У Варшаві відкривається Польський музей горілки\n10 липня 2018 року в Варшаві відкривається Польський музей горілки.\nУ Варшаві відкрився Польський музей горілки, що пропонує інтерактивні експонати, спрямовані на ознайомлення відвідувачів з історією національного напою.\nМузей розташований на колишній дистилляционной фабриці в Центрі Конесер Прага на місці, де Варшавська фабрика горілки Koneser колись виробляла такі польські флагманські бренди горілки, як Luksusowa і Wyborowa.\nОб'єкт неоготики, площею 160 000 квадратних футів, має постійну експозицію, створену архітектурної студією дизайну Nizio Design International у співпраці з графічним дизайнером Анджей Паговскі.\nВідвідування, яке завершується польським дегустацією горілки, пропонує інформацію про те, як виробляється горілка, яка сировина використовується, як приправляється напій і які продукти харчування найкраще підходять для напою.\nМузей також пояснює важливість виробництва горілки в усій історії Польщі і її вплив на культуру країни.