Герої, яких ми не забудемо | Газета «День»\nГерої, яких ми не забудемо\n5 серпня, 2014 - 09:52\nСьогодні світлими для українців стали ті дні, коли у прес-центрі АТО, надаючи зведену інформацію про стан справ на фронті, лаконічно кажуть: «Без втрат». На превеликий жаль, станом на 30 липня на війні загинуло вже 363 українських воїнів — героїв, які віддали свої життя за мир для нас, і забувати їх ми не маємо права. «День» продовжує публікувати розповіді про наших полеглих захисників, кожний із яких був унікальною особистістю: і зовсім юні Віталій Цибора, який пишався тим, що його підрозділ одним із перших пішов на передову, та Віктор Саванчук, який вирішив піти до лав армії одразу після школи, і десантник Віктор Бойко, який був добрим батьком для двох донечок, і командири Юрій Баран та Ігор Момот, які побатьківськи піклувалися про своїх бійців.\n20-річний Віктор Саванчук поїхав на схід, попри вмовляння матері. Загинув 10 липня, відбиваючи напад терористів\nПісля випускного вечора більшість ровесників Віктора Саванчука зі школи вирішили вступати до вищих навчальних закладів. Він мав єдине бажання — піти в армію і залишитися служити за контрактом. Торік його перевели до Хмельницького полку спеціального призначення. Попри свій юний вік (20 років) він був одним із найкращих, завжди готовий служити Батьківщині. Коли постало питання їхати на схід країни, Віктор відгукнувся одним із перших, і попри вмовляння матері, що він ще дуже молодий, хлопець свого рішення не змінив. Так свідомо ризикувати життям міг лише справжній патріот.\nНародився Віктор Саванчук 12 листопада 1993 року в селі Яланець Томашпільського району, що на Вінниччині. Перша вчителька Ніна Біжан згадує про нього як про дуже чемного, порядного і совісного хлопця. Каже, що коли шкільні роки добігали кінця, він просив свого класного керівника написати йому позитивну характеристику, бо хоче стати військовим. Коли вчителька запитала, чи він добре все обміркував, Віктор навіть засмутився — невже він не гідний військової честі?\nКоли після служби в армії повернувся на дембель, форму чистив мало не щодня. Казав матері, що військові повинні виглядати охайно, бо вони — гордість країни. Батьки не відмовляти сина продовжити службу, вірили, що це принесе йому щастя й удачу...\nУ ту фатальну ніч, останню для Віктора, група десантників їхала у визначений район для виконання бойового завдання і дорогою потрапила в засідку терористів. Керівник регіонального медіа-центру Міноборони Андрій Агєєв розповів, що під час відбиття нападу терористів зав’язався бій, в результаті якого троє бійців зазнали поранення різних ступенів тяжкості, а Віктор загинув від кулі, яка потрапила в неприкриту бронежилетом частину тулуба...\nТовариш Віктора, десантник Сергій, який був з ним у ту ніч, пригадує, що коли розпочався обстріл, вони почали вискакувати з машини і намагалися сховатися в лісосмузі, щоб плідно вести бій. Віктор був збоку і прикривав побратимів, можливо, тому куля вразила його. Сергій каже, що Віктор мав велике, мужнє серце, був чесною і порядною людиною, справжнім патріотом своєї держави, який ціною власного життя врятував інших.\n...В останню путь героя проводжали всім селом. Понад дві тисячі вінничан прийшли попрощатися з юним патріотом. На похороні про загиблого не було сказано ні слова поганого. Удома у Віктора залишилися матір, батько і рідний брат. Вічна слава героям!\nОбіцяв мамі, що незабаром приїде...\n20-річний Віталій Цибора назавжди залишиться героєм для рідної Мовчанівки\nУ Ружинському районі, що на Житомирщині, поховали в останні дні червня 20-річного воїна-героя. Віталій обіцяв своїй мамі, з якою не бачився з березня, що незабаром приїде додому. Хоча б на кілька днів...Та не побачили його рідні більше живим. Він брав участь в антитерористичній операції і загинув на сході України 24 червня під час обстрілу бойовиками блокпосту. На свою сторінку в соцмережі заходив уранці цього ж дня, в останньому статусі написано: «Видно, вони не хочуть перемир’я»...\nУ рідній Мовчанівці в останню путь Віталія Цибору проводили усім селом. Із близьких у нього залишилися мама і старша сестра. Сусіди розповідають, що Віталій, закінчивши Мовчанівську загальноосвітню школу, вступив на навчання у Житомирський технологічний коледж за спеціальністю програмування для електронно-обчислювальної техніки та автоматизованих систем, який закінчив 2012 року. Не знайшовши роботи за фахом, юнак вирішив піти на військову службу за контрактом. Контракт укладений був до 2016 року. На початку березня Віталій відправився на схід України. На той час він уже більше року прослужив контрактником у Білоцерківській 72-й окремій механізованій бригаді.\n«Віталій був чесний, прекрасний хлопець. Він серцем і душею переживав за свою державу, був патріотом та вірним сином України... І таким був з дитинства. Дуже гордився тим, що військовий, що один із перших його підрозділ у березні почав обороняти східні рубежі від ворога», — розповіла на жалобній церемонії директор місцевої школи Світлана Янченко.\nТруну з тілом загиблого під вигуки «Героям слава!», «Герої не вмирають!» на руках несли через усе село. Односельці загиблого говорять, що про свого героя не забуватимуть. На школі, де вчився Віталій Цибора, встановлять меморіальну дошку, його іменем назвуть вулицю.\n«Перестало битися серце Віталія, але не перестане жити пам’ять про нього в наших серцях», — говорили зі сльозами на очах його земляки. Герої не вмирають, вічна пам’ять їм.\nЗавжди підтримував бійців\nНачальник штабу батальйону «Прикарпаття» 46-річний Юрій Баран загинув від пострілу снайпера-терориста 8 липня\nНачальник штабу, перший заступник командира 5-го територіального батальйону, майор Юрій Баран, загинув 8 липня під Амвросіївкою Донецької області — через кілька днів після приїзду батальйону на схід. Куля снайпера поцілила в голову офіцера, забравши життя одного з найкращих командирів, хорошого сина, люблячого чоловіка та батька.\nЮрій Баран народився 29 липня 1968 року в селі Добрин Ізяславського району Хмельницької області. Навчався у Хмельницькому вищому артилерійському командному училищі, яке закінчив 1989 року. В лавах Збройних сил України майор Юрій Баран провів 19 років. Служив у Івано-Франківську, Делятині, Тячеві, Чернівцях, Велико-Березному. 2004 року був звільнений у запас.\nЧерез конфлікт із Росією у травні цього року офіцера знову призвали на службу. Він став начальником штабу, першим заступником командира 5-го територіального батальйону в Делятині, який 1 липня вирушив на схід країни в Донецьку область. Офіцер не дожив до свого 46-го дня народження, загинувши від пострілу в голову. 9 липня Рада оборони Івано-Франківської області ухвалила рішення звернутися до Генеральної прокуратури з проханням порушити кримінальну справу за фактом вбивства Юрія Барана.\nУ загиблого військовослужбовця залишилась дружина та двоє дітей, які проживають в Делятині Надвірнянського району Івано-Франківської області. Влада області обіцяла виплатити родині матеріальну допомогу розміром сто тисяч гривень.\n«Такої людини, як ми втратили, більше немає», — згадують про нього рідні. Схожі слова говорять і солдати 5-го територіального батальйону. Військові пам’ятають майора як одного з найкращих командувачів, що був для них як батько, турбувався й вважав своїм обов’язком підтримувати бійців.\nЩе під час похорону один зі священнослужителів, який бував на території дислокації батальйону в Делятині й знав Юрія Барана, розповів: йому страшенно шкода за те, що сталося. Святий отець особисто благословляв батальйон перед відправленням на схід, а нині говорить слова прощання на могилі загиблого офіцера. «У країні є відважні люди, які пішли боротися із ворогами, що зазіхають на нашу українську землю. Ворогів багато, але такі, як Юрій, охороняють спокій нас із вами, державу та укріплюють її», — зауважує священик.\n«З Юрієм ми знайомі з 1975 року, разом пішли в перший клас, разом і закінчили школу, — розповідає про загиблого шкільний товариш, однокласник Андрій Коржик. — У школі він був дуже старанним хлопцем, навчався гарно. З усіма підтримував дружні стосунки, його поважали й любили, суперечок чи конфліктів із кимось не було ніколи. Після закінчення школи він вступив до військового училища. Ми не бачилися багато років, адже я навчався в іншому місті. Зустрілися значно пізніше, після звільнення зі служби».\nОднокласник зауважує, що на полі бою Юрій Баран віддав іншому бійцю бронежилет, і такий вчинок його повністю характеризує. Про те, як загинув товариш, достеменно не знає, чув кілька версій. Одна з них, що в голову офіцера поцілила куля снайпера, друга — його вбили пострілом із автомата.\n«Я змалку знала, що в мене є опора в житті, — розповідає молодша сестра загиблого Наталія Дронюк. — На нього завжди можна було покластися. Він дбав про своїх співробітників, підлеглих, про тих, що молодші за віком, яких чекають вдома батьки та сім’ї. Вважав це своїм обов’язком, і для нього це було на першому місці. В Юри було багато друзів, які в будь-яку хвилину могли звернутися, знаючи, що він не відмовить і зробить все можливе, щоб допомогти. Для мене ця втрата надзвичайно велика. Він був моєю другою половинкою. Батьки є батьки, вони завжди на першому місці, але саме з братом у нас було багато спільного. До цієї втрати не звикну ніколи. Можливо, час лікує рани, та все ж, рана загоїться, а рубець залишиться назавжди».\nНаталія Дронюк розповідає, що молиться за мир, спокій, злагоду в країні і щоб таке горе, яке спіткало їхню родину та сім’ї інших загиблих військовослужбовців, більше не торкнулося українських родин. А бійці, які нині перебувають у частині і за яких так непокоївся Юрій Баран, — повернулися живими та здоровими.\nЗемляки поховали свого героя 12 липня в Меморіальному сквері Івано-Франківська.\nТретя «блискавка» стала смертельною\n36-річний Віктор Бойко загинув 11 липня поблизу Зеленопілля\nНа хаті Віктора Бойка в селі Лозоватка Маловисківського району (Кіровоградщина) стоїть блискавковідвід — двічі в оселю Бойків влучала блискавка, ніби за кимось полювала. Третього разу «блискавка» — із ворожого «Граду» — забрала життя Віктора.\nУ вівторок, 22 липня, село Лозуватка, що на Кіровоградщині, прощалося з 36-річним Віктором Бойком, який у складі першого батальйону 79 Миколаївської окремої аеромобільної бригади загинув під час обстрілу з боку бойовиків. 11 липня він разом із товаришами потрапив під «Град» поблизу Зеленопілля, що на Луганщині. А через дев’ять днів дружина Віктора Олена знайшла тіло чоловіка в морзі Дніпропетровської лікарні ім. Мечникова.\nПровести Віктора в останню путь — від його земної оселі, що на вулиці Чайковського, до вічної — на сільське кладовище — прийшли і приїхали близько тисячі людей. Хоронили Віктора з дотриманням християнських ритуалів, поминальним передзвоном у місцевій церкві, біля якої траурна колона проходила дорогою на цвинтар, з військовим духовим оркестром із Кіровоградського гарнізону, синьо-жовтим прапором із траурною чорною стрічкою і трикратним військовим салютом над могилою героя — саме героєм він став для усіх, кого захищав — двох маленьких донечок, дружини, односельців, жителів району і області, усіх, хто без зайвих слів розуміє, якою ціною зберігається мир у країні...\n«Його вже немає. Що казати?..» — не може знайти слів сільський голова Лозоватки Олександр Головач. Сьогодні «його хлопцям» — так він називає жителів села, де головує, — прийшло тридцять повісток із військкомату. А ще троє жителів Лозоватки нині перебувають у зоні АТО. Усіх їх чекають додому живими...\nІнна ТІЛЬНОВА, Кіровоградська область\n«Це людина видатна...»\nІгор Момот був людяним і створив найбоєздатнішу групу прикордонників. Загинув 11 липня під Зеленопіллям\nІгор Момот загинув 11 липня, захищаючи східний кордон держави, коли прикордонників під Зеленопіллям (Луганська область) обстріляли із системи залпового вогню «Град». Полковник, заступник начальника Східного управління Держприкордонслужби загинув у віці 48 років, залишивши дружину й доньку.\nПрезидент України присвоїв полеглому звання генерала-майора, нагородивши Орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня. Черкаська обласна влада вшанувала загиблого відзнакою «За заслуги перед Черкащиною», що передбачало і вручення родині матеріальної допомоги.\nЧеркаська ОДА взяла на себе доставку тіла Ігоря Момота в Навчальний центр Держприкордонслужби в Оршанці під Черкасами, який полковник очолював з 2007 року, а також його поховання. З ініціативи обласної влади також триває збір коштів для родини загиблого у районах Черкащини (скажімо, Черкаський район уже зібрав понад 20 тисяч гривень). Крім того, голова ОДА Юрій Ткаченко звернувся до Президента з ініціативою присвоїти загиблому звання Героя України. На честь Ігоря Момота планують назвати одну з вулиць Черкас, а також навчальний центр прикордонників «Оршанець».\nУ Прикордонних військах України Ігор Момот служив з 1992 року. У березні 2014 року полковник вирішив особисто очолити створену на базі Навчального центру «Оршанець» мотоманеврену групу, яка обороняла державний кордон України на сході. У березні — червні 2014 року підрозділ вів дуже активні бойові дії, обороняючи східний кордон держави та знищуючи колони терористів, які намагалися потрапити з Росії на територію Донбасу.\nЗавдяки керівництву Ігоря Момота, який свого часу пройшов війну в Афганістані, друга мотоманеврена група знищила понад 50 одиниць техніки, а також близько 500 терористів. Крім того, підрозділ прикордонників захопив у бойовиків великий арсенал зброї, озброєння та боєприпасів.\nВарто згадати героїчні дії Ігоря Момота в пункті пропуску «Довжанський», коли терористи, маючи величезну перевагу, намагалися звільнити затриманого лідера так званої ЛНР Болотова. Щоб виграти час для підходу резервів українських військ, Ігор Момот, ризикуючи життям, вийшов із гранатою без запобіжної чеки до терористів і впродовж трьох годин вів переговори з бойовиками. Цей вчинок українського командира примусив понад 200 чудово озброєних (гранатометами, кулеметами і мінометами) терористів відступити. Таким чином Ігор Момот зберіг життя 30 прикордонникам.\nФактично мотоманеврена група Ігоря Момота була єдиною з-поміж подібних груп на ділянках східного кордону, яка вела активні бойові дії з бандами терористів. Вона була визнана керівництвом Держприкордонслужби найбоєздатнішою.\nПід час операції в районі села Дякове завдяки правильним рішенням Ігоря Момота було знищено велику колону техніки терористів, а також убито одного з керівників терористичної групи та його заступника. У районі Дмитрівки бійці Момота захопили блокпост терористів, а згодом — і колону з території РФ з помічником так званого Стрілка і зв’язковим офіцером ФСБ. Під час іншої операції група полковника Ігоря Момота викрила і знищила засідку бойовиків, де виявлено кілька установок ПЗРК «Ігла» російського виробництва.\nЩо ж до діяльності Ігоря Момота на посаді начальника Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Держприкордонслужби «Оршанець», то, як розповіли «Дню» його колеги, він по суті повністю змінив систему роботи центру. Завдяки йому почалася робота зі створення міжнародного багатопрофільного мультифункціонального правоохоронного навчального центру. Крім того, проводилися курси як для українських прикордонників і правоохоронців, так і для представників різних служб і установ США, Польщі, Білорусі, Молдови, Німеччини, Швеції тощо. Центр організовував спільні навчальні курси з ОБСЄ, МАГАТЕ, ООН, Місією Єврокомісії...\nЗавдяки Ігорю Момоту в Черкасах і деяких районних центрах з’явилися пам’ятні знаки захисникам кордонів. Крім того, реконструйовано гуртожитки і навчальні корпуси навчального Центру, для мешканців військового містечка побудовано капличку Преподобному Іллі Муромцю. Також на території Центру заклали і виростили яблуневі сади, розмістили Центральний музей Держприкордонслужби...\nЗаступник начальника центру Сергій Перепелиця розповідає «Дню», що служив із Ігорем Федоровичем з самого початку, тобто коли останній очолив центр.\n«Із перших днів, як тільки він став командиром, було видно, що це — професіонал. У його діях, в організації праці... Це людина видатна. Фактично завдяки йому наш центр набув нового обличчя. Все мінялося на очах з величезною динамікою. Це було під силу тільки дуже вольовій і сміливій людині. Він не боявся таких активних змін і напруженої роботи. Усе відбувалося паралельно: навчання, будівництво, реконструкція...», — говорить заступник начальника оршанецького навчального центру прикордонників.\n«Говорять, що людина повинна за життя зробити три речі — побудувати дім, виростити сина і посадити дерево. Навіть у цих речах за той час, коли Ігор Федорович Момот був начальником нашого Центру, у нас і яблуневий сад уже посаджено (близько 600 дерев, є уже плоди), і дім збудовано (за ці шість років два навчальні корпуси і два гуртожитки набули нового обличчя)... Командир фактично побудував новий навчальний центр», — розповідає Сергій Перепелиця.\nКаже, що загиблий герой був людяним і багато кому допомагав, зокрема й серед «військового братства». Він завжди підтримував ідеї організувати щось нове. Ніколи не посилався на зайнятість. Постійно говорив: «Усе, зараз будемо вирішувати».\nТакож Ігор Момот часто знаходив друзів. «Тільки людину побачить — відразу знаходить спільну мову, — говорить товариш по службі Ігоря Момота. — І думав командир не про те, щоб сісти з друзями за стіл, поговорити, випити чарку, а щоб зробити разом щось корисне. Намагався допомогти військовослужбовцям, місту, навчальному центру», — підсумовує Сергій Перепелиця.


Універсальний мультимедійний блок AudioSources MIB-Connect для потокової передачі Android\nНа складі 6760\nУніверсальний мультимедійний блок для штатної магнітоли AudioSources MIB-Connect. Це пристрій для потокової передачі Android на екран головного пристрою, з повною підтримкою функціонала ОС. Десятки корисних додатків будуть завжди доступні в автомобілі, використовуючи лише вільний USB роз'єм.\nЗ таким блоком на заводський автомагнітоли будуть доступні:\nвідео та фільми;\nпідтримка флешок USB;\nнавігатори і карти;\nмесенджери і соцмережі;\nмузика і цифрове радіо;\nбудь-які робочі і розважальні програми.\nПереваги AudioSources MIB-Connect\nОсновні переваги AudioSources MIB-Connect - зручність використання і цілковитий функціонал Android, на відміну від підключення до магнітоли смартфона. Завантажуйте програми і мультимедіа на весь обсяг вбудованої пам'яті пристрою. За продуктивність відповідають 4-ядерний процесор і оперативна пам'ять третього покоління. Отримайте необмежені можливості платформи Android на своїй автомагнітоли з ергономічним пристроєм.\nІнтернет і Google Play\nЗа допомогою універсального мультимедійного блоку AudioSources MIB-Connect ви можете вийти в Інтернет, використовуючи вбудований Wi-Fi, зовнішній 4G модем або ж створіть точку доступу на своєму смартфоні. Тепер ви можете дивитися онлайн-ТБ і ролики на YouTube, слухати інтернет-радіо і улюблену музику в хмарі, користуватися онлайн-навігаторами і голосовим асистентом. Вам доступні будь-які додатки з каталогу Google Play.\nЦе повністю мобільний пристрій, що працює без підзарядки. Підключається блок AudioSources MIB-Connect до заводської магнітоли через штатний роз'єм USB. Завантаження ОС відбувається автоматично або після натискання кнопки CarPlay. Для управління можуть використовуватися сенсорний дисплей головного пристрою, штатні кнопки керма і голосові команди. Корпус блоку оснащений 2 роз'ємами: стандартний USB і USB Type-C.\nКупити універсальний мультимедійний блок Mib Connect в Україні\nІнтернет-магазин AudioSources.com.ua пропонує купити універсальний мультимедійний блок AudioSources MIB-Connect з доставкою по всій Україні. Отримайте всі переваги потокової передачі Андроїд на моніторі заводської магнітоли. Користуйтеся будь-якими додатками з Google Play офлайн і онлайн.\nОплатити товар можна такими способами: накладений платіж, готівкові (Київ), безготівкові та покупка в кредит. Доставка в будь-який населений пункт України протягом 3-х днів.\n10-core/ Cortex - Mali\nUSB 2.0 High Speed Port x 2; USB 3.0 5.0 Gbps Port x 1\n2.4GHz/5GHz Dual-Band Wi-Fi 802.11a/b/g/n/ac


Погода в Надькалло на сьогодні, завтра, на 3 дні, на 5 днів, Сабольч-Сатмар-Берег | METEOPROG\nПогода Надькалло: точний прогноз погоди в Надькалло, на 3 дні, на 5 днів\nПогода в Надькалло.\n/ Погода в Надькалло\nПогода Надькалло - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Надькалло сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Надькалло на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Надькалло - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Надькалло допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Надькалло - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Надькалло тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\nПрогноз погоди в Надькалло на 20 01 - 24 01\nпрогноз погоди в Надькалло\nПогода в Надькалло: Невеликий сніг. Похмуро.\nПогода в Надькалло: Без опадів. Хмарно з проясненнями.\nПогода в Надькалло: Без істотних опадів. Похмуро.


Що знаходиться під правим подреберьем у людини: внутрішні органи та їх призначення\nЛікар нет » Новини » Що знаходиться під правим подреберьем у людини: внутрішні органи та їх призначення\nКожній людині слід хоча б у загальних рисах знати будову свого організму. Це справді важливо, адже багато людей, відчуваючи якийсь дискомфорт, не можуть відповісти, що саме болить – так як вони не цікавляться анатомією. Про всіх органах, звичайно, відразу розповісти нереально. А тому зараз увагою варто торкнутися лише одну тему і розповісти про те, що знаходиться під правим подреберьем у людини.\nЦе життєво важлива залоза, яка є найбільшою у всіх хребетних істот. Це дійсно досить об'ємний орган, маса якого складає приблизно 15 кг. Печінка не тільки виробляє жовч, яка потім надходить у 12-палу кишку по вивідному протоку. Вона виконує безліч функцій. А саме:\nБар'єрна. Печінка нейтралізує отруйні продукти білкового обміну, а також знешкоджує речовини, що всмоктуються в кишечнику.\nОбмінна. Печінка бере участь у всіх процесах організму. І саме в ній вуглеводи, які всмоктує слизова оболонка кишечника, перетворюється в глікоген.\nГормональна. Саме в печінці відбувається руйнування таких гормонів, як естроген, інсулін, тироксин і альдостерон. Також у цей список входить антидіуретичний гормон і глюкокортикоїди.\nКровотворна. Ця функція особливо активна в дитячому організмі. Печінка кожного ембріона і маленької дитини бере участь у процесі вироблення еритроцитів.\nЩоб орган правильно функціонував протягом усього життя, потрібно правильно харчуватися. Наприклад, дотримуватися дієти №5. Якщо виникає дисфункція, то необхідно застосування гепатопротекторів.\nОскільки мова йде про те, що знаходиться під правим подреберьем у людини, треба обмовитися, що орган хоч і займає місце під діафрагмою саме з цього боку, все-таки невелика його частина заходить вліво. Цікаво, що у немовлят печінка займає практично всю частину черевної порожнини. Це 1/20 маси всього тіла. Для порівняння: у дорослого співвідношення становить 1/50.\nРозповідаючи про те, які органи знаходяться справа під ребрами спереду, потрібно обговорити і жовчний міхур. Він знаходиться прямо під печінкою, і в ньому накопичується надходить з неї жовч, звідки в подальшому вивільняється в тонкий кишечник. Відбувається це, до речі, під впливом гормонахолецистокинина. Знаходиться жовчний міхур у правої поздовжньої борозни, на нижній поверхні печінки. У нього овальна форма, він виглядає як невелике яйце. Всередині – жовч, має зеленуватий колір і тягучу консистенцію. Від шийки міхура йде жовчний проток. До нього підводить сфінктер Люткенса, який регулює надходження жовчі. Слід знати не тільки те, що знаходиться під ребрами (праворуч, ззаду, зліва або спереду), але ще і те, які функції виконує той чи інший орган. Ті, які притаманні жовчного міхура, можна виділити такий перелік:\nНакопичення і подальша концентрація жовчі.\nБезпосередню участь в процесі травлення.\nЗахист органів ШКТ від зараження інфекціями.\nСвоєчасне потрапляння жовчі в оптимальній кількості в 12-палу кишку.\nБіологічно сам процес дуже цікавий. Коли в шлунок потрапляє їжа, жовчний міхур починає скорочуватися. Накопичений в ньому склад транспортується в 12-палу кишку, де починається травний процес. Якщо спожиті продукти відрізняються підвищеною жирністю, то жовчний міхур починає стискатися в рази інтенсивніше, і секрет, відповідно, виділяється в більшій кількості. Основним компонентом цієї рідини є жовчні кислоти. Їх декілька видів, але всі вони – похідні холановой кислоти. Також в складі є фосфоліпіди, пігменти, а також мікроелементи і речовини, що володіють протимікробними властивостями. Жовчний міхур-дуже важливий. Адже саме його захисна функція попереджає виникнення інфекційно-запальних процесів в органах травної системи.\nЗагальний жовчний проток\nРаз мова йде про те, які органи знаходяться справа під ребрами спереду, треба розповісти і про жовчному протоці. До того ж міхур вже був обговорений.\nЦей протока утворюється внаслідок злиття печінкового та протоки жовчного. Його довжина становить 5-7 сантиметрів, а ширина становить 2-4 див. На самому початку загальної жовчної протоки знаходиться сфінктер Мирицци. Це – пучок циркулярних м'язів. В загальному жовчному протоці виділено чотири частини:\nРетропанкреатическая. Залягає між стінкою низхідної частини кишки і головкою підшлункової залози.\nРетородуоденальная. Розташована ззаду верхній частині 12-палої кишки.\nСупрадуоденальная. Знаходиться вище 12-палої кишки.\nИнтерпанкреатическая. Прилягає до голівки підшлункової і проходить косо до стінки 12-палої кишки.\nКожній людині, яка цікавиться питанням: «Який орган знаходиться справа під ребрами?» слід знати, що нехай про жовчовивідних протоках говорять не часто, вони є складною транспортною магістраллю для печінкового секрету. Саме вони забезпечують його відтік. Загальний жовчний проток має особливу будову та фізіологію. І захворювання, як багато можуть думати, часто зачіпають його, а не міхур або печінка. Може статися закупорка каналу, холангіт, дискінезія, холецистит, або сформуватися новоутворення. На щастя, сучасні методи моніторингу допомагають вчасно виявити ту чи іншу патологію, а також точно визначити її локалізацію.\nПродовжуючи тему, що стосується питання про те, що знаходиться під правим подреберьем у людини, треба торкнутися увагою і цю непарну м'яз, що розділяє черевну і грудну порожнини. Говорячи простою мовою, діафрагма служить для розширення легенів.\nУмовно її границя проводиться по нижньому краю ребер. Утворена діафрагма цілою системою поперечносмугастих м'язів. Її «купол» спрямований вгору. Його вищої поверхнею утворено дно грудної порожнини. А нижній – верх, відповідно. Важливо зауважити, що як у бані, у діафрагми є периферичні вкладення до структур, що створює грудну стінку і очеревину. Волокнами м'язів, які від вкладень сходяться, утворено центральне сухожилля. Саме воно формує так званий гребінь діафрагми. А його периферична частина, в свою чергу, складається з м'язових волокон, початок яких береться в нижньому грудному отворі. Вони теж сходяться в центральну жилу. Обговорюючи, що знаходиться під правим подреберьем у людини, не можна не зауважити, що діафрагма пронизана цілим рядом отворів. Завдяки їм структури, що знаходяться між животом і грудною кліткою, пов'язані. Крім безлічі дрібних отворів, є ще три великих – венозний, стравохідної і аортальне. Які у цієї м'язи функції? Їх багато, і все можна виділити такий перелік:\nРеспіраторна. Саме рухи діафрагми в тандемі з грудними м'язами забезпечують вдих та видих. Відповідно, відбувається процес вентиляції легенів.\nКардиоваскулярная. Що відбувається при вдиху? Серцева сумка розширюється, як і нижня частина верхньої порожнистої вени. З печінки вичавлюється кров, яка транспортується в праве передсердя. А ще, до речі, саме коливання внутриплеврального тиску сприяють відтоку крові від органів черевної порожнини.\nМоторно-травна. Діафрагма робить сильний вплив на просування їжі по стравоходу. Вона, можна сказати, його жом.\nСтатична. Ця функція полягає у підтримці нормальних взаємовідносин між органами черевної і грудної порожнин. І залежить вона від м'язового тонусу, наявного у діафрагми. Якщо дана функція порушиться, то черевні органи перемістяться в грудну клітку.\nДіафрагма – важливий орган черевного преса. Одночасно скорочуючись з м'язами живота, вона зменшує внутрішньочеревний тиск.\nЩо знаходиться справа ззаду під ребрами? Звичайно ж, нирка. Це парний орган, розташований по обидві сторони. Обидві нирки виконують регулювання хімічного гомеостазу за допомогою функції сечоутворення. Розташовуються вони за пристінковим листком очеревини (це поперекова область). Кожна нирка прилягає до задньої черевної стінки. Цікаво, що права знаходиться трохи нижче, і це анатомічно нормально. Чому? Тому що зверху вона безпосередньо граничить із печінкою.\nЗа розміром орган досягає в довжину приблизно 115-125 сантиметрів, а в ширину – 5-6 см. Товщина становить 3-4 см відповідно. Важить нирка зовсім небагато – від 120 до 200 р. Варто обмовитися, що права нирка зазвичай менше і легше лівої. Оскільки мова йде про те, який орган знаходиться справа під ребрами, і які особливості його відрізняють, необхідно обговорити його анатомічну специфіку. Нирка вкрита фіброзною сполучнотканинною капсулою, а становить її система накопичення та виведення сечі, а також паренхіма. Функцій даного органу дуже багато – метаболічна, екскреторна, осморегулирующая, ендокринна, ионорегулирующая, а також кровотворна. Основною, звичайно, є видільна. Вона досягається процесами фільтрації та секреції. Як це відбувається?\nЗ капілярного клубочка в нирковому тільці вміст крові з плазмою проціджується в капсулу Шумлянського-Боумэна. Рідина, яка утворюється внаслідок цього, є первинною сечею. Далі вона транспортується по извитым канальцям нефрона, де поживні речовини, електроліти та вода всмоктуються назад у кров. В первинній сечі залишається лише креатин, сечовина і кислота. Все це і утворює вторинну. Ця сеча звивистих канальців транспортується в ниркову балію, а потім у сечовід і вже в сечовий міхур. У нормі через нирки за один день проходить близько 1700-2000 літрів крові. Скільки утворюється первинної сечі? Близько 120-150 літрів! А залишається всього 15-2 л вторинної. Швидкість фільтрації, до речі, залежить від декількох факторів. Серед них:\nРізниця тисків в відводить і приносить артериоле.\nВластивості базальної мембрани ниркового клубочка.\nРізниця осмотичного тиску, наявна між просвітом боуменовой капсули і кров'ю в капілярній мережі клубочка.\nОбговорюючи функції нирок в рамках теми, що стосується питання: «Що знаходиться праворуч внизу під ребрами?», треба сказати, що це парний орган відіграє головну роль у підтримці кислотно-лужного балансу плазми. Ще завдяки йому в стабільній концентрації знаходяться осмотично активні речовини. Зрозуміло, саме через нирки організм залишають кінцеві продукти азотистого обміну, а ще токсичні і чужорідні сполуки. Цей орган допомагає позбутися від надлишку речовин органічного і штучного походження, він бере участь в обміні білків і вуглеводів, допомагає утворювати необхідні організму елементи – ренін, наприклад, який необхідний для регуляції артеріального тиску, або еритропоетин, який регулює швидкість утворення еритроцитів.\nНизхідна частина дванадцятипалої кишки\nПоглянувши на анатомічну схему організму людини, можна побачити, що знаходиться праворуч під ребрами спереду. І низхідна частина дванадцятипалої кишки відноситься до загального переліку. Вона починається від верхнього вигину, що має форму дуги. Потім опускається вниз і повертає ліворуч – тим самим утворюється нижній вигин, який в медицині іменується flexura duodeni inferior. Звідти бере свій початок нижня, горизонтальна частина 12-палої кишки.\nВерхня половина, як вже згадувалося раніше, знаходиться у вищому поверсі черевної порожнини. Нижня, відповідно, праворуч від кореня брижі поперечної ободової кишки. Що відносно розмірів? У довжину низхідна частина 12-палої кишки становить приблизно 9-12 див. діаметр досягає 45-5 див. Цікаво, що є не особливо рухома частина кишки, називається вона pars descendens. Вона найтіснішим чином пов'язана судинами і протоками з головкою підшлункової залози. У деяких людей з низхідною частиною контактує задня стінка (це colon transversum). Але це ще не все, що треба знати про обговорюваному органі біля правого підребер'я людини. Позаду 12-палої кишки знаходиться верхня частина правої нирки, сечовід і судини. Ззаду – нижній сегмент парного органу. Також у безпосередній близькості знаходиться поперечна ободова кишка з брижі, головка підшлункової залози і інші частини ШКТ. Складно виділити окремі функції нижньої частини 12-палої кишки. Проте, раз обговорюється те, які органи знаходяться справа під ребрами збоку, можна розповісти про спільні завдання, що виконуються нею. Функції 12-палої кишки виділені в такий перелік:\nПриведення водневого показника (рН) надходить їжі зі шлунка до лужного, який не дратує дистальні відділи тонкої кишки. Це необхідно для нормального травлення.\nРегулювання та ініціація секреції жовчі та панкреатичних ферментів.\nПідтримка з шлунком зворотного зв'язку. Це проявляється у відкриванні та подальшому закриванні його воротаря, а ще в регулюванні кислотності шлункового соку.\nОскільки тема стосується питання «Що знаходиться у людини справа під ребрами?», треба розповісти і про висхідну ободову кишку. Що це за орган? Так називається початковий відділ товстої кишки (і, по сумісності, продовження сліпий). Вона не бере участь у травленні безпосередньо. Її функція – всмоктувати воду і електроліти. Внаслідок цього рідкий хімус, який транспортується в товсту кишку з тонкої, перетворюється в кал більш густої консистенції. Знаходиться висхідна кишка в черевній порожнині, в правій її частині. Проте її положення не можна назвати постійним. Якщо людина займає вертикальне положення, то початкова частина кишки прямує вгору.\nЇї довжина становить 24 сантиметри. Внутрішній діаметр – приблизно 7 див. В тому місці, де висхідна кишка межує зі сліпою, знаходиться сфінктер Бузі. Так називається циркулярний пучок м'язових волокон, що має форму глибокої циркулярної борозни.\nВідповідаючи на питання: «Що перебуває справа під ребрами спереду?», слід дещо повідати і про фізіологічні особливості сліпої кишки. Якою вона є? Це – перший ділянку товстої кишки, який знаходиться в правій клубовій ямці. Саме від неї відходить апендикс, про який буде розказано трохи пізніше. І з нею, як раз, з'єднується сфінктером Бузі висхідна кишка. Як правило, вона з усіх боків одягнена очеревиною, і займає в організмі внутрішньоочеревинне положення. Однак сліпа кишка часто лежить і мезоперітонеально. Це означає, що вона покрита очеревиною лише з трьох боків. За будовою сліпа кишка нагадує собою товсту. У слизовій є невеликі складки. Вони схожі на клапана з безліччю м'язових волокон. Є і велика складка, але вона одиночна. У слизовій містяться келихоподібні клітини і ліберкюнових залози. Сліпа кишка бере безпосередню участь у травному процесі. Завдяки згаданим либеркюновым залоз (вони ще іменуються криптами), які продукують клітини для ворсинок, кишкова поверхню вистилається слизовою оболонкою. Саме вона допомагає химусу просуватися по тракту. Говорячи простою мовою, головна функція сліпої кишки – всмоктувати рідку складову маси, яка в подальшому стає калом.\nОсь ще який орган знаходиться справа під ребрами спереду. Точніше, апендикс є придатком сліпої кишки і, звичайно, розташований все ж набагато нижче ребер. Він знаходиться в правій здухвинній ділянці і має вузьку порожнину. Вона відкривається в сліпу кишку отвором, яке оточене заслінкою – невеликою складкою слизової оболонки. Цікаво, що з віком цей просвіт у деяких людей заростає – повністю або частково.\nЯку ж функцію здійснює цей червоподібний відросток? Захисну. Наявні в ньому скупчення лімфоїдної тканини становлять периферичні відділи імунної системи. А у травоїдних тварин, наприклад, присутня в апендиксі мікрофлора бере участь в процесі перетравлювання целюлози. Відповідаючи на питання: «Що знаходиться у людини справа під ребрами?», треба обмовитися, що людям з віддаленим апендиксом набагато складніше відновити мікрофлору кишечника, якщо мало місце зараження якоюсь інфекцією. Насправді, цей відросток – сховище для бактерій. В нього не потрапляє те, що міститься в кишечнику, а тому апендикс є хорошим середовищем для розмноження корисних бактерій. Також він є інкубатором кишкової палички. Апендикс грає, можна сказати, рятівну роль для збереження оригінальної мікрофлори товстої кишки. У ньому містяться конгломерати лімфоїдних фолікулів, і сам орган функціонує в якості єдиної системи мукозального імунітету. Але, як всім відомо, у багатьох людей апендикс видаляється. Чому? Показанням до проведення даної операції є хронічний і гострий апендицит, що виявляється у запаленні відростка.\nЧому болить праве підребер'я у людини?\nОтже, раніше були розглянуті всі органи, що знаходяться в цій області. Тепер можна обговорити ще одне важливе питання. Не можна так відразу сказати, чому болить праве підребер'я у людини збоку. Тому що в цій області, як вже можна було зрозуміти, зосереджено кілька органів. А тому і причини можуть бути самими різними. І поставити діагноз лише на підставі однієї скарги не зможе навіть самий кваліфікований і досвідчений лікар. Та й іноді насправді дискомфорт провокують нешкідливі причини. Надмірні фізичні навантаження, наприклад, або переїдання. Однак якщо біль постійна, то велика ймовірність, що причина криється в почала розвиватися патології. І всі найбільш часто зустрічаються стану варто розглянути окремо.\nПроблеми з печінкою\nЦе найбільш часта причина, по якій у людей болить справа під ребрами. А що там? Правильно, печінка та жовчовивідні протоки. При відхиленнях в роботі даного органу з'являється схватко - або нападоподібний біль. Насправді, точний її характер варіюється в залежності від того, наскільки сильно прогресує той чи інший недуга. Біль може бути тупим, так і гострою.\nОсь на яку патологію може вказувати мучить людини дискомфорт:\nЦироз. Іншими симптомами є змінений колір очей і шкіри, здуття живота, блювота і слабкість, а також гострі травні розлади. Крім цього, збільшується в розмірах селезінка, починають червоніти долоні, прогресує жовтяниця. Ще може розвинутися варикоз стравоходу, часто виникають внутрішні кровотечі, підвищується тиск.\nГепатит. Причому яким би він не був (лікарських, алкогольних, А, В або С). Супроводжується недуга завжди ниючим болем у правому підребер'ї. Паралельно людини долає слабкість, змінюється колір калу, сечі і шкіри. А в екскрементах з'являються домішки жовчі і крові.\nЖировий гепатоз. Він розвивається у людей, страждаючих цукровим діабетом і ожирінням. Ще часто зустрічається у пацієнтів з метаболічними порушеннями.\nРак печінки. Симптоматика цієї патології схожа з проявами цирозу. Крім болю в правому підребер'ї, з'являється гіркий смак у роті, змінюється колір шкіри і очей, збільшується температура. Нерідко мучать людини судоми, м'язи і кінцівки можуть атрофуватися. Також порушується функціональність ШКТ, виникають внутрішні кровотечі.\nЕхінококоз. Причина його розвитку – глистова інвазія. Головним симптомом є нестерпна тяжкість і сильний біль у правому підребер'ї. Також людини стикається з травними розладами, страждає від підвищеної температури і хронічної млявості.\nОбговорюючи патології органів, що знаходяться справа під ребрами, важливо обмовитися, що багато хто стану, якщо їх запустити, можуть обернутися летальним результатом. Саме тому при появі найменшого дискомфорту необхідно звертатися до лікаря та терміново починати лікування.\nРаніше говорилося про те, що під правим подреберьем у людини знаходиться, і логічно припустити, що причиною болю може бути якась патологія ШКТ. І якщо це дійсно так, то крім цього симптому людини ще турбує діарея, здуття живота, «кисла» відрижка, а ще нудота, печія і присмак металу у роті. І ось, які можуть бути проблеми в таких випадках:\nПанкреатит. Виявляється у запаленні, яке вражає підшлункову. Людину турбує блювота і відчуття розпирання в животі, буває метеоризм і активне «бурчання».\nГастрит. При цьому захворюванні біль підребер'я віддає у поперек. Додатковими симптомами є припухлість живота і поганий запах з рота.\nХолецистит. При запаленні жовчного міхура біль у підребер'ї носить тупий ниючий характер. Вона часто супроводжується покалываниями, локализирующимися в абдомінальній області.\nАпендицит. Симптоми характерні різкий занепад сил, нудота із сильною блювотою, висока температура і нестерпний біль у правому підребер'ї. У людини органи в даному стані немов набувають підвищену чутливість – настільки виражені відчуття. Не дивно, що з апендицитом відразу госпіталізують.\nПатології ободової кишки. До таких відноситься виразковий коліт, хвороба Крона, інфекції кишечника і порушена мікрофлора, а ще дивертикулез і роздратування.\nПерфорація кишки. Цей стан характеризується наявністю в товстому кишечнику наскрізного отвору, через яке вся їжа проникає в черевну порожнину.\nЄ ще одна причина, яку варто відзначити увагою, обговорюючи особливості анатомії людини. У правому підребер'ї болю часто виникають після фізичних навантажень. Якщо вони з'являються стабільно, то причина криється в дискінезії жовчовивідних шляхів. Зазвичай дана патологія усувається самостійно через якийсь час.\nПроблеми з сечостатевої системою\nРаніше, в розповіді про те, де знаходиться праве підребер'я у людини і які органи в ньому розташовуються, було згадано про нирках. Вони – частина сечостатевої системи. І якщо її торкається якась патологія, те людину починає турбувати біль праворуч, в області ребер, а також печіння в паху, задишка, гіркота і сухість у роті. Крім цього, дають про себе знати ознаки інтоксикації, сильна втома, підвищена температура і помилкові позиви до сечовипускання. Також людину турбують поперекові болі, іноді набрякають нижні кінцівки. Якщо вчасно не почати лікування, то може розвинутися абсцес.\nПатології, що супроводжуються такими симптомами, виділяють в такий перелік:\nНекроз ниркових сосочків. Часто їм супроводжуються інфекційні захворювання та цукровий діабет. В сечі може з'явитися кров, в найгірших випадках виникає септичний шок.\nВерхній паранефрит. Інакше кажучи – запалення ниркової жирової клітковини. Пацієнта турбує занепад сил, задишка, дискомфорт в абдомінальній ділянці та ломота.\nПієлонефрит. Супроводжується різким підвищенням температури до 40 °С, нудотою, блюванням, сильною слабкістю, втратою апетиту, потовиділенням і тупим болем в підребер'ї. Можливо поколювання в попереку.\nПухлина нирки. Ознаки такі ж, як і у пієлонефриту.\nНиркова недостатність. Біль локалізується в ребрах і попереку, людина страждає від підвищеної стомлюваності, набряку нижніх кінцівок і дизуричних розладів. На шкірі з'являється висип, в роті металевий присмак.\nТакож біль у підребер'ї у чоловіків може вказувати на розвиток простатиту. Також з'являється дискомфорт в попереку, знижується потенція, а сам пацієнт починає помічати передчасну еякуляцію. Серед інших симптомів відзначається слабкість, ломота, підвищена температура і запори.\nВище було в подробицях розказано про те, що знаходиться під правим подреберьем у людини і які функції здійснюють дані органи. На завершення хотілося б сказати, що причин, які виникають у цій галузі, болів набагато більше. І нехай відповідей на питання: «Що знаходиться з правої сторони під ребрами?» не залишилося, треба все-таки знати – не завжди біль в цій області викликає орган, що знаходиться в ній. Дискомфорт може спровокувати захворювання серцево-судинної системи, оперізувальний лишай, вагітність, перелом, диафрагматит, запалення легенів і багато іншого. Саме тому необхідно не намагатися самостійно виявити, а записуватися на прийом до лікаря. Тільки фахівець, провівши всі показані діагностичні заходи, може визначити фактор, який спровокував біль, а потім призначити дієве, компетентне лікування, відповідне конкретному пацієнту.\nЯк працює печінка? Особливості процесу\nУ статті розглянемо, як працює печінка. Це одна з\nКровопостачання кишечника. Особливості будови і функції кишечника\nМало хто знає, що таке кишечник, в повному


Полтавський глядач побачить виставу з легендарною Адою Роговцевою | ГО "Громадське об’єднання Полтава"\nПолтавський глядач побачить виставу з легендарною Адою Роговцевою\nВистава Жан — Марі Шевре «Squat» ( в українському варіанті «Будьте, як вдома») – широко відома театральна постановка. У 2000 році автор отримав за свій доробок спеціальну премію ООН. А ще був номінований на вищу театральу нагороду Франції «Мольєр».\nТема міжнаціональних стосунків не втрачає актуальності, крізь призму цієї теми автор доносить ідею про Єдиний Дім, котрим для кожного з нас повинна стати наша планета, наш доволі обмежений земний простір. Простір, який для одних визначений визначається держвними кордонами, для інших — стінами помешкання, де живуть герої вистави, вирішуючи то складні то прості взаємовідносини.\nУ центрі розповіді — непросте сплетіння людських доль, вчинків, і звісно ж, кохання.\nПара молодих мігрантів — арабський юнак Самір та полька Бася — випадково опиняються у великій квартирі в центрі Парижа. Так само випадково у їхні життя входять дві поважні французькі пані — Жан а Марівон. Парижанки беруться опікуватися молодою парою. Таким чином на сцені розгортається зіткнення епох, ментальностей, культурних традицій та характерів. Саме у цьому своєрідний нерв і пружина цієї комедійної і водночас драматичної історії.\nАда Роговцева грає роль Марівон. Героїня все життя мріяла мати власних дітей, але не склалося. І, нарешті, доля зробила несподіваний дарунок – вона знаходить сина, але за дуже незвичайних обставин. Марівон упереджено ставиться до арабів, але саме араб Самір, фактично, стає для Марівон Дюпре сином.\nОбраз Саміра майстерно втілює Ахтем Сейтаблаєв, на сьогодні одна з найяскравіших зірок української сцени. Глядачам він добре відомий режисер і актор фільму «Хайтарма», учасник ТБ шоу «Танці з зірками».\nУ Полтаві нетверезий водій вчинив ДТП, а потім заявив, що його автомобіль викрали\nМісцеві вибори на Полтавщині: що потрібно знати, щоб проголосувати\nУ Лохвицькому районі знайомий зарізав товариша по чарці\nУ Полтаві визначили три потенційні ділянки для будівництва сміттєпереробного заводу


Київрада виділила Ахметову частину своєї земельної ділянки для ЦУМу — Київ — tsn.ua\nКиїврада виділила Ахметову частину своєї земельної ділянки для ЦУМу\nДеякі депутати виступили проти виділення землі олігархам.\nКиївська міськрада дозволила поділити земельну ділянку, на якій розташована будівля столичної мерії, і передати її частину ТОВ "ЦУМ".\nЗа таке рішення на засіданні Київради проголосували 65 депутатів.\nЗгідно з рішенням, земельна ділянка площею 1,5313 га на вул. Хрещатик, 36 поділена на дві частини – площею відповідно 1,5245 га і 0,0068 га. Київраді припинено право постійного користування меншою частиною (0,0068 га), і ця частина передана ТОВ "ЦУМ".\nПроти цього рішення висловилися фракції "Свобода" та "Батьківщина".\n"Ми відстоюємо принципову позицію: ми не можемо виділяти земельні ділянки олігархам, які підтримують сепаратистів", - заявив депутат з фракції "Свобода" Руслан Андрійко, пояснивши, що має на увазі Ріната Ахметова.\nСБУ допитує менеджерів Ахметова щодо проплачених "шахтарських бунтів" у Києві\n"Є і просто містобудівна ситуація: у двір нашого будинку, практично на проїжджу частину, вилізло будівництво, якого там ніколи не було. Це просто захоплення території, призначеної для обслуговування нашої будівлі! Ну, не можна вже так принижувати себе!" - підтримав колегу-свободівця депутат від "Батьківщини" Володимир Бондаренко.\nЯк повідомлялося раніше, через реконструкцію ЦУМу розвалюється будівля Київради. Тріщини пішли по тротуару і по самій будівлі.\nЦентральним київським універмагом володіє компанія "ЕСТА Холдинг", яка входить до групи СКМ Ріната Ахметова.\nНапередодні Дня Перемоги фасад ЦУМу був закритий величезним прапором України. Наприкінці квітня, після активізації сепаратистського руху в Донецькій області, на полотні, яке закривало будівлю до того, з'явився напис-звернення до Ахметова. На передній і правій бічній стінах невідомі написали запитання: "Рінат, ти зрадив Донбас чи продав?" і "Рінат, ти з Україною або з Кремлем?".


цілому над цими територіями зростає нестаціонарна атмосферних процесів. У разі надмірного розвитку цього явища можлива істотна дія на глобальний клімат.\nЗміна теплового режиму водних об’єктів при скиданні теплих промислових стоків може вплинути на життя гідробіонтів (живі істоти, що мешкають у воді). Відомі випадки, коли скидання теплих вод створював тепловий бар’єр для риб на їх шляху до нерестовищ.\nШумове забруднення. Під цією формою забруднення розуміють перевищення природного рівня шуму і ненормальну зміну звукових характеристик на робочих місцях, в населених пунктах і інших місцях. Джерелами шуму є робота транспорту, шуми, що створюються літаками, робота промислових пристроїв, побутових приладів і інші причини. Дратівлива дія звуку на людину залежить від його інтенсивності, спектру і тривалості дії. Найбільше роздратування викликає шум в діапазоні частот 3000-5000 Гц. Стан страху, тривоги викликає інфразвук на частотах 6-8 Гц.\nДосягши інтенсивності шуму 90-100 дб спостерігається підвищена стомлюваність людини, зниження розумової активності, пониження продуктивності праці (до 40-70%), схильність до фізичних і нервових захворювань (виразкова хвороба, гіпертонія і ін.). Дуже сильний шум (понад 110 дб) веде до так званого шумового “сп’яніння”. При інтенсивності шуму 140-145 дб виникають вібрації в м’яких тканинах носа і горла, в кістках черепа і зубах. При рівні шуму понад 160 дб може відбутися розрив барабанних перетинок.\nЄ численні дані про несприятливу дію шуму на тварин і рослини. Встановлено, що рослини під впливом шуму повільніше ростуть, у них спостерігається надмірне (навіть повне, що призводить до загибелі) виділення вологи через листя, можливі порушення клітин. Гинуть листя і квіти рослин, що розміщені біля гучномовця.\nЕлектромагнітне забруднення. Це забруднення виникає в результаті зміни електромагнітних властивостей середовища. Джерелом є лінії електропередач, могутні електроустановки, різного роду випромінювачі радіохвиль (радіо, телебачення, станції радіолокацій, системи стільникового зв’язку і т.п.). Електромагнітне забруднення приводить не тільки до порушень електронних систем, але і до змін в тонких клітинних і молекулярних структурах. Цьому виду забруднення поки не приділяється належної уваги, недостатньо ясний механізм і ступінь його дії на живе.\n2. Хімічне забруднення міст\nРозвиток промисловості і сфери послуг великих міст, інтенсивне використання біосфери та її ресурсів призводять до того, що зростає вплив людини на матеріально-енергетичні процеси, які протікають на планеті. В сучасному світі з цілого ряду причин залишаються невирішеними проблеми оцінки токсичності хімічних продуктів для людини, і в більшій мірі – їх дія по відношенню до навколишнього середовища. Вичерпне дослідження впливу речовин можливе тільки після того, як буде отримано повну інформацію про експозицію та діючу дозу кожної хімічної речовини.\nДжерелом хімічного забруднення є господарська діяльність людини. Усі речовини, що виготовляються з використанням відновних та невідновних ресурсів, можна поділити на чотири типи: 1 - вихідні речовини (сировина), 2 - проміжні речовини (які з’являються або використовуються у процесі виробництва), 3 - кінцевий продукт, 4 - побічний продукт (відходи).\nВ атмосферному повітрі з'явилися гази, які раніше у ній практично були відсутні або ж знаходились у надзвичайно низьких концентраціях. Наслідки накопичення забруднювачів в атмосфері – кислотні опади


День незалежності України – Кобеляцька районна рада\nСвяткуємо 22 річницю незалежності нашої держави\n22 серпня голова районної державної адміністрації, депутат районної ради Анатолій Таранушич, голова районної ради Юрій Тагадюк, міський голова Олександр Ісип взяли участь в урочистому відкритті пам’ятного знаку українському козацтву, приуроченому святкуванню – Дня державного прапора та Дня незалежності України.\nСаме за ініціативи міського голови пам’ятний знак збудовано на центральній вулиці міста. Вітаючи присутніх зі святом, Олександр Михайлович подякував та вручив грамоти міської ради тим, хто був не байдужим та підтримав його ідею, а це і депутати міської та районної рад, приватні підприємці, керівники установ району та жителі міста.\nМісцеве козацтво, яке очолює депутат районної ради Микола Жук, також не залишилось осторонь та надали фінансову допомогу на проведення будівельних робіт.\nНа відкритті пам’ятного знаку відбувся театралізований показ бойових мистецтв козацтва, а показали свої уміння юні козаки музею під відкритим небом “Григоробригадирівська січ”, який очолює отаман Григоробригадирівської козацької січі Сергій Кучмій.\nПо закінченню заходу відбулося освячення пам’ятного знаку настоятелем Храму Юрія Переможця Української православної церкви Київського патріархату Дмитром Кулічковським.\nНаостанок, усі присутні із задоволенням прослухали українських пісень у виконанні самодіяльного колективу “Іванівські музики” та посмакували козацьким кулішем.


Сьогодні день народження в українського боксера Олександра Гвоздика — Будь у курсі — портал новин\nСьогодні день народження в українського боксера Олександра Гвоздика\n15 квітня — день народження у Олександра Гвоздика (1987), українського боксера.\nПрофесійним боксом займається з 2014 року. До того був бронзовим призером Олімпійських ігор (2012), чемпіоном літньої Універсіади (2013), чемпіоном світу серед студентів (2008), переможцем Кубка Європи (2010), багаторазовим чемпіоном України.\nНародився Олександр Гвоздик у Харкові. Боксером став завдяки батькові, який з раннього дитинства переконував Олександра, що бокс – найкращий у світі вид спорту. Однак тренування хлопець розпочав з кікбоксингу – позаймався півроку і покинув.\nУ 10-річному віці став відвідувати зайняття з боксу у спортивному клубі «Металіст», де його першим тренером став Олександр Володченко.\nОкрім занять боксом, Олександр Гвоздик серйозно займається питаннями власної освіти – після закінчення Харківського педагогічного університету він вступив до Юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.\nСвоїми кумирами у боксі Олександр Гвоздик вважає колег, виділяючи поміж інших Василя Ломаченка.\n← Майбутня дружина принца Гаррі, Меган Маркл, досі не отримала британську візу\n566 тому народився видатний італієць Леонардо да Вінчі →


Юкіо Місіма: Тернистий шлях до вітчизняного читача – ЛітАкцент – світ сучасної літератури\nЮкіо Місіма: Тернистий шлях до вітчизняного читача\n20.06.2011 11.03.2013 Дмитро Княжич\t13 Comments 4 825\n“Сповідь маски” – перше японське видання 1949 р.\nЯкби Юкіо Місіми не існувало – його слід було б вигадати. За відвертістю, епатажністю та впливом на літературний процес Японії твори Місіми можна порівняти хіба що з танка Йосано Акіко (яка на самому початку ХХ ст. шокувала поціновувачів поезії відвертим еротизмом своєї збірки «Розкуйовджене волосся»). Визнання прийшло до Місіми вже з першим, почасти автобіографічним романом «Сповідь маски», опублікованим 1949 р. Справа навіть не у мотивах одностатевого кохання (ці мотиви не були новими для японської літератури, їх використовували і давніші автори, зокрема Іхара Сайкаку), а в самій подачі, незавуальованості, глибинному психологізмі героїв. Для післявоєнної Японії яскравий, сміливий до зухвалості і дуже екстравагантний талант Місіми був надією на духовне відродження, повернення японцям почуття національної гордості. Після виходу роману «Золотий храм» у 1952 р. Місіма сягнув літературної слави, а кожна його наступна книга ставала бестселером.\nОднак шлях Юкіо Місіми до українського читача виявився надзвичайно довгим і тернистим. Тривалий час для українських інтелектуалів японська література була доступна лише в російських перекладах. Передусім – через відсутність української школи японістики. Розвитку російської японістики сприяло навіть географічне становище – морські шторми неодноразово викидали японських моряків на російські береги. Перша японська школа в Росії була організована ще 1736 р. при Петербурзькій Академії наук. Її засновник, син японського шкіпера Гондза, прожив усього 21 рік, але встиг видати «Лексикон словено-японский» – перший словник, укладений церковнослов’янською (!) мовою. Однак справжній розквіт японістики припадає на ХХ ст., коли виникає нова школа сходознавства академіка Миколи Конрада, що виховала цілу плеяду російських перекладачів-японістів: Зея Рахім, Тетяна Григорьєва, Віра Маркова, Борис Раскін, Соломон Гутерман та інші.\nПерший Місіма на пострадянському просторі\nНа тлі подібної «розкоші» здобутки України в галузі перекладу з японської виглядають, щиро кажучи, біднувато: маємо лише двох перекладачів, які професійно займаються японською літературою – Івана Дзюба та Ігоря Дубінського (що характерно – обидва вивчили мову самотужки). Решта перекладів виконана японістами, які не спеціалізуються на художній прозі – і це лишає прикрий відбиток на стилістиці їхніх перекладів.\nЗнайомству з творчістю Місіми перешкоджало також негативне ставлення до нього з боку радянського офіціозу. Ідеологічно-пуританська цензура одразу записала Місіму в «неправильні автори» – натуралізм, відвертість, а тим більше нетрадиційна орієнтація (адже в СРСР взагалі «сексу нема») не влазили у вузькі рамки «прогресивної зарубіжної літератури». Крім того, 1968 р. Місіма видав п’єсу «Мій друг Гітлер» (незважаючи на провокативну назву, в ній було всього лише відтворено історію командувача «штурмовиків» Ернста Рема). Реакція з радянського боку була негайною: «Місіма – фашист!». І на ім’я автора наклали табу.\nЗ потеплінням клімату твори Місіми починають публікуватися в Росії в перекладах Григорія Чхартішвілі (більше відомого як Борис Акунін). Велика книга\nйого перекладів вийшла в 1993 р. (Юкио Мисима. Золотой храм. «Северо-Запад», Спб, 1993). Тривалий час це були єдині переклади, доступні на пострадянському просторі. Іван Дзюб переклав значний пласт японської класики ХХ ст. (ще й Муракамі на додачу), за що був нагороджений орденом Вранішнього Сонця (як і Чхартішвілі), але так і не дійшов до табуйованого Місіми. Ігор Дубінський, чиї переклади друкувалися на поч. 90-х у «Всесвіті», нині публікується виключно на власному сайті (http://dubinskyi.narod.ru), – у зв’язку з незадовільною ситуацією на українському книжковому ринку.\nЩо правда, то правда – видавництва неохоче беруться за японську літературу, попит на яку зазвичай невисокий. Виняток складає хіба що модний Харукі Муракамі та ще кілька авторів «останнього призову» (Рю Муракамі, Банана Йосімото та ін.). До речі, Іван Дзюб з ентузіазмом узявся перекладати Харукі Муракамі, тоді як Ігор Дубінський категорично відмовився, вважаючи Муракамі «кон’юнктурником, який продукує халтуру».\nЩе одна складність – східна специфіка. Аби перекладати літературу, недостатньо знати лише мову – треба знати традицію. Проблеми, що можуть виникнути при перекладах, пов’язані із недостатніми знаннями щодо японських звичаїв, побуту, етики тощо. Так, аби не плутатися в численних японських приставках до імен (-сан, -кун, -тян, -семпай, -кохай), перекладачі їх або ж зовсім опускають, або знаходять приблизні мовні аналоги (взагалі наші перекладачі практично всі шанобливі звертання на кшталт «містер», «сеньйор», «мсьє», «мадам» демократично перекладають «пан» або «пані»). Японські міри довжини, ваги, назви предметів побуту тощо – замінюються підібраними словами приблизного значення («саке» – горілка, «татамі» – циновка, «сакура» – вишня тощо). Нарешті, манери японців. Іван Дзюб зазначав, що в російських перекладах Муракамі, зроблених Дмитром Коваленіним, діалоги звучать грубувато і фамільярно (японська дівчина ніколи не скаже хлопцеві «ти» на першому побаченні).\nПерше україномовне видання творів Місіми\nПершим проривом стала книга «Жінка маркіза де Сада» («Фоліо», 2006), що вмістила однойменну п’єсу Місіми (пер. Інни Данченко) та роман «Сповідь маски» (пер. Дарини Купко). Попри певну кількість недоробок, помилок та кальки, це нарешті відбулося – у світ вийшло окреме видання творів Місіми в українському перекладі (перекладати п’єсу, написану японцем, дія якої відбувається у Франції XVII ст., та роман, просякнутий гомосексуальними мотивами – задоволення «те іще»).\nНарешті, через п’ять років на полиці українських книгарень лягло солідне видання – роман Місіми «Заборонені барви» (Kinjiki) перекладений Дмитром Москальовим («Фоліо», серія «Карта світу», 2011). Цей переклад видається більш професійним та вивіреним, що є важливим фактором, враховуючи обсяг роману (майже 670 сторінок).\nОкремо слід сказати про сам роман, який є чудовим взірцем ранньої творчості Місіми. Після досить лаконічної «Сповіді маски» «Заборонені барви» стали своєрідним масштабним одкровенням автора. Оригінальна зав’язка: старий письменник Сюнсуке, що вже давно списався, зустрічає юнака на ім’я Юїті Мінамі (підозріло схоже на «Юкіо Місіма», чи не так?) і відкриває у ньому ту красу, про яку сам Юїті спершу не здогадувався. Відбувається своєрідне відкриття Нарциса стороннім спостерігачем. І письменник, усвідомлюючи, що юнак володіє тим, чого йому все життя бракувало, – красою, здатністю причаровувати – прагне перетворити Юїті на знаряддя моральних тортур, аби помститися жінкам, які не покохали його, Сюнсуке. І те, що юнак спроможний кохати тільки юнаків, лише розпалює уяву старого. Дивний вчинок і страшний вчинок – життя Юїті круто змінюється, з волі Сюнсуке він бере шлюб, і одночасно перетворюється на світського лева, завойовника жіночих сердець. Але це фальшиве амплуа гнітить Юїті, він відчуває провину перед дружиною. Він – іграшка в руках Сюнсуке. Йому хочеться втекти, і тут виявляється, що є інший світ – світ, заселений такими, як він сам. Чи не вперше від античних часів у світовій літературі так яскраво змальовується середовище гомосексуалістів – людей, які живуть у паралельному вимірі, ведуть подвійне життя, скидаючи маски лише в колі собі подібних. Але і цей маленький світ, захований від окатого зовнішнього світу в непримітні бари та особняки, не здатний висвітлити темряви в душі юнака – геї так само прагнуть володіти його красою, як і жінки, яких він не може кохати. Він легко міняє коханців, дозволяє собі вередування, зверхність, але аромат розквітлого Нарциса виявляється отруйним і для нього, і для близьких людей.\nНайновіший український Місіма\nЦя сумна історія побудована на філософській єдності протилежностей: старості й молодості, краси й потворності, пристрасті й байдужості. Усвідомлення Юїті сили власної краси пробуджує в ньому егоїзм, оголює темні сторони його єства. Бажання Сюнсуке, який фактично опікується Юїті, помститися жінкам здійснюються, проте не повертають письменнику, який давно усвідомив власне творче безсилля, ні молодості, ні втраченого таланту. Багатогранне життя (сім’янин – світський лев – persona grata гей-клубу) призводить до духовної дисгармонії головного героя, постійні повороти долі (чоловік жінки, яку Юїті мусить у себе закохати, сам виявляється геєм) підкреслюють його трагедію – трагедію новітнього Нарциса. Краса і хіть, розмита межа між прекрасним і потворним. Муки совісті перед дружиною, яку Юїті не може кохати, а лише жаліти. Тонкий психологізм переживань перемежовано традиційними для Місіми роздумами про красу, частина з яких вкладена у вуста Сюнсуке як його творча концепція. Стиль роману подекуди нагадує художню прозу Кавабати (який дав Місімі дорогу в літературу і безперечно вплинув на його творчість), водночас у ньому явно відчутний вплив «Портрета Доріана Грея» Оскара Уайльда. Сама історія Юїті часом нагадує історію уайльдовського хлопчика-зірки – прекрасний юнак впадає у потворність егоїзму і жорстокості.\nВихід роману «Заборонені барви» засвідчив, що японська література має перспективи в Україні. Свого часу Ігор Дубінський в інтерв’ю «Дзеркалу тижня» (серпень 2006 р.) категорично заявив: «Переклад з японської – дороге хобі». Тим не менш, схоже, що, начитавшись Муракамі, читачі зацікавилися й іншими японськими авторами, з’являються нові переклади. Одне слово, надія є. Будемо сподіватись, що з часом Україна матиме власну японську перекладацьку школу – і не тільки для видання розтиражованих новомодних авторів.\n“Храми над хмарами” – молода грузинська поезія


Трипільське поселення Клiщiв\nПоселення розташоване в 0,5 км на пiвдень вiд села на мису, утвореному меандром р. Пiвденний Буг.\nКоординаты 49°00'03.93"N, 28°33'57.24"E G O W Я\nПам’ятка знаходиться поблизу с.Клiщiв Тиврiвського району Вiнницької областi. Трипiльське поселення розташоване в 0,5 км на пiвдень вiд села на мису, утвореному меандром р. Пiвденний Буг. Розміри мису 350×200 м. Мис перiодично затоплювався розливами, внаслiдок чого поселення перекрите алювiальними наносами товщиною до 2 метрiв. З північно-східного боку мис від плато відокремлений невеликим яром зі струмком.\nПланіграфія трипільського поселення Кліщів за даними археологічних та магнітометричних досліджень І. Зайцем.\nДля виявлення жител І. Зайцем було закладено паралельні розвідкові траншеї, які пересікали мис з північного заходу на північний схід. Завдяки цьому знайдені рештки 28 жител. Крім того в 20 шурфах та 5 розкопах досліджено рештки ще 16 жител. Загальна площа селища, на думку дослідників, складала 5,2 га (Заец, Рыжов, 1992, с. 2, 6-7).\nГ. Загнiєм на поселеннi проводилася магнiтна зйомка, яка виявила рештки ще 14 будiвель, яких не було знайдено пiд час шурфування пам’ятки та за допомогою прокладання системи паралельних траншей. Таким чином загальне число будівель мало складати 58 (28+16+14). У монографічному виданні матеріалів розкопок цієї пам’ятки охарактеризовано 48 споруд, повністю або частково розкопаних на площі 3300 м2 (Заец, Рыжов, 1992, с. 7). Нарешті, на плані, який опубліковано в монографії, показано 61 житло (там же, с. 8, рис. 2).\nНа загальному плані місця розташування жител показані умовними позначками, які не дають уявлення про їх орієнтацію. План, на якому нанесені розкопані комплекси, дає підстави для висновку про вуличне планування селища, при якому житла йшли паралельними рядами. Якщо сумістити плани, то загальна кількість рядів жител мала складати не менше чотирьох. Досліджено було споруди, що стояли в першому та третьому рядах, рахуючи від берега річки.\nРозкопки, проведені І. Зайцем, показали, що рештки жител являли собою скупчення обпаленої глиняної обмазки, пiдпрямокутнi в планi. Їх розмiри складали вiд 4×5 до 7×15 м (там же, с. 58, табл. 1). Мешканці поселення Кліщів споруджували одноповерхові житла з земляною долівкою (іноді підмазаною глиною) та горищним перекриттям із колотого дерева, обмазаного глиною (там же, с. 63).\nПоселення Клiщiв авторами розкопок вiднесене до етапу Трипiлля ВI-ВII i може бути датоване, вiдповiдно до наявної ізотопної дати за С14 (Le – 1060: 5100+50, тобто 3876±67 р. до н.е.) початком IV тис. до н.е., хоча ця дата виглядає, на нашу думку, надто омолодженою.


КРОК ЧЕТВЕРТИЙ | Анонімні Алкоголіки в Києві та області\n“Зробили ретельну та безстрашну моральну інвентаризацію самих себе.”\nТворець наділив нас інстинктами з певною метою. Без них ми не були б повноцінними людьми. Якби чоловіки та жінки не старалися знайти собі пару, не докладали зусиль для вирощування продуктів харчування чи будування житла, вони б не вижили. Якби вони не розмножувалися, то земля була би ненаселена. Якби не було соціального інстинкту, якби люди не прагнули до товариства, то не було б суспільства. Отже, ці бажання — статевих взаємовідносин, матеріальної та емоційної безпеки, а також товариства — є цілком виправдані, й, безперечно, дані Богом.\nОднак ці життєво необхідні інстинкти іноді занадто перевищують свої функції. Сильно, сліпо, часто підступно вони ведуть нас, панують над нами та претендують на керівництво нашим життям. Наші домагання сексуальної, матеріальної та емоційної безпеки і значного положення в суспільстві часто тероризують нас. Коли людина вибивається з колії, природні бажання завдають їй чимало різноманітних клопотів. Ніхто не позбавлений цього, яким би хорошим він не був. Майже всяку серйозну емоційну проблему можна розглядати як порушення інстинкту. В такому випадку наші величезні природні переваги — інстинкти — перетворюються на розумові та фізичні перешкоди.\nКрок Четвертий є нашою рішучою та наполегливою спробою виявити ці перешкоди в кожному з нас. Треба точно знати, як, де та коли наші природні бажання деформували нас. Треба чесно визнати ті нещастя, які це принесло нам та іншим людям. Виявивши свої емоційні порушення, ми можемо приступити до їх виправлення. Без бажання та наполегливих зусиль не може бути й мови про тверезість і задоволеність. Більшість із нас переконалися, що без дослідження та відвертої моральної оцінки себе неможливо досягти насправді дієвої віри.\nПерш ніж детально розглянути процес оцінки, давайте визначимо основну проблему. Прості приклади набувають значення, якщо вникнути в їх суть. Припустимо, людина ставить сексуальне бажання понад усе. В такому разі цей сильний потяг може звести нанівець його шанси на матеріальну та емоційну безпеку й на положення в суспільстві. У іншого може розвинутися така пристрасть до фінансової безпеки, що його цікавить лише накопичення грошей. Впадаючи в крайність, він може стати скнарою або й відлюдником, позбавленим сім’ї та друзів.\nАле пошук безпеки не завжди пов’язаний з грошима. Часто залякана людина змушена повністю залежати від керівництва й захисту сильнішої особи. Такий слабак, неспроможний задовольнити свої життєві потреби власними силами, ніколи не стає самостійним.\nЙого участь — розчарування та безпорадність. З часом всі його захисники щезають або вмирають, і він залишається один і переляканий.\nТакож бувають чоловіки і жінки, помішані на владі, які намагаються керувати іншими. Вони часто відкидають всі шанси на правову безпеку та щасливе сімейне життя. Коли людина перетворюється на поле інстинктів, то спокою не може бути.\nАле це ще не все. Всякий раз, коли власні інстинкти нав’язуються іншим, настає біда. Якщо гонитва за багатством топче людей на своєму шляху, то це, очевидно, викличе почуття гніву, заздрості та помсти. Якщо шаленіє сексуальний потяг, то це приведе до аналогічної реакції. Вимоги від інших людей надмірної уваги, захисту та любові можуть викликати лише тиранію або відразу в самих покровителів — два почуття такі ж нездорові, як і причини, що викликали їх. Якщо потяг до особистого престижу стає нестримним, будь то у швейному гуртку чи за столом міжнародної конференції, то це завдає страждань іншим людям і часто викликає відразу. Ця сутичка інстинктів може стати причиною і холодної зневаги, і явної огиди. Таким чином, ми вступаємо в конфлікт не лише з собою, але й з іншими людьми, які також мають інстинкти.\nАлкоголікам слід особливо зрозуміти, що їх ошалілий інстинкт є головною причиною їх згубного пиття. Ми пили, щоб затамувати почуття страху, розчарування та депресії. Ми пили, щоб не відчувати провини пристрастей, а потім знову пили, щоб зробити можливими нові пристрасті. Ми пили через самовтіху, щоб отримати якнайбільше задоволення від безглуздих мрій про пишність і владу. Неприємно дивитися на це душевне спотворення. Збуджені інстинкти перешкоджають дослідженню. І всяка серйозна спроба торкнутися їх може привести до тяжких наслідків.\nЯкщо за темпераментом ми схильні до депресії, то нас може захлиснути почуття провини та огиди до себе. Ми грузнемо в цьому болоті, нерідко дістаючи від цього потворне та болісне задоволення. При патологічному повторенні цієї сумної практики ми досягаємо такого стану депресії, коли єдиним виходом здається забуття. Безперечно, в такому випадку втрачається відчуття реальності, а отже, й справжньої покірності. Це гордість, спрямована в протилежний бік. Це зовсім не моральна оцінка, а той процес, який часто веде пригнічену людину до пляшки та загибелі.\nОднак, якщо за своєю вдачею ми схильні до самовпевненості чи величності, то наша реакція буде цілком протилежною. Нас образить пропозиція А.А. про оцінку. Без сумніву, ми з гордістю згадаємо хороше життя, яке ми вели до того, як попали в залежність від пляшки. Ми будемо твердити, що всі наші серйозні вади, якщо ми визнаємо їх взагалі, спричинені надмірним питтям. Звідси логічно випливає, що нам треба лише досягти тверезості — раз і назавжди. Ми віримо, що наші колишні позитивні риси відновляться, як тільки ми перестанемо пити. Якщо все життя, за винятком періоду пиття, ми були пристойними людьми, то для чого потрібна моральна оцінка зараз, коли ми тверезі?\nМи знаходимо ще одне зручне виправдання, щоб ухилитися від оцінки. І заявляємо, що наші теперішні клопоти та тривоги викликані поведінкою інших людей — тих, хто дійсно потребує моральної оцінки. Ми твердо переконані, що якби вони ставилися до нас краще, то в нас все було б в порядку. Отже, ми вважаємо, що наше обурення виправдане й доречне, а образа правильна. Не ми винуваті, а вони!\nНа цьому етапі процесу оцінки нам на допомогу приходять спонсори. Вони можуть робити це, бо самі пережили досвід А.А. щодо Кроку Четвертого. Вони заспокоюють меланхоліка, запевняючи, що його випадок не є якимось особливим чи невідомим, що він має не більше вад і вони не є гіршими, ніж в інших членів А.А. Спонсор швидко та легко підтверджує це, розповідаючи просто, без самомилування, про свої власні вади, колишні й теперішні. Такий спокійний, але реалістичний переоблік діє дуже заспокійливо. Спонсор, очевидно, відзначить, що, крім недоліків, у новачка можна виявити й позитивні риси. Це виводить з хворобливого стану та спонукає до врівноваженості. Поступово набуваючи об’єктивності, новачок може без страху подивитися на свої вади. Спонсори тих людей, які вважають, що не потребують оцінки, стикаються з зовсім іншою проблемою. Такі люди, засліплені власною гордістю, мимоволі не помічають своїх недоліків. Навряд чи потребують вони заспокоєння. Проблема полягає в тому, щоб допомогти їм виявити в стінах, зведених їхнім “я“, щілину, через яку зможе пробитися світло розсудливості.\nПочати можна з того, що багато членів А.А. тяжко страждали від самовиправдання в часи запою. Воно допомагало нам якось пояснити своє пиття та безглузду шкідливу поведінку. Вигадка алібі стала розрадою для нас. Ми змушені були пити тому, що було важко, або тому, що було добре. Ми змушені були пити, бо ми або задихалися від любові ближніх, або зовсім її не мали. Ми змушені були пити через великий успіх на роботі або через невдачу. Ми змушені були пити, коли наш народ переміг у війні, або коли не вдалося зберегти мир. І так було нескінченно.\nМи вважали, що “обставини” привели нас до пиття, та намагалися виправити їх, але коли ми, до свого повного задоволення, побачили, що це неможливо, тоді ми випустили пиття з-під контролю й стали алкоголіками. Нам ніколи не приходило в голову, що треба було змінити себе для того, щоб вистояти у всяких умовах.\nАле в А.А. ми поступово взнавали, що треба щось робити з нашим почуттям мстивої образи, жалю до самих себе та безпідставної гордості. Ми побачили, що завжди, коли ми зазнавалися, люди відверталися від нас. Ми зрозуміли, що коли таїли злобу та планували помститися за свої поразки, то фактично самі страждали від того гніву, який призначали для інших. Ми дізналися, що якщо ми були сильно схвильовані, то в першу чергу слід було заспокоїти своє хвилювання, незважаючи на те, хто чи що, на нашу думку, викликало його.\nІноді не скоро вдавалося зрозуміти, як наші викривлені емоції тероризували нас. Ми швидко помічали їх в інших і дуже повільно у собі. Перш за все, як би болісно та принизливо це не було, ми повинні визнати, що маємо багато таких вад. Щодо інших людей, то ми повинні забути слово “звинувачення”. Навіть щоб почати це, потрібне велике бажання. Але після подолання перших двох-трьох високих бар’єрів справа почала видаватися легшою. Бо ми почали реально дивитися на себе, інакше кажучи, набувати покірності.\nЗвичайно, потяг до влади та схильність до депресії є проявами крайностей у багатьох людей в А.А. і в цілому світі. Іноді ці риси чітко виражені, як у наведених прикладах. Але багато з нас підпадають під обидві класифікації. Люди ніколи не бувають однаковими, тому кожен із нас при оцінці мусить визначити свої особисті вади. Знайшовши підхожі туфлі, він мусить взутися і йти з новою впевненістю, що нарешті він на правильному шляху.\nА тепер подумаємо, чи треба складати список найбільш разючих вад, притаманних усім нам у тій чи іншій мірі. Для тих, хто має релігійне виховання, це означало б серйозне порушення моральних принципів. Інші розглядатимуть це як вади характеру. Ще інші назвуть це показником непристосованості. В декого викличе роздратування розмова про аморальність, не кажучи вже про гріх. Але всі, хто хоч трохи розсудливий, погодяться на одному: в нас, алкоголіків, є багато негативних рис, над якими треба багато попрацювати, якщо ми сподіваємося тверезості, прогресу та справжньої здатності давати собі раду в житті.\nЩоб уникнути плутанини в назвах, ці вади треба назвати. Давайте приймемо загальновизнані назви найбільших людських слабкостей — Семи Смертельних Гріхів: гордість, пожадливість, похіть (безстидство), гнів, обжерливість, заздрість і лінощі. Не випадково гордість стоїть на першому місці. Бо гордість, яка веде до самовиправдання та завжди підігрівається свідомим чи підсвідомим страхом, породжує більшість людських труднощів і є головною перешкодою на шляху до прогресу. Гордість спокушає нас ставити собі та іншим такі вимоги, які не можна задовольнити без перекручення чи порушення даних нам Богом інстинктів. Коли задоволення інстинктів сексу, безпеки та товариства стає єдиною метою нашого життя, тоді вступає гордість, щоб виправдати наші крайності.\nВсі ці вади породжують страх — душевну хворобу. Страх, у свою чергу, породжує інші вади. Необґрунтований страх, що наші інстинкти не будуть задоволені, викликає в нас прагнення до зверхності над іншими людьми, потяг до сексу та влади, гнів, якщо нашим інстинктивним вимогам загрожує небезпека, і заздрість, коли нам здається, що здійснюються чужі, а не наші бажання. Ми їмо, п’ємо та намагаємося вхопити побільше, побоюючись, що нам не вистачить. І, щиро хвилюючись про роботу, ми продовжуємо ледарювати. Ми байдикуємо й відкладаємо справи з дня на день, або, в кращому випадку, працюємо неохоче та в півсили. Ці страхи, як шашіль, безперестанно точать основи нашого нового життя.\nТаким чином, коли А.А. пропонує провести відверту моральну оцінку, то новачку здається, що від нього вимагають неможливого. Як гордість, так і страх знемагають його всякий раз, коли він робить спробу заглянути в себе. Гордість каже: “Не треба йти цим шляхом…”, а страх говорить: “Не смій дивитися!” Але члени А.А., котрі таки провели моральну оцінку, свідчать: ця гордість і страх є не що інше, як привиди. Якщо ми сповнені бажання провести оцінку й зробити це сумлінно, то дивовижне світло спадає на нашу туманну дійсність. При старанні з’являється цілком нова впевненість, і відчуття полегшення важко передати. Це перші плоди Кроку Четвертого.\nНа той час новачок вже, очевидно, прийшов до висновку, що його вади, які є викривленими інстинктами, стали основною причиною його пиття та життєвих невдач. Поки в нього не з’явиться бажання наполегливо попрацювати над усуненням найгірших вад, доти тверезість і душевний спокій будуть обминати його. Весь помилковий фундамент його життя треба розбити й збудувати заново на міцній основі. Сповнений бажання почати аналіз своїх вад, він запитає: “Як мені братися за це? Як дати собі моральну оцінку?”\nОскільки Крок Четвертий є початком життєвої практики, то спочатку рекомендується розглянути ті вади, які гостро докучають і є найбільш помітними. Розібравшись у тому, що було погано, а що добре, можна приблизно оцінити свою поведінку щодо первинних інстинктів сексу, безпеки та товариства. Перегляд життя може навести його на роздуми над такими питаннями:\n“Коли, як і в яких випадках моє егоїстичне домагання статевого зв’язку завдавало шкоди мені та іншим людям? Хто постраждав і як сильно? Чи я зіпсував своє подружнє життя та приніс горе своїм дітям? Чи я поставив під загрозу своє положення в суспільстві? Як я реагував на такі ситуації в той час? Чи мене мучило незгасне почуття провини? Чи я твердив, що був переслідуваним, а не переслідувачем, і таким чином звільняв себе від відповідальності? Як я реагував на розлад сексуальних стосунків? Чи я ставав мстивим або подавленим у разі відмови? Чи я “зганяв” це на інших людях? Якщо я зустрічав відмову або байдужість вдома, то чи було це причиною для випадкових зв’язків?”\nТакож важливими для багатьох алкоголіків є питання про їх поведінку щодо емоційного та фінансового забезпечення. Дуже часто саме тут страх, жадоба, зверхність і гордість відігравали найгіршу роль. Оглядаючи свій службовий шлях, майже всякий алкоголік може запитати себе: “Які ще вади, крім пиття, похитнули моє фінансове становище? Чи страх непридатності до роботи зламав мою впевненість і привів мене до конфлікту? Чи не намагався я приглушити почуття невідповідності грубістю, обманом, брехнею або уникненням відповідальності? А може, досадою, що інші не визнали моїх справді виняткових здібностей? Чи не переоцінював я себе, уявляючи себе важливою персоною? Чи був я настільки аморальний, що ставав поперек дороги та вибивав з коли своїх колег? Чи був я марнотратником? Чи я бездумно позичав гроші, не турбуючись про віддачу? Чи був я скнарою та не утримував належним чином сім’ю? Чи намагався я вирішувати фінансові справи чесно? А як відносно “вигідних” грошових справ, фондової біржі та скачок?”\nДілові жінки в А.А. переконуються, що багато таких питань можуть бути задані і їм. Схильні до алкоголю домогосподарки також підривають матеріальне становище сім’ї. Вони можуть приховувати справжні витрати, маніпулювати коштами на харчування, захоплюватись азартними іграми та ввести свого чоловіка в борги безвідповідальністю, збитками й марнотратством.\nАле всі алкоголіки, яки пропили свою роботу, сім’ю та друзів, повинні безжалісно допитати себе, щоб вияснити, як їх вади характеру зруйнували їхню безпеку.\nНайхарактернішими ознаками емоційної незабезпеченості є тривога, гнів, жаль до самого себе та депресія. Іноді вони породжуються причинами, які є всередині нас, а іноді приходять ззовні. Щоб здійснити оцінку в такому плані, ми повинні уважно розглянути особисті стосунки, які завдають постійних чи періодичних турбот. Слід пам’ятати, що така незабезпеченість може виникнути в кожній сфері, де є загроза інстинктам. Питання, спрямовані на це, можуть бути такими:\n“З огляду на минуле й теперішнє, які сексуальні ситуації викликали в мене неспокій, гіркоту, невдачу чи депресію? Чи можу я бачити при справедливій оцінці кожної ситуації, де я був неправий? Можливо, ці труднощі обсіли мене через мій егоїзм і надмірні вимоги? Якщо моя тринога викликана поведінкою інших, то чому мені бракує здатності примиритися з обставинами, які я не можу змінити?”\nЦе основні запитання, які можуть виявити причину мого занепокоєння та показати, чи я здатний змінити свою поведінку та отже спокійно підкоритися самодисципліні.\nГадаємо, що фінансова незабезпеченість постійно викликає такі ж самі почуття. Я можу запитати себе, наскільки мої власні помилки спричиняли мої тривоги. І якщо до цього частково приводили дії інших людей, то як я можу зарадити цьому? Якщо я не можу змінити теперішній стан справ, то чи хочу я вжити заходів, щоб пристосувати своє життя до даних обставин?\nПодібні запитання, більшість з яких легко приходить до голови у кожному окремому випадку, допоможуть виявити основні причини.\nАле багато з нас найбільше страждали від неправильних стосунків з сім’єю, друзями та суспільством у цілому. Відносно них ми були особливо нерозумними і впертими. Перш за все, ми не можемо визнати свою повну нездатність стати надійним партнером іншої людині. Наша егоманія ставить небезпечні пастки. Або ми наполягаємо на пануванні над людьми, яких знаємо, або ми надто залежимо від них. Якщо ми занадто покладаємося на людей, вони рано чи пізно підводять нас, бо не в силі задовольняти наші безперестанні вимоги. Таким чином, наша невпевненість зростає, гризе нас. Коли ми за звичкою намагаємося підкорити інших своїм свавільним бажанням, вони не хочуть коритися та чинять нам сильний опір. Тоді у нас зароджуються почуття образи, відчуття переслідування й бажання помститися. Оскільки ми зосереджуємо свої зусилля на контролі і продовжуємо зазнавати невдач, наше страждання стає сильним і постійним. Ми не раз намагалися бути членом сім’ї, своїм серед друзів, колег, бути корисним членом суспільства. Завжди ми намагалися височіти над масою або сховатися під нею. Така егоцентрична поведінка перешкоджала партнерським стосункам з усіма, хто нас оточував. Ми мало знали про справжні людські взаємини.\nДехто буде заперечувати проти багатьох поставлених запитань, вважаючи власні вади характеру не такими разючими. Таким можна підказати, що сумлінний аналіз, очевидно, виявить саме ті вади, які відображені в неприємних запитаннях. Наша поверхова характеристика не виглядала надто поганою, і ми часто соромилися визнати, що це лише тому так, що ми заховали свої вади глибоко в собі, під товстим шаром самовиправдання. Якими б не були ці вади, вони в кінці кінців кинули нас в алкоголізм і страждання.\nТаким чином, старанність мусить стати основним гаслом оцінки. У зв’язку з цим доцільно виписати наші запитання та відповіді. Це допоможе чітко мислити й чесно оцінити. І буде першим відчутним доказом нашого повного бажання просуватися вперед.


Косметологія у Харкові ~ Приватна клініка NV clinic\nКосметологія у Харкові від NV clinic\nІндивідуальний підхід, професіоналізм і використання новітніх технологій і розробок в області косметології – це саме те, що медичний центр «НВ клінік» пропонує своїм пацієнтам.\nКосметологія – це наука про естетичні проблеми організму людини, їх причини, прояви та методи корекції. Також цим поняттям позначають набір методик, спрямованих на корекцію зазначених недоліків. У косметології використовуються досягнення дерматології, фізіотерапії, косметичної хімії, ортопедії, відновної медицини та інших наук. Відповідно, косметолог – це фахівець з вищою медичною освітою, професійна діяльність якого передбачає вирішення естетичних проблем пацієнтів за допомогою косметичних і терапевтичних засобів, апаратних методик та інших альтернативних методів.\nПослуги які надає дерматокосметолог в клініці NV clinic Харків\nСаліциловий – для жирної проблемної шкіри\nМигдальний – для жирної чутливої шкіри\nазелаїнова – чутлива шкіра, пігмент\nДжесснера – акне, постакне\nаргініновая – чутлива шкіра, застійні плями, купероз, розацеа\nсеборегулирующее детокс (очищення, матирующий ендоеффект звуження пор)\nКонтурна пластика губ, скул, підборіддя, Бланч (бланшінг), гіалуронідаза (розчинення філлера)