Сценарій Новорічного свята для дітей з ОВЗ\nІгрова програма з Мавпою для дітей з ОВЗ\nДіти заходять в зал і бачать бабу Ягу, яка сидить і зітхає. Діти можуть сісти на стільці або дивани, а можуть стояти в колі.\nБаба Яга: Ох-ох-ох! Як же мені тут однією нудно-о-о-о. Всі справи вже переробила: варення з мухоморів зварила, зайчат всіх налякала, приворотне зілля приготувала .... Чим би мені ще зайнятися? Звертається до дітей: Може вас в жаб перетворити?\nЗаходять кіт Матроскін і Шарик\nКот: здрастуйте хлопці, я кіт Матроскін, а це мій друг Шарик. Здрастуй, Баба Яга! Чим це ти тут займаєшся?\nШарик: Знову безобрррразнічаешь?\nБаба Яга: та ні, мені щось і не хочеться. Настрій не те! Нудно мені щось і сумно. От якби мене хтось розвеселив ...\nКот: ррразвеселіл, кажеш? Хлопці, давайте разом з вами розвеселимо Бабу Ягу, а то коли у неї настрій поганий - вона починає нехороші справи робити!\nШарик: Ага, зачарувати кого-небудь може або зі шляху збити, та хіба мало що їй в голову прийде ...\nКот: Баба Яга, а давай ми з Шариком тебе спробуємо розвеселити? Ти загадки відгадувати вмієш?\nБаба Яга: вмію, тільки я останній раз їх 150 років тому відгадувала!\nШарик: ого! Ну, значить впораєшся. А якщо ні, то тобі хлопці допоможуть, щоправда, хлопці?\nШарик: Слухай першу загадку:\nБаба Яга відгадує загадки разом з дітьми\nКот: Взимку, в години веселощів\nЗвуть мене. (Хлопавка)\nШарик: Кращий дар для дітвори.\nЦей святковий ... (подарунок).\nКот: Що за зірочки наскрізні\nШарик: У зоопарку, у синій клітці\nСпритно стрибає по сітці,\nКорчить пики, їсть банани\nЗабагато Мавпа і танцює!\nМавпа: Хто це тут мене кличе?\nКот: ніхто тебе не кликав, це ми тут Бабі Язі загадки загадували про ... про Мавпу.\nМавпа: А навіщо? Що більше інших загадок немає?\nШарик: есть конечно, просто ми її розвеселити хочемо, а мавпочки такі веселі!\nМавпа: це вірно, ми веселі! Я ось, наприклад, дуже люблю танцювати!\nА ви, хлопці любите танцювати? Тоді давайте станцюємо все разом танець мавп!\nДіти під музику повторюють слова і руху за мавпою\nМи - веселі мавпи, ми граємо голосно занадто. Ми в долоні плескає, ми ногами тупає, надуваємо щічки, скачемо на шкарпетках і один одному навіть язички покажемо. Дружно стрибнемо до стелі, пальчик піднесемо до скроні. Відстовбурчені вушка, хвостик на верхівці. Як скажу я цифру 3 - все з ПОТВОРНЕ замри! 1-2-3\nБаба Яга: ой, який танець веселий у нас вийшов! А пики-то які у всіх смішні! Ха-ха-ха! Всі герої зраділи\nА як ще можна повеселитися?\nКот: я найбільше люблю грати в кішки-мишки! Можу навчити! Хлопці, давайте всі станемо в коло, візьмемося за руки і зробимо ворітця! Баба Яга, вибери самого спритного хлопчика або дівчинку. Це у нас буде мишка, він буде тікати від мене, а я його наздоганяти. Показують з Шариком якомога бігати.\nГра повторюється 4-5 разів. Кожен раз змінюється мишка\nБаба Яга: спритні мишки! Може їх в черепах перетворити, що б вони ....\nВсі герої: ні-ні, не треба!\nМавпа: адже свято ж! Новий рік. А на новорічному святі все веселяться, танцюють і грають разом з дідом Морозом і Снігуронькою. Ой, хлопці, я ж зовсім забула навіщо прийшла до вас! Я - символ нового нового року! 2016 рік - це рік Мавпи! У мене є чарівний дзвіночок, ось він! Якщо в нього подзвонити 3 рази, то вмить з'являться Снігуронька і Дід Мороз! Давайте спробуєм!\nДзвонить в дзвіночок, з'являється Снігуронька.\nСнігуронька: Доброго дня, хлопці, здрастуйте звірі і Баба Яга! Я почула чарівний дзвіночок і відразу ж опинилася у вас на святі!\nБаба Яга: А дід Мороз де?\nСнігуронька: Ну він же старенький, глухуватий, та й ходить повільніше, ніж я! Він трохи пріпоздает! А ви краще мені розкажіть, чим ви тут займаєтеся?\nШарик: так ось, бабу Ягу веселим, що б у неї настрій був гарний і вона нікого не зачарувала!\nСнігуронька: так хіба може у кого-небудь в новий рік бути поганий настрій? Адже це найкраще свято! Такий чудовий, що душа співає!\nБаба Яга: а мені ось ніхто не співає!\nСнігуронька: Хлопці, а які ви знаєте новорічні пісні? Давайте ви зараз будете називати новорічну пісню і трохи її наспівувати, хоч кілька рядків!\nДіти називають пісні (в лісі рід. Ялиночка, Якби не було зими, Російський дід Мороз, під лісом на узліссі і ін.)\nМавпа: а я знаю пісеньку «Маленькі ялинки». Хлопці, а які ще за розміром бувають ялинки? Високі бувають? (Показує) А низькі? (Показує, а широкі? А вузькі? Молодці! А давайте ми з вами в таку гру пограємо! Я буду називати ялинку, а ви все показувати її!\nБаба Яга: Класна пісня! І гра забавна! Порадували ви мене! А тепер я хоровод водити хочу!\nСнігуронька: Хоровод? Так будь ласка! Хлопці беремося все за руки, зараз буде грати пісня, а ми з вами будемо робити те, про що в ній співають! Домовилися? Гра «Ми підемо зараз направо»\nБаба Яга: Ну все! Розвеселили ви мене! Порадували дуже! Але для повного щастя мені подарунка не вистачає!\nМавпа: Ось дивовижна бабка! Подарунки то дід Мороз дарує! Давайте покличемо його! Всі разом Дед- Мо-роз (3 рази)\nЗ'являється дід Мороз\nДід Мороз: Здравствуйте мои дорогие! Здрастуйте Здрастуйте! Цілий рік ви мене чекали, цілий рік по мені нудьгували! Правда? Вірші-то мені приготували? А пісеньку мою улюблену не забули? Давайте тоді її всі разом заспіваємо!\nВсі співають пісеньку «В лесу родилась елочка»\nСнігуронька: Молодці, хлопці! А тепер, ми з дідусем дуже хочемо послухати ваші вірші!\nДіти виходять і розповідають вірші, ДМ дарує їм цукерки.\nДід Мороз: спасибі за вірші! Дуже вони мені сподобалися! А тепер, давайте пограємо в гру «Заморожу» Буде грати музика, а ви танцюєте як Мавпочка і Шарик з Котом Матроскіним, а я в цей час буду намагатися заморозити ваші ручки. А ви їх ховайте!\nГра під музику «Російський Дід Мороз»\nМолодці! Всі були уважні, але деяких я зумів зловити! Тому, що б розморозити всіх, ми з вами потанцюємо! Танець називається Ламбада.\nМавпочка: поверніться все направо, встаньте паровозиком. Покладіть руки сусіда на талію і повторюйте все за мною ...\nСнігуронька: Ну ось все і відігрілися! Хлопці, ви такі молодці! І танцювати вмієте, і співати, і в ігри грати любите! Нам з дідусем дуже сподобалося на вашому святі! Але нам вже пора додому.\nДід Мороз: Ведіть себе весь рік добре, будьте слухняними і старанними і тоді ми зі Снігуронькою в наступному році знову до вас прийдемо! До побачення!\nДМ і Снігуронька йдуть, а герої будують всіх дітей паровозиком.\nМавпа: Хлопці, давайте з вами наостанок ще раз ламбаду станцюємо. Паровозик робить коло і веде його із залу. Всі герої говорять «Досвіданія, хлопці!»


Взимку туристи полюбляють Таїланд , Арабські Емірати й Єгипет | Новини на Gazeta.ua\nВзимку туристи полюбляють Таїланд , Арабські Емірати й Єгипет\nПʼятниця, 14 грудня 2007 17:34\n— Зараз частіше купують путівки туди, де взимку тепло. Модно відпочивати у Домініканській Республіці, — розповідає менеджер із туризму вінницького представництва агенції "Кий Авіа" Світлана Сафонова.\n— За цей тиждень із десяток осіб про нього питали. Місць уже не лишилося. Надто пізно вінничани вирішують кудись їхати. Та й посольства з 20 грудня не працюють.\nЖителів Вінниці направляють у район Пунта-Кана Домініканської Республіки. Він знаходиться у тій частині острова Гаїті, де Атлантичний океан зливається з Карибським морем. Цілий рік температура води +28...+30°С. Є джунглі, пляжі з білим піском та коралові рифи. Тиждень відпочинку у 4-зірковому готелі з послугою "все включено" коштує $3 тис. на людину.\nВ агенції "Панорама плюс" кажуть, що відпочинок у Домініканській Республіці замовляють заможні люди, які вже бували в різних країнах.\nКілька років тому на Новий рік та Різдво часто їздили на гірськолижні курорти Карпат та Європи.\n— Зараз їдуть у Таїланд і Арабські Емірати, а найпопулярніша країна — Єгипет, — зауважує працівник агенції "Галопом по Європах" Мар"яна Похілко, 29 років. — Путівка на одного — $600–900. В Єгипті практично усі готелі замовлені.\nТрохи менше цікавляться зимовими поїздками до Чехії та Польщі.\nЗараз ви читаєте новину «Взимку туристи полюбляють Таїланд , Арабські Емірати й Єгипет». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nЗ'явилась версія аварії, в якій загинула актриса Поплавська Переглядів: 28824\nАктор "Дизель шоу" вперше прокоментував смертельну аварію автобуса 1 Переглядів: 23076


exnovobz.it відгуки: 84%\nВисокий огляд, exnovobz.it напевно безпечний.\nНаш алгоритм дав огляд exnovobz.it відносно високої оцінки. Ми оцінили цей рейтинг за даними, які ми могли зібрати про сайт в Інтернеті, наприклад, країну, де розміщено веб-сайт, якщо використовується сертифікат SSL, а також відгуки, знайдені на інших веб-сайтах.\nРешта цієї сторінки показує всі дані, які ми змогли знайти, які можуть допомогти вам переглянути exnovobz.it, щоб визначити, чи це надійний веб-сайт або шахрайство.\nЦей веб-сайт має 1 Years, 325 Days днів\nexnovobz.it використовує комп'ютер, на якому розміщено інші веб-сайти. Це цілком нормально. Більшість невеликих веб-сайтів мають спільний комп'ютерний сервер з декількома сотнями інших веб-сайтів. Таким чином, можна розділити витрати на сервер і доступ до Інтернету. Для великих і професійних веб-сайтів, однак, це досить рідко.\nexnovobz.it не має відгуків на інших сайтах. Ми шукали кілька сайтів, таких як Trustpilot, Sitejabber і Resellerrating, але не змогли знайти жодного відгуку про сайт. Для початківців-веб-сайтів це може бути зрозуміло, але особливо для великих або зрілих інтернет-магазинів, які не мають оглядів здається дивно.\nВеб-сайт має лише 1 Years, 325 Days днів. Це можна вважати дуже молодим. Якщо ви очікуєте стартового інтернет-магазину або нової компанії, ви можете проігнорувати це попередження. Веб-сайт може бути безпечним. Однак, якщо веб-сайт стверджує, що він є зрілим інтернет-магазином або великою компанією, ви можете бути обережними. На нашому досвіді, веб-сайти, які є афери, навряд чи коли-небудь пройдуть за перші кілька місяців. Вони або видаляються владою, або самі беруть веб-сайт і працюють з грошима, які вони могли захопити.\nШвидкість exnovobz.it виявляється нижче середньої. На це може бути декілька причин. Веб-сайт може бути розміщений на загальному веб-сервері, що означає, що він використовує свій сервер спільно з декількома іншими веб-сайтами або має пікову кількість відвідувачів в даний момент. Швидкість є важливим компонентом успішного веб-сайту. Професійні сайти для цього значно інвестують в підвищення швидкості свого сайту. Повільно працює сайт може бути поганим знаком.\nФакти про exnovobz.it\nОрганізація Oekoinstitut Suedtirol\nЗаголовок ExNovo BZ, eine Plattform mit Mehrwert!\nОпис Du möchtest ein gebrauchtes Fahrrad kaufen oder verkaufen? Ski für die Wintersaison ausleihen oder Schuhe reparieren lassen? Aus Abfällen etwas Kreatives machen? Dann bist du hier genau richtig!\nВік домену 1 Years, 325 Days\nТехнічна інформація про exnovobz.it\nЗвіт про перегляд exnovobz.it запитувався 2 разів.\n3віт exnovobz.it останнього оновлення опубліковано 18-08-2019. Якщо ви хочете оновити цифри, скористайтеся посиланням "Оновити дані" нижче.


Як навести порядок в холодильнику за всіма правилами - rivne-city.com\nЯк навести порядок в холодильнику за всіма правилами\nСьогодні мова на Rivne-city піде про звички і дії, які в решті решт мають покращити ваше життя, а саме, як розумно споживати продукти і як їх зберігати в холодильнику та як почати економити на них.\nСкладання тижневого меню\nДалеко не всі є прихильники такого підходу, але якби нам не показували голлівудські фільми, холодильник не повинен бути забитий вщент продуктами. Красиве розміщення поличок супермаркету, набитого різноманітними продуктами хочеться відтворити і в себе в холодильнику. Але цим самим ми не задумуючись збільшуємо міські звалища, куди везуть наші не з’їжені продукти. Марна трата ресурсів, часу та лишня порція вуглекислого газу на останок.\nУ холодильнику має бути стільки продуктів, скільки потрібно, щоб вижити до наступного походу в супермаркет або магазин. Але при цьому не обмежуючи себе в здоровому харчуванні. Для цього зручно складати меню на тиждень і закуповувати продукти строго по списку. Варто визнати на початку дисципліна в покупках буде не ідеальна, але це справа звички і вона швидко приживається.\nВАЖЛИВО: Передбачайте один день в тиждень вегетаріанський, це розрядить трішки ваш шлунок. Крім того, намагайтеся купувати продукти місцевого виробника: так чи інакше чим далі вироблений продукт, тим більше негативного впливу він вже накоїв для вашого гаманця та екології. Мова йде про його транспортування і викидання ваших лишніх фінансів на оплату доставки, що увімкнені вже в ціну товару та шкідливі гази, які викинув транспорт на його доставці до вас.\nКласти продукти в холодильник згідно призначення.\nВ холодильнику кожна полиця має своє призначення та відповідно свій температурний режим. Тому банальне закидання продуктів в холодильник, необхідно проводити з розумом. В ідеалі в інструкції до холодильника є рекомендаційний лист і там все пояснюється. Однак деякі правила все ж є і вони є базовими.\nДВЕРІ ХОЛОДИЛЬНИКА – найтепліша частина холодильника. Зазвичай там плюсова температура, залежно від моделі приблизно складає 10 градусів, і туди надходить найбільше тепла при кожному відкритті. І тому, швидко псуючі продукти, в тому й числі молоко, не варто там ставити, як би це зручно не було. Розмістіть на дверцях яйця, соуси, джеми, соки та алкоголь.\nВЕРХНЯ ПОЛИЦЯ: Тут вже температура сягає 8 градусів, тому на ній вже можна зберігати ягоди і салати.\nДРУГА ПОЛИЦЯ ЗВЕРХУ – цю полицю сміливо можна назвати – «молочною полицею»: від сирів і масла до кефіру з йогуртами. Взагалі, старайтесь на середні полки розміщувати вже готові страви, які можуть швидко попсуватись.\nНИЖНЯ ПОЛИЦЯ: ця полиця несе звання найхолоднішої, приблизно 2-3 градуси, тому на цій полиці сміливо можна розміщувати м'ясо, рибу, а також ковбаси.\nВ ЯЩИКАХ, в них найбільша вологість в холодильнику, ніж в інших відсіках, тому тут варто зберігати овочі, зелень і фрукти. Зверніть увагу на позначки. Часто виробники позначають позначками, які продукти де варто зберігати. Фрукти, як правило, зберігаються окремо від овочів, а яблука і груші варто взагалі не класти в холодильник, бо етилен, що вони виділяють шкодить іншим продуктам.\nВАЖЛИВО: Незалежно від полички важливо залишати між продуктами певну відстань, що дозволяє повітрю вільно проходити та циркулювати. Чим більше забитий холодильник, тим швидше псуються продукти\nЩо стосується морозильної камери, там дуже простий принцип: чим нижче, тим холодніше. Тому в нижньому ящику варто зберігати м'ясо і рибу, в середньому - напівфабрикати і морозиво, в верхньому - ягоди та інші. Взагалі, крім очевидних м’яса, риби та пельменів, в морозилку можна класти і багато інших продуктів.\nЛайфхак, який ви певно не зустрічали - заморожувати свіжий хліб. Його потрібно нарізати (якщо він не нарізаний) відразу після покупки, вкласти скибочки з кришкою (бажано хрест-навхрест, щоб весь батон не змерзнувся в брилу льоду) і відправити в морозилку. Потім по мірі необхідності розморожувати по кілька шматочків в мікрохвильовій печі. Таким чином, ви будите завжди мати готовий хліб, як щойно з печі. Це актуально, враховуючи, що багатьом людям не подобається свіжість хлібу з магазину.\nЯйця можна заморожувати в любому вигляді, як сирі так і варені.\nВино, яке ви використовували для приготування соусу, можна залити в форму для льоду і потім використовувати по мірі необхідності для аналогічних цілей.\nВАЖЛИВО: Розморожуйте продукти частинками, якщо не збираєтеся приготувати їх протягом доби. Повторне заморожування загрожує отруєнням, оскільки при нагріванні відбувається розмноження бактерій. Якщо ви розігріваєте приготовану на днях страву, переконайтеся, що вона рівномірно і сильно прогрілася. Так ви також можете зберегти себе від отруєння.\nЩе три Лайфхаки зі зберігання продуктів в холодильнику\nВикористовуйте прозорі контейнери, так як вони не дозволять, щоб ви забули, що лежить в холодильнику.\nЯкщо ви використовуєте певний продукт не надто часто, наклейте на контейнер стікер з датою відкриття упаковки.\nКонтейнери, які заповнені водою є найдієвішим методом зберігання моркви, селери та інших продуктів, які здатні підсихати. Так можна зберегти недоїдену очищену сиру картоплю, буряк та інші. Воду в контейнері потрібно міняти раз на кілька днів. Використовуйте її для поливу вазонів, або грядки біля будинку.\nЩо ви, швидше за все, робите неправильно\nПомідори, огірки та баклажани немає сенсу зберігати в холодильнику. Там вони втрачають всю свою принадність і швидко псуються, тому їх потрібно зберігати на повітрі.\nКартопля, цибуля і часник в неочищеному вигляді, просто не терплять вологості холодильника. Їм потрібно сухе темне місце.\nВідкриті гострі соуси на холоді втрачають смакові якості, тому їм місце по за холодильником.\nОлію, особливо оливкову, вважається краще зберігати при кімнатній температурі, тому якщо й ставите різні види олій в холодильник то лише на дверцята.\nШоколаду в холодильнику також не бажаний продукт: як і при перегріванні, на холоді у нього змінюється текстура, він покривається білим нальотом.\nА які ви знаєте лайфхаки для зберігання продуктів? Поділіться ними в коментарях.\nчт, 04/04/2019 - 08:50 Андрій Козіков


Ставрівський НВК | Відділ освіти, культури і молодіжної політики Окнянської РДА | Офіційний сайт\nАрхів категорії: Ставрівський НВК\n26 квітня 2017 року виповнюється 31 рік від дня Чорнобильської трагедії, яка стала найбільшою ядерною катастрофою за всю історію атомної енергетики у світі. Детальніше\n10/03/2017 Від Наш кор.Прокоментуй!\nМинають роки, десятиліття. Але ніколи не минеться народ і його невгасима любов до всього найкращого, що квітчає рід людський і землю рідну. Сьогодні учні Ставрівського НВК полинули у спогади про важкі роки славетного Кобзаря, прислухалися до шевченківської думки, слова, вклонилися світлій пам’яті поета.\nНас просто не існує без Шевченка. В цьому вся історія наша, все буття, всі наші мрії. Шевченко – це Україна, Україна – це Шевченко. Він став національним паролем. Магія його слова незбагненна і надзвичайно актуальна в наш час.\nЦе справжнє щастя для нашої нації мати такого генія, як Тарас Григорович Шевченко.\n09/03/2017 Від Наш кор.Прокоментуй!\nБлагословляємо той день прекрасний,\nКоли з’явився ти на білий світ,\nТи будеш жити – доки України,\nТи будеш з нами ще багато літ! Детальніше\nУкраїна славиться красунями здавна. Їм у всі віки були притаманні неповторна врода, світлий розум, працьовитість, багата фантазія і, звичайно ж, велика шана, любов і повага до рідного краю. Багатьма такими рисами наділені і дівчатка 3-А класу, які взяли участь у конкурсі «А я просто українка, україночка». Учасниці показали знання народних звичаїв, продемонстрували загальну та мовленнєву культуру, сміливість та винахідливість, оригінальність. Детальніше


Як полюбити ранок 5 простих ритуалів\nHomeПсихологія і відносиниЯк полюбити ранок 5 простих ритуалів\nХочете з ранку відчути себе заново народився людиною? Тоді вам знадобиться деякий час, щоб насправді відчути, що ви прокинулися. Постарайтеся уповільнити хід часу, наскільки це можливо, до тих пір, поки ви зможете повернутися в своє тіло і прийти в себе.\nЦі п'ять ритуалів, які допоможуть вам відчути себе спокійним, врівноваженим і готовим почати день.\nВстановіть свій власний сигнал\nКоли ви готуєтеся заснути, закрийте очі і зосередьтеся на тому, коли і як ви хочете прокинутися вранці. Встановіть будильник в якості резервного засобу, швидше за все він вам не знадобиться, тому що ви прокинетеся завдяки своєму тілу, якому доручили розбудити вас. Така практика допоможе вам подружити розум і інтуїцію.\nВаш сніданок повинен бути легким і поживним\nСпробуйте здорове харчування вранці: якісні рослинні жири, повільні вуглеводи і нежирні білки. Не бійтеся експериментів і незвичайних комбінацій смаків: чай з смажених коренів кульбаби, кефір, вівсянка, банан, настоянка ехінацеї, лляне насіння і кокосове масло ... Або чашка сочевиці з яйцем, соусом песто і хорошим сиром ....\nУ цьому допоможе медитація. Вона особливо допомагає людям творчих професій, даючи мозку відпочити і переорієнтувати його. Ви можете почати свій день з медитації, навіть якщо на це є тільки п'ять хвилин. Можна запалити пахощі і медитувати прямо в ліжку. Є мобільні додатки, які полегшують медитацію.\nЯкщо погода хороша, а ви де-небудь за містом, пройдіть босими ногами по росяній траві, насолоджуючись гарячим чаєм з лимоном, яблучним оцтом, бузиною, імбиром або настоянками ехінацеї або троянди.\nЯкщо погода не ідеальна, а ви прокинулися в міській квартирі, доторкніться до природи за допомогою більш творчих способів. Підійде трав'яний чай, інгаляція з евкаліптом або кілька крапель трояндової олії до зволожуючого крему для обличчя. Свідоме «додавання» природи має перетворитися в ваш ранковий ритуал, який допоможе відчути радість життя і натхнення.\nКращі лікарі радять слухати улюблену музику, так як вона має цілющі властивості. Вранці вона допоможе вам почувати себе спокійно і щасливо весь день. Танцюйте під музику, це буде додатковою можливістю для поліпшення здоров'я і релаксації.\nМузика природи для медитації


10 найдивніших речей, які витворяє наш мозок / Новое Время\n10 найдивніших речей, які витворяє наш мозок\n06 грудня 2016, 08:37 0 коментувати\nДебра Келлі: Нав'язливі мелодії «заїдають» в голові не просто так\n«Людський мозок незвично влаштований. Він може впоратися з великим обсягом інформації і не тільки робить нас тими, ким ми є, але змушує рухатися далі», – пише американська письменниця Дебра Келлі в колонці для Grunge\nАле, на жаль, мозок не досконалий. У ньому часто відбуваються технічні збої, проблеми зі зберіганням інформації, трапляється плутанина. І деколи це призводить до дивних ефектів. Деякі з них настільки дивні, що ми часом не хочемо їх визнавати.\n1. Автономна сенсорна меридіональна реакція (АСМР)\n«АСМР буває не у всіх людей», – пише Келлі. Щасливчики, які стикаються з цим феноменом, кажуть, що певні тригери викликають у них приємне відчуття поколювання в задній частині голови або шиї. Чим це викликано? Ніхто не знає. На цей момент є мало досліджень, але в 2016 році науковці Університету у Суонсі провели експеримент з 500 чутливими до АСМР людьми, виявивши, що приємне поколювання в потилиці викликало шепіт.\n2. Усвідомлені сновидіння\nЗа словами тих, хто здатний бачити усвідомлені сновидіння, цей процес нагадує розум, що створює абсолютно іншу реальність, не схожу на наше повсякденне, нудне життя. Під час усвідомленого сну людина розуміє, що спить. Деякі люди стверджують, що можуть навіть приймати рішення і впливати на те, що відбувається уві сні.\nМи починаємо настільки сильно покладатися на GPS, що наша природна орієнтація у просторі сходить нанівець\n3. Ефект дверного отвору\n«Щоразу, коли заходите в іншу кімнату, забуваєте, навіщо туди прийшли? Ні, ви не з'їхали з глузду. Подібне трапляється з багатьма», – розповідає автор. Просто ви стали жертвою ефекту дверного отвору. Мозок витісняє інформацію, яку вважає найменш корисною. Наприклад, піднімаючи корм для собаки, думаєте про завтрашню презентацію на роботі або про те, що приготувати на вечерю, і вирушаєте на кухню, щоб випити чашечку кави. Скоріш за все, ваш мозок витіснить інформацію про останньє, і опинившись на кухні, ви не згадаєте, навіщо туди прийшли.\n4. Послаблена орієнтація у просторі\nВи, напевно, чули історії про ідіотів, які так уважно стежили за своїм GPS, що злетіли на машині прямо з обриву або потрапили в озеро. Час очищувати генофонд або для цього є інші причини? Залежність людей від супутникової навігації та інциденти, що трапляються, називають «смертю від GPS» – навіть якщо ніхто не загинув. Річ у тім, що ми починаємо настільки сильно покладатися на GPS, що наша природна орієнтація в просторі сходить нанівець.\n5. Семантичне перенасичення\nДавайте разом проведемо невеликий експеримент. Все, що потрібно зробити, це сказати (або написати або надрукувати) слово «собака». Багато разів, не зупиняючись. Говоріть ще. І ще. В якийсь момент це слово вам здасться дивним. «Це взагалі слово? – подумаєте ви. – Що воно значить? Як воно вимовляється? Що таке собака? Що відбувається?». Це називається семантичним перенасиченням, пояснює Келлі. Коли мозок чує або бачить одну й ту само достатню кількість разів, йому стає нудно, і він, мабуть, намагається чимось себе зайняти. Ми не відволікаємося – ми просто перестаємо присвоювати того, що чуємо або бачимо, його значення.\n6. Парадокс вибору\nМозок не тільки непостійний, але й саботує вас, роблячи нещасними. Це теорія Баррі Шварца, яку він називає парадоксом вибору. Головна ідея полягає в тому, що сучасний світ постійно змушує нас робити вибір із різних варіантів. Ми називаємо це свободою, але насправді, це породжує у нас свого роду нерішучість. Навіть після того, як ми зробили свій вибір, мозок продовжує порівнювати його з тим, що роблять інші. А оскільки мозок жорстокий, він завжди концентрується на тих варіантах, які, як нам здається, були б більш вдалими.\n7. Нав'язлива мелодія\nНав'язливі мелодії «заїдають» в голові не просто так. Насправді, каже автор, для цього досить вагомі причини, і це частково пов'язано з повторенням. Пісні – одна з небагатьох речей, абсолютно ідентичних при кожному повторі. Ви точно знаєте, яка далі буде мелодія і слова, тому мозок автоматично починає відтворювати пісню в голові. Але в якийсь момент ви почнете думати, що непогано було б виколупати з голови дурну пісню.\nВам знайоме відчуття дежавю, коли здається, що це вже відбувалося раніше? Роками ми й гадки не мали, що відбувається з мозком в цей момент... до недавнього часу. На жаль, це не спогади з минулого, що звертаються до свідомості – це мозок намагається вирішити конфлікт інформації. Вчені припускають: дежавю трапляється тоді, коли нам здається, що було щось, чого насправді не було. Коли вам здається, що ви це вже чули або бачили, ваш мозок просто «заходить повторно» у спогади, щоб зрозуміти, як вирішити конфлікт інформації. Ніколи не відчували дежавю? Можливо, ваша пам'ять краща, ніж у середньостатистичної людини, і ви не припускаєтеся помилок, які потрібно виправити.\n9. «Крутиться на язиці»\nВи знаєте, про що я. Коли потрібно згадати саме це слово, але ніяк не виходить. Хоча ви точно знаєте, що знаєте це слово. Коли ми намагаємося думати про те (той хлопець з Початку, здається, ще знімався в Парку юрського періоду ... як його звати?), наші спогади, як правило, проходять по ряду шляхів, щоб дістатися до слів, які ми шукаємо. Оскільки існує величезна кількість слів у мові, то логічно, що є і ті слова, які ми використовуємо частіше, ніж інші. Слова, які ми називаємо пасивним словниковим запасом, використовуються рідко, і ми заштовхуємо їх подалі, підкреслює колумністка.\nЦе досить нове поняття, про нього не говорили до 2011 року. На щастя, тепер ми знаємо: якщо від звуку чийогось плямкання або бурчання в животі хочеться засунути руку йому/їй у глотку і вирвати всі нутрощі, ми не самотні. Вчені, нарешті, намагаються розгадати загадку, чому від деяких звуків у людей трапляються напади люті. Перші дослідження цього феномену пов'язують його з певною формою обсесивно-компульсивного розладу, що не має інших симптомів, окрім бажання задушити когось, коли він/вона їсть.\nПовну версію колонки Дебри Келлі читайте на Grunge


Новачок ФК «Скорук» Богдан Шмигельський: агроном, борець і фанат про здійснені мрії та нові цілі! - ФК "Скорук"\nСьогодні ми знайомимо вас із першим новачком футбольного клубу «Скорук» у 2022 році Богданом Шмигельським, який дав велике інтерв’ю клубній пресслужбі:\n— Це довга історія. У футбол я починав грати в рідному Соленому, а першим тренером був мій батько, який був не тільки директором місцевої школи і викладачем математики, а і організовував різні спортивні секції, і взагалі намагався розвивати спорт у селищі. А з 6-го по 11-й класи, я вже навчався і грав за ДЮСШ «Ювілейний» в Новоолександрівці у Анатолія Ісламовича Бурганова. Коли вже закінчив школу, то, як кажуть, треба було обирати професію, а о грі у футбол на професійному рівні я хоча і мріяв, але до цього було дуже далеко. Був варіант поїхати на оглядини у «Шахтар-3», але там не зрослося, і батьки наполягли на тому, щоб я пішов вчитися. Таким чином, я поступив до дніпровського Агроуніверситету і по його завершенні отримав диплом агроному. І у цьому є щось символічне, адже бачите, як доля мене, професійного агронома, кидає по аграрним командам (посміхається).\nПоки навчався, то грав у міні-футбол за університетську команду під кермом Олександра Васильовича Капустіна, але паралельно почав ще і займатися боротьбою (самбо, вільна боротьба, фрі-файт) – більше для себе, хоча іноді і брав участь у змаганнях. Хоча скажу, що у майбутньому це мені стало у пригоді в футболі, адже коли після боротьби ти виходиш на футбольне поле, то не помічаєш суперників, які значно більше тебе. Ну а крім того я ще з 8-го класу почав брати активну участь у фанатському руху ФК «Дніпро». Це мені дуже подобалося – бути у фан-секторі, вирушати на виїзди…\n— Скільки у тебе загалом виїздів і які найпам`ятніші?\n— Близько 20. Після десятого вже не рахував, адже після десятого тебе вже символічно переводять у справжні фанати (посміхається). І у Харків їздив на дербі, а найдовший виїзд був в Ужгород, коли по дорозі ще і зачепили матч «Карпати» — «Чорноморець». На єврокубки не їздив, тільки по Україні. Багато з тієї пори залишилося друзів і ми досі спілкуємося.\nНу, а коли я ще грав за ДЮСШ «Ювілейний», десь з 15-16 років, почав виступи за солонянську команду «Темп» у першості району. І так я за неї і грав до 23 років, при чому потім вже був навіть граючим тренером. Починали ми з другої ліги районної першості, а потім через багато турнірів дійшли до першої ліги області. Там зараз ця команда і виступає. У «Темпі» ж ми трошки посварилися і тому я перейшов до «Петриківки», яку тренували Андрій Калько і Євген Фетісов. З цією командою виграли Кубок Кудрицького, Кубок Придніпров’я, довго лідирували у Суперлізі області. Там Андрій Станіславович вселив в мене впевненість, що можу грати на професійному рівні, і наступного року перейшов до ФК «Нікополь».\n-Чим запам’яталися тобі ті два сезони, що ти грав за нікопольську команду?\n— За цей час Нікополь і справді став для мене другої Батьківщиною. Зараз мені багато пишуть вболівальники: «З поверненням!» За півтора роки я дуже сильно звик до Нікополя, ми там постійно мешкали, знали місцевих жителів. На ринок приходиш і тебе вже знають, що ти граєш за їх команду – це було дуже приємно. Цікаво було попрацювати і із тренерами Григорієм Тихоновичем Варжеленком, Віталієм Олексійовичем Пантіловим, Костянтином Миколайовичем Сімашком. Це був хороший досвід професійних змагань. Тим більше, що у нас були такі суперники, як СК «Дніпро-1», ФК «Дніпро», «Металіст 1925». Дуже цікаво було пограти на таких стадіонах! Коли я ще був фанатом, то мріяв зіграти на «Дніпро-Арені» і тут за один сезон я провів одразу кілька матчів, при чому у гостях (посміхається).\n— У фан-секторі ФК «Дніпро» тебе впізнали?\n— Так! При чому я переходив у «Нікополь», коли чемпіонат вже тривав (це було у серпні), а після пропозиції від команди я подивився календар і побачив, що якщо я підпишу контракт, то за два тижні зіграю на «Дніпро-Арені», та ще і проти «Дніпра», і моя мрія виповниться! А вже у кінці сезону ми знову приїхали грати проти ФК «Дніпро» і цей матч був останнім домашнім для дніпрян на професійному рівні, а після нього вся команда господарів пішла до фанатів, а знайомі по сектору хлопці мені теж почали махати, мовляв підходь, і я разом з гравцями «Дніпра» підійшов до трибуни вітати вболівальників. Це були просто незабутні емоції! Про це я мріяв у дитинстві!\n— Міг уявити десь за п’ять років до цього, що тобі буде аплодувати фан-сектор ФК «Дніпро?\n— Звісно, що я про це мріяв, але мріяти не шкідливо (сміється). Все ж таки уявити собі, що це насправді станеться – ні, не міг. Коли я ходив у фан-сектор, то у «Дніпра» була легендарна команда із справжніми зірками футболу. Але все одно було дуже приємно.\n— Чим запам’яталися нікопольські вболівальники?\n— Своєю теплотою. Там дуже віддані вболівальники, які приходили на кожний матч. І є багато таких, хто знає кожен нюанс, хто як у команді грає. І місцеві ультрас нас добре підтримували. Навіть коли я вже приїжджав до Нікополя, як гравець «ВПК-Агро», то мене дуже тепло зустрічали, і кричали з трибун: «Бодя, ми тебе пам’ятаємо!», аплодували мені після матчу, хоча ми тоді виграли у «Нікополя». І пам’ятаю, що тоді була сильна злива, але все одно на стадіон приходило багато людей. Так що у Нікополі дуже люблять футбол і добре його розуміють. І запам’яталося те, що завжди було багато вболівальників. Були матчі, коли ущерть забивалися обидві трибуни, а на такі матчі ти і справді виходиш, як на останній бій.\n— Далі ти перейшов до «ВПК-Агро», з яким пройшов від аматорської першості до Першої ліги ПФЛ. Наскільки великою різниця була між цими турнірами, і наскільки складно було перелаштовуватися?\n— Сергій Миколайович Соловйов мене кликав з «Петриківки» ще у зачепилівський «Колос», але тоді не склалося. Ну а в «ВПК-Агро» був одразу дуже хороший рівень, зібраний сильний і дружній колектив. І коли я прийшов туди після Другої ліги, то в чемпіонаті аматорів була мета тільки одна – стати чемпіонами! І я дивився на хлопців, і вони були налаштовані також тільки на перемогу. Так воно і вийшло.\n— У складі магдалинівців ти мабуть забив один з найпам`ятнішіх своїх голів, коли у фіналі Кубка Єдності своїм ударом зі штрафного вирішив долю трофею у протистоянні з ФК «Дніпро»?\n— Дійсно, той гол для мене дуже важливий, і тоді я його присвятив батьку, якого, нажаль, вже зараз з нами немає… Фанати «Дніпра» сказали після гри, що я молодець (посміхається). Звісно, що вони вболівають за ФК «Дніпро», але коли я граю, то вони і за мене вболівають персонально. Багато хто з них за мною стежать і зараз, навіть ті, з ким тільки трошки перетиналися у секторі. Все це мені дуже приємно.\n— І все ж таки, повернемося до минулого питання: рівень Другої і Першої ліги сильно різниться?\n— Звісно, що є вже велика різниця у майстерності, швидкості, ставленні. Але, як ми кажемо, усе йде від голови. Якщо правильно себе налаштувати, зробити міцний колектив, надати впевненості хлопцям, добре підготуватися, то крок за кроком можна йти до перемог і у Першій лізі. Так і було з «ВПК-Агро».\n— Як ти дізнався про зацікавленість з боку «Скорука»?\n— Ми тут на обласному рівні, можна сказати, усі один одного знаємо. Я вже давно знайомий і з Олександром Олександровичем Степановим, і з Олександром Миколайовичем Шипою. Щодо переходу ми спілкувалися ще раніше. Вперше ця пропозиція надійшла, коли після скандалу у матчі «Альянс» — «Металіст» керівництво «Альянсу» наголосило про те, що закриває клуб. Проте клуб залишився, я продовжив там виступи і сказав, що можемо повернутися до цієї розмови вже після осінньої частини чемпіонату. Ну і зараз так склалося, що ми попрощалися із «Альянсом» і після цього зі мною на зв’язок вийшов спочатку Олександр Миколайович, а потім і Олександр Олександрович. Ми все обговорили і домовилися, що я стану гравцем «Скорука».\n— Знаєте, щоб стрибнути вперед треба добре розбігтися (посміхається), або, як ще кажуть, після кроку назад ти зробиш два вперед. Колись я так саме переходив з команди Другої ліги «Нікополя» до аматорського «ВПК-Агро», але з магдалинівцями ми за два роки одразу пройшли до Першої ліги. У «Скорука» дуже амбітні плани, і я вважаю, що нам все вдасться. В команді все солідно, усі працюють на результат, намагаючись його досягти.\n— Тобі вдавалося стежити за «Скоруком» останні півроку?\n— Так, я взагалі намагаюся стежити за нашими обласними командами. Іноді повністю дивлюся матчі, іноді тільки огляди. Було таке, що спеціально собі ставив будильник, щоб не пропустити якусь трансляцію. У «Скорука» мені особливо запам’яталися два матчі проти «Вікторії» з Миколаївки у Кубку і чемпіонаті, адже у команди з Сумщини дуже потужний склад, але томаківці обидва рази зуміли переграти суперника. Ці матчі показали, наскільки серйозний результат може показати «Скорук» у цьому сезоні.\n— Так. Зі Святославом Шаповаловим, Олексієм Красовим, Антоном Шарком грали разом у «ВПК-Агро», а з Андрієм Бобровським, Володимиром Приземліним і Микитою Жуковим ще у складі «Петриківки». Плюс у тренерському штабі є Григорій Тихонович Варжеленко і Максим Васильович Мирний, з якими я працював у ФК «Нікополь». Думаю, що все тут буде добре.\n— Відомо, що ти можеш зіграти і на правому, і на лівому фланзі півзахисту. Де тобі комфортніше?\n— В «ВПК-Агро» я більше грав на правому фланзі, хоча іноді мене використовували взагалі на позиції центрфорварда. А на лівому фланзі, в залежності від суперника, я грав і у півзахисті, і в обороні, тобто по всій бровці. Хоча все ж таки з правого флангу мені більш зручно грати. Мені з дитинства подобався Ліонель Мессі, і він саме там і знаходився (посміхається).\n— А в складі ФК «Дніпро» у тебе був кумир?\n— Мабуть, Руслан Ротань. Хоча коли я ще був у ДЮСШ «Ювілейний», то у нас питали, хто твій кумир у «Дніпрі», за який, звісно, усі вболівали. А я там грав як раз на лівому фланзі півзахисту та оборони і сказав, що мені подобається Віталій Денисов, тоді мені відповіли: «О, так ти молодець, прямо по своєму амплуа кумира обрав» (посміхається). Подобались ще Матеус, Жуліано… та усі. Команда була блискуча. Дуже сумую за тією командою.\n— Ми спілкувалися, але саме про це не говорили. Поспілкувалися за чашкою кави, коли підписували контракт, поговорили про цілі і завдання у клубі. В кінці він сказав, щоб я відпочивав і готувався до роботи на зборах.\n— Важко сказати. Буду намагатися і просити хлопців дати вдарити (посміхається). Олексій Разуваєв дуже добре виконує штрафні, і теж лівою ногою, і можливо, колись мені уступить це право.\n— Чи ставиш ти перед собою на початку року якісь завдання, що треба забити стільки голів, віддати стільки передач. І взагалі стежиш за своєю статистикою?\nПредыдущая статьяБогдан Шмигельський – перший новачок ФК «Скорук» у 2022 році! Следующая статья З днем народження, Олексію!


SOLAR ENERGY | EMPYREAL - Дистрибютор GIGI та JANSSEN в Україні\nSOLAR ENERGY DRYING LOTION – Підсушуючий лосьйон\nЛосьйон (бовтанка) для жирної проблемної шкіри, призначений для локального нанесення на проблемні ділянки. Містить суміш дезінфікуючих, підсушують і загоюють шкіру речовин. Лосьйон насичений сіркою, камфора, каоліном, окисом цинку, стягує пори і зменшує виділення секрету сальних залоз. Активні інгредієнти: Сірка, камфора, спирт, окис цинку, каолін. Рекомендації для домашнього використання. Перед вживанням струсити пляшку і за допомогою […]\nSOLAR ENERGY MINERAL RICH MOISTURIZER – Зволожуючий крем\nЗволожуючий крем який не містить жирів, збагачений мінералами, призначений для догляду за жирною шкірою. Містить нежирової компоненти, що пом’якшують і зволожують шкіру, що володіють здатністю легко проникати і довго утримувати в ній вологу. Містить солі мінералів, які регулюють кислотність, прискорюють ферментативні процеси в клітці. Крем також містить речовини, що володіють фотозахисним дію відносно УФ-А і […]\nSOLAR ENERGY MUD MASK – Маска\nМаска містить мінерали Мертвого моря. Маска збагачена органічної сіркою, іхтіол природного походження і висококонцентрованим йодом – речовиною з антисептичним і антибактеріальну дію. За рахунок вмісту тимолового і евкаліптової олії грязь надає протизапальну і виражене розсмоктуючу дію на запальний осередок. До складу маски також включені солі магнію, які надають активний вплив на шкіру. У момент нанесення […]


Вітання начальника Новоград-Волинської районної військової адміністрації Івана Туровського з Днем податківця України\n02 липня 2022 .\nШановні працівники податкової служби Новоград-Волинського району!\nЩиро вітаю вас із професійним святом – Днем податківця України.\nДві церкви з Новоград-Волинського району вийшли зі складу московського патріархату\n01 липня 2022 .\nПід омофор Української Церкви перейшли:\nПрезидент, Голова Верховної Ради та Прем’єр-міністр підписали Спільну заяву щодо стратегічної мети – повноцінного членства України у Євросоюзі\nПрезидент України Володимир Зеленський, Голова Верховної Ради Руслан Стефанчук та Прем’єр-міністр Денис Шмигаль підписали Спільну заяву щодо рішення Європейської ради про надання Україні статусу кандидата на членство в ЄС. Документ було підписано в сесійній залі парламенту під час пленарного засідання.\nІнформаційний дайджест Новоград-Волинської районної військової адміністрації:\nХто такі Дмитро Гудзь і Володимир Сердюк та що вони зробили для нашого району\nЩорічно, 1 липня, в Україні відзначають День архітектури України. Саме архітектори формують обличчя українських міст, селищ та сіл. Новоград-Волинський район завдячує своєю красою Володимиру Сердюку та Дмитру Гудзю.\nМОЗ закупило 10 рентгенівських апаратів за кошти, зібрані в рамках кампанії UNITED24\nЗаклади охорони здоров’я, що розташовані в прифронтових регіонах, а також військові госпіталі отримають нові рентгенівські установки з C-аркою. Завдяки такому обладнанню хірурги зможуть проводити операцію під візуалізованим контролем. Про це розповіла заступниця міністра охорони здоров’я Марія Карчевич.\nПрезидент України Володимир Зеленський ініціював створення глобального проєкту United24, який має на меті об’єднати людей з усього світу у їхньому бажанні допомогти нашій державі.Перша складова United24 – однойменна платформа для збору коштів на підтримку України.\nУправління соціально-економічного розвитку територій Новоград-Волинської районної державної адміністрації повідомляє, що компанія «Монсанто Україна» має пропозицію про надання на благодійній основі для сільськогосподарських підприємств, які мають в обробітку до 100 га сільськогосподарських угідь,\nВітання начальника Новоград-Волинської районної військової адміністрації Івана Туровського з Днем архітектури України\nпроведено заходи пожежної безпеки\nЗвертаємо увагу підприємців, волонтерів та жителів області на те, що останнім часом почастішали випадки телефонного шахрайства\nЄвропейський суд з прав людини взяв до розгляду позов України проти росії\nВідео Офісу Президента України


AUTEC SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6) купити в інтернет-магазині: ціни на легкосплавний диск SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6) - відгуки та огляди, фото та характеристики. Порівняти пропозиції в Україні: Київ, Харків, Одеса, Дніпро на Hotline.ua\nSKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6)\nЛегкосплавний диск AUTEC SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6)\nціни: 4 706 – 5 899 грн\nЛегкосплавний диск Діаметр: 16 Ширина: 6,5 Виліт: 39 Кількість кріпильних болтів: 5 ... Дивитися усі\nХарактеристики AUTEC SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6) та комплектацію товару виробник може змінити без повідомлення. Перевірте специфікацію (характеристики) товару безпосередньо на сайті обраного магазину перед придбанням (замовленням).\nМоделі, схожі на AUTEC SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6)\nAUTEC Ionik (R16 W6.5 PCD5x105 ET38 DIA56.6) від 4 231 грн\nZF TL0325 (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6) від 3 483 грн\nОстанні додані товари в каталозі "Колісні диски". Порівнюйте характеристики AUTEC SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6) з новинками, виберіть товари, які вас зацікавили, і натисніть «Порівняти».\nAUTEC Autec Bavaris (R16 W7.0 PCD5x112 ET47 ... від 4 586 грн\nДе купити AUTEC SKANDIC (R16 W6.5 PCD5x105 ET39 DIA56.6)\n5 860 грн Купити\n4 871 грн Купити\n4 905 грн Купити\n4 877 грн Купити\n4 706 грн Купити\n5 682 грн Купити\n4 887 грн Купити\n4 888 грн Купити\n4 781 грн Купити


Стрітення Господнє: як святкувати, що можна і не можна робити цього дня - Укрaїнa - TCH.ua\nСтрітення Господнє: як святкувати, що можна і не можна робити цього дня\n“Стрітення” розшифровується як “зустріч”.\nСьогодні, 15 лютого, православний світ відзначає велике дванадесяте церковне свято Стрітення Господнього.\nСтрітення - архаїчне свято іудеїв. Зазвичай, на 40 день після народження дитини батьки приносили дитину в храм для благословення. Для цього вони приносили жертву - або ягня, або горлиць.\nТак сталося і з Ісусом Христом. На сороковий день після Його народження Свята Сім’я принесла дитину в храм і взяла з собою жертву Богові у вигляді горлиць.\nБіля Єрусалимського храму Богородицю з немовлям та праведного Йосипа зустрів старець на ім‘я Симеон. Він взяв дитину на руки і вимовив: “Нині отпущаєши раба Твого, Владико”.\nСаме ця зустріч Симеона з Ісусом Христом - і є суть свята Стрітення. Після неї Симеона стали називати Симеон Богоприємець.\nКоли Симеон взяв немовля Христа на руки, він промовив пророцтво від Самого Господа: "Ось призначений Цей багатьом на падіння і на повстання багатьох в Ізраїлі, і на знак сперечання".\nЗміст пророцтва зрозуміли пізніше, коли Ісус Христос виконав свою місію - був розп’ятий і воскрес для того, щоб усі люди через Нього могли отримати Спасіння і Вічне життя.\nКожен праведник Старого Заповіту мріяв дочекатися Месію. У євреїв і досі є свято Йом Кіпур, на яке усі свої гріхи вони умовно перекладали на жертовного козла, якого відпускали у пустелю. Люди давно мріяли про те, щоб хтось звільнив їх від власних гріхів.\nКожен мріяв побачити Месію, але Симеон став першим, хто здійснив цю мрію.\nСаме Симеон Богоприємець відкрив таємницю Хреста Господня, зміст розп’яття та воскресіння Христового.\nДруге пророцтво Симеона\nТакож святий старець Симеон звернувся до Богородиці з другим пророцтвом від Господа: "І Тобі Самій зброя пройде душу, - так відкриються думки багатьох сердець".\nСимеон пророкував Марії страшні випробування - побачити катування Її Сина на власні очі. Пророкував Богородиці пережити цей нестерпний біль заради спасіння всього людства.\nЦе пророцтво Симеона передає відома ікона Пресвятої Богородиці "Пом'якшення злих сердець" .\nГотування до Стрітення\nСвятий Симеон майже за 300 років до зустрічі з Христом отримав пророцтво - що не помре, поки не побачить на власні очі Христа.\nЗа апокрифами був одним з 72 перекладачів Святого Письма з давньоєврейської на грецьку мову. Коли він дійшов у перекладі до книги пророка Ісаї, де йшлося про те, що непорочна Діва народить Сина, то не повірив і хотів перекласти слово “Діва” як “Жінка”. У ту ж хвилину перед ним з’явився Ангел, зупинив руку, і сповістив, щоб він нічого не змінював, і відтепер не помре, поки не побачить на власні очі правдивість пророцтв Ісаї.\nСаме тому святий Симеон змушений був чекати, і прожив неймовірно велике життя - 360 років! Помер Симеон Богоприємець тільки після того, як зустрів біля єрусалимського храму Святу Сім’ю.\nЩо треба робити у день свята Стрітення\nЦього дня бажано прийти на святкову літургію,\nБажано сповідатися та причаститися. Причастя на дванадесяті свята - особливе благословення.\nЗа можливістю на Стрітення бажано не працювати, а відпочивати.\nСповнити серце миром, спокоєм.\nПривітати усіх своїх близьких зі святом.\nМолитися та читати Святе Письмо.\nНа Стрітення бажано не починати нових справ.\nНе казати лайливих слів,\nУкрaїнa 15.02 08:02


Тут росли діти, тут готувала дружина їжу\nРОЗДІЛ ІІ. ЗМАЛЮВАННЯ НА СТОРІНКАХ ХУДОЖНЬОЇ ПРОЗИ І.С. НЕЧУЯ-ЛЕВИЦЬКОГО РІЗНИХ ВЕРСТВ НАСЕЛЕННЯ З УСІМА ОСОБЛИВОСТЯМИ ЗВИЧАЇВ ТА ОБРЯДІВ\n2.1. Звичаї та обряди матеріального етнобуття українців\nЛюдина, як і пташка, прагне збудувати собі житло, яке є для неї оберегом від холоду, негоди й усього злого. Людина обожнювала свою домівку, тут проходило все її життя, найкращі хвилини відпочинку після тяжкої праці і довгої дороги. Тут росли діти, тут готувала дружина їжу. “ Народна архітектурна творчість сягає своїм корінням найдавніших етапів формування цивілізації. Вся історія розвитку цієї галузі культури народу свідчить про неабиякий талант багатовікового народного досвіду. Максимально враховуючи природні умови, найдавніше населення території України створювало свої оселі біля водоймищ, на захищених від вітру ділянках “. Про звичаєві особливості сільських поселень та народного житла несуть нам відомості української художньої прози: (9, 266), (9, 62 ). Комплекс житлової обрядовості включав звичай вибору місця для нової хати. Вхід до хати повинен бути із південного боку або зі сходу: (9, 381). Крім того, щоб визначити місце для нового будинку, ходили до ворожок та розпитували старих людей. У деяких випадках на цьому місці сіяли жито: якщо воно росло гарно, то вважалося, що й місце гарне: (9, 312). У житловій обрядовості існував дуже важливий обряд закладин. Майстри , звичайно, закладали хату на смерть: (9, 382). Важливий елемент житлової обрядовості – новосілля. За звичаєм, хату освячували, а вже потім переходили до нової оселі: (9, 313).\nЩодо традиційного інтер’єру українського житла, то він не був дуже багатим. Обов’язково в хаті була піч – споруда з цегли або каменю, призначена для опалення приміщення, випікання хліба, варіння страв. Звичайно, по діагоналі від печі влаштовували парадний кут – покутя, де розміщували ікони, прикрашені тканими або вишиваними рушниками, обтикані цілющим зіллям та квітками; перед ними вішали лампадку: (9, 331), (9, 70), (9, 69). Покутя в українській хаті – почесне місце, де стояла скриня або стіл. На покуті сиділи, за звичаєм, голова сім’ї, молоді на весіллі або найповажніший гість: (8, 447). За звичаєм, збоку від столу знаходилася скриня, у яку складали одяг: (9, 11).\nДекоративно-художнє оздоблення хати було досить різноманітним у різних районах України. Окрім традиційної обмазки глиною та побілки, широкого вжитку набули підводка кольоровими глинами та декоративний поліхромний розпис: (9, 289), (9, 275), (9, 10 ). Звичайно, наявність намальованих знаків, червоних квітів чи пташок на хвіртці, воротах або над вікнами промовляла про те, що в даній оселі є на виданні дівка чи парубок: (9, 324 ).\nУкраїнський двір, до складу якого, крім хати, входили й господарські будівлі (комори, стодоли, загони, стайні), звичайно, був огороджений тином (огорожею, сплетеною з лози чи іншого тонкого гілля) або перетинком (невеликим тином, що плетений поперечно). Найдавнішою формою огорожі були окопи з землі та глини, перемішаних зі м’ятою соломою, поверх них висаджували кущі та дерева: (9, 111), (9, 382).\nЗа звичаєм, криницю в українському селі намагалися копати під вербами. Виростаючи біля річок, ставків, природних джерел, верба є ніби позначкою води на землі: (9, 320).\nГосподарські споруди села (млини, вітряки, токи, олійниці, крупорушки) знаходилися, звичайно, у кінці села; громадська споруда села – корчма – старовинний заклад для продажу горілки, їжі та для відпочинку подорожніх, знаходилася звичайно в центрі села, інколи – на околиці, на перехресті великих доріг, за звичаєм, при самій дорозі: ( 9, 24), (9, 272).\nНародний одяг – один з основних компонентів матеріальної культури, тісно пов’язаний з усією історією народу. Український народний одяг розвивався і вдосконалювався протягом століть, вбираючи багатовіковий досвід, засвоюючи кращі традиції. Процес відбувався, зазнаючи впливу історичних, соціально-економічних та культурних факторів. У своїй книзі “Звичаї нашого народу” Олекса Воропай зазначав: “Український національний одяг має такі характеристичні прикмети: нечисленність частин убрання, простота крою, перевага білого кольору, спокійні барви прикрас та відсутність зайвої оздоби – збережене почуття міри. Це ті властивості нашого національного одягу, що надають йому перевагу перед народними одягами інших народів” [ 3, 291 ].\nУкраїнський одяг переважно був полотняним, бо ткацтво полотна – одне з улюблених занять українців: (9, 300). Але одяг заміжніх верстви населення України шили з оксамиту й шовку: ( 9, 30). Основною частиною жіночого вбрання була сорочка. Комір, груди, рукава й подол сорочки, за звичаєм, оздоблювався вишивками та мережками. Жіноча сорочка належить до найстаршої одежі наших предків.\nЯк зазначав О.Воропай у своєму етнографічному нарисі, “звичайна довжина українських народних сорочок, що носяться з плахтою або запаскою, повинна сягати по “кісточки”. Сорочки та спідниці шиються трохи коротші. З-під плахти повинен чи запаски повинен визирати долішній вишитий край сорочки, що називається “поділ”: (9, 301).\nПопулярним натільним чоловічим одягом була біла полотняна сорочка, часто з вишитим коміром, грудьми та рукавами: (9,390), (9, 277). Поверх сорочки носили спідницю: (9, 390). Поверх спідниці дівчата й жінки носили фартух: (9, 358). Замість спідниці дівчата носили запаски. Запаски – це жіночий одяг у вигляді шматка тканини певного розміру, що використовували замість спідниці для обгортання стану поверх сорочки: (8, 431).\nОсобливістю зачісок чоловіків на Україні була коротка стрижка, але часто особливо парубки, хизувалися своїми довгими чорними кучерями: (8, 439-440).\nВ Україні існувало вірування, що ходити під відкритим небом з непокритою головою гріх для чесного чоловіка. У народі виробилися прислів’я: “Без шапки мов злодій ходить”. За нашими звичаями ходити з непокритою головою можна лише на похоронах та біля церкви. В хаті, переступаючи поріг, треба скинути чоловікові шапку. Вітаючись з людьми, особливо яких шанували, поважали, чоловіки також знімали головний убір: (9, 275), (8, 447). Шапки носили залежно від місцевих звичаїв – прямо на всю голову, заломлюючи посередині, зсуваючи на потилицю або набакир: (9, 77).\nЗдавна поясним чоловічим одягом були штани й шаровари. Шили їх переважно з фарбованого полотна або синьої китайки та інших тканин: (9, 390). Там, де побутували широкі штани, за звичаєм, у них заправляли сорочку, а з вузькими штанами сорочку носили навипуск.\nУ сім’ях середнього достатку, звичайно, було по два комплекси одягу – буденний та святковий: (9, 10), (9, 282).\nУкраїнський народний одяг зверху оперезається поясом. Пояси бувають шовкові, вовняні та бавовняні. Підперезуючись поясом, чоловіки та парубки обвивали собі стан навколо по кілька разів, а кінці пояса підтикають так, щоб краї його з китицями звисали до низу: (9, 77), (9, 8).\nІ жінки, і чоловіки на Україні ходили переважно в чоботях та черевиках: (9, 277), (8, 438).\nКоси українських дівчат були довгі, справді до пояса. Довга коса – честь дівоча: (^ 9, 8). За звичаєм, у неділю та свята дівчата в коси вплітали різнокольорові стрічки та кісники: (9, 14). Звичай прикрашати голову квітами – квітчатися був дуже поширений. Заплітаючи волосся у дві коси, дівчата обвивали їх навколо голови та закріплювали за ними квіти: (9, 13), (9, 314). Найкращою оздобою голови дівчини, звичайно, є вінок. Українські дівчата плетуть собі вінки з квітів маку, синіх волошок, білого ромен-зілля, чорнобривців та дикої рожі; площинні вінки робили обов’язково на твердій основі, частіше основу обтягували шовковою тканиною, а зверху прикріплювали квіти: (9, 279). Говорячи про флору та фауну України, що ті місця, де росте вічнозелена трав’яниста рослинка з блакитними квіточками, в народі вважалися освяченими, ця рослина за народним повір’ям відганяла злий дух. Там, де барвінок, не було нечистої сили.\nОчіпок – обов’язковий головний убір заміжніх жінок. У молодих господинь білі очіпки, звичайно, вишиваються. Носити намітку – звичай не тільки українських жінок, а всіх слов’янських народів. Існував звичай наших жінок носити намітку поверх очіпка: (9, 9).\nХустка – широко розповсюджене по всій Україні квадратне вбрання голови. Хустки були різними: білі, червоні, чорні. Пов’язували хустки залежно від місцевих звичаїв: (9, 69), (9, 327). Існував звичай серед дівчат та молодиць носити в руках білі хусточки, як елемент святкової одежі: (9, 279).\nЗа звичаєм, гроші зав’язували в хустку і носили за пазухою (жінки) або в кишені (чоловіки): (9, 327). Хустку, звичайно, використовували для перенесення їжі: (9, 355).\n“Засвітити волосся” – давній термін, що означав ходити з непокритою головою. Для заміжньої жінки, звичайно, це вважалося тяжким гріхом: (8, 443).\nУкраїнські жінки та дівчата дуже полюбляли прикраси, особливо намисто. Звичай оздоблювати жіночу шию можна простежити ще з доісторичних часів. Дукачі носили на шиї серед намиста або просто на стрічці, приваривши для цього до монети вушко: (9, 16). У будні дні при роботі дівчата одягали не багато намиста, бо боялися, що нитка розірветься і не тільки пропаде намисто, від цього велика шкода, а й треба сподіватися якогось лиха. Але зовсім без намиста дівчатам не можна було ходити і в будень, бо існує повір’я, що намисто оберігає дівчину від застуди, а тому завжди треба мати бодай один разок намиста на шиї: (9, 281).\nВерхній зимовий одяг для чоловіків та жінок мав, звичайно, однакову назву й подібний крій. Взимку в свитках, в жупанах, у кожухах одного покрою ходили чоловіки та жінки: (9, 54), (9, 23).\n^ ПОВСЯКДЕННЕ ХАРЧУВАННЯ. ОБРЯДОВА ЇЖА\nОднією з ознак національної своєрідності, звичайно , є народна кулінарія. Особливе місце належить хлібові. “Хліб – усьому голова”, “Без хліба – суха бесіда” – ці та інші приказки оцінюють величезну роль хліба в побутовій культурі України. За звичаєм, випічкою хліба для потреб сім’ї займалися жінки: (9, 331). Протягом віків у народі виробився звичай ставитися до хліба як до священного предмета: (9, 309).\nУ традиційному інтер’єрі селянської хати хліб-сіль, покриті рушником, були необхідним атрибутом. Звичайно, стіл завжди застеляли білою скатертиною: (9, 69). Зустрічати хлібом-сіллю дорогих гостей – цей звичай, що має глибоке коріння: (9, 283), ( 8, 450). За звичаєм, годилося цілувати хліб: (9, 283). Після застілля, за звичаєм, гості дякували за хліб-сіль: (9, 287). Знайшов відображення звичай розділити з кимось хліб-сіль – подружитися: (9, 385).\nЗвичайно, на обід національним українським першим блюдом був борщ, другим блюдом в українців була каша: (9, 288). Полуденок, чи підвечірок, проходив на сухом’ятку (хліб, сало, огірок): (9, 292). На вечерю завжди готували гарячу страву, здебільшого рідку (куліш, крупник, юшку, лемішку, галушки): (9, 17), ( 9, 292).\nДо обіду, за звичаєм, господиня повинна була навести в хаті чистоту: (9, 290).\nЗа звичаєм, куховарством займалися переважно жінки, зокрема старші, а якщо жінка слабувала і їй не було заміни, до цього заняття допускалися чоловіки. Подавала на стіл також жінка: (8, 450), (9, 289).\nПротягом року церква передписувала поститися, тобто не споживати їжу тваринного походження. Від посту, звичайно, звільнялися лише малі діти, вагітні жінки, тяжко хворі люди: (9, 29).\nПрошені гості, за звичаєм, завжди приходили на обід. Кожна господиня вважала справою честі нагодувати й напоїти гостей так, щоб вони залишилися задоволеними. При цьому, звичайно, годилося припрошувати до кожної страви: (8, 433).\nКоровай – обрядовий хліб. Особливе значення має в українському весіллі. Звичайно, весільний коровай випікали з найкращих сортів муки, із розчинного тіста на яйцях, маслі. Зверху його оздоблювали виробами з тіста: шишками, голубками, квіточками. Крім того прикрашали зеленню барвінку, ягодами калини, червоними стрічками: (9, 22).\nПаска – весняний обрядовий хліб, який готували до Великодня. Готову паску прикрашали цукровою поливою, фарбованим пшоном чи маком. Її обов’язково святили в церкві разом з крашанками та іншими стравами святкового столу: ( 8, 434).\nШишки – весільне обрядове печиво, яке випікали з коровайного тіста. За звичаєм шишками оздоблювали коровай, ними дарували на застіллі гостей, ними запрошували на весілля: ( 8, 434).\nКалач – обрядовий хліб. Виготовляли його із вчиненого тіста, як правило, плетеним з трьох-чотирьох качаточок. Пекли на весілля, хрестини, на Паску та Різдво: (9, 339).\n^ ГОСПОДАРСЬКА ДІЯЛЬНІСТЬ\nЗ етнографічних досліджень нам відомо, що традиційними видами господарської діяльності українського народу з давніх-давен були скотарство, рибальство, мисливство, бджільництво. Однак найголовнішим завжди залишалося землеробство. Провідною галуззю землеробство на Україні було рільництво. Перш ніж висіяти насіння в ґрунт, треба було землю виорати. Звичайно використовували українці таке знаряддя праці як плуг. Щоб здійснити відповідний землеробський процес допоміжною силою були , звичайно , свійські тварини – воли: (9, 109). За звичаєм, відстань на землі вимірювали палицею, поясом; подекуди користувалися ще кроком, довержаєм (відстань, на яку можна закинути камінець, палицю): (9, 368), (8, 430).\nКрім землеробства улюбленим видом занять українців було рибальство. Перед виходом у море серед рибалок побутував звичай вихідчин. : (9, 69). Під час здійснення обрядової дії існував звичай частування: ( 9, 70). За звичаєм, першу тоню завжди віддавали отаману: (9, 97). У кінці літа, за звичаєм, отаман ділив здобич; отримавши кожен свою частину, рибалки починали гуляти: (9, 78). Серед рибалок побутував звичай давати прізвиська, дражнити: (9, 75).\nБджільництво – найкорисніший вид господарської діяльності українців. Покровителями бджільництва вважалися святі Зосим та Саватій, ікони яких, за звичаєм, ставили майже на кожній пасіці: (9, 111).\nОдним з найважливіших видів господарської діяльності та мистецької культури українців, що був невід’ємною частиною домашніх занять кожної селянської сім’ї, була обробка рослинного волокна (льону, конопель). За звичаєм, пріоритет у цьому домашньому промислі належав жінкам: (9, 302). Був звичай під час виконання певних робіт співати: (9, 26). Чоловіки, за звичаєм, м’яли коноплі ногами: (9, 26). За звичаєм, найдавнішим усталеним кольором тканин в українців був білий, та все ж селянство аж до початку ХХ ст. зберігало способи приготування природних барвників, хоча практично вони майже не застосовувалися: ( 9, 16).\n^ РОДИННІ ЗВИЧАЇ\nЯк і інші народи, українці вбачали в сім’ї найважливішу й неодмінну умову життя кожної людини, господарську та моральну основу правильного способу життя.\nЗа звичаєм, сімейні порядки мали патріархальний характер. Голова сім’ї стежив за дотриманням звичаїв, що регламентували сімейні порядки і забезпечували належну репутацію сім’ї і кожного її члена в громаді: (9, 296). Одним із звичаїв нашого народу були проводи в далеку дорогу. Чоловіки, які від’їжджали, часом усвідомлювали, що більше ніколи не повернуться, можуть загинути. Тому на запитання жінки відповідали: (9, 35). Воля батька була незаперечною. За звичаєм, батько давав дозвіл на одруження дітей: (9, 322). Батько, звичайно, за власним бажанням виділяв синів на окреме господарство: (9,313). За звичаєм, від непрацездатного батька головування переходило до старшого сина, а коли поряд старшого сина не було, то господарство переходило до рук молодшого сина: (9, 358). За українським звичаєм, батько не мав права втручатися в сім’ю сина, батьки повинні були шанувати сім’ї своїх дітей: (9, 304).\nЗмальовано на сторінках прози звичай підкорятися батькам: (9, 359). Одним з найпоширеніших родинних звичаїв на Україні був звичай поважати та шанувати батьків, авторитет яких для молоді був дуже великий. Ослухатися батьків – це означало накликати на себе немилість долі, якісь страшні випробування: (9, 306). Існував звичай проклинати за непослух: (9, 289).\nНе обійшов увагою й звичай інакомовно говорити про смерть: (9, 35). Відтворено народний звичай сповідуватися перед смертю: (9, 367). Існував звичай просити вибачення перед смертю: (9,57).Знайшов відображення звичай смертельно хворого заповідати: (9, 57). На сторінках прози згадується про звичай оплакування небіжчиків у родинах: (9, 30).\nЗа українським звичаєм по смерті чоловіка, навіть при дорослих синах, дружина часто ставала на чолі на чолі великої сім’ї та несла повну відповідальність за економічну спроможність господарства і сплату податків: (9, 371). За звичаєм, дружина голови сім’ї не тільки виконувала якісь роботи, але й давала привід, тобто розподіляла їх серед інших жінок двору, повчала їх: (9, 336), (8, 448).\nУвечері, після роботи, або довгими зимовими вечорами, в добрих українських родинах батько, за звичаєм, збирав своїх дітей і онуків та розповідав різну бувальщину, легенди: (9, 110).\nКолись в наших селах та по містах люди намагалися зберігати урочистий спокій і додержуватися тиші: ні сміху, ні співів, ні голосних розмов на вулицях, коли в церкві читалася Євангелії чути не було. Не годилося також до божої служби топити й варити, а також голосно розмовляти й лаятися: (9, 298), (9, 290).\nУ прозі подається дуже поширений серед українців звичай дякувати за певні труди: (9, 365). Розгорнуто подається звичай визнавання своїх помилок і каяття у тяжких гріхах: (8, 443).\nУкраїнці дотримувалися християнського культу; звичайно, щонеділі відвідували церкви, постилися, молилися, говіли, хрестилися. Віруючі, звичайно, молилися та хрестилися перед образами вдома та в церкві стоячи. Існував звичай молитися ввечері, перед тим, як лягати спати: (9, 24).\nПобутувала в українців віра в божественну природу Сонця. За звичаєм, за відсутності ікон подекуди молилися, повертаючись обличчям на схід Сонця: (9, 110). Був дуже поширений звичай молитися навколішки: (9, 432). Знайшов відображення давній звичай українців пов’язаний з дзвонами на дзвіниці. Чоловіки, почувши дзвін, за звичаєм знімали шапку і хрестились, а жінки - тільки хрестились: (9, 279).\nУ традиційній українській медицині переважало домашнє лікування, була в народі і категорія людей, до котрих зверталися, коли домашні засоби не давали необхідного ефекту. За звичаєм, найпоширенішими раціональними лікувальними засобами українців були ліки рослинного походження: (8, 450).\nОкрім травників, чималу групу складали знахарі, котрі виконували різноманітні магічні дії та обряди. За звичаєм, найпоширенішим магічним засобом української народної медицини була словесна магія. Велике значення мало і вміння знахарів вселити хворому віру в одужання: (9, 365). Звичайно, неодмінним атрибутом лікувальної та господарської магії українців вважалася “освячена йорданська вода”, якою кропили обійстя, худобу, щоб відігнати нечисту силу: (9, 367).\nСлід зазначити, що в українських родинах існував звичай гостини, коли хтось повертався з далекої дороги: (8, 450).\nЗа звичаєм, молодь навчали грі на музичних інструментах, малюванню, різьбленню, вишиванню тощо: (9, 11). Дітей, за звичаєм, з дитинства привчали до праці: (9, 15). Звичайно, за допомогою традиційних рухливих ігор, плавання, катання на санчатах стимулювали фізичний розвиток: (9, 15).\nСлід зазначити, що в українських родинах шанобливо ставилися до дітей: (9, 15). Знайшов відображення в прозі й звичай берегти й пам’ятати родину: ( 9, 87).\nЗгадується звичай обрання народженій дитині “других батьків”. Звичайно у куми запрошували різних людей – від близьких родичів до осіб побічної кревності, а також сусідів чи приятелів: (9, 393). Подається звичай заздалегідь готувати посаг: (9, 91).\nУ прозі І.С. Нечуя-Левицького згадується звичай приймацтва, пов’язаний з особою приймака, тобто сторонньої людини, прийнятої на певних умовах у ту чи іншу родину. Здійснювався кількома шляхами – через шлюб і перехід чоловіка до батьків дружини, через договір чи звичай усиновлення: (9, 107).\nЧасто в традиційних уявленнях українців значне місце відводилося багатому і різноманітному світу тварин. Зозуля віщувала строки життя і смерті, щасливе або нещасливе заміжжя, природні явища чи стихійні лиха. Тому існував звичай сприймати зозулю як віщунку : (9, 16).\nІснував звичай у родинах обдаровувати один одного перед святами: (9, 298). У родинних звичаях був поширений звичай підмічати різні прикмети: (9,31). Не обійшов увагою й звичай проклинати за певні проступки: (9, 35).\n^ ГРОМАДСЬКІ ЗВИЧАЇ\nГромадський побут формувався протягом багатьох віків через шанобливе ставлення до традицій попередніх поколінь і усвідомлене прийняття нових звичаїв. Організований відповідно до народних потреб та інтересів, він являв собою досить дійову силу, за допомогою якої селяни та міщани протистояли численним незгодам, зберігали раціональні навички трудового життя, морально-етичні цінності, форми спілкування.\nГромада – самоврядний виробничий і соціально-побутовий колектив. Громади мали власні органи самоврядування – громадській сход, виборну сільську старшину – війта. За звичаєм, на сході обирали громадське управління, вирішували справи громади, приймали нових членів тощо: (9, 382).\nНа громадському сході існував звичай засудження за порушення громадських порядків, який чинили члени громади на підставі звичаєвого права: (9, 380), (8, 446).\nСеред селян був дуже поширений звичай покарання за певні проступки: (9, 33). Знайшов відображення звичай просити прощення в рідні та громади: (9, 393).\nЗдавна в народі культивувався звичай дражнити, давати прізвиська за певні вади в поведінці, у зовнішньому вигляді, манерах: (9, 286). Не менш поширеним був звичай оббріхувати: (8, 442).\nЗнайшов відображення досить побутовий звичай поширювати чутки: (9, 353). Одним з найпоширеніших звичаїв на Україні був звичай підмічати різні прикмети: (8, 446).\nГромади не тільки колективно володіли та користувалися землею, а й могли продавати, дарувати її, здавати в оренду, регулювати її експлуатацію, захищати недоторканість. Усе, що стосувалося земель громади, робилося виключно з її відома та дозволу.\nЗайманщина – узвичаєний спосіб одержання земельної власності на правах першості займання вільних земель. Юридично цей звичай не був оформлений і діяв як норма звичаєвого права. По мірі зростання феодального землеволодіння і скорочення вільних земель займанщина ставала для селян неможливою, але здійснена раніше займанщина визнавалася законною: (9, 109).\nЗа звичаєм, громада наділяла селян землями та угіддями, що безпосередньо оточували сільську громаду. Громади активно протистояли обмеженню прав своїх членів – від колективних скарг у вищі органи влади до відмови від податків чи виконання повинностей: ( 9, 109), (9, 110).\nМолодіжні громади – традиційні об’єднання молоді, що організовувалися за статево-віковою ознакою і діяли на засадах етико-правових звичаїв та норм громадського життя. Віковий ценз при вступі до громади не був точно визначеним. У парубків коливався в межах 16-18 років. Прийом до парубочої громади мав звичай ставити могорич: (9, 321).\nДосить відомим був звичай “грабежу” – різновид визиску з майна за вчинене злодійство або несплату податків, відомий з давньоруських часів. Потерпілий сам приходив до двору свого кривдника і забирав якусь річ або худобу собі: (8, 447).\nНа сторінках прози згадується про обрядову дію остаточного узаконення будь-якої угоди – могорич. Ця обрядова дія полягала в тому, що обидві сторони на знак згоди випивали певну кількість горілки: (9, 98). За звичаєм, могоричем схиляли потрібну людину: ”Хто більше горілки ставе, той справу виграє”: (9, 383). Під час укладення згоди був звичай частування та приказування: ( 9, 21).\nВідтворено на сторінках прози І.С.Нечуя-Левицького звичай давати присягу. Присяга вважалася достатньою підставою для виправдання: (9,68). Особливу силу надавали присязі обряди з землею: на знак чесності землю їли: (8, 442). Присяга обставлялася символічними діями – цілували хрест, ікону, божилися своїм здоров’ям, хрестилися: ( 9, 383).\nЗа звичаєм, за часів панщини, з приводу вирішення сімейних та громадських конфліктів ходили до пана або до священика; у волості громада також розглядала сімейні та громадські конфлікти: (9, 374). У селах, за звичаєм, селяни заставляли одежу в шинку в заможних жидів: (9, 23).\nПротягом віків українські селяни вдавалися до звичаїв оренди та найму, що стали важливою частиною господарської діяльності. За їхньою допомогою селянин міг якщо не значною мірою, то на певний час забезпечити свою сім’ю хлібом, навіть не маючи власної землі та робочої худоби. У ході вікової практики оренди та найму склалася певна система звичаєво-правових норм, в основі якої лежав договір зацікавлених сторін, який часто укладався усно. Основними його пунктами були взаємні зобов’язання, характер роботи, умови оплати тощо : (9, 299).\nЧимало селян орендували землю або зажинали чи замолочували в сусідніх селах, а то й за сотні кілометрів від домівки: ( 9, 32).\nСупряга – один із найпоширеніших звичаїв селянської взаємодопомоги. Передбачав об’єднання кількох господарств та забезпечення їх усім необхідним – робітниками, знаряддями праці, робочою худобою – для своєчасного і якісного проведення важливих землеробських робіт: (9, 382).\nВ Україні за часів кріпацтва, коли панував визиск і нещадна експлуатація, здирство – людина фактично залишалася на призволяще. Пани, за звичаєм, нещадно експлуатували наймитів, кріпаків та сезонників заробітчан: (9, 110), (9, 29). Знайшов відображення звичай пошуку утікачів: (9, 45). Звичайно, кріпак знаходився в приниженому становищі. З кріпаком пан міг робити все, що йому заманеться: (9, 32). Досить розгорнуто подається звичай панської вседозволеності: (9, 20). Відтворено в прозі також звичаї панської самочинності : (9, 26).\nЗа часів кріпацтва панував звичай жорстокого визиску панщанних людей: (9, 30). Відображено на сторінках прози звичай панської “економії”: ( 9, 28), (9, 26).\n^ СТАРОВИННА ОБРЯДОВІСТЬ\nСімейне життя українців традиційно супроводжувалося різноманітними обрядами та ритуалами, які в образно-символічній формі відзначали певні етапи життя людини та найважливіші стадії розвитку родини в її життєвому циклі: утворення сім’ї, народження дитини, її повноліття, сімейні ювілеї, смерть когось з членів сім’ї.\nРодильна обрядовість – складова сімейної обрядовості. Вона є сукупністю звичаїв та обрядових дій, спрямованих на створення сприятливого психологічного настрою для породіллі, прийому родів та вшанування породіллі та новонародженого. Існував звичай повноцінності сім’ї, згідно з яким сім’я набувала чинності тільки тоді, коли в ній були з’являлися діти: (9, 300 ).\nІм’янаречення – давній звичай, пов’язаний з вибором імені для новонародженого. Був відомий під назвою “йти за іменем” в основному поширений на Волині, Харківщині. Це найдавніша форма вибору імені, у якому брала участь баба-бранка. Пізніша форма була пов’язана з хрещенням – “йти за молитвою”: (9, 28). Звичай надання імені відбивав певні норми моралі та звичаєвого права. Коли родина новонародженого чимось завинила перед церквою чи громадою, їй давали негарне ім’я: (9, 14).\nХрестини – комплекс обрядових дій, спрямованих на прилучення дитини до сім’ї, общини і християнського світу. Спочатку дитину хрестили в церкві, а потім у родині влаштовували гостину. Закінчувалися хрестини відвіданням кумів батьками новонародженого: (9, 389).\nВесільна обрядовість. Утворенню сім’ї українці завжди надавали великого значення. Відповідно до цього формувалася справжня народна драма, що включала ігрові дії, танці, музику, співи.\nВесіллю передували дошлюбні обряди, важливим компонентом яких була ритуал істика молодіжного спілкування. Дошлюбне спілкування передбачало звичай залицяння хлопця до дівчини: (9, 89). За звичаєм, молодь розважалася на “вулицях”, “досвітках”, “вечорницях”, “годеньках”. На забавах молодь розважалася, співала, танцювала, водила хороводи. “Вулиця”, звичайно, збиралася в заздалегідь визначеному місці на вулиці, у холодну пору – в приміщенні на “досвітки” та “посиденьки”: (9, 281).\nУ звичаї вибору шлюбного партнера перепліталися різні інтереси. Дівчина або хлопець прагнули зустріти обранця або обранку, щоб припали до душі, батьки жадали помічника в домі: (9, 11).\nПочиналося весілля з сватання, коли посли від молодого йшли до обранки укладати попередню угоду про шлюб: (9, 282), (9, 20). Бували, однак, випадки, коли дівчина не давала згоди на одруження. На знак відмови вона повертала старостам принесений хліб або ж підносила молодому гарбуза чи макогона: ( 9, 97).\nРозглядини – знайомство з господарством молодої, яке здійснювалося невдовзі після успішного сватання. Природа цього звичаю пов’язана з укладом селянина-трудівника, для якого господарство було основою його життєдіяльності: (9, 283). Поширений звичай частування молодих на розглядинах та заручинах: (9, 364). Поряд з частуванням був дуже поширений звичай приказувати до чарки: (9, 357).\nЗа звичаєм, кожна дівчина готувала собі придане, зокрема ту його частину, що становила так звану скриню. Посаг, за звичаєм, складався з двох частин: худоби та скрині. Худобу, певну суму грошей, клаптик землі виділяв батько: (9, 293). Те, що входило до скрині, дівчина, звичайно, мала готувати собі сама або ж разом з матір’ю: (9, 91).\nЗвичай запросин передбачав запрошення гостей на весілля. Молода в національному вбранні, прикрашена квітками та стрічками, обходила хати й дарувала господарям шишки: (8, 434).\nВінчання – форма церковного шлюбу. Вінчання передувало давньому санкціоную чому народному обряду – посаду: (9, 21).\nПосад – обрядові дії, що санкціонували остаточне скріплення шлюбу та поріднення родів: (9, 22).\nПокривання – найдраматичніший весільний обряд, що символізував перехід молодої до заміжнього стану. Відбувалися символічні дії через розплітання коси та покривання голови молодої очіпком та наміткою. Обряд покривання був останнім, що виконувався в домі нареченої. Після нього молодий забирав молоду до свого дому, а разом і її посаг: (9, 22).\nКомора – цикл обрядів шлюбної ночі, що складався з двох частин: перша - обряд перевдягання молодої – чипчини та перезву; друга – приєднання невістки до родини чоловіка, розпалювання печі, готування обіду: (9, 22). Наступного ранку дотримувалися ряду обрядів: скривання, митвини, биття каші : (9, 22).\nКолачини (покалачини, хлібини, честь, дякування, розхідний борщ, свашини) – обряд після весільного циклу, спрямований на зміцнення зв’язку між сватами та полегшення періоду адаптації нареченої в чужому роду: (8, 435).\nПротягом перших місяців шлюбу влаштовували й інші обряди, покликані урізноманітнити спілкування молодих з родичами та свояками: гостина – відвідування молодою своїх батьків: (9, 336.\nПоховальна обрядовість – система дій, спрямованих на допомогу родині небіжчика в його похороні, шанування померлого та прилучення до культу предків. Серед українців існував звичай заздалегідь готуватися до смерті: (9, 92), (8, 444).\nСеред ритуальних норм поховальної обрядовості був звичай підгодовувати небіжчика до похорону. З жінок знімали усі прикраси, пов’язували хусткою або вдягали намітку. Чоловіків ховали без головних уборів, але клали в труну шапку чи капелюха. Прощатися з небіжчиком приходили всі односельці: (9, 96). У прозі знайшов відображення звичай голосити над небіжчиком: (9, 96). Розповідається на сторінках прози про звичай поховання небіжчика: (9, 368). Розкрито звичай вшанування померлого та культу предків. Поминали покійника, за звичаєм, одразу ж після похорону, а також на дев’ятий та сороковий дні і через рік. Крім того, щороку через тиждень після Великодня влаштовували громадські колективні поминки – гробки. Одразу після похорону в домі померлого робили поминальний обід: (9, 368). Згадується звичай саджання на могилі рослин: ( 9, 96).


МНК: Перша зміна ''Коловрату ім.Романа Атаманюка'' відбулася на Сумщині\nУ суботу, 11 червня відбулося закриття першої зміни навчально-практичного наметового табору «Коловрат 2015 ім.Романа Атаманюка». Два тижні відпочинку та вишколу випробували на собі 60 дітей із Сум та області.\nТеренова гра, вимарш до Могрицького крейдяного кар’єру, лекції, боді-арт, бокс, уроки стрільби, вечірні ватри та нічні алярми, відтискання – ось далеко не повний список того, що таборовики обіцяють згадувати ще довго.\n«Ці прекрасні дні і ще прекрасніші ночі, коли ти не знаєш чого очікувати завтра, та все одно чекаєш на цей день. Коли твій рій такий рідний тобі, що вже здається, що це твоя сім'я, з якою ніяк не хочеться прощатися. Коли потрапляєш в штрафбат, де тобі весь час так весело, тобі, та не твоїй спині. Коли співаєш пісні біля ватри під зоряним небом, ти впевнений, що пережити такий, досить непростий, день на кулачках було того варте», - пише першунка першої зміни «Коловрату-2015» Наталія Лавірко. Організатори табору, представники Сумського обласного осередку МНК, запросили її у провід на наступну зміну у якості інструктора-стажера.\nУперше табір здобув державне фінансування, а учасниками стали обдаровані діти, що проявили себе у навчанні, спорті, творчості.\n«Набір першої зміни приємно вразив нас своєю активністю та ініціативністю. Звісно, без ексцесів не обійшлося, але в цілому перші два тижні таборового літа пройшли нормально. З цього року ми проводимо табір у пам’ять про нашого загиблого побратима, бунчужного «Коловрату» Романа Атаманюка. Ідучи дорогою його твердих життєвих принципів, намагаємось навернути на неї і наших вихованців», - розповідає про першу зміну табору голова Сумського обласного осередку МНК, комендант «Коловрату 2015» Мирослав Ольшанський.\nДруга зміна табору стартує вже 14 липня і триватиме до 27 липня.


IХ международный Корнейчуковский фестиваль детской литературы — Нетребич Валентина 12 лет (Херсон)\nНетребич Валентина 12 лет (Херсон)\nВелетень Карпат і купець Олекса\nЯкось у Карпатах люди занепокоїлися, тому що той, хто уходив далеко у гори, не повертався. Від хати до хати проносилася звістка, що в горах з’явився велетень. Люди почали називати його Картапом, тому що він жив у Карпатах.\nВ той же час у Києві мешкав знатний купець Олекса. Про нього знала уся Київська Русь. Якось купець дізнавсь, що є величавий килим, на якому в мініатюрі виткано весь світ. Такий килим був лише один - у карпатському селі Вакулівка. Це село славилося тим, що починалося воно під горою, а закінчувалося вже за нею. Мешканці, щоб не обходити ту гору, пробили крізь неї прохід.\nОсь зібрався Олекса і поїхав за диво-килимом. Але не один рушив, а разом із слугою Іваном. Їхали вони не день, не два, не три, а лише на п’ятий дісталися гірської місцевості.\nТак уже стомилися вони у дорозі, що заїхали в першу-ліпшу хату у Вакулівці і заночували. А вже на ранок почали питати в господаря, де мешкає той майстер, що зіткав той знатний килим.\n- По той бік Квітучої гори, - сказав селянин, ставлячи на стіл сніданок. – Але будьте обережні, у нас ходять чутки, що в надрах гори мешкає велетень Картап. Він часом виходить шукати собі поживи. Краще вам піти в обхід.\n- Та це, мабуть, чутки! – відказав Олекса.\n- Хіба існують велетні?! – посміхнувся собі й Іван.\n- Як знаєте, - сказав невдоволено господар і чомусь зітхнув гірко.\nПісля сніданку Олекса з Іваном рушили за Квітучу гору...\nЙшли вони недовго – тут до гори рукою подати. Ось і вхід у печеру. Іван заглянув туди, а з глибини зиркнула на нього темрява. Каже хлопець:\n- Щось не дуже хочеться туди йти…Може, підемо в обхід?\n- В нас часу немає! Ти що, злякався?\n- Та ні… Якщо хочете, пане, підемо навпростець.\nЗапалили смолоскипи – пішли. Йшли так довго, що навіть занепокоїлися – та гора вже повинна була скінчитися. Раптом щось заревло-загуло. У Івана дух так перехопило, що він скаменів. Олекса ж кинувся тікати що є сили. Отже здобиччю Картапа став лише Іван.\nОлекса повернувся назад, до хати того самого господаря. Розповів про трагедію, а господар каже:\n- Співчуваю, пане. Та й в мене таке ж горе. Була в мене донька. Марусею звали. Пішла вона у Квітучу гору за травами та корінням лікувальнім. Та й зникла. Гадаю, що і ваш Іван опинився у лапах велетня.\n- Будемо шукати й рятувати! – рішуче мовив Олекса. – Збирайте, дядьку, військо. Підемо велетня перемагати!\nЧерез декілька годин невеличке військо з вилами, топорами та смолоскипами було напоготові. Господар каже:\n- Це усі люди, які погодилися. Інші бояться.\n- Добре, - мовив Олекса. – Будемо боротися усіма силами!\n- Так, - відповіли рішуче селяни.\n- Тоді вперед! – вигукнув Олекса\nПройшло небагато часу – і вони вже біля печери. Олекса гучно каже темряві:\n- Велетню, виходь!\n- Битися чи миритися? – лунає з печери.\n- Ну якщо віддаси Івана та Марійку – будемо миритися. А якщо ні – битися!\n- А де хочете битися?\n- У підніжжя Квітучої гори, - пропонує Олекса\n- Ну добре, - погодився Картап.\nВелетень, який ніколи не виходив з темряви, навіть і не здогадувався про те, що сили і могутності надавав йому Дух Гори. Колись його батько не велів синові з'являтися зовні, бо знав, що Гора захищає його рід від загибелі та знесилення. Але Картап забув про це та покинув свої надра.\nОлекса питає велетня:\n- Ну що, готовий?\n- Звичайно, - прогремів велетень, - Я завжди не проти силу продемонструвати!\nІ почався важкий бій. Спочатку він відбувався з того боку, де була густа тінь від Гори. Багато селян утратило військо. Олекса був теж знесилений. Запеклий бій, здавалося, не вплинув на сили могутнього супротивника. Олекса вирішив схитрити. Він побачив величезний дуб, що ріс на схилі гори. Чоловік, ризикуючи зірватися у прірву, стрибнув на дубову гілку. Маневр Олекси помітив Картап. Велетень зрадів такій необачності людини, бо з дуба дітися ж нікуди! Нахилився він над краєм прірви, щоб дістати Олексу та вбити його, і опинився на сонці, яке як раз вже піднялося достатньо високо. Тут сили і покинули Картапа. Він рвучко простягнув велетенські лапища та на зміг втриматися. Аж раптом ступні зісковзнули – і велетенська туша, ревучи, як потужний водоспад, полетіла вниз.\nОлекса зліз з гілля - і селяни, які здалеку спостерігали за змаганням, стали підходити та голосно вітати його та уцілілих воїнів з перемогою. Адже це була велика перемога добра над злом.\nЗвільнивши Івана та Марусю, люди поверталися у село. Маруся, як побачила свого тата, так зраділа, що на її очах забриніли сльози радості. П'ять років тримав злий велетень Марусю у клітці. А як глянула на Олексу – зашарілася, бо відразу сподобався їй статний чоловік зі сміливим поглядом.\nОсь підійшов до Марусі Олекса та й мовив:\n- Кращої дівчини на світі немає! Зроби мені милість – одружися зі мною.\n- Я подумаю… - сказала тихо дівчина.\nЧерез декілька днів, а то і менше, як перепочили, зібралися Олекса, Маруся та Іван до майстра за килимом. В той же день ввечері повернулися з гарним-прегарним килимом, на якому вишитий весь світ. Господар, як побачив той килим, та й каже:\n- Де ви цю красу взяли?\n- Ви не питайте, ви краще шукайте місце, де б його повісити! Ми вам його даруємо, - рішуче сказав Олекса. – І просимо Вашого благословення на наш шлюб. Олекса ніжно тримав Марусю за руку.\n- Справді? Ой, дякую за килим! Але чи згодна моя донька йти заміж?\n- Я згодна, тату, - вимовила дівчина.\n- Що ж, весілля гуляти будемо! – зраділи разом Олекса і господар.\nВідсвяткували вони весілля, а вже на наступний день в'їхали у нову хату, яку будував Марійці тато, бо завжди сподівався, що донька жива і обов’язково повернеться. Олекса не схотів повертатися до столиці.\nМинуло два роки. У Марусі та Олекси з'явилися діти: Омелько і Оленка. А Іван теж одружився з файною жінкою, яка жила у гарній хаті навпроти. Її колись розмалював для неї місцевий талановитий маляр. Невдовзі й у Івана народився синочок.\nОсь так і зажили у селі Вакулівці купець Олекса та колишній його слуга Іван. Така от правдива історія…\nПроза, Гости конкурса, 1 место


18-річний гімнаст з України здобув бронзу на чемпіонаті світу\nУкраїнець Ілля Ковтун здобув бронзу в багатоборстві на дебютному чемпіонаті світу зі спортивної гімнастики\nЯк зазначається, у Кітакусю (Японія) Ілля Ковтун у найпрестижнішому виді програми набрав за виступи у вільних вправах, на коні, кільцях, в опорному стрибку, на брусах та поперечині 84,899 бала й посів третє місце.\nЗолоту медаль з результатом 87,981 бала виграв китаєць Чжан Бохеном. Срібло у японця Дайкі Хасімото, який набрав на 0,017 пункта менше за переможця.\n18-річний Ілля Ковтун вперше у кар'єрі виступав на дорослому чемпіонаті світу. До нього на ЧС у багатоборстві медаль у багатоборстві в чоловічих змаганнях вдалося завоювати лише одному українцю – Олегу Верняєву, який у 2019 році також став третім.\nТакож Ілля Ковтун у 2021 році став третім в абсолютній першості на чемпіонаті Європи.\nЧС зі спортивної гімнастики\n1. Чжан Бохен (Китай) – 87,981\n2. Дайкі Хасімото (Японія) – 87,964\n3. Ілля Ковтун (Україна) – 84,899\nТеги: Ілля Ковтун, Перемога, бронза, спортивна гімнастика, ЧС, Японія, Спортивні досягнення


Українців чекають на роботу в Європі влітку 2020 – TRUEWORK\nГоловна » Новини за кордоном » Українців чекають на роботу в Європі влітку 2020\nУкраїнців чекають на роботу в Європі влітку 2020\nПольські, німецькі та британські підприємства потерпають від нестачі робочої сили. Чимало приватних будівельних та сільськогосподарських компаній продовжують працювати навіть в умовах карантину. І зараз вони стикнулись з величезною проблемою, яку потрібно вирішувати уже найближчим часом.\nПовернення українців – проблема №1 для ЄС\nУ 2019 році Польща видала більше півтора мільйона короткострокових віз та дозволів на працевлаштування. Це у рази більше, ніж для решти країн з-за меж ЄС.\n“Ці робітники допомогли покрити величезну нестачу робочої сили на польських фабриках, будівництвах, фермах, в готелях, ресторанах та супермаркетах”, – пише FT.\nСтаном на квітень 2020 року більше 100 тисяч наших співвітчизників повернулись додому. Причини були різні: хтось втратив роботу, інші житло, а деякі побоялись залишатись на період карантину закордоном.\n«Відсутність українців у Польщі, загрожує функціонуванню усього сільського господарства» – повідомляє Польська фермерська спілка.\nБудівельні компанії Німеччини, Польщі та Чехії напряму залежать від українських працівників. В деяких компаніях понад 70% робітників – з України.\nСтраждають не тільки робітники, які стали безробітними\nНестача робітників – проблема з якою стикнулись Франція, Британія, Нідерланди, Канада, Фінляндія та багато інших. Наймані працівники приїздили переважно з України, Румунії, Болгарії та Білорусі. Через обмеження на кордонах всі вони змушені залишитись вдома.\nНаймані іноземні робітники працювали в готелях, супермаркетах, ресторанах, на фермах, будівництві на зборі урожаю і так далі…\nФермери готові оплачувати чартерні рейси\nУ Німеччині стикнулись з нестачею працівників для збирання спаржі. У Франції починається сезон збору полуниць. У сезон збору урожаю вся Європа потребує близько мільйона найманих працівників, третина з яких дотепер приїздила зі Східної Європи.\nБританські фермери закликають уряд організувати чартерні рейси. Самі ж європейці навряд чи погодяться працювати за ту зарплату, яку в умовах кризи готові їм платити.\nВажко передбачити дію будь-якого іноземного уряду. Та якщо тиск з боку приватних підприємств не зменшиться, ЄС змушений буде відкрити кордони для тимчасових працівників.\nПереглянуло: 6 641


Onuka зіграла на сопілці в домашній студії / Бульвар Шоубіз\nOnuka зіграла на сопілці в домашній студії\n3 квiтня, 2020 10.03 | коментарів:\nOnuka: Величезна перевага карантину – вільний час, який можна присвятити експериментам і роботі над власним проєктом\nЛідерка українського гурту Onuka Ната Жижченко заявила, що в період карантину не зупиняється в роботі над новим матеріалом.\nФронтвумен українського гурту Onuka Ната Жижченко оприлюднила в Instagram відео, у якому грає на сопілці в домашній студії.\n"Останнім часом наша із Женею діяльність повністю мігрувала в домашню студію. Не скажу, що це для нас незвичний досвід, однак раніше робота вдома завжди була власним вибором, а поки що іншого немає. Тож ми вирішили розповісти, як зараз усе влаштовано і як ми в ці дні працюємо, аби робота над новим матеріалом не зупинялася. Величезна перевага карантину – час. Вільний час, який можна присвятити експериментам і роботі над власним проєктом. Наприклад, Женя затіяв класну колаборацію із музикантами, у контексті якої через Instagram демонструє процес створення різноманітних музичних композицій. Крім розважальної складової, це ще й зручна можливість керувати віддаленими музичними процесами. Сьогодні я також приєдналася до цієї веселої ініціативи", – написала вона.\nОстаннім часом наша із Женею діяльність повністю мігрувала у домашню студію. Не скажу, що це для нас незвичний досвід, однак раніше робота вдома завжди була власним вибором, а поки що — іншого немає. Тож ми вирішили розповісти, як зараз все влаштовано і як ми у ці дні працюємо, аби робота над новим матеріалом не зупинялась. Величезна перевага карантину — годину. Вільний час, який можна присвятити експериментам і роботі над власними проєктами. Наприклад, Женя затіяв класну колаборацію із музикантами, у контексті якої через Instagram демонструє процес створення різноманітних музичних композицій. Крім розважальної складової, це ще й зручна можливість керувати віддаленими музичними процесами. Сьогодні я також приєдналася до цієї веселої ініціативи. Скоро почнемо розкривати завісу нашого нового релізу та демонструвати новий матеріал. * Більше — на сторінці @themaneken\nПублікація від ONUKA (@onukaofficial) 1 Кві 2020 в 11:10 PDT\nУкраїнський електро-фолкгурт Onuka дебютував у жовтні 2013 року. Своєю назвою проєкт Onuka зобов'язаний діду солістки гурту Нати Жижченко, – Олександрові Шльончику, майстру фольклорних музичних інструментів.\nТеги: музика, карантин, Onuka, музикант, Ната Жижченко\nOnuka розповіла про позитивні аспекти пандемії\n31 березня, 2020 12.54 |коментарів:\n21 лютого, 2020 12.46 |коментарів:


Вечірній Київ :: У Києві дорослих змусять щеплюватися\nУ Києві дорослих змусять щеплюватися\nРівень захворюваності на інфекційні захворювання у Києві нижчий, ніж в цілому по Україні.\n-Завдяки заходам з імунізації проведеним у 2017 році захворюваність на кір в місті зараз нижче, ніж в середньому по Україні. По країні цей показник складає 24 на 100 тисяч населення, у Києві – 17. Щодо захворюваності на інші вакцинокеровані інфекції – показник теж є нижчим, ніж в цілому по Україні, – розповів Роман Родина, заступник директора ДУ «Центр громадського здоров’я МОЗ України», під час прес-брифінгу в Українському кризовому медіа-центрі.\nПроблемою номер один у Києві є недостатній рівень поінформованості суспільства щодо важливості вакцинації, особливо – вакцинації дорослих.\n-На сьогоднішній день є факт, який підтверджує брак уваги саме до захисту дорослого населення – це показник захворюваності на кір. Станом на сьогодні за 2018 рік у Києві зареєстрували 197 випадків, 73% з яких – захворювання дорослих людей, – розповіла Олена Лукашевич, в.о. директора Київського міського центру громадського здоров’я.\nДля того, щоб підвищити рівень вакцинації серед населення, певні зміни впроваджують на рівні законодавства. «Міністерство охорони здоров’я дорозробляє відповідні нормативно правові акти по змінах маршрутизації пацієнтів та по ущільненню графіку календаря щеплень, щоб це було зручніше дорослому населенню і батькам», – деталізувала Олена Лукашевич.


Оце так: У Києві детектив НАБУ збив пішохода\nвівторок, 3 квітень 2018, 15:41\nПотерпілий перебуває в лікарні.\nУ Києві вночі, 2 квітня, детектив Національного антикорупційного бюро України на автомобілі збив людину, повідомляють Патріоти України.\n"У відповідь на запити ЗМІ повідомляємо, що детектив НАБУ став учасником дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої постраждав пішохід", - сказали в прес-службі НАБУ "Українським Новинам".\nСам детектив НАБУ співпрацює зі слідством. Експертиза показала, що управління транспортним засобом водій здійснював в тверезому стані. З'ясовуються обставини ДТП: вивчаються відеоматеріали, проводиться опитування свідків.