Читати Данієль Дефо «Робінзон Крузо (сторінка 9)» | Портфель\nРобінзон Крузо (сторінка 9)\nІ все ж цей сон підказав мені, що єдиним для мене способом вирватися на волю було захопити якогось дикуна, причому, якщо можна, одного з тих нещасних, засуджених на з’їдення, котрих вони привозили з собою як полонених. Але тут я натрапив на велику перешкоду: для того, щоб захопити потрібного мені дикуна, я мусив напасти на всю ватагу людожерів і перебити їх усіх до одного. Такий замір був не тільки відчайдушним кроком, не тільки вселяв мало надії на успіх, але й сама дозволеність його здавалась мені дуже сумнівною. Душа моя здригалась на саму думку про те, що мені доведеться пролити стільки людської крові, нехай і заради власного визволення. Не буду повторювати всіх аргументів, які я наводив проти такого вчинку, бо я перелічив їх уже раніше. Наводив я собі й протилежні докази, кажучи, що це мої смертельні вороги, що вони з’їдять мене при першій пагоді і що спроба визволитись від життя, гіршого за смерть, була б лише самообороною, самозахистом — так, немовби ці люди перші напали на мене. І все ж, повторюю, сама думка про те, що доведеться пролити людську кров, так жахала мене, що я ніяк не міг з нею примиритись.\nПісля довгих суперечок з самим собою, після довгих вагань,— бо всі ці аргументи глибоко бентежили мій розум,— переважило, нарешті, жагуче бажання визволитись. Найближче моє завдання було вигадати, як здійснити цей план. Але скільки я не сушив голови, нічого в мене не виходило. Нарешті я вирішив підстерегти дикунів, коли вони висядуть на острів, поклавшись в усьому іншому на випадок та заходи, підказані мені обставинами: хай буде, що буде.\nВідповідно до цього рішення, я почав настільки часто ходити на розвідку, що це мені страшенно надокучило: адже я марно чекав більше ніж півтора року. Весь цей час. я майже щодня ходив на південний та західний край острова дивитись, чи не під’їжджають човни з дикунами, але вони не з’являлись. Ця невдача дуже засмучувала й хвилювала мене, але цього разу моє бажання досягти своєї мети анітрохи не зменшилося, навпаки, чим більше віддалялось його здійснення, тим гострішим воно ставало. Одно слово, наскільки раніше я був обережний, стараючись не потрапити дикунам на очі, настільки тепер я нетерпляче шукав зустрічі з ними.\nМинуло вже півтора року, відколи я склав свій план, через те я почав уже вважати його нездійсненним. Тож уявіть собі мій подив, коли одного ранку я побачив на березі, на моєму боці острова, принаймні п’ять індіанських пірог. Усі вони були порожні: дикуни, що приїхали ними, кудись зникли з моїх очей. Я знав, що звичайно в кожну пірогу сідає четверо-шестеро чоловік, коли не більше, і тому численність непроханих гостей дуже мене бентежила. Я не уявляв, як я один упораюсь з двома чи трьома десятками дикунів. Спантеличений та стурбований, я засів у своєму замку, але приготувався до задуманої раніше атаки і вирішив діяти, якщо трапиться нагода. Я довго чекав, прислухаючись, чи не долине до мене гомін з боку дикунів, і, нарешті, згораючи від нетерпіння якнайшвидше дізнатись, що там діється, поставив свої рушниці під драбиною і виліз на вершину горба, як і звичайно, в два заходи. Вилізши, я став так, щоб моя голова не висувалась над горбом, і почав дивитись у підзорну трубу. Дикунів було не менше тридцяти. Вони розклали на березі вогнище і щось готували на ньому. Я не міг розібрати, як і що саме готували вони, а бачив тільки, як вони танцювали навколо вогню, вигинаючись та вихиляючись за своїм дикунським звичаєм.\nРаптом кілька чоловік відокремились від гурту й побігли в той бік, де стояли човни, а через якийсь час я побачив, що вони тягнуть до вогню двох нещасних, очевидно, призначених на убій, що до того, напевне, лежали зв’язані в човнах. Одного з них відразу ж звалили на землю, вдаривши по голові чимсь важким, мабуть, дрючком або дерев’яним мечем, яким звичайно користуються дикуни. Ще двоє-троє дикунів негайно взялися до роботи: розпороли йому живіт і заходились його патрати. Тим часом другий полонений стояв тут же і чекав своєї смерті. В цю мить нещасний, відчувши, що його не так пильнують, спалахнув надією на порятунок. Він раптом кинувся вперед і з неймовірною швидкістю побіг піщаним берегом прямо до мене, тобто в той бік, де було моє житло.\nПризнаюсь, я страшенно перелякався, коли побачив, що він біжить до мене, тим більше, що мені здалось, ніби вся ватага кинулась доганяти його. Отже, перша половина мого сну справдилась: дикун, за яким женуться, шукає, притулку в моєму ліску. Проте я не міг сподіватись, що здійсниться й друга половина цього сну, тобто, що решта дикунів не переслідуватиме своєї жертви і не знайде її там. Я залишився на своєму посту і дуже підбадьорився, коли побачив, що за втікачем женуться всього лише троє. Остаточно заспокоївся я, коли пересвідчився, що він біжить далеко швидше, ніж його переслідувачі, що відстань між ними дедалі збільшується і що, коли йому пощастить пробігти так іще з півгодини, вони його не піймають.\nВід мого замку їх відокремлювала бухточка, вже не раз згадувана мною на початку оповідання: та сама, куди я причалював з своїми плотами, коли перевозив майно з нашого корабля. Я ясно бачив, що втікач муситиме перепливти її, інакше його зловлять. Справді, він, не задумуючись, кинувся у воду, хоч був саме приплив, за яких-небудь тридцять помахів переплив бухточку, виліз на протилежний берег і, не сповільнюючи темпу, помчав далі. З трьох його переслідувачів тільки двоє кинулись у воду, а третій не наважився, бо, певне, не вмів плавати. Він нерішуче постояв на березі, подивився вслід двом іншим, а потім повільно пішов назад. З того, що сталося, читач зараз побачить, що він вибрав собі кращу долю.\nЯ помітив, що двом дикунам, які гнались за втікачем, треба було вдвоє більше часу, ніж йому, щоб перепливти бухточку. І тут я всім своїм єством відчув, що настав час діяти, коли я хочу придбати слугу, а може, й товариша чи помічника. Саме провидіння, думав я, закликає мене врятувати нещасного. Не гаючи часу, я збіг драбинами до підніжжя гори, взяв з собою рушниці, які я лишив унизу, так само швидко виліз знову нагору, спустився з другого боку й побіг до моря навперейми дикунам. Незабаром я опинився між утікачем та його переслідувачами, бо взяв найкоротший шлях і до того ж біг униз, по схилу горба. Почувши мої крики, втікач озирнувся і спочатку перелякався мене більше, ніж своїх ворогів. Я подав йому рукою знак повернути, а сам поволі пішов назустріч переслідувачам. Коли перший з них порівнявся зі мною, я збив його з ніг ударом приклада. Стріляти я боявся, щоб не привернути уваги решти дикунів, хоч на такій відстані навряд чи вони могли б почути мій постріл або побачити дим від нього. Коли перший з переслідувачів упав, його товариш спинився, очевидно, перелякавшись, і я швидко підбіг до нього. Але наблизившись, я побачив, що він тримає в руках лук і стрілу і цілиться в мене. Отже, я мусив діяти і першим же пострілом убив його. Нещасний утікач, побачивши, що обидва його вороги, як йому здавалось, упали мертві, спинився, але він був так наляканий вогнем і звуком пострілу, що розгубився, не знаючи — чи йти йому до мене, а чи тікати, і, мабуть, більше схилявся до того, щоб тікати. Я почав знову гукати й манити його до себе. Він зрозумів: ступив кілька кроків, спинився, потім знову ступив кілька кроків і знову спинився. Тоді тільки помітив я, що він труситься, як у пропасниці. Бідолаха, очевидно, вважав себе за мого полоненого і думав, що я вчиню з ним точнісінько так само, як я вчинив з його ворогами. Я знову поманив його до себе і взагалі старався підбадьорити його, як умів. Він підходив до непе все ближче, кожні десять-двадцять кроків падаючи навколішки на знак вдячності за порятунок. Я ласкаво посміхався до нього і манив його рукою. Нарешті, підійшовши зовсім близько, він знову впав навколішки, поцілував землю, притулився до неї обличчям, взяв мою ногу й поставив її собі на голову. Мабуть, останній порух означав, що він присягається бути моїм рабом до самої смерті. Я підвів його, поплескав по плечу і, як міг, старався показати, що йому не слід боятись мене. Але справа, яку я розпочав, не була ще закінчена. Дикун, звалений ударом приклада, був не забитий, а лише приголомшений, і я помітив, що він починає приходити до пам’яті. Я привернув до нього увагу врятованого, показуючи, що ворог живий. У відповідь на це він сказав кілька слів своєю говіркою, і хоч я нічого не зрозумів, але самі звуки його мови були для мене солодкою музикою, бо більше ніж двадцять п’ять років я не чув людського голосу, коли не рахувати свого власного. Але тепер я не мав часу роздумувати: дикун, якого я приголомшив, настільки опритомнів, що уже сидів на землі, і я помітив, що мій дикун перелякався. Бажаючи його заспокоїти, я прицілився в його ворога з другої рушниці. Але тут мій дикун (так я буду звати його надалі) почав показувати мені мигами, щоб я дав йому тесак, який висів у мене через плече. Я дав йому цю зброю. Дикун зараз же підбіг до свого ворога і одним махом відтяв йому голову. Він зробив це так спритно й вправно, що жоден німецький кат не міг би зрівнятися з ним. Таке вміння орудувати тесаком дуже здивувало мене, бо цей дикун у своєму житті бачив, мабуть, тільки дерев’яні мечі. Тільки згодом я довідався, що дикуни вибирають для своїх мечів таке тверде й важке дерево і так вигострюють його, що одним ударом можуть відтяти голову чи руку. Кінчивши свою справу, мій дикун вернувся до мене з веселим і врочистим виглядом, виконав цілу низку незрозумілих мені рухів, а потім поклав коло мене тесак і голову вбитого ворога.\nДикун відповів мені теж на мигах, що треба раніше закопати мерців, щоб його вороги не знайшли їх, коли прийдуть на це місце. Я згодився, і він зараз же став до роботи. За кілька хвилин він руками викопав у піску таку глибоку яму, що в ній легко могла вміститись одна людина; потім переніс у цю яму одного з убитих і засипав його землею. Так само вправно впорався він і з другим мерцем. Уся церемонія похорону забрала в нього не більше як чверть години. Коли він скінчив, я знову подав йому знак іти за мною і повів його не до свого замку, а зовсім в інший бік — у віддалену частину острова, до своєї печери. Отже, я не дав своєму сну здійснитись у цій частині: дикун не шукав притулку в моєму ліску.\nЦе був гарний хлопець, високий на зріст, бездоганно збудований, з рівними, міцними руками й ногами і добре розвиненим тілом. На вигляд йому було років двадцять шість. В його обличчі не було нічого дикого або жорстокого. Це було мужнє обличчя з м’яким і ніжним виразом європейця, особливо коли він посміхався. Волосся в нього було довге й чорне, але не кучеряве, як овеча вовна; лоб високий і широкий; очі жваві й блискучі; колір шкіри не чорний, а смуглий, проте не того жовто-рудого гидкого відтінку, як у бразильських або віргінських індіанців, а скоріше оливковий, дуже приємний для очей, хоч його й важко описати. Обличчя в нього було кругле й повне, ніс — невеликий, але зовсім не приплющений, як у негрів. До того ж у нього був гарно окреслений рот з тонкими губами і правильної форми, білі, немов слонова кістка, чудові зуби.\nПроспавши або, вірніше, продрімавши з півгодини, він прокинувся й вийшов до мене. Я саме доїв своїх кіз у загоні біля печери. Побачивши мене, він відразу ж підбіг і ліг переді мною на землю, показуючи всією своєю позою найсмиреннішу вдячність і виробляючи при цьому всім тілом безліч чудернацьких рухів. Припавши обличчям до землі, він знову поставив собі на голову мою ногу і всіма приступними йому засобами старався довести свою безмежну відданість та покірність і дати мені зрозуміти, що з цього дня він буде моїм слугою довіку. Я зрозумів багато дечого з того, що він хотів мені сказати, і постарався пояснити йому, що я дуже задоволений ним. Відразу ж я почав говорити з ним і вчити його відповідати. Насамперед я сказав йому, що його ім’я буде П’ятниця, бо цього дня я врятував йому життя. Після цього я навчив його вимовляти слово «господар» і дав йому зрозуміти, що це моє ім’я; навчив вимовляти «так» та «ні» і розтлумачив значення цих слів. Я дав йому молока в череп’яному глечику, надпивши спочатку сам та вмочивши в нього хліб; я дав йому також коржа, щоб він наслідував мій приклад. П’ятниця з охотою послухався і на мигах показав, що їжа йому до смаку.\nМи пробули з ним ніч у печері, а як тільки розвиднілось, я дав йому знак іти за мною. Я показав йому; що хочу одягти його, з чого він, як видно, дуже зрадів, бо був зовсім голий. Коли ми проходили мимо того місця, де були закопані вбиті нами дикуни, він показав мені прикмети, якими він позначив ями, і почав подавати знаки, що нам треба викопати обидва трупи і з’їсти їх. Тоді я постарався показати йому якомога виразніше свій гнів та огиду до цього,— показати, що мене нудить на саму думку про це, і владним жестом звелів відійти від ям, що він і виконав якнайпокірніше. Після цього я повів його на вершину горба подивитись, чи поїхали вже дикуни. Вийнявши підзорну трубу, я направив її на те місце берега, де вони були напередодні, але їх не було вже й сліду, не видно було й жодного човна. Мені стало ясно, що вони поїхали геть, не потурбувавшись шукати своїх зниклих товаришів.\nАле цього відкриття для мене було надто мало. Набравшись духу і згоряючи від цікавості, я взяв з собою мого П’ятницю, озброївши його тесаком та луком зі стрілами, якими, як я вже мав нагоду пересвідчитись, він орудував дуже майстерно. Крім того, я дав йому нести одну з моїх рушниць, а сам узяв дві інші, і ми пішли на те місце, де напередодні бенкетували дикуни. Мені хотілось мати про них докладніші відомості. Коли ми прийшли туди, перед нашими очима постала така жахлива картина, що в мене завмерло серце і захолола кров у жилах. Справді, видовище було моторошне, хоч П’ятниця й залишився байдужим. Увесь берег був засіяний людськими кістками, земля — закривавлена, скрізь валялись недоїдені шматки засмаженого людського м’яса, недогризки кісток та інші рештки кривавого бенкету, яким ці недолюдки відсвяткували свою перемогу над ворогами. Я знайшов три людські черепи, п’ять рук, розкидані по різних місцях кістки трьох-чотирьох ніг і багато частин кістяків. П’ятниця жестами розповів мені, що дикуни привезли з собою для бенкету чотирьох полонених; трьох вони з’їли, а четвертий був він сам. Наскільки можна було зрозуміти з його пояснень, у цих дикунів була велика битва з сусіднім вождем, одним із підданців якого був і він, П’ятниця. Вони забрали багато полонених і розвезли їх по різних місцях, щоб побенкетувати та з’їсти їх так само, як це зробила та ватага дикунів, що привезла своїх полонених на мій острів.\nЯ наказав П’ятниці зібрати всі черепи, кістки та шматки м’яса, звалити їх в одну купу, розкласти вогонь і спалити. Я помітив, що йому ще й досі дуже хотілось поласувати людським м’ясом і що його канібальські інстинкти надзвичайно стійкі. Але я виявив таке обурення на саму думку про це, що він не насмілився дати їм волю. Я всіма способами намагався пояснити йому, що вб’ю його, якщо він мене не послухає.\nЗнищивши сліди кривавого бенкету, ми вернулись до замку, і я негайно ж почав одягати свого слугу. Насамперед я дав йому полотняні штани, які вийняв із скрині бідолашного каноніра, знайденої на загиблому кораблі. Після маленької переробки вони прийшлись йому в міру. Потім я пошив йому куртку з козячого хутра, доклавши всього свого вміння, щоб зробити її якнайкраще (я був тоді вже досить вправним кравцем), і, нарешті, змайстрував йому шапку із заячих шкурок, дуже зручну й досить гарну. Отже, мій слуга на перший час був досить пристойно вдягнений і дуже задоволений тим, що тепер став схожий на свого господаря. Щоправда, спочатку він почував себе незручно в усьому цьому спорядженні; найбільше заважали йому штани, а рукави муляли під пахвами й натирали плечі, так що довелось переробити там, де вони завдавали йому турботи. Але потроху він призвичаївся до свого вбрання і почував себе в ньому добре.\nДругого дня, вернувшись з ним до свого житла, я почав думати, куди б мені примістити його. Нарешті, щоб улаштувати його зручніше і водночас почувати себе спокійно, я нап’яв йому маленький намет між двома стінами моєї фортеці — внутрішньою і зовнішньою; оскільки сюди виходив надвірний хід з моєї комори, то я влаштував у ньому двері з товстих дощок і міцних планок і припасував їх так, що вони відчинялись досередини, а на ніч замикались на засув; драбини я теж забирав до себе. Отже, П’ятниця ніяк не міг потрапити до мене у внутрішню, огорожу, а коли б і надумав увійти, то неодмінно зчинив би шум і збудив мене. Річ у тім, що вся моя фортеця у внутрішній огорожі, де стояв мій намет, являла собою критий двір. Дах був зроблений з довгих жердин, що одним кінцем спиралися на гору. Ці жердини я укріпив поперечними балками, а замість тесу товсто обшив їх рисовою соломою, твердою, як очерет. У тому ж місці даху, яке я залишив незакритим для того, аби входити по драбині, я припасував щось ніби спускні двері, які падали з великим гуркотом, як тільки їх трохи натиснути ззовні. Всю зброю на ніч я забирав до себе.\nАле всі ці заходи були цілком зайві. Ніхто ще, мабуть, не мав такого ласкавого, такого вірного й відданого слуги, як мій П’ятниця: ні гнівливості, ні впертості, ні свавілля; завжди добрий і послужливий, він прихилився до мене, як до рідного батька. Я певен, що, коли б треба було, він віддав би за мене життя. Свою вірність він довів не раз, отож незабаром у мене зникли найменші сумніви, і я переконався, що зовсім не потребую перестороги.\nРозмірковуючи про все це, я собі на диво доходив висновку, що хоч з божої волі багато створінь позбавлені можливості дати належний напрям своїм душевним здатностям, однак вони обдаровані ними в такій самій мірі, як і ми. Як і у нас, у них є розум, почуття прихильності, доброта, визнання своїх обов’язків, вдячність, вірність у дружбі, здатність обурюватись несправедливістю — словом, усе потрібне, щоб робити й сприймати добро. А коли богові буває вгодно дати їм нагоду застосувати, як належить, ці здатності, вони користуються ними так само охоче, ні, навіть з більшою охотою, ніж ми. І мені завдавала часом великого суму думка, що ми дуже мало користуємось усім цим,— як засвідчує ряд прикладів,— хоч наш розум осяяний світлом освіти, а душевні сили — духом божим і розумінням його заповідей. І чому богові було вгодно сховати це спасенне знання від стількох мільйонів людей, котрі (якщо судити по цьому бідолашному дикунові) знайшли б для нього краще застосування, ніж це робимо ми самі?\nОсь чому я заходив іноді дуже далеко, насмілюючись звинувачувати провидіння в несправедливості такого довільного розподілу благ, коли істину ховають від одних, щоб віддати її іншим, і все-таки вимагають виконання обов’язків однаково від усіх. Але тут мої думки уривались і завершувались таким висновком: по-перше, ми не знаємо, чи всі будуть засуджені за тією самою істиною або заковом, оскільки бог, будучи з своєї природи безконечно благий і справедливий, засудить не тих із своїх створінь, хто не пізнав його, а тих, хто провинив проти законів своєї совісті, як каже святе письмо, хоч би його сутність й не була для них відкрита; по-друге, всі ми лише глина в руках гончаря, і ніякий посуд не може спитати в свого творця: «Нащо ти сотворив мене таким, який я є?»\nТа вернімось до мого нового товариша. Він мені дуже сподобався, і я взяв собі за обов’язок навчити його всього, що могло бути для нього корисним, а головне — говорити й розуміти мої слова. Він виявив себе дуже здібним учнем, завжди веселим і завжди ретельним. Він так радів, коли розумів мене або йоли йому щастило пояснити мені свою думку, що для мене була справжня втіха вчити його. Відколи він оселився зі мною, мені жилось так легко й приємно, що коли б я міг почувати себе в безпеці від дикунів, то, напевне, без жалю погодився б лишитись на острові довіку.\nДнів через два по тому, як я привів П’ятницю до свого замку, мені спало на думку, що, коли я хочу відзвичаїти його від жахливої звички їсти людське м’ясо, то треба прищепити йому смак до іншої страви. Отже, одного ранку, йдучи до лісу, я взяв його з собою. Я гадав зарізати козеня з моєї отари, принести його додому й зварити, але дорогою я побачив під деревом дику козу з двома козенятами. «Стривай!» — сказав я П’ятниці, схопивши його за руку. Подавши йому знак не рухатись, я націлився, вистрілив і вбив одне з козенят. Бідолашний дикун, що бачив уже, як я вбив здалеку його ворога, але не мав найменшого уявлення, яким чином це сталося, був страшенно вражений. Він затремтів, похитнувся і трохи не знепритомнів. Він не бачив козеняти, в яке я цілився, а підняв трохи полу своєї куртки й заходився мацати, чи він не поранений. Бідолаха гадав, мабуть, що я хотів убити його, впав переді мною навколішки, став обнімати мої ноги й дуже довго говорив щось своєю мовою. Я, певна річ, не зрозумів його, але було ясно, що він просить не вбивати його.\nМені скоро пощастило переконати П’ятницю, що я зовсім не збираюсь чинити йому шкоди. Я взяв його за руку, засміявся і, показуючи на вбите козеня, наказав збігати по нього, що він і виконав. Поки він порався коло козеняти і виявляв своє здивування, не розуміючи, яким способом його вбито, я знову зарядив рушницю. Трохи згодом я побачив на дереві, на відстані пострілу від мене, великого птаха, якого я прийняв за яструба. Бажаючи дати П’ятниці невеличку наочну науку, я покликав його до себе, показав пальцем спершу на птаха,— як виявилось, то був не яструб, а папуга,— потім на рушницю, далі на землю під тим деревом, де сидів птах, закликаючи його подивитись, як він упаде. Нарешті я вистрілив, і він справді побачив, що папуга впав. П’ятниця й цього разу перелякався, незважаючи на мої пояснення. Здивування його було тим більшим, що вів не бачив, як я заряджав рушницю, і гадав, мабуть, що в ній сидить якась чарівна руїнницька сила, що на всякій відстані несе смерть людині, звірові, птиці і взагалі всякій живій істоті. Довго ще не міг він отямитись від подиву, якого наганяв на нього кожний мій постріл; здається, коли б я дозволив йому, він почав би обожнювати мене й мою рушницю. Спочатку він не зважувався доторкнутись до рушниці і розмовляв з нею, як з живою істотою, коли був близько від неї. Він признавався мені потім, що просив рушницю не вбивати його.\nТа повернемось до подій того дня. Коли П’ятниця трохи оговтався від переляку, я наказав йому принести мені забиту птицю. Він одразу пішов, але забарився, шукаючи, бо виявилось, що папугу я не вбив, а лише поранив, і він відлетів досить далеко від того місця, де я його підстрелив. Нарешті П’ятниця все-таки знайшов його і приніс. Оскільки було очевидно, що П’ятниця й досі не зрозумів, як працює рушниця, то я скористався його відсутністю і знову зарядив рушницю, на випадок, коли б ми знову спіткали яку-небудь дичину, але нам більше нічого не трапилось. Я приніс козеня додому і того ж вечора оббілував його якомога краще. Потім відрізав чималий кусок свіжої козлятини, зварив його в череп’яному горщику, і в мене вийшов чудовий бульйон. Я поїв спершу сам, а тоді почастував П’ятницю. Страва йому дуже сподобалася, тільки він дивувався, чому я їм юшку та м’ясо з сіллю. Він став жестами показувати мені, що так несмачно. Взявши в рот трошки солі, він заходився відпльовуватись і вдавати, ніби його нудить від неї, а після пополоскав рот водою. Тоді я теж узяв у рот шматочок м’яса без солі й почав плювати, показуючи, що мені бридко їсти без солі. Але це не справило на П’ятницю ніякого враження, і я так і не зміг привчити його солити м’ясо або суп. Минуло багато часу, поки він почав класти сіль у їжу, та й то дуже мало.\nОтак нагодувавши мого дикуна вареним м’ясом та юшкою, я вирішив почастувати його другого ж дня смаженим козеням. Я засмажив його над вогнищем, як це мені траплялось бачити в Англії. З обох боків вогнища я встромив у землю дві жердини, закріпив між ними поперечину, повісив на неї шматок козлятини й перевертав його, поки він не засмажився. П’ятниця нетямився від моєї витівки, а коли він покуштував мою печеню, то його задоволення не мало меж. Найкрасномовнішими жестами він дав мені зрозуміти, як подобається йому ця страва, і нарешті заявив, що ніколи вже більше не їстиме людського м’яса. Певна річ, це мене дуже втішило.\nДругого дня я посадив його за роботу: загадав молотити та віяти ячмінь, показавши спочатку, як я це роблю. Він швидко зрозумів і взявся до праці дуже пильно, особливо коли довідався, що це робиться для того, щоб випікати з зерна хліб: я замісив при ньому тісто і спік хліб. Незабаром П’ятниця став справлятись з цією роботою не гірше за мене.\nОскільки тепер замість одного їдця я мав двох, то мені треба було збільшити своє поле та сіяти більше зерна. Я вибрав більшу ділянку землі й заходився обгороджувати її так само, як і попередні. П’ятниця не тільки дуже старанно, а й з явною охотою допомагав мені в цій роботі. Я пояснив йому, навіщо вона, сказавши, що це буде нове поле, бо нас тепер двоє і хліба треба вдвічі більше. Його дуже зворушило, що я так дбаю про нього. Він, як умів, старався мені розтлумачити, що розуміє, наскільки тепер, коли він зі мною, побільшало в мене клопотів. Він пояснив також, що ретельно працюватиме, коли я дам йому роботу і покажу, як її виконувати.\nЦе був найщасливіший рік мого життя на острові. П’ятниця навчився досить добре говорити по-англійському. Він знав назви майже всіх речей, про які я міг його запитати, і всіх місць, куди я міг його послати. Він дуже любив розмовляти зі мною. Отак знову знайшлося заняття для мого язика, що стільки років байдикував,— я маю на увазі вимову членоподільних звуків. Крім утіхи, яку я мав з наших бесід, сама присутність цього хлопця була для мене неабиякою радістю, так припав він мені до серця. Щодня більше чарувала мене його чесність та щирість. Потроху я всією душею прихилився до нього, та й він полюбив мене так, як, гадаю, доти не любив нікого.\nЯкось мені захотілось дізнатися, чи не тужить він за батьківщиною і чи не хоче вернутись додому. А що на той час він уже досить вільно володів англійською мовою і міг відповідати майже на всі мої запитання, то я спитав його, чи перемагало коли-небудь у битвах плем’я, до якого він належав. Він посміхнувся й відповів: «Атож. Ми завжди битись краще»,— тобто завжди б’ємось краще, ніж інші, хотів він сказати. Потім між нами відбувся такий діалог:\nГ о с п о д а р. Отже, ви завжди б’єтесь краще. А як же трапилось, що тебе взяли в полон, П’ятнице?\nП’ я т н и ц я. А моя плем’я все-таки багато побило.\nГ о с п о д а р. Але коли твоє плем’я побило їх, то як же сталося, що тебе забрали?\nП’ я т н и ц я. Їх більше, ніж моє плем’я, в тому місці, де я був. Вони забрали один, два, три та мене. Наші побили їх у іншому місці, там, де мене не було. Там наші забрали один, два, три, велику тисячу.\nГ о с п о д а р. Тоді чому ж ваші не визволили вас від ворогів?\nП’ я т н и ц я. Ті повели один, два, три та мене й посадили в човен, а наше плем’я човна не було.\nГ о с п о д а р. Гаразд. А скажи мені, П’ятнице, що роблять ваші зі своїми полоненими? Теж куди-небудь відвозять на човнах, а потім з’їдають, як ті, чужі?\nП’ я т н и ц я. Авжеж, наші теж їдять людей; всі їдять.\nГ о с п о д а р. А куди вони їх відвозять?\nП’ я т н и ц я. Різні місця — куди захочуть.\nГ о с п о д а р. А сюди привозять?\nП’ я т н и ц я. Аякже, і сюди привозять. Різні місця.\nГ о с п о д а р. А ти бував тут з ними?\nП’ я т н и ц я. Бував. Там бував (показує на північно-західний край острова, що правив, очевидно, за місце зборів його одноплемінників).\nЯк з’ясувалося, мій слуга П’ятниця бував раніше в числі дикунів, що відвідували далекі береги мого острова, і брав участь у канібальських бенкетах на зразок того, на якому згодом і сам він опинився як жертва. Коли через якийсь час я набрався духу повести його на той берег, про який я вже згадував, П’ятниця зараз же впізнав місцевість і розповів мені, що одного разу, коли він приїздив на острів зі своїми, вони на цьому самому місці вбили й з’їли двадцять чоловіків, двох жінок і одну дитину. Він не знав, як сказати англійською мовою «двадцять», і, щоб пояснити мені, скільки людей вони тоді з’їли, поклав двадцять камінців один коло одного і попросив мене перелічити їх.\nЯ розповідаю про ці розмови з П’ятницею, бо вони правлять за вступ до дальшого. Після описаного діалогу я запитав його, чи далеко до материка від мого острова та чи часто гинуть їхні човни, перепливаючи цю відстань. Він відповів, що путь цілком безпечна і що жоден з їхніх човнів не загинув, бо там течія і вітер ранками завжди в один бік, а вечорами — в протилежний.\nСпочатку я думав, що течія, про яку говорив П’ятниця, залежить від припливу та відпливу, але згодом дізнався, що вона становить продовження могутньої ріки Оріноко, бо саме проти її гирла лежить мій острів. А смуга землі на захід та північний захід від мого острова, яку я вважав за материк,— це великий острів Тринідад, розташований на північ від гирла тієї самої ріки. Я ставив П’ятниці тисячі запитань про цю землю та її мешканців: які там береги, яке море, які племена живуть поблизу. Він дуже охоче розповідав усе, що знав сам. Розпитував я його й про те, як звуться різні племена, що мешкають у тих місцях, але дізнався небагато. Він правив одно: «Каріб, Каріб». Неважко було здогадатись, що він говорить про караїбів, котрі, як це показано на наших картах, живуть саме в цій частині Америки, населяючи всю прибережну смугу від гирла Оріноко до Гвіани і далі, до острова Санта-Марти. П’ятниця розповів мені також, що далеко «за місяцем», тобто в тій країні, де сідає місяць, або, іншими словами, на захід від його батьківщини, живуть такі самі, як і я, білі бородаті люди (тут він показав на мої довгі бакенбарди, про які я вже згадував) і що ці люди вбили багато інших людей. Як я зрозумів, він говорив про іспанців, що вславились на цілий світ своїми жорстокостями в Америці, де в усіх племенах пам’ять про них Переходить від батька до сина.\nНа моє запитання, чи не знає він способу переправитись з нашого острова до тих білих людей, П’ятниця відповів:\n— Аякже, треба пливти два човен.\nЯ довго не розумів, що хотів він сказати своїм «два човен», але нарешті, хоч і з великими труднощами, догадався, що він має на увазі велике судно, як два човни завбільшки.\nЦя розмова дуже втішила мене. Від того дня в мене народилася надія, що рано Чи пізно я вирвуся з свого ув’язнення і що допоможе мені в цьому мій бідолашний дикун.\nПротягом мого довгого спільного життя з П’ятницею, коли він навчився говорити зі мною і розуміти мене, я завжди старався закласти в його душу основи релігії. Якось я спитав його: «Хто тебе зробив?» Бідолаха не зрозумів мене. Він думав, що я його запитую, хто його батько. Тоді я заходився коло нього з другого краю і спитав, хто зробив море та землю, де ми ходимо, хто зробив гори та ліси. І він відповів мені: «Старий на ім’я Бенамукі, що живе ген-ген далеко». Він не міг нічого розповісти мені про цю поважну особу, крім того, що Бенамукі — дуже старий, багато старіший, ніж море та земля, старіший, ніж місяць та зорі. А коли я запитав його, чому все суще не поклоняється цьому старому, якщо він створив усе, обличчя П’ятниці стало дуже серйозним, і він простодушно відповів:\n— Усі на світі кажуть до нього «О»!\nПотім я запитав, чи йдуть кудись люди його племені після смерті, і він сказав на це:\n— Всі вони йдуть до Бенамукі.\n— І ті, кого вони з’їдають,— спитав я,— теж ідуть до Бенамукі?\n— Теж,— відповів він.\nТак почав я вчити його пізнавати істинного бога. Я сказав, що великий творець усього сущого живе високо вгорі (я показав на небо) і керує світом з допомогою тієї ж влади і того ж провидіння, якими він створив його, що він всемогутній, може зробити з нами все, що захоче, все дати і все відібрати. Так поступово відкривав я йому очі. Він слухав з великою увагою. З радісним зворушенням поставився він до мого оповідання про Ісуса Христа, посланого на землю спокутувати наші гріхи; про наші молитви богові, що завжди чує нас, хоч він і на небесах. Одного разу він сказав мені:\n— Коли ваш бог живе вище за сонце і все ж таки чує вас, то, виходить, він більший від Бенамукі, бо Бенамукі не так далеко, а чує нас лише на високих горах, де він живе, коли ми ходимо туди розмовляти з ним.\n— А ти ходив коли-небудь на ті гори, щоб розмовляти з ним? — спитав я.\n— Ні,— відповів він,— молодь ніколи не ходить, а ходять лише старі, яких ми звемо «увокекі» (скільки я міг зрозуміти з його пояснень, їхнє плем’я називає так своїх священиків чи жерців). Увокекі ходять туди й говорять там: «О!» (його мовою це означало: моляться),— а потім приходять додому й кажуть усім, що говорив їм Бенамукі.\nЗ усього цього я зробив висновок, що священики є навіть у найтемніших язичників і що мистецтво повивати релігію таємницею, щоб забезпечити повагу народу до духовенства, можна знайти не тільки в римських католиків, а, мабуть, в усьому світі, навіть серед найдикіших і найбрутальніших варварів.\nЯ всіма способами намагався пояснити П’ятниці це шахрайство і сказав йому, що запевнення їхніх дідів, ніби вони ходять на гори говорити «О!» богові Бенамукі і ніби він оповіщає їм там свою волю,— чистісінька брехня, а якщо вони з ким-небудь і розмовляють на горі, то хіба що зі злим духом. Тут я докладно розказав про диявола, про його повстання проти бога, про його ненависть до людей та про її причини; про те, як він удає з себе бога серед народів, не просвічених словом божим, і примушує їх поклонятись йому замість бога; яких хитрощів уживає він, щоб занапастити людський рід, як він потай пролазить у нашу душу, потураючи нашим пристрастям, як він уміє наставляти нам пастки, пристосовуючись до наших нахилів, і таким чином примушує людину спокушати саму себе та з доброї волі йти на загибель.\nЯ бачив, що куди важче дати П’ятниці правдиве уявлення про диявола, ніж прищепити йому думку про існування бога. Природа допомагала всім моїм аргументам, якими я доводив необхідність існування великої першопричини, панівної і керівної сили, таємничого й могутнього провидіння та справедливість вшанування того, хто створив нас, і таке інше. Та нічого переконливого я не міг навести, щоб у П’ятниці створилось уявлення про злого духа, про його походження, його природу і, особливо, про його нахил чинити зло самому та примушувати нас робити зло.\nОдного разу бідолашний дикун збентежив мене запитанням, власне, цілком природним і невинним, на яке, однак, я не знав, що відповісти. Я багато говорив йому про могутність бога, про його велику огиду до гріха і про те, як вій карає вогнем тих, хто чинить кривду, про те, що він створив усе й може за одну мить знищити все на світі; і він увесь час слухав дуже уважно.\nПісля цього я розповів йому, як диявол змагається з богом у серці людини і вживає всіх хитрощів та підступів, щоб розладнати добрі наміри провидіння й зруйнувати царство Христа на землі.\n— Гаразд,— мовив П’ятниця,— ти кажеш, бог дуже сильний та великий; хіба ж він не такий сильний, як диявол?\n— Ще б пак, П’ятнице,— відповів я,— бог сильніший і могутніший за диявола, і тому ми благаємо бога, щоб він повалив і кинув його в безодню, щоб він дав нам силу опиратись його спокусам і відвів від нас його вогненні стріли.\n— Але,— заперечив він,— якщо бог сильніший і могутніший за диявол, то чому він не вб’є його, щоб не було більше зло?\nЙого запитання дивно вразило мене, бо, хоч я й був тепер уже старою людиною, але в богослов’ї я був тільки початківець і не зовсім до ладу вмів відповідати на казуїстичні запитання й розв’язувати труднощі. Спочатку я не знав, що відповісти, вдав, ніби не розчув його, і перепитав, що він сказав. Та він надто серйозно домагався відповіді, щоб забути своє запитання, і повторив його такими самими каліченими словами, що й раніше. Зібравшись трохи з думками, я сказав:\n— Наприкінці бог суворо покарає диявола, він береже його до дня Страшного суду, коли вкине його в бездонну прірву, де він горітиме у вічному вогні.\nПроте ця відповідь не задовольнила П’ятницю. Він глянув на мене, повторюючи мої слова:\n— Береже... наприкінці... Не розумію, чому не вбити диявол тепер, не вбити його давно?\n— А ти краще запитай мене,— сказав я,— чому бог не вб’є тебе й мене; адже ми теж чинимо зло та ображаємо його, але він береже нас, щоб ми розкаялись і для того, щоб згодом нам простити.\nВін замислився і потім надзвичайно палко відповів;\n— Гаразд, гаразд... так, виходите, ти, я, диявол, усі чинити зло... береже... покаятись... бог простить усі.\nЦими словами він остаточно доконав мене, і вони мені ясно показали, що хоча прості й природні здогади ведуть розумне створіння до пізнання бога та шанобливого служіння йому, як вищій істоті, однак тільки божественне одкровення може дати нам пізнати Ісуса Христа, нашого визволителя, посередника, оборонця й заступника нашого коло підніжжя престолу Всевишнього. Ніщо, кажу я, крім одкровення, не може дарувати всього цього нашій душі, і тому Євангеліє господа нашого й спасителя Ісуса Христа, тобто саме слово боже та дух святий, обіцяні народові для науки,— це конче потрібні наставники душ наших у істинному пізнанні бога і шляхів до врятування.\nОсь через що я ухилився від продовження цієї розмови, й швидко підвівся, ніби згадавши про невідкладну справу, потім вигадав привід, щоб послати кудись П’ятницю, а сам почав гаряче просити бога дати мені спроможність навчити це бідолашне створіння, одухотворити його серце й підготувати до пізнання бога в Христі, примирити його з ним. Я просив усевишнього керувати мною в проповіді слова божого, щоб переконати темного дикуна, відкрити йому очі і врятувати його душу.\nКоли П’ятниця повернувся, я розпочав з ним довгу розмову про спокутування гріхів наших визволителем усього світу і про євангельську істину, що провіщається з неба, тобто про каяття перед богом та про віру в Ісуса Христа. Я пояснив, як умів, чому всеблагий наш визволитель прибрав подоби не ангела, а нащадка Авраамового, і що через це впалі ангели не зможуть спастись, бо він прийшов тільки для загиблих овець із дому Ізраїля, і таке інше.\nОдному богу відомо, що в моїх оповіданнях було більше добрих намірів, ніж знань. Навчаючи й наставляючи П’ятницю на розум, я вчився й сам: багато такого, чого я раніше не знав зовсім або не обміркував як слід, тепер ясно поставало у свідомості. Ніколи досі я ще з таким запалом не припадав до наснажливого джерела істини. Не певен, чи збудив я добрі почуття в цього бідолахи, але все-таки я мав підставу дякувати небу за те, що воно послало його. Смуток мій трохи розвіявся, життя стало для мене приємнішим. І коли я згадав, що, приречений на відлюдництво, я звернув свій погляд на небо не тільки для того, щоб побачити мстиву руку провидіння, але й для того, аби стати знаряддям спасіння життя, а може, й душі бідолашного дикуна — привівши її до пізнання віри й учення Христа,— тоді серце моє сповнилось невимовною радістю, і я щиро тішився, що мене занесло на острів, який раніше я вважав за найжахливішу для себе кару.\nУ такому вмиротвореному настрої я перебув решту часу свого заслання. Бесіди з П’ятницею забирали в мене все дозвілля, і я прожив три роки приємно й цілком щасливо, коли на землі можливе цілковите щастя. Мій дикун став тепер добрим християнином, багато кращим за мене, хоч я сподіваюсь — і дякую за це творцеві,— що обидва ми однаковою мірою буди в покутному настрої й покладали надію на господню ласку. Ми могли читати тут слово боже і, дослухаючись до нього, були не далі від бога, ніж якби жили в Англії.\nЯ завжди намагався, у міру своїх сил, пояснити П’ятниці значення прочитаного, і він своїми розважливими запитаннями допомагав мені, як я казав уже, краще й глибше вивчити святе письмо. Не можу не згадати тут і про те, що спостеріг я за свого самітницького життя, а саме: вчення про пізнання бога та вчення Ісуса Христа викладене в слові божому так ясно й просто, що саме вже читання його було для мене невимовною втіхою. Саме це читання дало мені змогу зрозуміти мій обов’язок і підготувало мене до щиросердого каяття; воно спонукало мене всією душею полюбити спасителя, це джерело життя й визволення; воно цілком змінило моє життя, схиливши мене до безумовного виконання всіх заповідей божих. Це ж таки читання просвітило мого бідолашного дикуна й зробило його таким християнином, рівних якому я мало знав у своєму житті.\nЩо ж до всіляких тонкощів у тлумаченні Біблії — тих богословських коментарів, з приводу яких точилося стільки дискусій, суперечок та сварок,— то нам до них було байдуже. Так само мало цікавили нас питання церковного управління й те, яка церква краща. Усі ці деталі нас не обходили, та й кому вони потрібні? Я не бачу найменшої користі від того, якби ми досконально вивчили всі ті спірні пункти, що наробили стільки колотнечі в світі. Слово боже було нашим дороговказом до спасіння, а надійнішого за нього я не знаю... Але я мушу повернутись до мого оповідання й викласти всі події по порядку.\nКоли ми з П’ятницею познайомилися ближче і він уже міг не тільки розуміти майже все, що я йому говорив, а й сам почав досить швидко розмовляти покрученою англійською мовою, я розповів йому історію моїх пригод, особливо те, як я потрапив на цей острів, скільки років прожив на ньому і як я провів ці роки. Я відкрив йому таємницю пороху та куль (бо для нього де справді була таємниця) і навчив стріляти. Я подарував йому ніж, що дуже обрадувало його, і зробив йому портупею, на зразок наших англійських портупей для тесаків, але замість тесака я дав йому сокиру, бо вона була не тільки доброю зброєю в багатьох випадках, а й дуже корисною річчю при всякій нагоді.\nЯ розповів П’ятниці про європейські країни, зокрема про Англію, пояснивши, що я звідти родом. Я описав, як ми живемо, як правимо службу божу, як поводимось один з одним, як торгуємо по всіх частинах світу, переправляючись на кораблях. Я розповів йому про аварію корабля, на якому я побував, і показав місце, де колись лежали його рештки, що їх тепер віднесло в море.\nЯ показав йому й рештки шлюпки, на якій ми рятувались і яку згодом, як я вже казав, викинуло на острів. Ця шлюпка, яку я не мав сили зрушити з місця, тепер зовсім розвалилась. Побачивши її, П’ятниця замислився і довго мовчав. Я спитав його, про що він думає, і він відповів:\n— Я бачив шлюпка, як ця: плавав те місце, де мій народ.\nЯ довго не міг зрозуміти, що він хотів сказати, але нарешті, після довгих розпитувань, виявилось, що таку саму шлюпку прибило до тієї землі, де живе його плем’я. Я зараз же подумав, що якийсь європейський корабель розбився коло тих берегів і ту шлюпку зірвало з нього хвилями. Але чомусь мені не спало на думку, що в шлюпці могли бути люди, і, розпитуючи далі, я цікавився лише шлюпкою.\nП’ятниця описав мені її дуже докладно, але лише тоді, колії він жваво додав наприкінці: «Білі люди не потонули, ми їх урятували»,— я зрозумів його краще і запитав, чи були в шлюпці білі люди.\n ...всі ми лише глина в руках гончаря...— Мається на увазі біблійне порівняння глини в руках гончаря з людиною в руках бога.\n Тринідад — острів у Карибському морі.\n Санта-Марта (Сен-Мартен) — острів на крайньому північному сході Малих Антильських островів у Карибському морі.\n Старий Бенамукі.— Ім’я «доброго духа» вигадане Дефо на підставі співзвуччя з тими іменами духів у караїбів, які він міг знайти в розповідях вищезгаданих мандрівників (Дж. Уоррен та ін.); вони наводять такі імена духів, як «акамбу», «мабойя».


Простата | Doppelherz\nГіперплазія передміхурової залози є одним з найбільш поширених захворювань у чоловіків після 50 років. Лікарі вважають, що з нею бореться половина п'ятдесятирічних, 75 відсотків чоловіків після 80 і до 90 відсотків чоловіків у віці 90 років і більше. Незважаючи на свою поширеність, гіперплазія передміхурової залози все ще перебуває під щільною завісою міфів, породжених невіглаством і страхами чоловіків.\nМаленька залоза з великим значенням\nПередміхурова залоза, яку також називають простатою, розташована трохи нижче сечового міхура. Оскільки вона оточує сечівник, її гіперплазія відчувається насамперед через проблеми з сечовипусканням. Основна функція передміхурової залози - це утворення рідини, яка містить глюкозу і визначає рухливість та життєздатність сперматозоїдів, що безпосередньо пов'язано з так званою біологічною цінністю сперми і чоловічою фертильністю.\nПричина не лише у віці\nЗа правильне функціонування передміхурової залози відповідає ряд факторів, серед яких найбільш важливими є тестостерон, який виробляється в яєчках. Саме зниження вироблення тестостерону і перетворення дигідротестостерону, що відбуваються з віком, вважаються основними причинами гіперплазії передміхурової залози.\nЦі процеси зазвичай починаються приблизно на 45-му році життя, однак, багато вчених вказують на все частішу появу гіперплазії передміхурової залози у значно молодших чоловіків. Такі спостереження, схоже, підтверджують, що безпосередньою причиною виникнення хвороби є порушення вироблення тестостерону, проте непрямі причини цього явища слід вбачати в неправильному харчуванні та способі життя.\nДоброякісна гіперплазія - серйозні наслідки\nДоброякісна гіперплазія передміхурової залози, яку також називають аденомою передміхурової залози, або як її називають лікарі, ДГПЗ (BPH - від англ. benign prostatic hyperplasia) - це повільний процес, який призводить до гіперплазії (збільшення) простати. У міру зростання передміхурова залоза все сильніше тисне на сечівник і викликає збільшення проблем з сечовипусканням. Спочатку це спричиняє лише посилення дискомфорту та еректильної дисфункції і зниження лібідо.\nЗа відсутності лікування гіперплазія передміхурової залози може, однак, призвести до цілого ряду ускладнень, починаючи від рецидивуючих інфекцій сечовивідних шляхів через утворення каменів в сечовому міхурі аж до уросепсису (масивна інфекція всього організму, що виникає в результаті затримки сечі), і вимагаючи негайного медичного втручання.\nНе такі страшні обстеження, як їх малюють\nПісля 40 років кожен чоловік повинен проходити щорічне профілактичне обстеження простати. В його основу покладено дослідження передміхурової залози, яке проводиться per rectum (через задній прохід). При виявленні гіперплазії передміхурової залози також рекомендується УЗД черевної порожнини.\nЗбільшення простати або діагностування у найближчих членів родини раку передміхурової залози пов'язане з необхідністю проведення аналізу крові для визначення рівня маркерів PSА - простат-специфічного антигену, наявність якого в крові може свідчити про злоякісність аденоми. Обстеження PSА повинні проходити регулярно всі чоловіки, які досягли 45 років. Проте варто пам'ятати, що підвищений рівень PSА у 30% випадків не обов’язково означає наявність раку; це лише показник того, що потрібно пройти більш ретельне обстеження, включаючи УЗД передміхурової залози.\nЧоловіча проблема - чоловіче рішення\nЗ доброякісною гіперплазією передміхурової залози борються перш за все шляхом фармакологічного лікування. Перші симптоми знімаються ліками, які знижують тонус гладких м'язів сечовивідних шляхів, зменшують набряк і гіперемію сечового міхура та покращують еластичність простати. При більш серйозній формі гіперплазії передміхурової залози лікар може також порекомендувати засоби для зменшення об’єму аденоми простати та альфа-блокатори для покращення відтоку сечі.\nЗбільшення фізичної активності, а також зміна раціону харчування є основними рекомендаціями як для профілактики, так і для лікування. Щоб забезпечити належний стан та функціонування передміхурової залози, потрібно збагатити свій щоденний раціон великою кількістю жирної морської риби, овочів, фруктів і рослинних олій – особливо олії з гарбузового насіння. Також надзвичайно корисні такі рослинні компоненти, як екстракт кореня кропиви і плодів сабалової пальми.\nПопередня темаЗначення магнію: Засвоєння магнію Засвоєння (абсорбція) магнію...Наступна темаПробіотики, що працюють: Пробіотичні бактерії – це корисні для здоров'я...


Гербіцид ММ 600 (Акурат 600; Ларен Про 60; Магнум; Меззо) метсульфурон-метил 600 г/кг, для пшениці і ячменю: продаж, ціна у Києві. Гербіциди від "ТОВ "АГРО-ХІМПРОМ"" - 473246262\nГербіцид ММ 600 (Акурат 600; Ларен Про 60; Магнум; Меззо) метсульфурон-метил 600 г/кг, для пшениці і ячменю\nСистемний післясходовий гербіцид для знищення однорічних та багаторічних дводольних бур'янів на посівах зернових колосових.\nТарна одиниця: банку 50 г\nВитрата 8-10 г / га\nМеханізм дії. ММ 600®, потрапляючи в рослину бур'яну через листя і коріння, блокує поділ клітин, зупиняючи ріст рослин вже через кілька годин після обробки. Перші візуальні симптоми дії препарату спостерігаються через 5-7 днів, а повна загибель бур'янів настає протягом 15-18 днів. Несприятливі для розвитку рослин погодні умови уповільнюють дію препарату та збільшують термін появи візуальних ознак дії гербіциду на бур'яни.\n· Препарат швидко поглинається рослинами, тому дощ вже через 3 години після обробки, не знижує ефективності дії препарату на бур'яни.\n· 600 ММ® ефективно діє вже при температурах від +5 °С, що дозволяє значною мірою розширити термін застосування препарату для захисту сільськогосподарських культур.\n· Низька норма витрати препарату суттєво зменшує хімічне навантаження на 1 га посівної площі.\n· Найнижча вартість препарату для захисту 1 га посівної площі.\n· Зручні формуляція і упаковка значною мірою полегшують не тільки використання препарату у виробничих умовах, але і його транспортування і зберігання.\n· Препарат сумісний з більшістю пестицидів і агрохімікатів, але в кожному окремому випадку необхідно перевіряти партнерські компоненти на сумісність.\nРекомендації по застосуванню. Препарат вноситься наземним обприскуванням від фази 2-3 листків до фази виходу у трубку в озимих та ярих зернових колосових. Максимальна ефективність препарату спостерігаються при застосуванні його на ранніх стадіях росту та розвитку бур'янів: фаза 3-6 справжніх листків для однорічних дводольних та фаза розетки для багаторічних дводольних. Максимальна доза використання гербіциду ММ 600® протягом року не повинна перевищувати 10 м/га.\n· не рекомендується застосовувати на полях, де культурні рослини знаходяться в стресовому стані під дією негативних факторів — посухи, холоду і т. п.;\n· на полях, оброблених препаратом ММ 600®не рекомендується застосовувати інсектициди фосфорорганической групи і групи малатиона;\n· не рекомендується висівати буряки та овочеві культури на наступний рік після зернових колосових, на яких застосовувався препарат ММ 600®;\n· не рекомендується висівати гречку та соняшник після зернових колосових, на яких застосовувався препарат ММ 600®, якщо рН грунту перевищує 7,5, а також після тривалого періоду посухи з моменту обробки препаратом.\nВміст діючої речовини метсульфурон-метил, 600 г/кг\nЗастосування для культур Пшениця, Ячмінь\nЦіна: 1 659 грн./кг


Любовний гороскоп на вересень 2019 по картах Таро\nЛюбовний гороскоп на вересень 2019 року по Таро: хто стане магом\nЛюбовний гороскоп на вересень 2019 року по картах Таро обіцяє романтичний місяць Водоліям, прості радощі життя Левам і повну гармонію з другою половинкою Овнам.\nДалі OBOZREVATEL пропонує читачам більш детально вивчити гороскоп стосунків на місяць за розкладом Таро.\nОвен – Четвірка Жезлів\nВам випала надзвичайно позитивна карта. Двоє, він і вона, синхронно рухаються під музику в прекрасному саду. Все зображення пронизує гармонія. Це і є ключовим словом карти. Стосунки з другою половинкою будуть складатися пречудово. Повне взаєморозуміння, підтримка, такт, повага і бажання – в цьому союзі буде все. Більше того, з'явиться можливість налагодити взаємини і покінчити зі старими сварками не лише з партнером, але і з усім оточенням. Карта також вказує на плідну співпрацю у великій родині, що складається з кількох поколінь.\nТаро "Універсальний Ключ", 4 Жезлів\nВершник у бойових обладунках, озброєний жезлом, із шаленою швидкістю мчить верхи на коні. Ця карта – про дії, про рух назустріч своєму щастю, про рішучі кроки. У цьому місяці Таро обіцяють серйозні перетворення у вашому особистому житті – зрозуміло, на краще – завдяки активності партнера. Якщо до цього він або вона не міг наважитися на сміливе рішення, то зараз для нього настав час. Єдине застереження Таро: дійте сміливо, але все ж обачно. Постарайтеся, щоб від вашого швидкого руху ніхто не постраждав.\nТаро "Універсальний Ключ", Лицар Жезлів\nЦе одна з найбільш містичних карт у колоді Таро. Майстер, який пізнав секрет цього світу, який підпорядкував собі простір і час, а також власні ниці пристрасті. Ця карта обіцяє виведення стосунків із партнером на принципово новий рівень. Вона може вказувати на особливу духовну спорідненість або досягнення особливої мудрості, коли людина, що перебуває поруч, приймається з усіма її плюсами і мінусами, коли цінується кожна хвилина, прожита разом.\nВічне кохання існує: у США чоловік і дружина прожили 71 рік разом і померли в один день\nТаро "Універсальний Ключ", Маг\nРак - Імператриця\nЦя карта вважається символом багатства і щедрості Природи як такої. Безліч плодів, злаків, зелень трав, соковитість листя, кришталева чистота гірського струмка. У контексті прогнозу на стосунки Імператриця надзвичайно позитивна. Це нове дихання почуття, насолода одне одним і самим життям, а також висока ймовірність створити нове життя – карта може вказувати на зачаття.\nТаро "Універсальний Ключ", Імператриця\nЛев – Дев'ятка Кубків\nНа цій карті зображений господар, готовий до прийому гостей. За його спиною – низка кубків, наповнених вином. Вони чекають початку банкету. Свято життя – ключове значення карти. Стосунки з партнером обіцяють бути надзвичайно гармонійними, які дарують радість і задоволення. Причому тяжіння між подружжям або партнерами буде грунтуватися не стільки на духовній спорідненості чи інтелектуальній прихильності, скільки на спільності смаків, на вмінні цінувати малі радості, що приносить життя, наприклад, чудовий сніданок або чудовий захід сонця.\nТаро "Універсальний Ключ", 9 Кубків\nДіва – Сімка Кубків\nНа цій карті зображено людину, яка опинилася в скарбниці. Перед нею – золоті кубки, кожен із яких має цінний вміст. Очі розбігаються, хочеться взяти і спробувати все, але потрібно вибрати щось одне. Ця карта – про безліч спокус, перед якими бажано встояти. Адже кубок, призначений для вас, тільки один. Може виникнути бажання змінити партнера, але порада Таро однозначна: не слід робити цього. На сусідньому газоні трава завжди зеленіша. Цінуйте те, що вам уже дано.\nТаро "Універсальний Ключ", 7 Кубків\nТерези – Королева Денаріїв\nЦя карта в системі Таро вважається символом практичності, діловитості і грошей. Перед вами – бізнес-леді, яка успішно побудувала свій бізнес і тепер насолоджується плодами своєї праці. В контексті відносин карта може мати два значення. По-перше, добробут вашої родини може істотно підвищитися завдяки правильним зусиллям. По-друге, гроші в вашому союзі можуть вийти на перший план, залишивши позаду почуття. У негативному варіанті можливі також суперечки за спадщину чи майно. Який варіант карти програється, скоро дізнаєтеся. Однак порада Таро така: у стосунках із коханою людиною головне – любов, а не холодний розрахунок.\nТаро "Універсальний Ключ", Королева Денаріїв\nЦе одна з найромантичніших карт колоди Таро. На ній зображені закохані, що з ніжністю дивляться один на одного. В їхніх руках – келихи, наповнені вином. Вони простягають їх один одному на знак обміну, обміну енергіями, який завжди відбувається між двома закоханими. Карта обіцяє гармонію, повноту почуття, взаєморозуміння й особливу потребу в коханій людині, яка є тут, поруч. Це символ щастя в особистому житті. Карта також може вказувати на високу вірогідність зачаття. Кадуцей, що завис над двома зімкнутими чашами, символізує душу майбутньої дитини, яка хоче народитися від цього великого кохання.\nТаро "Універсальний Ключ", 2 Кубків\nДівчинка і хлопчик грають у саду. Перші подаровані квіти, перше дитяче зізнання в любові. Якими чистими були почуття! Якими грандіозними плани! Якими світлими мрії! Ця карта символізує ностальгію і тугу за минулим, яке ми, можливо, ідеалізуємо. Пригадається юність, перші побачення, перший поцілунок. Виникне бажання повернути все це. І все ж Таро радять не залипати в минулому, а приділити увагу дню сьогоднішньому. Приємні спогади – це добре, але ваше особисте життя принесе ще масу приємних хвилин. Цінуйте кожну мить, проведену з коханою людиною, тут і зараз.\nСтало відомо, від чого залежить гарний секс\nТаро "Універсальний Ключ", 6 Кубків\nКозеріг – Четвірка Мечів\nНезважаючи на похмуру атмосферу карти (її дія відбувається в... склепі) вона несе в цілому позитивний сенс. На ній зображений середньовічний лицар, який приліг відпочити на могилі друга. "Спокій Посеред Битви" – назва карти. Вона говорить про тимчасовий перепочинок для відновлення сил, про паузу в спілкуванні і стосунках, яка по-справжньому потрібна. Як відомо, невелика розлука з коханою людиною лише зміцнює любов і оновлює почуття. Побудьте певний час наодинці з собою, приведіть у порядок розум і серце, займіться побудовою нових грандіозних планів спільного життя.\nТаро "Універсальний Ключ", 4 Мечів\nВодолій – Паж Кубків\nМолодий чоловік у середньовічному вбранні стоїть на березі річки. В його руці – кубок, з якого визирає риба. На карті безліч символів, пов'язаних із водою, а вода в системі Таро символізує почуття, емоції. Ця карта вважається "любовною", вона обіцяє "звістку", яка безпосередньо пов'язана з романтичними стосунками. Можливо, зізнання в любові, запрошення на побачення або будь-який інший крок у напрямку до предмету любові. Але це ще не повноцінні відносини, це лише їх старт, початок. Але початок дуже обнадійливий.\nТаро "Універсальний Ключ", Лицар Кубків\nЛицар, закутий у лати, не поспішаючи їде на коні. У його руках – Денарій, грошовий символ. За ним – мирний, спокійний пейзаж. Повна відсутність перешкод. Карта символізує повільний, але неухильний рух у напрямку до свого добробуту і благополуччя. У цьому місяці ви з коханою людиною займетеся зміцненням матеріального становища сім'ї, і ваші зусилля не будуть марними. "Насіння" майбутніх успіхів, закладені в цьому місяці, принесуть прекрасні плоди.\nТаро "Універсальний Ключ", Лицар Денаріїв


Страхування в Україні за темпами зростання потрапило в ТОП 10 серед країн, що розвиваються | СЬОГОДНІ\nВ Україні активно розвивається страхування – рейтинг\n10 липня, 09:42\nКраїна покращила свої позиції і залишається в числі найбільш динамічних страхових ринків\nЗа підсумками 2018 року за обсягом зібраних страхових премій у валютному еквіваленті страховий ринок України, плюси і мінуси якого раніше оцінили новини "Сьогодні", зайняв 60 місце в світі. У 2017 році він займав 61 місце, свідчать дані звіту міжнародного перестраховика Swiss Re, які оприлюднив член Нацкомфінпослуг Олександр Залєтов.\nА за темпами зростання, як і роком раніше, український ринок страхування знаходиться в ТОП-10 найбільш динамічних ринків країн, що розвиваються Європи, Близького Сходу і Азії (ЕМЕА).\nЗа словами представника Нацкомфінпослуг, показники покращилися завдяки зростанню обсягу надання послуг у таких видах:\nстрахування життя – на 34,1%;\nстрахування від нещасних випадків – на 32,5%;\nстрахування туристів – на 31,9%;\nмедичне страхування – на 21,3%;\nстрахування майна – на 24%;\nавтострахування – на 18,9%.\nЧитайте також: Страхування гаджетів і техніки: що потрібно знати\nЗалєтов також підкреслив, що за останні чотири роки страхові компанії України здійснили населенню і підприємствам страхові виплати у розмірі понад 40,3 млрд грн. З них понад 10% відшкодовано завдяки співпраці з провідними іноземними перестраховиками та перестрахувальними брокерами з країн-членів ОЕСР (переважно зі Швейцарії, Німеччини, Польщі, Великої Британії, Австрії, США, Франції та інших країн).\n"Розвиток вітчизняного ринку страхових послуг <...> тісно взаємопов'язаний з розвитком національної економіки, оскільки дозволяє акумулювати значні довгострокові інвестиційні ресурси, залучаючи кошти через пенсійні програми і програми страхування життя. Розширення страхового бізнесу створює робочі місця, активізує впровадження інновацій, стимулює стійкість економіки і пом'якшує наслідки глобальних ризиків", - розповів Залєтов.\nНагадаємо, з 1 липняв Україні зріс розмір страхових виплат. Суми збільшилися через підвищення прожиткового мінімуму.\nТакож новини "Сьогодні" дізнавалися, скільки коштує страховка від нещасного випадку і чи дійсно це вигідно:\nстрахування страховики Нацкомфінпослуг медичне страхування автострахування страхова компанія


14 липня 18:36\nДжеремі Хант звернувся до своїх однопартійців\nЗ-за провалу переговорів щодо угоди про умови виходу Британії з Європейського союзу (Brexit) в країні настануть дострокові загальні парламентські вибори. Про це у своєму зверненні, опублікованому в The Daily Telegraph , каже глава МЗС великої Британії Джеремі Хант.\nПовідомляється, що послання міністра було адресовано його однопартійцям. У зверненні міністр говорить про те, що крім серця, потрібно ще голосувати і головою.\nКрім того, Хант зазначив, що у разі неправильного підходу до переговорів з парламентом пройдуть вибори. З-за цього Brexit буде під загрозою. Він вважає, що кращим способом домовитися з парламентом стане укладення швидкої угоди, яка влаштує його членів.


Перші обіти 9 вересня 2009 – OFM – ORDO FRATRUM MINORUM in Ukraine\n9 вересня кожного року брати-новіції нашої Провінції мають особливий день – вони вперше складають чернечі обіти наслідування Ісуса Христа через життя в послусі, без власності та в чистоті. День, який змінює їхнє життя. В ювілейний францисканський рік (800 років затвердження першого Уставу) новіціат в Баранівці Житомирської області закінчило 4 новіціїв – брати Ростислав, Йоан, Богдан і Бонавентура. З 4 по 8 вересня брати готувалися до складення обітів через участь в реколекціях, які проводив бр.Патрик. Постать святого апостола Петра товаришувала їм як приклад покликаної Богом людини, з усіма її блисками та тінями.\nНа саму урочистість прибули численні брати, як також родина братів-новіціїв та парафіяни Баранівської парафії. Обіти приймав Міністр Провінції святого Михаїла Архангела брат Доброслав. В проповіді він висвітлив, з однієї сторони, дивність покликання до служіння Богу, який пробуджується в людях, котрі бачать братів. З іншої Міністр підкреслив велич цього покликання, щоб нести своєю особою Добру Новину всім людям. Після проповіді брати склали свої обіти Богу, довіряючись братерській спільноті францисканців на їхній дорозі до святості. В ювілейний рік особливо урочистим було вручення Уставу – форма життя меншого брата.\nПісля Служби Божої брат Доброслав освятив відновлену каплицю біля Баранівського храму. Каплиця святого Франциска з Асізі була відновлена стараннями самих братів новіціїв і залишиться як знак їхнього побуту в новіціаті. Святковий обід закінчив радісну урочистість Провінції.\nБажаємо нашим братам, котрі склали свої перші обіти, Божої благодаті та витривалості у служінні Богу, Церкві та людям.\nвід о. Кирило Тополевський Коментарі Вимкнено до Перші обіти 9 вересня 2009\nПерші обітниці 9 вересня 2011\nПочаток новіціату (08.09.2012)


Вчені: Навіть невеликі дози алкоголю викликають розвиток раку – Свідок\n20 Червня 2018, 10:34\nСпостереження за здоров’ям жителів США показали, що вживання будь-яких кількостей спиртного дійсно сприяє розвитку раку, що частково компенсується позитивною дією малих доз алкоголю на серці, заявляють учені в статті, опублікованій в журналі PLoS Medicine.\n«Наші висновки ні в якому разі не варто сприймати як схвалення або рекомендацію для постійного вживання невеликих доз спиртного. З іншого боку, нам вдалося з’ясувати, чому вірогідність загибелі людей і від раку, і від інших хвороб росте нелінійно у міру збільшення об’ємів алкоголю”, що випивається» – пишуть Соня Берндт (Sonja Berndt) і її колеги з Національного інституту вивчення раку у Бетесде (США).\nУ останнє десятиліття в науковій пресі з’явилося декілька десятків досліджень, автори яких заявляли про наявність зв’язку між вживанням алкоголю у будь-якій формі і розвитком раку у ряді органів.\nПриміром, в 2010 році вчені показали, що вживання великої кількості пива може прискорювати розвиток раку кишківника, в 2011 і 2013 роках – розкрили зв’язок між алкоголем і раком грудей. Інші спостереження показали, що поєднання тютюну і алкоголю посилює канцерогенний ефект останнього.\nЗ іншого боку, як розповідає Берндт, багато дослідників писали і про зворотнє – люди, котрі п’ють невеликі кількості вина або пива, в середньому жили довше не лише, ніж завзяті алкоголіки, але і абсолютно непитущі. Подібні заяви і публікації викликали масу суперечок серед медиків, оскільки однозначного пояснення цьому феномену вони так і не змогли знайти.\nБерндт і її колеги наблизилися до відповіді на це питання, аналізуючи статистику, зібрану у рамках моніторингового проекту PLCO, в якому брало участь майже 100 тисяч літніх американців у віці від 55 до 74 років.\nОрганізатори цього експерименту намагалися розкрити причини розвитку чотирьох найпоширеніших виду пухлин – раку простати, прямої кишки, яєчників і легенів, спостерігаючи за тим, як дієта, спосіб життя, різні шкідливі звички і генетика впливали на частоту їх виникнення.\nАвтори статті скористалися цим масивом даних для того, щоб оцінити, як спиртне впливало на загальну тривалість життя і вірогідність розвитку усіх типів раку. За вісім років роботи PLCO приблизно 10 тисяч учасників цього проекту померли, а ще 12 тисяч дістали рак, що допомогло детально вивчити зв’язки між спиртним, смертю і пухлинами.\nЯк виявилося, алкоголь по-різному впливав на вірогідність передчасно померти і дістати рак. У першому випадку зв’язок між ними був нелінійним – невеликі дози спиртного не збільшували, а зменшували вірогідність померти, проте при перевищенні певного порогу шанси на загибель починали різко рости.\nВ протилежність цьому, зв’язок між раком і любов’ю до “зеленого змія” був строго лінійним. Навіть невеликі дози алкоголю підвищували вірогідність появи пухлин, і чим більше пили учасники PLCO, тим частіше вони ставали жертвами раку.\nПодібні розбіжності, як відмічають Берндт і її колеги, пояснюють ті різночитання, про які сперечалися учені раніше, і говорять про те, що користь і шкоду алкоголю доки неможливо однозначно визначити, як і дати рекомендації по його розумному вживанню.\nДо 70-ї річниці створення держави Ізраїль планують звести…\nУ мережі не вщухають розмови про те, що Світлана Лобода…\nАпеляційний суд Івано-Франківська залишив під вартою 65-річного…\nДата запуску нових маршрутів наразі не повідомляється. Угорський…\nЯк чорна, так і біла шовковиця багаті на вітаміни та корисні елементи. Ці ягоди – один з…


Разное — Все о спорте в Александрии\n12 лютого 2022 р. відбувся чемпіонат області з волейболу серед дівчат 2005 р. н. та молодші у м. Долинська.\nВідкрита першість з плавання\n29-30 січня 2022 року в м. Кременчук пройшла відкрита першість з плавання серед юнаків та дівчат 2008-20014 р.н. Всього участь у змаганнях взяли більш як 250 учасників 15 міст країни. Спортивний клуб Спортренд м. Олександрії представили 5 плавців.\n29 січня 2022 року в місті Кропивницький відбувся чемпіонат Кіровоградської області з дзюдо серед юнаків та дівчат 2005-2007 р.н. та відкритий чемпіонат з дзюдо ОКДЮСШ «Ніка» серед юнаків 2009-2010 р.н..\nЗмагання з бадмінтону серед працівників ДСНС Олександрії\n17 грудня відбулося змагання з бадмінтону між рятувальниками, в Олександрійській залі бадмінтону. В турнірі прийняло участь 6 команд, а саме: ОРУ, 8ДПРЧ, 9ДПРЧ, 10ДПРЧ, 11ДПРЧ, 12ДПРЧ.\nМетки: Александрия, Бадминтон, спорт\nОбласна Гімназіада з волейболу\n11 грудня 2021 року відбулася обласна Гімназіада з волейболу серед загальноосвітніх навчальних закладів. Змагалися дівчата старшої вікової групи. Ігри проводилися на базі КЗ «ДЮСШ-2» та Олександрійського колегіуму. Всього в змаганнях брали участь 6 команд області, які за результатами зональних ігор дійшли до фіналу і приїхали в місто Олександрію поборотися за чемпіонство.\nПершість ДЮСШ-2 зі спортивної гімнастики\n4 грудня в Олександрійському колегіумі відбулися змагання зі спортивної гімнастики «Першість ДЮСШ-2».\nВікова категорія дівчаток 5-12 років.


Топ-5 найсмішніших футбольних клубів України від Миленка – vmylenko.com\nТоп-5 найсмішніших футбольних клубів України від Миленка\nВ одній із дискусій зачепився за тему, який клуб найсмішніший. От і вирішив створити свій рейтинг – по клубах, які брали участь в вищій/Прем’єр-лізі.\nКлуб, який мав стартові позиції на три голови вищі за усіх інших, протягом 25 років не просто їх розгубив, а регулярно виступав посміховиськом у різних аспектах. І з клубного сайту регулярно сміялися, і з трансферів, і з президента клубу з його заявочками. Звісно, є клуби, які не увійшли в цю п’ятірку, але з них і не було такого спросу, як з “Динамо”. Чого вимагати з донецького “Металурга”, який, за великим рахунком, як народився, так і прожив мертвяком всі свої два десятки років. “Динамо” ж було глибою, гігантом. А зусиллями багатьох перетворилося на посміховисько. І це насправді має бути печально не тільки для киян, а й для усіх в країні. Бо саме орієнтуючись на “Динамо”, розвивався наш футбол. Це “Динамо”, принаймні, у 90-і, одноосібно задавало напрямок. Успішне і не-смішне “Динамо” вигідне усім. “Динамо”-посміховисько також впливає на усіх – але зовсім не так, як того хотілося б.\nТут головний фактор – це Віталій Кварцяний. Сама по собі “Волинь” – звичайний нудний і нецікавий клуб, який повно по Україні. Але тренер-президент-голова обласної федерації витягне будь-кого. Тим паче “Волинь”, де Кварц може запросто повторити слова Людовіка 14-го: “Клуб – це я”.\nТут, можливо, варто було б говорити про курйозність, а не смішність. Львів’яни, з одного боку, роблять те, що багатьом і не снилося. Повага до клубних кольорів і атрибутики, презентації форми і таке інше – для українських реалій практично хай-клас. Але купа ситуацій, які йдуть в тому числі й з “гниючої риб’ячої голови” – ось, буквально, свіжий цирк із “звільненням-незвільненням-звільненням” Дулуба, і скільки подібного вже було, згадайте феєричну посаду “головного тренера клубу” – перекреслюють ці здобутки. “Карпати” – не комічний, а трагікомічний клуб, саме тому, що можуть же, коли захочуть. Але дуже часто хочуть зовсім іншого.\n2. “Металург” З\nЦим можна було б і віддати пальму першості. Починаючи з періоду тренерства В’ячеслава Грозного, коли він, за чутками, витягнув аж із США Дему Коваленка, щоб дерти з нього гроші за потрапляння в стартовий склад – історія МЗ це суцільний регіт. За винятком маленького відрізку при Григорчуку. Цирк з формами в тому ж сезоні, коли вийшли в фінал Кубку. Телефонне право Дворецького. Планова тренерська ротація. І багато іншого, аж до клоунади у виконанні останнього власника (власників) клубу, який і добив цей, колись дуже цікавий і успішний – як мінімум, в форматі клубної школи – проект.\nТак, “Металург” був би першим – якби у вищій лізі не було “Говерли”. Все перебування якої в топ-дивізіоні – це суцільний, майже безперервний цирк. Починаючи з орендовано-динамівсько складу на старті і закінчуючи керуванням клубом сина фактичного власника, “генія” менеджерської думки і коментарів в Twitter Олександра Шуфрича. “Говерла” (“Закарпаття”, “Говерла-Закарпаття” смішна тим, що в її історії не було нічого несмішного. Вона навіть померла ржачно.\n13.06.2017 13.06.2017 vmylenkoфутбол, із життя божевільних\nПопередній запис“Столиця без води”. Як кияни перетворюються на москвичів\nНаступний запис“Стандарти ББС” для України – це костюм від “Армані” на тому, хто помирає від голоду


На площі перед РЦ «Промінь» безпритульних песиків віддавали в надійні руки. ФОТО\nНа фестивалі «Мокрі носики», організаторами якого стали РЦ «Промінь» та КП «Ласка», двадцятьом собакам з «Ласки» шукали люблячих господарів. Фестиваль відбувся 19 травня на площі перед розважальним центром.\nОрганізатори пояснили, що головною метою заходу було привернути увагу людей до братів наших менших, змінити культуру і ставлення людей до собак з вулиць, а також – зменшити кількість безпритульних псів, прилаштувати безпритульних тварин з КП «Ласка», а в перспективі – усіх інших собак з притулків Волині.\nУ Луцьку відбувся фестиваль бездомних тварин «Мокрі носики»\nВсі, хто прийшов цього дня до «Променя», мали можливість познайомитись з 20-ма песиками, яких підготували до цієї зустрічі.\nХвостаті пройшли через руки грумера – Яни Карпінської. Вона їм підстригла кігтики, зробила стильну стрижку, а волонтери помили кожну тварину пахучим шампунем. За кожною собакою закріпили волонтерів-кураторів, які заспокоювали тварин та розповідали відвідувачам важливу інформацію про улюбленців. Волонтери знали про собачок дуже багато, адже перед фестивалем провели не один тиждень вивчаючи характер псів та ознайомлюючись з ними. В результаті на фестиваль взяли 20 собак, які є дружні до інших тварин та неагресивні до оточуючих.\nАктивістка та волонтерка Мар'яна Найдич розповіла, що допомагати безпритульним тваринам вона розпочала після сумної історії, яка сталась з її власним псом, який був на межі життя та смерті. Завдяки зусиллям КП «Ласка» собака вижила, а Мар'яна вирішила допомагати тваринах, які перебували на цьому підприємстві.\nНа території фестивалю лунала музика, було розташовано три фотозони та спорудили 8 цікавих локацій: «Інформація», «20 собак з КП «Ласка», «Спитай у ветеринара», «#мішок добра», Hand-made, Дитяча локація, Локація від Royal Canin та «Сцена».\nУ зоні «Інформація» були відповіді на всі важливі запитання враховуючи й інформацію про благодійних партнерів, які зробили свій внесок. Особливу подяку організатори висловили Royal Canin, Олександрі Сов’як, Віталію Передрі, Володимиру Котлярчуку, «ВолиньПоліграф» та Жанні Гадяк, які подарували фестивалю 1000 наклейкок для «#мішокдобра» та 2 500 флайєрів. Також подкували «СПД Пундор» в особі Оксани Пундор, яка подарувала 50 магнітів з інформацією про ветклініки міста Луцька, команді «Партизан», зокрема Миколі Жичуку, який забезпечив наклейками на авто «#мокріносики», «City Print» за друк Правил утримання тварин у вигляді книжок.\nСаме на цій локації можна було укласти договір з КП «Ласка» та отримати тварину. Втім цей договір можна було підписати новому власнику тварини маючи при собі паспорт чи водійське посвідчення. До слова всім, хто зумів вибрати з двадцяти песиків, свого вірного друга чекав подарунок, а саме: місячний запас корму, мисочку для їжі, повідок та ошийник, які забезпечив партнер заходу Royal Canin.\nНайменші відвідувачі фестивалю теж залишилися задоволені – дитяча локація вражала кольоровими барвами та смаколиками. У царстві дітей був єдиний володар – «Смугастий носоріг». Аніматори, різні майстер-класи, конкурси з подарунками, біо і глітерні тату та малюнки на щічках дітлахів – це те, що чекало на маленьких відвідувачів фестивалю.\nЛокація Hand-made радувала око цікавинками, неймовірними прикрасами ручної роботи та завжди усміхненими людьми. Майстер-клас від гончара Михайла зібрав навколо себе всіх, хто любить працювати руками.\nНадзвичайно важливою на фестивалі була локація «#мішок добра». Тут усі бажаючі змогли або пожертвувати кошти, або принести як ліки та їжу для тваринок, які цього потребують.\nВідвідувачі благодійного заходу мали змогу познайомитися і поспілкуватися з Вадимом Нечаєвим, завдяки фонду якого врятували дуже багато безпритульних тварин.\nЛокацію «Спитай у ветеринара». представила неперевершена і досвідчена ветеринарка-волонтерка, яка врятувала життя не одній тварині у Луцьку – Яна Коханюк. Кожен міг поставити питання і почути компетентну відповідь фахівця щодо свого меншого друга.\nТа найголовнішою локацією була сцена. Саме там оголошували щасливчиків, які йшли додому з новими хвостатими друзями та з подарунками. Запрошені на захід спікери розповідали важливу та корисну інформацію про тварин та їхнє утримання. Серед доповідачів були: представниця КП «Ласка», Юлія Сухославська, директорка КП «Ласка» Наталія Рудь, яка виступила з промовою «Ласка зсередини», Яна Коханюк розповіла для чого потрібні щеплення тваринам. Також на головній сцені фестивалю виступив кінолог, власник розплідника Бернський зенненхундів «Alexberns» Олександр Червінський, Анна Павлось та Антоніна Гошовська розповіли важливу інформацію про каністерапію, а співорганізатор фестивалю Анна Курнєва ознайомила присутніх з правилами утримання собак у Луцьку.\nЗокрема Наталія Рудь розповіла про те, як очоливши підприємство, вона ввела нову ефективну програму електронної реєстрації тварин, яка ґрунтується на світовому досвіді. Відтак вже через 9 місяців вилікували, вакцинували та ідентифікували приблизно 400 тварин!\n«Потік тварин – відкритий кран, нам необхідно контролювати народжуваність собак»,– зазначила директорка КП «Ласка».\nАнна Курнєва розповіла, що цей фестиваль став для неї «американською мрією», яку вона носила у своєму серці більше року. Справа в тому, що співорганізаторка цього заходу бачила схоже дійство у Москві, після чого точно вирішила – це те, що вона має повторити в Луцьку.\nКоманда волонтерів та організаторів працювала віддано та дружно, а відвідувачі, своєю чергою, відчули на собі всю цінність їхньої праці. Були серед них і «брутальні» чоловіки – байкери й такі, які приїхали на фестиваль подолавши 40 кілометрів:\n«Все для того,щоб навчити дітей любити тварин», – прокоментувала вчителька Ніна Куземенчук, яка привезла на фестиваль своїх учнів.\nВ результаті, завдяки спільним зусиллям з фестивалю в свій новий дім поїхало 11 собачок, а їхні ж господарі отримали величезне щастя та вірних хвостатих друзів.\nТеги: #собаки, #Бездомні, #Фестиваль добрі руки, #Мокрі носики\nЛучанка скаржиться на відсутність місць для вигулу собак Коти VS собаки: луцька тренерка розповіла про відмінності між улюбленцями Луцька майстриня показала зворушливі фото із собаками Професія крізь об’єктив: чотирилапі клієнти грумерки Олени Каббури\nТакі фестивалі потрібно проводити мінімум двічі на рік!\nВідоме луцьке подружжя відсвяткувало срібне весілля. ФОТО 20490\nВесілля року: відомі волинські бізнесмени стали сватами. ФОТО 15178\nНа Волині утворилася багатокілометрова черга авто, які прямують до Світязя. ВІДЕО 13751


До 10 грудня на вулиці Морозній відкриють новий громадський простір (ФОТО) - 032.ua\nДо 10 грудня на вулиці Морозній відкриють новий громадський простір (ФОТО)\n16:02, 24 листопада 2016 р.\nРоботу над громадським простором, що на вулиці Морозній, почали в липні цього року, а закінчити планують до 10 грудня.\nПро це 032 під час брифінгу повідомила Ірина Маруняк.\nНа виконання цих робіт витратили 1,348 млн грн з міського бюджету\n“На виконання цих робіт витратили 1,348 млн грн з міського бюджету. Ще приблизно 224 тис грн мають намір витратити на влаштування зовнішнього освітлення, це 18 нових світильників. Тобто загалом понад 1,5 млн грн”, - говорить голова Сихівської РА Ірина Маруняк.\nЗа цей час вже замінили покриття тротуарів, встановили 6 нових лавок, облаштували 11 клумб і висадили 11 дерев, а також влаштували додаткові три пішохідні доріжки.\nДодамо також, що роботи виконує ТОВ “Гарантспецбуд”.


GRAFFITIZONE • Ціни на виготовлення рекламної продукції\nЦіни на виготовлення рекламної продукції\nСьогодні реклама користується великим попитом. Пов’язано це з тим, що вона є необхідним елементом для розвитку бізнеса. А, це і є ріст продаж. Що є першочерговим завданням кожного підприємця.\nСьогодні існує багато видів реклами. Для того, щоб її побачило як умога більше людей необхідно оберати широкоформатний друк. Адже саме це сучасний та яскравий спосіб показати людям продукцію або послугу.\nЦіни на виготовлення рекламної продукції різні. Це питання залежить від багатьох факторів. По-перше це кількість реклами, та складність її виготовлення. Адже на одну рекламу потрібно менше часу, ніж на іншу. І, все це обов’язково буде враховуватись.\nЯкщо казати про конкретні цифри, то їх побачитиможна в інтернеті. Тут є і прайс на рекламу в AMS Print Наприклад, друк білбордів починається від 360 грн.\nВарто зазначити, що ця компанія на ринку довгий проміжок часу. Саме тому вона пропонує своїм клієнтам великий перелік робіт.\nПотрібно сказати про те, що якщо замовляти рекламу великими партіями, то це дає можливість заощадити кошти. Крім того, всі ці нюанси потрібно обговорити з самими робітниками компанії, яка пропонує клієнтам свої послуги.


Американські інваліди отримують службових собак безкоштовно | Національна Асамблея людей з інвалідністю України\nАмериканські інваліди отримують службових собак безкоштовно\n11 Лютого 2013 Друкувати цю новину\nВ Америці домашні собаки беруть активну участь чи не в кожному аспекті життя не лише господарів, але й громадського життя. Не обійшлося без них і під час інавгурації президента США. Так, згідно з традицією, з нагоди інавгурації вулицями столиці пройшов парад за участю військових, спортсменів, шкільних оркестрів, творчих колективів та…. кількох десятків собак.\nЦього разу участь у параді взяла організація «Собаки – шлях до самостійності», що надає людям з обмеженими можливостями спеціально виведених та вишколених чотирилапих помічників.\nЧимало представників організації «Собаки – шлях до самостійності» приїхали до Вашингтона з Каліфорнії, де розташована штаб-квартира установи. У святковій ході взяло участь п’ятдесят вихованців благодійної установи та їх господарі з усієї країни. Поміж учасників була й Кароліна Елґін, разом зі своїм вірним собакою Сейдженом.\nКароліна живе неподалік столиці, у містечку Плейнс, що у Вірджинії. У неї церебральний параліч, який впливає на її здатність говорити та вже позбавив можливості рухатися. Кароліні 19 років. Сейджен з’явився у її житті, коли дівчині було десять. Пес прикрашає та полегшує повсякденне життя, зізнається Кароліна.\n«Він мій найкращий друг» – підкреслює Кароліна.\nСейджен виконує понад шістдесят команд. Він подає Кароліні різні речі, може зняти з неї шкарпетки, або ж приносить свій поводок. Пес також може зачинити двері, якщо потрібно. За словами матері Кароліни, Сейджен відкрив для її доньки нові можливості. Каріна Елґін розповідає:\n«Коли Кароліна отримала Сейджена, вона стала розквітати. До того вона була дуже сором’язлива. Коли з’явився пес, вона почала пишатися ним і почала сміливо виходити в люди. Його поява повністю змінила її життя».\nКароліна розповідає, що з появою Сейджена до неї стало підходити більше людей, з якими вона спілкується за допомогою планшетного комп’ютера.\n«Вітаю. Мене звати Кароліна Елґін. Мого собаку звати Сейджен» – чути електронний голос з планшетного комп’ютера.\nНеподалік будинку Кароліни, у містечку Мідлбург, одинадцятирічний Боббі Слейтер навчає Шайло простим командам.\nШайло одна з багатьох собак, яких спеціально розводить неприбуткова організація «Собаки – шлях до самостійності». Ця установа виводить, тренує та безкоштовно роздає службових псів людини з інвалідністюм.\nКоли цим псам виповнюється два місяці, їх роздають у добрі руки таких волонтерів, як Боббі та його родина, набиратися соціальних навичок. Хлопчина приводить Шайло до школи вчитися спілкуванню з людьми.\nВолонтер Боббі Слейтер розповідає про навчання собаки:\n«Коли я наказую їй сісти, вона сідає наполовину, чекаючи чи дам я їй щось смачненьке. Але я наполягаю, щоб вона повністю сідала».\nОднокласники Боббі щасливі мати собаку у класній кімнаті.\nКаже школярка Сузі Джоунс:\n«Це чудово мати собаку у нашому класі. Ми усі по черзі виводимо її на вулицю, вчимо її різним командам».\nКоли ж Шайло виповниться півтора року, вона, як і інші учасники програми, вирушить до одного з регіональних центрів підготовки службових собак. Сестра Боббі, Меґ Енн, також свого часу підготувала собаку для програми.\nВолонтерка Меґ Енн Слейтер каже:\n«Надзвичайно важко розлучитися з твариною. Але виникає приємне відчуття від того, що ці собаки зможуть змінити та значно полегшити чиєсь життя».\nУ центрах собаки проходять піврічний курс підготовки, за результатами якого лише сорок відсотків псів відбирають для роботи з людини з інвалідністюми. Ті які не пройшли відбору, нерідко повертаються жити до волонтерів, з якими провели попередню частину свого життя.\n«Собаки – шлях до самостійності» найбільша благодійна установа такого роду у світі.\nКароліна Елґін переконана, що участь в інавгураційному параді приверне увагу громадськості та уряду до важливості роботи організації, яка змінила її життя. За понад 37 років діяльності благодійники підготували та безкоштовно роздали чотири тисячі чотирилапих помічників таким людям, як Кароліна.\nУкраїнські паралімпійці привезли з чемпіонату Європи з плавання 110 медалей\nВетерани АТО почали нове життя у Львові\nЧемпіонат України зі стрільби з лука серед спортсменів із порушеннями опорно-рухового апарату


Система конституційного права - Реферат Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Правознавство → Система конституційного права - Реферат\nСистема конституційного права - Реферат\nСистема конституційного права - є системою інститутів і норм конституційного права. Це складна, структурована, динамічна система, з притаманними їй законами, принципами побудови та функціонування. У за-гальному вигляді її можна уявити як своєрідне утворення, що складається з трьох відносно самостійних, але надзвичайно тісно взаємозв'язаних блоків (елементів): принципів конституційного права, його інститутів і норм.\nПринципи конституційного права - це фундаментальні засади, в яких втілюється сутність і політико-правове призначення галузі та її основного джерела - Конституції України. Це своєрідний каркас, який складає основу конституційного права, об'єднує його в єдине ціле, визначає його характер і динамічну спрямованість.\nУ загальних принципах втілюються основні ідеї конституції, її призначення і соціальна роль. Ці принципи декларуються безпосередньо в Конституції України. Серед них - державний суверенітет, розподіл влад, не-порушність прав та свобод людини і громадянина тощо.\n- взаємозв'язаність, логічна взаємоузгодженість і субординація елементів системи;\n- багатоелементність, структурованість системи, якщо під структурою розуміти спосіб зв'язку елементів в єдине ціле;\n- наявність системоутворюючих факторів;\n- зв'язок із зовнішнім середовищем, що дає змогу вдосконалити систему, наповнити її реальним змістом, забезпечити прогресивний поступ такої системи;\n- ускладнення системи в міру її розвитку, збагачення змісту її елементів, розширення функціональних зв'язків між ними;\n- наявність головного центру системи, який інтегрує, єднає всі її ланки, визначає принципи та закономірності її побудови;\n- достатня автономність функціонування "низових" елементів системи, які не можуть бути занадто пригнічені авторитарним впливом елементів більш високого порядку.\nКонституційне право - відкрита система, яка постійно втягує в орбіту свого регулювання нові елементи, звільняючись від "спрацьованих", "віджилих" елементів. Цим забезпечується стабільність системи та її правоохоронний вплив на суспільні відносини.\nІнститут права - це сукупність норм права, які регулюють певне коло однорідних, однопорядкових суспільних відносин і утворюють однорідну групу. Це повною мірою стосується і конституційно-правового інституту, норми якого відзначаються певною автономією, об'єднуються на основі певних принципів і методів, відзначаються відносною самостійністю правового регулювання. Розрізняють галузеві і міжгалузеві правові інститути.\nТаким чином, конституційно-правовий інститут - це функціонально відокремлена, внутрішньо стабільна підсистема взаємозв'язаних правових норм. Це - головний підрозділ конституційної галузі права, що є системою інститутів права і охоплює не один, а декілька різновидів правовідносин, однорідних за своїм змістом і методами правового впливу.\nКонституційні інститути у своїй сукупності утворюють струнку систему, яка є основою Конституції України.\nІнститути розташовані в певному порядку, належним чином включені до тексту Конституції. Загальне уявлення про систему цих інститутів дає її (Конституції) зміст. Це - інститут загальних засад конституційного ладу, інститут прав і свобод людини та громадянина, інститут прямого народовладдя, інститути законодавчої, виконавчої та судової влади, інститут територіального устрою, інститут місцевого самоврядування, інститут, що визначає порядок змін і доповнень Конституції.\nКонституційно-правові нормі - це встановлені чи санкціоновані державою правила, які визначають поведінку учасників конституційно-правових відносин. (Право - це система норм, що


Мостиський район, 6 кімнатні - Довготривала оренда будинків - Львівська обл.. Оренда будинку довготривало у Львівській області.\nОренда будинків у Львівській області довготривало. Зняти будинок - Львівська обл., Мостиський район, 6 кімнатні\nОренда будинків у Львівській області, Мостиський район, 6 кімнатні. Зняти будинок - Львівська обл.\nОтримувати нові оголошення по запиту: Оренда будинків у Львівській області, Мостиський район, 6 кімнатні\nЯкщо Вам потрібно зняти будинок, котедж, дім, дачу у Львівській області, Мостиський район, 6 кімнатні, то наш сайт стане Вам у нагоді. Тут Ви зможете знайти як оренду будинків без посередників, так і пропозиції від маклерів, рієлторів, як недорогі будинки, кімнати у будинках, котеджі, дачі так і маєтки, садиби класу люкс.\nТакож Ви можете здійснювати пошук будинків по місту, вулиці, кількості кімнат, цінах та ін. Переглянути фото будинків, котеджів прямо на сторінці пошуку. Власники будинків зможуть без посередників визначити ціну на оренду свого будинку, котеджу, садиби чи дачі. Використовуйте наш сайт, щоб у рамках свого бюджету зняти найкращий будинок в оренду у Львівській області, Мостиський район, 6 кімнатні.


Головна / Каталог / Митні склади\nСегодняшняя ситуация с нестабильным валютным курсом и...\nМитні склади при дотриманні певного режиму дозволяють зберігати товари на території України без сплати імпортних податків. Це зручно в тому випадку, якщо імпортер, який поставив товар, не може в даний час сплатити митні збори або переправити товари на внутрішній ринок країни. Митні склади також дозволяють зберігати експортні товари, за які при експорті можуть виплачуватися імпортні збори та мито. На складі можуть зберігатися будь-які товари, крім заборонених до ввезення, вивезення або транзиту.\nДля товарів, що вимагають особливих умов розміщення, передбачені спеціально обладнані приміщення. У деяких випадках на митних складах роблять необхідні дії, спрямовані на збереження товарів і підготовку їх до продажу або транспортування, їхнє сортування та пакування. Крім того, митні склади можуть надавати такі послуги: оформлення товарів, складання декларацій і експертного висновку, оформлення екологічного, санітарного, карантинного контролю і т.д. У нашому каталозі ви знайдете актуальну і корисну інформацію по даному виду послуг!


Геоекологічні особливості енергетики\nМоя освіта - реферати, конспекти, доповіді→Географія→Геоекологічні особливості енергетики\nНайважливішою стороною діяльності людини є споживання і способи виробництва необхідної кількості енергії. Без речовини і енергії немислимо розвиток біосфери. Без використання енергії неможливі всі інші види людської діяльності – вилучення та переробка природних ресурсів, виробництво промислової продукції, функціонування транспорту, сільськогосподарське виробництво, освітлення, опалення, охорона здоров’я тощо Розвиток цивілізацій відбувалося в тісному взаємозв’язку з розвитком енергетики.\nПершим джерелом енергії для будь-якого виду діяльності людини була його м’язова сила. Винахід способів видобутку вогню і його широке застосування забезпечували людині тепло і гарячу їжу, а також виробництво нових матеріалів. На початку це була бронза, а потім залізо. Використання мускульної сили домашніх тварин сприяло прогресу в сільському господарстві, транспорті та промисловості в античний час і в середньовіччі. Винахід пара стало важливим поштовхом для широкого розвитку промисловості і визначило промислову революцію. Новий перетворювач теплової енергії послужив стимулом для освоєння таких енергетичних ресурсів, як кам’яне і буре вугілля, нафта і природний газ. З цього часу, тобто з кінця XIX в., Почалася нова епоха використання палива в якості виробника енергії. Лише у другій половині XX в. в якості виробника енергії почали застосовувати ядерну пальне. Загальне комерційне споживання джерел енергії в світі на початок 90-х років XX в. склало,%: нафта – 37, газ – 24, вугілля – 29, атомна енергія – 7.\nЗагальна потужність виробленої у світі енергії становить 10 ТВт, або 1012 Вт Ця кількість щороку збільшується. Близько 90% енергії отримують в результаті спалювання горючих корисних копалин. Мабуть, така тенденція збережеться на найближчі десятиліття, але кількість споживаної енергії безперервно буде збільшуватися, що потребують суттєвого розширення джерел виробників енергії. Швидше за все на найближчу перспективу обсяг і частка атомної енергетики залишаться такими ж скромними. Точно такий же скромній залишається і гідроенергетика, ресурси якої в основному виявляються вичерпаними.\nЦе означає, що в найближчій перспективі стануть збільшуватися переважно поновлювані джерела енергії. До них відносяться сонячна енергія, енергія вітру, морських припливів, динаміки і термічного режиму вод і геотермальна енергія. Економічні та екологічні витрати на виробництво енергії з відновлюваних джерел енергії неухильно знижуються. В даний час частка виробництва енергії з відновлюваних джерел наближається до 1%.\nУ зв’язку із зростанням споживання енергії в останні десятиліття XX в. істотно збільшився витрата горючих корисних копалин, а їх розвідані запаси неухильно росли. Згідно з існуючими оцінками, розвіданих запасів нафти має вистачити на 45, вугілля – на 200, а природного газу – на 50 років.\nВиробництво і споживання основних джерел теплової енергії практично завжди супроводжуються дуже несприятливими наслідками для біосфери і здоров’я людей. Це пов’язано як з викидами в атмосферу диоксидов і оксидів вуглецю і сірки, так і з необхідністю утилізації токсичних відходів, зокрема золи, що виникає при спалюванні твердих горючих корисних копалин.\nНе тільки виникаючий дефіцит у видобутку горючих копалин та їх певною мірою обмеженість можуть стати гальмом у розвитку теплової енергетики, але важливу роль в обмеженні виробництва теплової енергії зіграє триваюче погіршення стану навколишнього середовища. Все це призведе до трансформації глобальної енергетичної системи, в першу чергу повинні будуть ширше використовуватися поновлювані і екологічно чистіші джерела енергії.\nУпор в енергетиці на використання горючих корисних копалин і надзвичайно висока їх частка у виробництві енергії зумовлюють специфічний набір геоекологічних проблем. По-перше, забруднення навколишнього середовища починається з самого першого етапу, причому навіть не тільки в період їх видобутку, збагачення та переробки, але і на стадії геологічних пошуків і розвідки. Далі геоекологічні проблеми наростають, і вони пов’язані як з відкритими, так і з підземними розробками твердих горючих копалин. Вельми значні забруднення навколишнього середовища супроводжують видобуток нафти і газу. Вони тривають як на стадії транспортування, так і в процесі переробки.\nПо-друге, забруднення навколишнього середовища посилюється в результаті викидів в атмосферу різних газоподібних і пилуватих частинок. Теплова енергетика є однією з найбільших галузей промисловості. У Росії викиди теплової енергетики складають 27% загальної кількості викидів всієї індустрії. На її частку падає 31% викидів твердих частинок, на діоксид сірки – 42%, а на оксиди азоту – 24%. Але крім цих забруднюючих речовин в процесі спалювання горючих копалин в атмосферу виділяються оксиди та діоксиди вуглецю, які відіграють істотну роль в парниковий режимі планети.\nСучасна ТЕЦ потужністю 100 МВт викидає в атмосферу щорічно 165 тис. т газів і 50 тис. т твердих частинок. Теплове забруднення у вигляді невикористаної теплоти, що викидається в атмосферу і витрачається на обігрів ставків, становить близько 60% виробленої енергії. Це, в свою чергу, свідчить про низький рівень коефіцієнта корисної дії теплових електростанцій. Кожна ТЕЦ займає територію в 4 км2, не рахуючи площі складів, під’їзних шляхів, градирень, ліній електропередач, звалищ та ін\nЗабруднення повітря, вироблене тепловими станціями, несприятливо впливає на екосистеми і здоров’я людей. З усіх використовуваних в тепловій енергетиці горючих матеріалів найбільше забруднення, в тому числі і викид парникових газів, проводиться в результаті спалювання вугілля і найменше – при спалюванні газу. Кислотні опади, що виникають внаслідок функціонування теплових електростанцій, завдають шкоди ландшафтам – озерам, рікам, лісам, степам, впливають на будівлі, пам’ятки культури. Внаслідок високого рівня викиду в атмосферу парникових газів теплова енергетика є однією з серйозних причин антропогенного зміни клімату.\nАтомні електростанції несуть високий ризик ядерної катастрофи з тривалим зараженням навколишнього середовища радіоактивними ізотопами. Після вибуху атомного реактора на Чорнобильській АЕС радіоактивне забруднення завдало величезної шкоди життю та здоров’ю людей, посилило, зробивши загрозливим, стан природних та агроекологічних систем і таким чином вивело з нормального функціонування значні території України, Білорусії, Росії.\nВикликає обгрунтовану тривогу не тільки можливість аварій на АЕС, а й невирішеність до теперішнього часу проблеми зберігання і переробки радіоактивних відходів. Підійшли контрольні терміни експлуатації перших атомних електростанцій. Морально застаріли і вимагають заміни агрегати і механізми, а також самі ємності атомних реакторів. До цих пір невідомо, що робити з радіоактивними металевими і бетонними частинами, але ж всі вони підлягають консервації. Однак погано розроблена проблема їх безпечного і ефективного зберігання. Велика проблема пов’язана з похованням і переробкою ядерних відходів. Як відомо, будь-який відхід являє собою потенційну сировину до тих пір, поки не розпочато його переробка. При переробці 1 т. ядерних відходів утворюються 1 т. високоактивних, 2 т. середньоактивних і 3,5 т. низькоактивних твердих відходів, а крім того, понад 2500 т. рідких радіоактивних відходів. Сумарна радіація відходів після переробки відпрацьованого ядерного палива складає 600000 Кн.\n« Управління відходами Управління водними ресурсами »\nВиди географічного положення країни


Захоплення Кабміну: чоловіка з гранатою затримали. Новини Києва — Київ — tsn.ua\nПро це повідомила речниця КМДА.\nПро це повідомила прессекретарка Київської державної міської адміністрації журналістам.\n"Жіночко, тікайте звідси": чоловік з вибухівкою не пустив жінку до Кабміну (відео 18+)\nНагадаємо, до будівлі Кабінету міністрів, де о 13:00 має відбутися засідання уряду, прорвався невідомий чоловік з предметом, схожим на гранату, висмикнув чеку і погрожував себе підірвати. Більше того він сказав, що "живим звідти не піде, сяде на 10 років".\nУ ЗМІ з'явилася інформація, що чоловіка з гранатою звати Володимир Прохнич. Він нібито ветеран АТО, був сапером в "Айдарі", має контузію.