Марина Цвєтаєва » Українські реферати\nЖиття посилає деяким поетам таку долю, яка з перших же кроків свідомого буття ставить їх у найсприятливіші умови для розвитку природного дару. Всі в навколишньому середовищі сприяє швидкому і полногласному твердженням обраного шляху. І нехай надалі він складеться важко, гаразд, а часом і трагічно, перші ноті, взятої голосом точно й повновагі, не змінюють вже до самого кінця.\nТакий була і доля Марини Цвєтаєвої, яскравого і значного поета першої половини нашого століття. Все в її особистості і в поезії (для неї це нерозривної єдності) різко виходило із загального кола традиційних уявлень, що панують літературних смаків. В цьому була і сила, і самобутність її поетичного слова, а разом з тим і прикра приреченість жити не в основному потоці свого часу, а де-то рядом с ним, поза найбільш нагальних запитів і вимог епохи. Зі пристрасної переконаністю проголошений нею в ранній юності життєвий принцип: бути тільки самою собою, ні в чому не залежати ні від часу, ні від середовища - обернувся надалі нерозв'язними суперечностями трагічної особистої долі.\nА початок був виключно добре для розвитку її дійсно своєрідного обдарування.\nМарина Цвєтаєва народилася в Москві 26 вересня 1892 в висококультурних сім'ї, відданою інтересам науки і мистецтва. Батько її, Іван Володимирович Цвєтаєв, професор Московського університету, відомий філолог і мистецтвознавець, став у Надалі директором Румянцевського музею і засновником Музею витончених мистецтв (нині Державний музей образотворчих мистецтв імені Пушкіна). Біля входу в цей будинок і зараз є меморіальна дошка на його честь як засновника, збирача і довголітнього зберігача, що є в музейних стінах цінностей.\nМати походила зі зросійщеної польсько-німецької родини, яка була натурою художньо обдарованою, талановитою піаністкою. Померла вона ще молодий в 1906 році, і виховання двох дочок - Марини і Анастасії - і їх зведеного брата Андрія стало справою глибоко їх любив батька. Він намагався дати дітям грунтовну освіта, знання європейських мов, всіляко заохочуючи знайомство з класиками вітчизняної та зарубіжної літератури та мистецтва.\nСім'я Цвєтаєвих жила в затишному особняку одного з старовинних московських провулків; літо проводила в Калузькій містечку Таруса, а іноді й у закордонних поїздках. Всі це і було тою духовною атмосферою, якою дихали дитинство і роки юності Марини Цвєтаєвої. Вона рано відчула свою самостійність в смаках і звичках, міцно відстоювала цю властивість своєї натури і надалі. Шістнадцяти років вона здійснила самостійну поїздку в Париж, де прослухала в Сорбонні курс давньофранцузька літератури. Навчаючись ж у московських приватних гімназіях, вона відрізнялася не стільки засвоєнням предметів обов'язкової програми, скільки широтою своїх загальнокультурних інтересів.\nВже в шестирічному віці Марина Цвєтаєва почала писати вірші, та й не тільки по-русски, а й по-французьки, по-німецькому. А коли їй виповнилося вісімнадцять років, випустила свій перший збірник "Вечірній альбом" (1910), що включав в основному все те, що писалося ще на учнівської лаві. Якщо судити за змістом, вірші були обмежені колом узкодомашніх, сімейних вражень. І все-таки цей досить об'ємний томик, виданий з відомою часткою типографського витонченості, не потонув у безвісті, у морі настирливо які заявляли про себе чудернацькими назвами поетичних збірок, щорічно заповнювали кольоровими обкладинками прилавки книжкових магазинів. Він був помічений, з'явилися рецензії. Увага до нього привернула неділетантская зрілість віршованої мови, - про юному віці автора ніхто з читачів і не підозрював. Ймовірно, і "домашність" тематики приймалася за якийсь творчий прийом.\nОдним з перших на "Вечірній альбом" відгукнувся Валерій Брюсов. Строгий арбітр поетичного смаку, вимогливий критик, він у своєму відгуку 1911 писав, виділяючи юного поета з-поміж прихильників крайнощів естетизму і абстрактного фантазування; "Вірші Марини Цвєтаєвої, навпаки, завжди відправляються від якого-небудь реального факту, від чого-небудь дійсно пережитого ". Ще більш рішуче вітав появу цвєтаєвський книги поет, критик і тонкий есеїст Максиміліан Волошин, який жив у той час у Москві. Він навіть визнав за необхідне відвідати юну Цвєтаєву у неї вдома. Невимушена і змістовна бесіда про поезію поклала початок їх дружбу -- незважаючи на велику різницю у віці. Марина Цвєтаєва згодом, у 1911, 1913, 1915 і 1917 роках, гостювала у Волошина в Коктебелі.\nБагато роками пізніше вона згадувала про своє перебування в цьому безлюдному тоді куточку Східного Криму як чи не про сам щасливому часу свого життя. Дізнавшись про смерті поета у 1923 році, вона присвятила його пам'яті проникливий цикл мемуарних ліричних віршів і спогади "Живе про живе".\nЗа "Вечерним альбомом" послідували ще дві збірки: "Чарівний ліхтар "(1912) і" З двох книг "(1913), видані за сприяння друга юності Цвєтаєвої Сергія Ефрона, за якого вона вийшла заміж в 1912 році. В умовах дореволюційного літературного побуту цілком можливо було випустити віршований збірник "за свій рахунок", пристойність ради ховаючись під маркою якого-небудь вигаданого видавництва. У цьому випадку для назви було вибрано ім'я одного з героїв андерсенівський казок: "Оле-Лукойє".\nДві наступні її дореволюційні книги по суті своїй продовжують і розвивають мотиви камерної лірики. І разом з тим у них вже закладені основи майбутнього вміння майстерно користуватися широкої емоційною гамою рідної віршованій мови. Це була безперечна заявка на поетичну зрілість. Бив і тон твердої впевненості у своїх творчих силах, у своєму подальшому поетичному успіху.\nОсь вірші 1913 року, написані в Коктебелі. Автору-двадцять перший рік.\nЩо й не знала, що я - поет ...\n... розкиданих у пилу по магазинах\n(Де їх ніхто не брав і не бере !),\n( "Моїм віршам, написаним так рано ...")\nЗалишилися позаду наївні віршовані досліди романтично налаштованих дівчинки-підлітка, виростала в затишку благополучного рідного дому, у звичному колі подруг і друзів. Міцніє пружність віршового рядка, розширюється діапазон мовних, розкривають правду почуття інтонацій, виразно відчувається прагнення до стислій, короткої і виразною манері, де все ясно, точно, стрімко в ритмі, але разом з тим і глибоко лірично.\nстислістю думки і енергією почуття відзначено чимало віршів цього періоду: "Йдеш, на мене схожий ...", "Бабусі", "Який-небудь предок мій був-скрипаль ...", "Звідки така ніжність ?..". Почавши перераховувати, вже важко зупинитися. У юного поета, тільки починає свій шлях, вже настільки ясні риси творчої самобутності, що його не можна не помітити, не виділити. Звичайно процес становлення проходить неминучу смугу наслідування загальновизнаним, модним для того часу течіям і твердо встановленими еталонів. Але вже з перших самостійних кроків Марина Цвєтаєва не захотіла їм підкоритися.\nЮна пора її творчого зростання припала на час надзвичайної строкатості літературних шкіл і течій, що вступили між собою в жаркий, але безплідний за своєю суттю суперечка. Буржуазна поезія свідомо йшла від проблем соціального характеру саме в ту пору, коли країна, що зазнає труднощі тривалої безперспективною війни, наближалася до передодня нечуваних революційних потрясінь і змін. Поети вважали за краще залишатися в створеному ними світі умовностей, позбавленій свіжого дихання життя. У сум'ятті нерозв'язних розбіжностей, що створювалася і пізніми прихильниками символізму, і акмеїстів, і різними сектами футуристів, голос молодої Марини Цвєтаєвої був помічений цінителями істинної поезії. Чужі і символістської абстрактності, і зовнішньому формалістичному новаторства, вірші Цвєтаєвої були природним втіленням глибоко особистих переживань, виражених пристрасно, правдиво і переконливо, відрізнялися відповідальним ставленням автора до поетичного слова, його прихильністю до традицій реалістичного віршованого листа.\nЗгадуючи про цей час становлення Марини Цвєтаєвої як поета, закономірно ставиш питання: як же зустріла вона Великий Жовтень, історичний перелоі в долі гаряче улюбленої його Батьківщини? Чому не пішла вона жагучому призову Ал. Блоку: "Усім тілом, усім серцем, всією свідомістю - слухайте Революцію "?\nМарина Цвєтаєва не тільки не зрозуміла жовтня, вона і не прийняла його, не побачила в ньому могутньої сили, що відновлює все особисте і суспільне в людині. Лише через багато пізніше, вже в еміграції, вона змогла написати слова, які прозвучали як гірке засудження самої ж себе: "Визнай, мінуй відкинь Революцію - все одно вона вже в тебе - і споконвіку ... жодного великого російського поета. Сучасності, у якого після Революції не здригнувся і не виріс голос, - ні ".\nАле прийшла вона до цього свідомості після багатьох років безпритульної, напівголодного існування в зарубіжній емігрантського середовища, в різкому розриві про нею, приречена на повну всяких злигоднів життя. А чотири з лишком роки (1917-1922), проведених на радянській землі в пору розквіту творчих сил, коли визначилися значні боку її яскравого і самобутнього таланту, Марина Цвєтаєва вперто трималася кола власних уявлень і навіть з деяким викликом, властивим її норовливої і колючим натурі, протиставляла себе -- у віршах - революційної дійсності Певною мірою це пояснюється особливими властивостями її характеру, важкого, нервового, непоступливого. Але ще в більшою мірою - тим, що народжувалася вона як поет ще в дореволюційний час і несла в своїй свідомості багато хто з звичок і умовностей що народив її часу.\nЗ перших же днів переміг жовтня вона потрапила не тільки в нову, але і, як їй здавалося, ворожу обстановку. Всі найбільш різким чином змінилося навколо неї, а вона з винятковою завзятістю продовжувала перебувати у створеному власною уявою світі книжкових романтичних уявлень про життя.\nПродовжуючи жити в літературі і тільки для літератури, Марина Цвєтаєва писала багато, з захопленням. Властива їй гордість не дозволяла принижуватися до скарг на свої особисті душевні і матеріальні негаразди, але ж і їй доводилося відчувати всі труднощі побуту перехідного часу. Вірші її в цю пору звучали життєствердно, мажорно. Тільки у найважчі хвилини могли вирватися в неї такі слова: "Дайте мені спокій до радість, дайте мені бути щасливою, ви побачите, як я це вмію! "\nВ цей час Марина Цвєтаєва жила майже в повному відчуження від літературного середовища, в колі небагатьох близьких друзів, цінували і розуміли її вірші. Вона цуралася суспільства московських поетів, не входила ні в одну з численних поетичних угруповань і надзвичайно рідко виступала з читанням своїх віршів.\nЗбереглася афіша одного з таких вечорів у Політехнічному музеї. У суботу 11 грудня 1920 Всеросійський союз поетів під головуванням Валерія Брюсова влаштовував "Вечір поетес", на якому серед дев'яти учасниць, не залишили свого імені в поезії, і була запрошена Брюсовим Марина Цвєтаєва. Не без іронії згадувала вона про свою появу серед розряджених і манірних представниць богемного віршотворчість. Навмисно вбралася в темне мішкуваті плаття, схоже на чернече вбрання, переперезаної широким шкіряним ременем. Військова сумка через плече, коротко стрижені розлітаються волосся. Вийшла на естраду у валянках і всім своїм виглядом і манерою триматися виявляла презирство і до поетеси, і до заповнює зал спраглій літературних скандалів публіці.\nА вірші читала такі, що первісні усмішки скоро перейшли в гучну овацію. Звучав голос справжнього поета. Звичайно, цей виступ Цвєтаєвої визначалося викликом літературному оточенню, здавна властивим їй фрондерство.\nАле якщо дивитися ширше, за зовнішньою, а часом і наївно вираженою фрондою не можна було не відчути і більш глибокої внутрішньої опозиції новому ладу життя. Радянська громадськість не захотіла ставити це в докір її дійсно видатного поетичного дару. Саме в ці роки Державне видавництво випустило дві її книжки: "верст" і поему-казку "Цар-Дівиця", вірші її по достоїнству були оцінені у пресі.\nВ травні 1922 року їй було дозволено разом з дочкою виїхати за кордон до чоловіка, Сергію Ефрон, який опинився в лавах білої еміграції. Колишній білий офіцер, розчарувався після розгрому Денікіна і Врангеля в "білому рух ", він порвав з ним і став до цього часу студентом університету в Празі Після приїзду Марини Цвєтаєвої родина недовго жила в Берліні, потім оселилася в найближчих околицях чехословацької столиці, а в листопаді 1925 року переїхала до Парижа.\nДосить скоро Цвєтаєвої довелося переконатися в тому, що еміграція, спочатку зустріла її як однодумницю, різко змінила своє ставлення, відчувши, що вона розчарувалася в колишніх своїх поглядах і стала в опозицію емігрантському оточенню.\nЦвєтаєва не змінила свого покликання, писала багато і натхненно, але всі її творчість перейшло вже в іншу, трагедійну тональність.\nНавіть більш-менш ліберальні емігрантські журнали поступово перестали друкувати її вірші, В першу пору перебування за кордоном їй, правда, вдалося видати кілька збірок, з них основні: "Розлука", "Психея", "Ремесло", а через шість років і останню прижиттєву книгу -- "Після Росії", включила вірші 1922-1925 років. З цього часу її поетичні твори майже зникають зі сторінок друку.\nВ одну з найтяжчих для себе хвилин Марина Цвєтаєва з гіркотою записала: "... мій читач залишається в Росії, куди мої вірші ... не доходять. У еміграції мене спочатку (зопалу!) друкують, потім, отямившись, вилучають з звернення, почувши не своє-тамтешнє! "Так воно й було. білоемігрантських преса оголосила поета поза своїх законів, побачивши в ньому не тільки різкого викривача своєї мертвонародженою середовища, а й непримиренного ворога чорносотенства, расизму, фашизму. Всім своїм поетичним істотою Марина Цвєтаєва протистояла силам реакції і сміливо говорила про свої симпатії до новій, Радянській Росії.\n"Пишу не для тут (тут не зрозуміють - з-за голоси), а саме для там - мовою рівних "\nВажкою ціною далося їй це прозріння, тому що воно одночасно принесло їй почуття безнадійного самотності, прирекло на життя у ворожому середовищі, на тугу за покинутою батьківщині. Однак поезія не залишає Марину Цвєтаєву, живе нерозлучно з нею в повному тяжких поневірянь життєвому побуті.\nЧерез дванадцять років полуніщенского існування вона скаже в одному з приватних листів; "З мене тут люто знущаються, граючи на моїй гордині, моїй нужді і моєму безправ'я (захисту - ні) ". І далі:" Злиденності, в якій я живу, ви собі не уявляєте, у мене ж ніяких засобів до життя, крім писання. Чоловік хворий і працювати не може. Дочка в'язкої шапочок заробляє 5 франків на день, на них вчотирьох (в мене син 8-ми років, Георгій) живемо, тобто просто повільно здихати з голоду ". Але тут же характерне визнання: "Не знаю, скільки мені ще залишилося жити, не знаю, чи буду коли-небудь ще в Росії, але знаю, що до останнього рядка буду писати сильно, що слабких віршів не дам ".\nТак і було з нею завжди, на весь період її многотрудного зарубіжної життя. Мужньо борючись з убогістю і хворобами, в обстановці цілковитого відчуження від емігрантських літературних кіл, страждаючи від морального самотності, вона не випускала пера з рук, створюючи вірші, поеми, прозу, що привели її до вершини того, що міг дати її яскравий і неповторно своєрідний талант.\nВ невпинно такому напруженому стані духу, відстоюючи в світі рутини, відсталості і нелюдяності право на свободу і незалежність своєї поетичної "я", дожила Марина Цвєтаєва до страшних днів гітлерівської експансії. На її очах була захоплена, розтоптана фашистськими ордами близька її серцю Чехословаччина. З небувалою перш за силою прозвучали її "Вірші до Чехії" (1938-1939), пристрасно клеймящіе гвалтівників, восславляющіе мужність волелюбного чеського народу. Наростання сил фашизму настільки вразило її душу, що повернення до відносно мирного життя здавалося їй зовсім неможливим. Єдиний шлях порятунку - пов?? повернення на покинуту батьківщину. У 1939 році Марина Цвєтаєва, після сімнадцяти років тяжкого перебування за кордоном, отримавши радянське громадянство, нарешті повернулася на рідну землю.\nМарина Цвєтаєва залишила значний творчий доробок, книги ліричних віршів, сімнадцять поем, вісім віршованих драм, автобіографічну, мемуарну і історико-літературну прозу, в тому числі есе та філософсько-критичні етюди, К цього треба додати велику кількість листів і щоденникових записів.\nНазва Марини Цвєтаєвої невіддільне від історії вітчизняної поезії. Її сильний, своєрідний ліро-епічний дар був вгадав і відзначений уже першими читачами та рецензентами.\nПоетичний світ Цвєтаєвої в саму ранню пору становлення її художньої індивідуальності був багато в чому ілюзорний і населений образами, що зійшли зі сторінок улюблених книг. Зміст багатьох і багатьох її віршів навіть періоду 1918-1920 років продиктовано тим, що колись було прочитано і сприйнято як модель і справді існуючого світу.\nВідомий літературознавець, автор статей про творчість Марини Цвєтаєвої, Вл. Орлов, користуючись архівами і спогадами її дочки, А. С. Ефрон (записні книжки, чорнові зошити, чернетки листів), наводить у своїх грунтовних роботах чимало цікавих і цінних висловлювань самої Марини Цвєтаєвої творчого та біографічного характеру. І в тому числі "Відповідь па анкету", що відноситься до перших років перебування за кордоном. У цій анкеті, озираючись на недавню літературну юність, Цвєтаєва проходить по своєму "колі читання ", відзначає" послідовність улюблених книг ", роблячи при це зауваження: "Кожна дає епоху". Що ж це за книги, названі самим поетом? "Ундина" (раннє дитинство), Гауф-Ліхтенштейн (отроцтво), Ростан (рання юність); "пізніше і нині: Гейне - Гете -- Гельдерлін; російські прозаїки-Лєсков і Аксаков; російські поети - Державін і Некрасов; із сучасників - Пастернак ". Названо також Ромен Роллан і Райнер Марія Рільке. І далі - "наілюбімейшіе вірші в дитинстві - пушкінське "До моря" і Лермонтовський "Жаркий ключ" ( "Побачення"). Двічі "Лісовий цар" і "Erikonig" (Йдеться про переведення Жуковського і Гете і про оригіналі). Пушкінський "Циган" з 7 років по нинішній день - до пристрасті. "Євгенія Онєгіна" не любила ніколи. Улюблені книги у світі - ті, з якими спалять: "Нібелунга", "Іліада", "Слово о полку Ігоревім".\nДо цієї строкатості імен можна було б додати юнацьке захоплення "наполеонівської легендою", образами античної міфології, пристрасть до німецьким романтикам взагалі і ще раз Пушкіна - у більш широкому обсязі. Зайняли своє місце в ряду цих часом суперечливих переваг і вічний образ Дон-Жуана, і Байрон, і легенди західного середньовіччя, і галантно Франція XVIII століття, і Казанова. Але тут же в безпосередньому сусідстві, а іноді й у химерному переплетенні, образи російської народної казки, циганська пісня, міський "жорстокий" романс і російські розбійні пісні, прислів'я, скоромовки, навіть лиха острословная частівка.\nВсі це в тій чи іншій мірі відображено в книгах "верст" (вірші 1916-1920 рр..). Але навіть у цих ранні вірші Марини Цвєтаєвої не можна не помітити, що і в своєї книжкової абстрактності і дещо наївною романтичної захопленості -- це твори справжнього майстра російського поетичного слова. Яскравість і незвичність метафор, влучність і виразність епітетів, різноманітність і гнучкість інтонацій, багатство ритміки - такий самобутній почерк молодий Цвєтаєвої.\nВсі звернуто увагу поета в ці роки до швидко мінливих прикметами душевного стану, до багатоголосся життя і, Врешті-решт, до самої себе як втілення всієї повноти земного буття:\nХто створений з каменю, хто створений з глини, -\nА я срібла і блищать!\nМені справа-зрада, мені ім'я-Марина,\nЯ - тлінні піна морська.\n... дроблячись про ваші гранітні коліна,\nЯ з кожною хвилею-воскресаю!\nХай живе піна - весела піна -\nВисока піна морська!\n( "Хто створений з каменю, хто створений з глини ...")\nІ якщо проходять у віршах, як кольорові тіні в чарівному ліхтарі, Дон-Жуан в московської хурделиці, юні генерали 1812 року, бабуся-полька, Стенька Разін -- "скажений отаман", сгубили княжну-персіянку, а з нею і свою спекотну душу, - то все це та ж Марина в різних вигляду поривчастого, лукавого, наперекір всьому, воістину нестримного романтизму. Вся вона - затвердження і втілення пристрасті, молодості. І якщо часом на це стихійне життєлюбність, як вечірній сутінок, напливають думки про неминуче земній кінці, то й смерть виглядає як відлуння, як відлуння все того ж не вичерпано до дна буття.\nСила її віршів - не в зорових образах, а у заворожливому потоці весь час мінливих, гнучких, які залучають до себе ритмів. То урочисто-піднесені, то розмовно-побутові, то пісенно-распевние, то завзято-лукаві, то іронічно-глузливі, вони у своєму інтонаційному багатстві майстерно передають переливи гнучкою, виразною, ємною і міткою російської мови.\nНе у багатьох російських поетів, сучасників Марини Цвєтаєвої, знайдеться таке вміння ритмічними користуватися можливостями традиційно-класичного вірша. Звукове різноманіття її поезії не піклується про гладкому милозвучності, і гнучкість її інтонаційного ладу знаходиться у повній залежності від ритму її переживань.\nІ тому вірші її завжди чуйний сейсмограф серця, думки, будь-якого хвилювання, володіє поетом:\nВсією безсонням я тебе люблю,\nВсією безсонням я тобі почуй -\nПро ту пору, як по всьому Кремлю\nАле моя річка - так з твоєю річкою,\nАле моя рука - так з твоєю рукою\nНе зійдуться, Радість моя, аж поки\nНе наздожене зоря - зорі.\n( "У мене в Москві - куполи горять ...")\nА на якому стрімкому ритмі кінської скачки побудована "Циганська весілля "! В якій віолончельної плавності ллються в іншому вірші тих років любовні признання, і як швидко змінюються вони лукавою, пустотливий скоромовкою:\nЯкби нас з тобою - так доля звела -\nНе один б нам вклонився град,\nОх, мій рідний, мій природний, мій безрідний брат!\n( "Якби нас з тобою - так доля звела ...")\nМожна було б навести чимало прикладів майстерного застосування ритмічних уповільнень, прискорень, перебоїв на незмінно стійкою метричній основі, але все це стає очевидним і в процесі самого читання, або, краще сказати, вслухання в віршовану тканину.\nОднак вся ця витонченість звукових побудов не є чисто зовнішнім прийомом. Про що б не писала Марина Цвєтаєва - про відверненому або глибоко особистому, - її вірші завжди викликані до життя реально існуючими обставинами, справжнім внутрішнім хвилюванням. Правда почуття і чесність слова - ось для неї вищий заповіт мистецтва.\nЗвичайно, якщо говорити про сам зміст її віршів молодого періоду, у них чимало знайдеться рецидивів колишніх суто літературних захоплень, образів, взятих з релігійного вжитку, традиційних уявлень про "поетичності". Але все це долається, відтісняється на другий план прагненням йти неходженими шляхами, бути "не схожою на всіх", бути "огнепоклонніцей" і "язичником", ні в чому не відступаючи від свого непокірного характеру і своїх романтичних уявлень про "високої" поезії.\nноші не буде серед цих плечей,\nКрім божественної ноші-Світу!\nНіжну руку кладу на меч:\nНа лебедину шию Ліри.\n( "Доблесть і невинність! Цей союз ...")\nВластива творчості Цвєтаєвої урочистість, святковість, мелодійність змінюються побутовими, розмовними виразами, распевним або іроіко-ліричним рухом вірша. Незважаючи на те що в поезії Цвєтаєвої є чимало згадок про тлінність всього земного і думок про власний кінці, загальна тональність її - мажорна, навіть святкова, і найменше у ній пасивної елегійність.\nВ Загалом, це безперервне освідчення в коханні по самих різних приводів, любові до світу, виражається вимогливо, пристрасно, а іноді і з зухвалістю гордого дзвінка.\nВірші часто групуються в цикли, де первинний задум дає чимало набувають самостійність відростків. Так, є цикли "Вірші про Москві "," Безсоння "," Стенька Разін "," Вірші до Сонечці "," Вірші до Блоку "," Ахматової "та ін Якщо звернутися до блоковскому циклу - це теж пристрасний монолог закоханості, хоча бачила Цвєтаєва поета лише здалеку, не обмінялася з ним жодним словом. Для неї Блок - символічний образ Поезії. І хоча розмова ведеться на "ти", по всіх щедро розсипаємо епітетів ( "ніжний привид", "лицар без докору", "сніжний лебідь", "сухою", "праведник", "світлі тихий" і т.д.) видно, що Блок для Цвєтаєвої не реально існуючий поет, який несе складний і неспокійний світ в своєї душі, а безплотний привид, створений романтично взвіхренним уявою.\nЦе дуже типово для Марини Цвєтаєвої - все свавільно і владно підпорядковувати власної мрії. Так само і в циклі "Ахматовой", де розмова теж іде на "ти", хоча і не було особистого спілкування. І так само незвичайні, навіть дивні авторські визначення: "шалений виплодок ночі білою", "одна, як місяць на небі", "я - острожнік, ти - конвойний" і ін І разом з тим гордовито твердження: "Ми короновані тим, що одну з тобою// Ми землю топче, що небо над нами ж бо й воно! "\nВони зустрілися тільки в червні 1941 року, обидві вже багато чого пережили, остаточно ухвалили себе у своїй творчій зрілості і життєвому досвіді. За свідченням мемуаристки Н. Ільїної (див. її нарис "Анна Ахматова в останні роки її лизни "в лютневому номері журналу" Жовтень " за 1977 рік), зустріч пройшла в тривалій бесіді. Про зміст цієї бесіди немає ніяких відомостей. Важко собі уявити, що вона проходила в повному розумінні один одного, - дуже вже різні за своїм творчим прагненням і по характеру були ці два поети. У мемуаристки, втім, склалося враження, що Ахматова поставилася тоді до своєї гості досить стримано. У всякому разі, згадуючи в 1963 році про цю зустріч, Ільїна передала слова Ахматової про ранню поезії Цвєтаєвої: "Любила Ростана ... несмак багато в чому. А зуміла стати великим поетом! "Цим коротким відгуком Н. Ільїна поділилася з дочкою поета, Аріадною Сергіївна Ефрон. І отримала від неї листа, в якому були наступні рядки: "О" несмаку "ранньої Цвєтаєвої: несмаку не було, було завжди (у Марини Цвєтаєвої!) - "з цією безміром у світі заходів ". Марина Цвєтаєва була безмірна, Анна Ахматова - гармонійна; звідси різниця їх (творчого) ставлення один до одного. Безмір однієї приймала (і любила) гармонійність інший, ну а гармонійність не здатна сприймати безмір; адже це трошки не comme il faut з точки зору гармонії ".\nЗ широкого охоплення ліричних тим, де все, як до єдиного центру, сходиться до любові - У різних відтінках цього норовливого почуття, - треба виділити те, що для Марини Цвєтаєвої в цей період її життя залишається самим основним, глибинним, визначальним все інше. Вона - поет російського національного початку.\nСтародавня Русь постає у віршах молодий Цвєтаєвої як стихія буйства, свавілля, нестримного розгулу душі. Виникає образ жінки, що передане бунтарства, самовладно віддається примхам серця, в самовідданої видали як би вирвалася на волю з-під тяжів над нею вікового гніту. Любов її свавільна, не терпить ніяких перешкод, повна зухвалості і сили. Вона - то стрельчіха замоскворєцьких бунтів, то ворожка-книжниці, то мандрівниця далеких доріг, то учасниця розбійних ватаг, то мало не бояриня Морозова. Її Русь співає, голосить, танцює, богомольствует і блюзнірство на всю широчінь російської невгамовної натури.\nПідводячи підсумки того, що було створено до еміграції, тобто до тридцятирічного віку, можна уявити образ цілком сформованого, сильного, наділеного яскравою індивідуальністю поета, глибоко росіянина за своєю природою, за близькістю до пісенної і мовної народній культурі. Саме це національне якість рідкісного таланту Цвєтаєвої дало можливість і в період початкового творчого зростання створити ряд прекрасних, назавжди залишилися у вітчизняній поезії віршів. У цей час визначилися і деякі стилістичні навички, що зажадали надалі ускладнення і розвитку: особлива турбота про ритмічному своєрідності, природне виникнення циклів, з яких народжувалася потім складна композиція прози і взагалі творів широкого узагальнюючого плану. До раннього періоду відносяться і досліди драматургії шість романтичних п'єс ( "Завірюха", "Пригода", "Фенікс" та ін) і досить складна за сюжетом поема-казка "Цар-Дівиця" - оповідання, до межі насичене вибагливими мовними прийомами народного частушечного і прібауточного оповіді.\nСвоє тридцятиріччя Марина Цвєтаєва зустріла в повній зрілості та розквіті творчих сил, і - хто знає? - Живи вона на своїй рідній землі, їй, можливо, вдалося б створити ще більші і безперечні поетичні цінності.\nАле доля склалася інакше. Покинувши батьківщину, вона прирекла себе на безпросвітне а злиденне існування в емігрантській середовищі, дуже скоро зрозуміли, що Марина Цвєтаєва для неї не тільки сторонній, а й вороже явище. З цього часу вона, заявляла раніше, що "політика її ніяк не цікавить", стає лютою облічітельніцей емігрантської духовної спустошеності, вихолощену, базікання та взагалі буржуазного міщанства духу та побуту. "Fecit indignatio versum "-" Обурення народжує вірш ", - сказано Ювеналом ( "Сатири", I, 79), і ці слова повністю застосовні до багатьох віршів Марини Цвєтаєвої закордонного періоду. Вся творчість цих страшних для неї років пройнятий почуттями гніву, презирства, убивчою іронією, з якою вона таврує емігрантський світ. Залежно від цього різко змінюється і весь стилістичний характер поетичної мови. Внутрішня схвильованість так велика, що переплесківается за кордону чотиривіршів, закінчуючи фразу в несподіваному місці, підпорядковуючи її пульсуючому, що спалахують або раптово обриваються ритму. Емоційний вибух посилюється інструментовкою вірша, перекличкою сусідами за звучанням або за синонімічному спорідненості слів, словесна мережа складається часто в такі витончені візерунки, що розуміння основного задуму дається далеко не відразу. Але Цвєтаєва сама тепер наполягає на те, що вірш не повинен бути занадто полегшеним. Зараз вона рішуче варто за ускладнену структуру поетичної мови. "Що є читання, як не розгадування, тлумачення, вилучення таємного, що залишився за строками, межами слів ... Читання - перш за все співтворчість "(" Поет про критиці ", 1926). Відмовляється вона і від умовності віршованої форми, близькою до загальнозрозумілою канонами, від музичності вірша, від "що ллється" мови: "Я не вірю віршам, які ллються. Рвуться-так!" Сміле, поривчастий дроблення фрази на окремі смислові шматки ради майже телеграфного стислості, коли опускається все зрозуміле само собою і залишаються тільки самі необхідні акценти думки, - стає особливою прикметою її стилю, новаторського і неповторного, бо він не абстрактно-словесне винахідництво, а органічне виявлення у слові буйного, стрімкого, схвильованого стану душі. Так висловлював себе в умовах тяжкого побуту і складного психічного стану її протестує, наполегливо відстоює власну "я" дух. Інакше Цвєтаєва писати б і не могла - настільки складною, схильної до парадоксів була її творча природа. Поривчастий і переривчастий характер мовлення незвичайний вже тому, що він відбиває душевний стан поета зі стрімкої безпосередністю переживає хвилини. Навіть у друкованій рядку вірші Цвєтаєвої здаються ще не остившімі від породив їх внутрішнього жару. Звідси їх як би задихається уривчасто, дроблення фраз на короткі, вибухові емоційні шматки і безперервний потік несподіваних, але разом з тим і переконливих асоціацій.\nПряма спадкоємиця традиційного мелодійного і навіть распевного ладу, Цвєтаєва рішуче відмовляється від будь-якої мелодики, вважаючи за краще їй афористичну стислість нервової, як би стихійно народжується мови, лише умовно підпорядкованої розбивки на строфи. І при цьому широко користується прийомом звукових повторів і щедрих алітерацій, не кажучи вже про свіжу, несподіваної римування, або, краще сказати, системі кінцевих співзвуч.\nСхвильовано і зло звучать інвективи Марини Цвєтаєвої, спрямовані проти духовного збідніння і вульгарності навколишнього її обивательської середовища. Ось звичайна картина паризьких буден у вагоні метро: ділова натовп, де кожий уткнувся носом у розгорнутий лист газети.\nХто - читець? Старий? Атлет? Солдат? -\nНі рис, ні осіб, Ні років.\nСкелет - раз немає\nОсоби: газетний лист!\n... Що для таких панів -\nЗахід сонця або світанок?\n( "Читачі газет")\nВражаючою силою отруйного сарказму пронизані її ода "Хвала багатим" (1922), "Ода пішої ходи" (1931-1933) і багато інших вірші войовничо-викривального характеру.\nЄ і твори особистого, ліричного плану, а й у них проступає той же гнівний протест проти міщансько-буржуазного благополуччя. Навіть розповідь про власну долю обертається гірким, а часом і гнівним докором ситим, самовдоволеним господарям життя. Так у невеличкому циклі "Заводські", так у триптиху "Поет", в "Поемі застави" і багато в чому іншому.\nОсобливе місце в спадщині Марини Цвєтаєвої займають її поеми. По суті, це завжди пристрасний, гарячий, переривчастий, різкий монолог, то в уповільненнях, то в прискореннях стрімкого ритму. Ось "Поема Гори" (1924). Саме слово "гора" дає привід до виникнення безлічі синонімічних понять і образів. Вся тканину поеми прошита і скріплена алітерації і звуковими перегуками, для чого використовуються приголосні "г" і "р", що входять в слово "гора":\nТа гора була як грім.\nДаремно з титанами заграємо!\nТой гори останній будинок\nПам'ятаєш - під кінець передмістя?\nТа гора була світи!\nБог за мир стягує дорого!\nГоре почалося з гори.\nТа гора була над містом.\nЗа "Поемою Гори" пішла "Поема Кінця" (1924) -- розгорнутий, багаточастинну діалог про розлуку, де в нарочито буденних розмовах, то різко-обривистих, то ніжних, то зло-іронічних, проходять останню путь по місту розлучаються назавжди. Все побудовано на гострому контрасті вимовних слів і не висловленої болю відчаю. Від початку до кінця все йде в різких, переривчастих синкопа, перебої, можна було б сказати: на оголених, натягнутих нервах.\nБагато складніше з побудови "Поема Сходи" (1926), де сходи багатонаселеного міської убогістю будинку-символічне зображення всіх буденних бід та смутку незаможних на тлі благополуччя заможних і успішних. Поема рясніє реалістичними прикметами повсякденного існування, залишає на сходах сліди безвихідних праць і турбот у боротьбі за шматок хліба. Сходи, з якої виходять і спускаються, за якою проносять жалюгідні речі бідноти і важкі меблі багатих. Наполегливо повторюються подвійні, потрійні, навіть четверні рими та співзвуччя, немов важкі кроки, перераховуються ступені. Весь лад строф йде в безперестанному напрузі до кульмінації, до кінця, завершуючись символічною картиною пожежі.\nРіч, безсумнівно, біографічні ( "автор сам в рачьей лещатах") - на ній похмурий відсвіт туги побуту, так добре знайомого самому поетові.\nНайбільш значною - і, мабуть, найбільш складної-можна визнати поему "Щуролов", названу "ліричної сатирою" (1925). Марина Цвєтаєва скористалася западноев


«У селі сталася новина, що Гриць Летючий утопив у ріці свою дівчинку. Він хотів утопити і старшу, але випросилася. Відколи Грициха вмерла, то він бідував. Не міг собі дати ради з дітьми без жінки. Ніхто за нього не хотів піти заміж, бо коби-то лишень діти, але то ще й біда і нестатки. Мучився Гриць цілі два роки сам із дрібними дітьми. Ніхто за нього не знав, як він живе, що діє, хіба найближчі сусіди. Оповідали вони, що Гриць цілу зиму майже не палив у хаті, а зимував разом із дівчатами на печі».Після смерті жінки Гриць молився на увесь світ, злими словами згадував жінку покійну і лаяв дівчат, але ті не ображалися — звикли. «їли хліб на печі, і дивитися на них було страшно і жаль. Бог знає як дрібненькі кісточки держалися вкупі? Лише четверо гарних очей, що були живі і що мали вагу. Здавалося, що ті очі важили би так, як олово, а решта тіла, якби не очі, то полетіла би з вітром, як пір’я. Та й тепер, як вони їли сухий хліб, то здавалося, що кістки в лиці потріскають».\n«Мерці», — так подумав про них Гриць, спостерігаючи, як їли дівчата. Йому було так жаль дочок, що страждали від голоду, але нічого не міг вдіяти. Тяжка дума гнітила його, мов камінь, він навіть у хаті боявся сидіти, почорнів, очі запали. І ось одного вечора прийшов Гриць додому, нагодував дівчат бараболей і сказав, щоб ті злізали з печі, бо вони йдуть у гості. Потім одягнув дітей і вийшов з ними.\nСпустилися до ріки. Гриць скреготав зубами, відчував у грудях справжнісінький пекельний вогонь, що піку серце та в голову. Біля самої ріки не витримав і побіг, лишивши старшу дочку. «Гриць борзенько взяв Доцьку і з усієї сили кинув у воду.\n— Скажу панам, що не було ніякої ради: ані їсти що, ані в хаті затопити, ані випрати, ані голову змити, ані ніц! Я си кари приймаю, бо—м завинив, та й на шибеницу!»\n— Ні, ні, не буду, але Доці вже ліпше буде, як тобі. То вертайся до села, а я йду мелдуватися [ повідомляти про щось, тут зізнаватися]. А ді, оце в стежечко в йди , геть—геть аж угору, а там прийдеш до першої хати, та й увійди, та й кажи, що так і так, дєда хотіли мене утопити, але я си віпросила та й прийшла, аби—сте ви мене переночували. А завтра кажи: може би ви мене де най-мили до дитини бавити. Гай, іди, бо то ніч». Ще й дав Гриць їй палицю, щоб відбиватися від собак, якщо нападуть. Не бажає їй зла батько, переймається її долею: «Будеш бідити змалку, а потім підеш у мамки та й знов лиш бідити».\n— Мнє оца і сина і світого духа аминь. Очинаш, іже єси на небесі і на землі…\nВасиль Стефаник Новина короткий зміст Василь Стефаник Новина скорочено зовнішне незалежне оцінювання короткий зміст Новина короткий зміст Новина скорочено письменник скорочено Стефаник Василь українська література Шкільна бібліотека


У Новобарівській АЗПСМ завершили капітальний ремонт » Тячівська районна газета "Дружба"\nДружба » Новини » Тячівщина » У Новобарівській АЗПСМ завершили капітальний ремонт\nТячівщина / Сільське життя / Здоров'я / Інфраструктура\nОновлена амбулаторія загальної практики сімейної медицини в селі Новобарово Буштинської територіальної громади вже готова до відкриття.\nРеконструкцію будівлі з добудовою санвузлів розпочато минулого року. Переможець відкритих торгів – підрядна організація ТОВ «УКРБУД-В.М.» вже виконала намічений обсяг робіт, кошторисна вартість яких становить майже 2,8 млн грн.\nВідтак працівники амбулаторії отримають комфортні умови праці, а місцеві мешканці – обслуговування.\n– Оновлена амбулаторія в Новобарові – це ще один крок для покращення якості надання медичних послуг на території Тячівського району, – зазначає голова РДА Тімур Аверін.


«Хлапкі» на брянщині, або чому залітає? — Правий Берег Десни\nГоловна » Статті » «Хлапкі» на брянщині, або чому залітає?\n«Сегодня рано утром ВСУ был обстрелян брянский приграничный посёлок райцентр Суземка. Об этом сообщил губернатор Александр Богомаз.» А далі видання теж видання Брянщини https://avchernov.ru/proishestvija/ уточнює, що «по словам главы Брянского региона, обстрел был произведен в результате ответного удара». Тобто якісь розумні сили відповіли на провокацію. «При этом, – подав думку геть переляканий губернатор, – «огневая точка противника была быстро подавлена. В результате обстрела пострадали несколько объектов. В посёлке повреждены электросети, частично отсутствует электричество.»\nПодібні до цього меседжі від керівництва брянщини давно стали формалізованим реагуванням на події, які періодично позбавляють спокою населення на ворожій території. Неспокій московитів починається з натяків на якісь «хлапкі». Констатується результат події, йде припущення на вибух чи пожежу, а далі – розпочинається «пошук» ймовірних «винуватців». Минає трішки часу і в підсумку «винуватцем» стають ЗСУкраїни.\nНатомість ми, УКРАЇНЦІ, не забуваємо, що на нашій святій землі від 24 лютого 2022 року триває повномасштабна війна, яку розв’язала росія. І що за 4 місяці найпотужнішого після Другої світової війни військового зіткнення армад, москва вбила десятки тисяч мирного населення, зрівнявши з землею сотні населених пунктів. Міст, сіл, селищ. А ще, з території росії та білорусії в наші населені пункти прилетіло до 2500 ракет від московитів, які падають щодня, продовжуючи генoцид ХХІ століття на Українській Землі. В стилі Середньовіччя чи трішки свіжіших подій від 1917-21 років. Хоча, як і в минулі століття, московитські терористи не переймаються «законами» чи «правилами» ведення війни, а так і до цивілізованих країн світу вже дійшло, що росіяни, не тільки не переймаються можливістью «засвітити» свої злочини, ворожа зграя поставила на карту маніякальне бажання залишити по собі територію випаленого простору. Під гаслом вбити, зруйнувати, знищити, закатувати…\nРазом iз тим, за «законами» війни, коли такі справді існують на планеті, навіть чути дивно, коли в щоденних повідомленнях російських ЗМІ в суміжних iз Україною областях мають місце обурєння такими собі «хлапкамi» посеред ночі чи вранці. Очевидці кажуть, що приходять ці «хлапкі» на певні ділянки населених пунктів iз «невідомої сторони», «опускаються з неба» чи взагалі народжуються «на місці» самі по собі. Хоч кіно жахів знімай!\nЗрозуміло, що знесилених смертями рідних та близьких на страшній війні від росії, поведінка очільників y стійлі агресора УКРАЇНЦІВ не дивує. Навіть коли «обурення» росіян чи «звинувачення» на адресу України відбуваються кожного ранку. Чому питаєте не дивує? Тому, що відповідь ховається в подіях та наслідках 4 місячної ворожої атаки росії на широкому фронті проти України. За її наслідками українці стають хіба що злішіми та ненавистнішими до ворога. Та й сліди викритих злодіянь, що стали відомими після звільнення окупованих ворогом земель, добряче підсилюють прокляття вслід злочинців світового масштабу. А значить слово росіянина з будь-якої «колокольні» для української спільноти, як би воно не було сформульоване, є примітивним, ліцемірним та блюзнірським. Неначе штучна вистава «про українських фашистів», яка з суміжного закордоння часто розігрується з північного сходу. До постановки таких «спєктаклєй» все частіше долучається керівництво брянської області на чолі з головним діячем – губернатором олександром богомазом. Ось і днями він без зайвої соромливості констатує, дивлячись в сторону Чернігівщини, що «Сегодня этот фашизм полностью расцвел у нас по соседству. Мы граничим, мы всегда дружили. Он показывает свой оскал во всей красе». https://avchernov.ru/ukraina/\nЗвичайно, ми розуміємо, що «опричник» брянщини є «заточеним» на щоденну розкрутку негативного образу УКРАЇНЦІВ. Бо вимовляти щоденно та щохвилинно паскудства йому доручено московитською верхівкою. Інше питання, що лукавому діячеві з гурту губернського чиновництва навіть за посадою варто було б знати прописні істини. Які мали б цивільного губернатора налаштовувати на те, що за наслідками «розігрування» майбутньої вбивчої війни проти України в штабах агресора, в головах більш менш розумних штабістів-оперативників мала б знаходитися не порожнеча, а цілком сформований прогноз. Такий собі варіант поведінки противника, тобто УКРАЇНЦІВ вже з перших хвилин вторгнення.\nА вийшло, як завжди. Все в традиціях «шапказакідатєльства». За формулой якого великі стратеги і невеличкі начальники розглядали спротив ЗС України лише в «позі кролика», загнаного в глухий кут «вовком» і який остаточно втратив перспективу, можливість та бажання чинити спротив. Агов, великі полководці, ви що, недогледіли чи прорахувалися? А коли так, то маєте відчувати й знак розплати й на своїй території. Тому, що саме так (пригадайте, коли ваш кумір сталін відправляв совецьких льотчиків бомбардувати Берлін в 1941 році) буває у кожній війні і яку в народі називають «правилом бумерангу». «Бумерангу», який працює вже сьогодні. Можливо, потужний «хлапок» на ростовській області в перші тижні війни і розпочав відлік цієї «бумерангової» епопеї? От тільки росіяни, чомусь, не подумали про таке через тиждень, місяць, два… А «хлапкі» тривають, набуваючи «громовитості», шуму вітру, тріску блискавиці чи іншого переліку звуків від «невідомих» та «замаскованих» сил. Які непомітно, впевнено та тихо «по-англійськи» продовжують знищувати військові бази чи енергетичні склади в прикордонних областях агресорки.\nСтріли «бумерангу» впевнено прямують на росію! До місць зосередження військових потужностей країни, яка по периметру державного кордону 24 лютого 2022 року підступно атакувала мирну Українську Землю і проти якої наша держава має тримати фронт довжиною 2000 км.\nНе випадково, що для кожного українця на своїй землі (бо про свідомість росіян, наскрізь зомбованих телевізором важко говорити!) претензійні меседжі від чиновництва брянщини, білгородщини, курщини або вороніжчини в медійному просторі про так звані «хлапкі» – виглядають безглуздими, лукавими та лицемірними. Бо минув час, коли українці, нехай невпевнено, але сподівалися на якусь химерну логіку в поведінці ворога. Не сталося і сподівання виявилися марними. Інше діло, що росіяни, влаштовуючи щодобові атаки міст та сіл України ракетним, минним та артилерійським озброєнням, ще продовжують покладатися на ймвірність побачити Український нарід із «піднятими руками».\nНіфіга! Увійшовши з війною до красивої, спокійної, квітучої та мирної України, росія й зовсім не усвідомлювала розгортання ситуації, яка виникає, нагадуючи стан у тваринному світі, коли «гієни з усіх боків по колу обступають лева». Щож, мабуть не угледіли головного – як було в Конотопській битві Івана Виговського чи не засвоїли класичних уроків про війну Кремля з Українською Повстанською Армією на землях західної України в 1942-1950-х роках? Скільки «гебні» та московитських наймитів пішло в землю неньки України?\nУ висліді можна констатувати, що шукати логіку в діях агресорів від початку московитсько-української війни 2014-2022 року – справа безнадійна. Бо цю пекельну війну аж ніяк не Україна народила. І жодного прохання ворогові вона не подавала. Рівно, як і на вбивство своїх людей чи знищення міст чи сіл не погоджувала. Україна стала жертвою злодія, вкравшого мир, спокій та позбавившого великий Український народ найціннішого Божого дарунку – життя на цій землі. А тому – скривджені, ображені та вбиті горем, в чім немає жодного виправдання, українці мають право на захист у відповідності до заподіяної шкоди, на всьому просторі, де гуртується ворожа антиукраїнська сила.\nСпец. для ПБД Л.Озєрянік


Запущений кошерний пошуковик - OrangeCat\nДодому Інтернет Запущений кошерний пошуковик\nВ інтернеті з’явилася кошерна пошукова система Koogle , повідомляє Reuters. Вона повністю відповідає вимогам ортодоксальних рабинів.\nУ пошуковій видачі Koogle відсутні посилання на сайти з контентом, який ортодоксальні іудеї вважають небажаним. Це, наприклад, фотографії жінок і різні матеріали сексуального характеру.\nТакож користувачі Koogle не побачать посилань на сайти, де зустрічаються предмети, заборонені в ортодоксальних іудеїв. Це, наприклад, телевізори.\nКрім того, функціонал Koogle обмежений у суботу — в Шаббат. У цей день всім правовірним євреям заборонено працювати, і якщо хтось спробує купити що-небудь через Koogle, то система відмовиться прийняти замовлення.\nПопередня статтяИнтересеная реклама\nНаступна статтяFinal fantasy xiv перевищила позначку в 24 млн зареєстрованих гравців і стала найприбутковішою частиною серії


Росія затримала в Азовському морі вже 148 суден - ZAXID.NET\nРосія затримала в Азовському морі вже 148 суден\nСуспільство — Юрій Братюк, 16:10, 16 липня 2018 0 1\nРосійські окупанти затримали в Азовському морі турецьке судно, що прямувало з Маріуполя ZAXID.NET\nЗа останні кілька місяців, працівники російських спецслужб безпідставно затримали вже 148 торговельних суден, які прямували до портів у Азовському морі.\nУ відомстві додали, що затримання відбуваються щодня і власники суден щодобово втрачають за простій кораблів до 15 тис дол. Заступник Міністра інфраструктури Юрій Лавренюк.\n«Кожен день АМПУ фіксує затримання спецслужбами Російської Федерації суден для огляду, які прямують з/до портів Маріуполь та Бердянськ. Всі дані передаються Міністерством інфраструктури до МЗС. Ми отримуємо численні скарги від капітанів суден, агентів, які працюють в Бердянському та Маріупольському портах, адміністрацій портів та народних депутатів стосовно безпідставного збільшення кількості затримок суден. Так далі не може продовжуватись. Необхідно в найкоротший термін сформувати єдину позицію стосовно подальших дій України у відповідь на незаконні дії Російської Федерації», - наголосив посадовець.\nЯк повідомляв раніше ZAXID.NET, що рекордне затримання відбулося 9 липня. Російські спецслужби і ВМС активізувалися у напрямку Азову і ввели в регіон 40 бойових кораблів. Загострення ситуації співпало з намаганнями прориву окупаційних сил в Маріупольському напрямку.


Експорт українських горіхів у І кварталі зменшився на 17,8% - AgroTimes\nОвочі-Ягоди-Сад 14 червня 2017, 16:02\nЕкспорт українських горіхів у І кварталі зменшився на 17,8%\nУ І кварталі 2017 експорт українських горіхів зменшився на 17,8% ‒ до $20,3 млн порівняно з аналогічним періодом минулого року.\nТакі дані озвучили аналітики Центру підтримки експорту (ЦПЕ), пише «Ореховод».\nЗа 2016 рік Україна експортувала волоських горіхів на суму $79 млн, що на 22% менше, ніж у 2015 році. Але при цьому обсяг поставок виріс на 40% і склав близько 40 тис. тонн.\nСитуація пояснюється істотним зниженням цін на продукцію. Середня ціна на FOB горіхів минулого року становила $2,43/кг проти $4,01 у 2015 році. Незважаючи на це, Україна залишається в ТОП-5 країн ‒ експортерів горіхів.\nЗа даними ЦПЕ, розширюється й географія експорту горіхів. У 2016 році понад 60 країн світу імпортували українську продукцію. Основні споживачі волоських горіхів ‒ країни Азії: Туреччина, Ірак, Іран, Ліван. На них припадає понад 50% всього експорту вітчизняних горіхів.\nОдним з перспективних ринків збуту української продукції є ринок країн ЄС: торік країни ЄС експортували продукції на $27 млн (34% від усього експорту в 2016 році).\nУ трирічній перспективі Україна може відновити зростання горіхового експорту. Цьому поки сприяє цінова кон’юнктура. За даними ЦПЕ, експортна ціна горіхів без шкарлупи в 2017 році вже зросла на 18% і становить $2,83/кг.\n«Українські експортери можуть збільшити свої доходи від продажів горіхів на експорт, якщо змінять свою маркетингову стратегію, ‒ вважає віце-президент УСПП, координатор Центру підтримки експорту при УСПП Денис Красніков. ‒ Наразі переважну частину доданої вартості отримують посередники, дистриб’ютори, яким українські горіхівники продають свою продукцію. Для того щоб додана вартість залишалася в Україні, необхідно сконцентруватися на експорті горіхів закордонним виробникам кондитерської продукції і налагодити поставки міжнародним торговельним мережам».\nЗа словами Дениса Краснікова, для цього необхідно забезпечити постійні обсяги поставок, що важливо для торговельних мереж, а також єдині стандарти якості продукції українського експорту. Мережі супермаркетів Фінляндії, США, Іспанії, Канади, підкреслив експерт, готові закуповувати горіхи за цінами значно вищими, ніж сьогодні мають вітчизняні горіхівники.\nНайбільший шанс у ягідництві – у агрохолдингів та сімейних господарств\nВиноградар порадив не шукати безкінечно найкращий сорт\nГоловчасті форми кущів винограду кращі на неродючих сухих ґрунтах\nСьогодні інтенсивне садівництво потребує інноваційних рішень у захисті культур


Олександр Мартинов: «Для Уряду важливі поради представників громадськості» — Газета Гомiн\nОлександр Мартинов: «Для Уряду важливі поради представників громадськості»\n15.06.2019 Руслан Додонов Суспільство\n13 червня у рамках чергового засідання Дорадчих зборів перших придністровських депутатів відбувся діалог засновників ПМР з Головою Уряду Олександром Мартиновим.\nУ роботі зборів також взяли участь: перший заступник Голови Уряду – міністр фінансів Тетяна Кірова, заступник Голови Уряду – міністр охорони здоров’я Олексій Цуркан, заступник Голови Уряду з питань правового регулювання і взаємодії з органами державної влади – Керівник Апарату Уряду ПМР Станіслав Касап, заступник Голови Уряду – міністр економічного розвитку Сергій Оболоник.\nОлександр Мартинов зазначив, що на майданчику Уряду стали постійними зустрічі членів виконавчого органу держави з представниками громадських організацій Придністров’я. «Завдяки такій формі спілкування вдалося на практиці вирішити низку соціально важливих питань, які турбують придністровців. Велика частина законопроектів, які ми направляємо до Верховної Ради, підготовлена після зустрічей з громадськістю ПМР. Ми завжди готові вислухати ваші пропозиції. Головний принцип роботи Уряду – допомогти людям», – підкреслив прем’єр-міністр.\nНа його думку, агропромисловий комплекс є важливою частиною придністровської економіки. Глава Уряду зауважив, що держава і надалі інвестуватиме кошти в розвиток Кам’янського консервного заводу, який забезпечує місцевий ринок якісною продукцією.\nПріоритетним напрямком діяльності Уряду залишається підвищення добробуту придністровців. Олександр Мартинов нагадав, що в роки правління попередньої влади, у 2016 році, відбулася девальвація придністровського рубля, що призвело до інфляції та падіння реальних доходів громадян ПМР.«У 2019 році завдяки консолідації органів державної влади вдалося збільшити заробітні плати та пенсії на 7%. Це стало наслідком розвитку придністровської економіки», – сказав Олександр Мартинов.\nПрезидент Союзу промисловців, аграріїв і підприємців Придністров’я (СПАПП) Володимир Беркович підкреслив, що в організації, яку він очолює, налагодилася тісна співпраця з Урядом республіки. «Ми бачимо реальні дії, які сприяють інвестиціям в ПМР та збільшенню робочих місць», – сказав він.\nОлександр Мартинов запропонував першим депутатам проводити раз на квартал зустрічі для обговорення важливих питань розвитку придністровської держави, які турбують їх як представників громадськості.\nСергій Оболоник проінформував засновників республіки про результати поїздки придністровської делегації на Міжнародний економічний форум, який відбувався в Санкт-Петербурзі з 6 по 8 червня.\nЯк зазначив віце-прем’єр, у форумі взяли участь 19 тисяч учасників із 145 держав світу. «Ця значна економічна подія стала важливим елементом стратегії Росії у всіх напрямках, в тому числі щодо підтримки підприємництва, стимулювання національних проектів, розвитку держави взагалі. Тому ті теми, які там обговорюються, дуже важливі не тільки для визначення стратегії, а й шляхів її реалізації в Придністров’ї, оскільки ми досить гармонійний з РФ регіон і орієнтуємося на неї», – сказав Сергій Оболоник.\nВін зауважив, що форум є важливим майданчиком, на якому можна побудувати взаємовигідні відносини з російськими партнерами. Важливим досягненням є те, що представникам придністровської делегації вдалося виступити на панельній сесії в останній день форуму. Вона відрізнялася своєю специфікою, тому що транслювалася в усі країни СНД і проводилася в рамках виконавчого комітету СНД. Міжнародний форум продемонстрував учасникам світового економічного зібрання ефективність взаємодії з Придністров’ям.\nPrevious Post:Питання екологічного стану ПМР на контролі Уряду\nNext Post:Бендерська трагедія – пам’ять у придністровських серцях!


Це перший в історії комерційний запуск Falcon Heavy, пише CNN.\nКомпанія SpaceX вперше в історії здійснила комерційний запуск важкої ракети Falcon Heavy у Флориді. Подія відбулась 12 квітня, трансляцію запуску ракети можна переглянути за посиланням.\nРакету запускали із телекомунікаційним супутником Aradsat-6A. Його вага майже 6 тонн. Він має забезпечити доступ до телекомунікаційних мереж на Близькому Сході, в Європі й Африці.\nЗапуск пройшов успішно, всі три ступені ракети повернулися на Землю. Це вперше SpaceX успішно посадила всі три ступені ракети на Землю. Два з трьох ступенів ракети повернулись на стартові майданчики, а третій, основний, центральний ступінь – на безпілотний корабель в Атлантичному океані. Їх відновлять і будуть використовувати повторно, а це здешевлює запуск.\nFalcon Heavy є найпотужнішою ракетною технікою у світі. Її ціна становить 90 мільйонів доларів, але це на третину менше, ніж у найближчого конкурента SpaceX – Delta IV Heavy від United Launch Alliance.\nЩе один комерцій запуск Falcon Heavy запланований на літо 2019 року для Повітряних сил США.


На Вінниччині двоє чоловіків зв’язали бабцю, побили її і забрали гроші (ФОТО) | iVin новини\nНа Вінниччині двоє чоловіків зв’язали бабцю, побили її і забрали гроші (ФОТО)\nПенсіонерка вивільнилися з пут і зателефонувала до поліції.\nМісяць тому, 31 травня, близько шостої години ранку до поліції надійшло повідомлення про напад від 82-річної пенсіонерки, жительки с. Вербка Крижопільського району. Як повідомляє ГУ Нацполіції у Вінницькій області, у будинок пенсіонерки нападники потрапили через вікно, побили її, зв’язали та забрали 11,5 тис. грн., які самотня жінка заощаджувала з пенсії. Пенсіонерці вдалося звільнитись від мотузок та зателефонувати у поліцію.\nПід час огляду місця злочину та прилеглої до будинку потерпілої території у лісопосадці поліцейські знайшли маски та рукавички зловмисників. Особи підозрюваних поліція встановила одразу, але чоловіки заперечували свою причетність до злочину. Результати ДНК-експертизи та здобуті докази в ході санкціонованих обшуків у помешканнях підозрюваних, підтвердили їх причетність до розбійного нападу.\nПравопорушниками виявилися 30 та 37-річні жителі смт Піщанки та смт Вапняки. Старший з чоловіків неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за крадіжки та шахрайства. 30 червня обом зловмисникам оголошено про підозру у вчиненні розбою, поєднаним із проникненням у житло. Суд обрав їм міру запобіжного заходу – тримання під вартою. За вчинення такого злочину арештованим загрожує до 12-ти років ув’язнення. Поліція перевіряє причетність злочинної групи до вчинення аналогічних злочинів на території області.\nНагадаємо, серед ночі у Вінниці п’ятеро молодиків напали на сімейну пару і пограбували її.\nЖитомирянин, який побив і пограбував вінничанина, сяде на 8 років\nВінничанин напав на безхатька, щоб украсти 37 мільйонів неіснуючих грошей


«Свято зі сльозами на очах» - так можна охарактеризувати День пам’яток історії та культури для нашого міста. Адже, з одного боку, Кам’янець справді може пишатися і кількістю, і рівнем визнання своїх історичних пам’яток. Однак, з іншого боку, ця спадщина видається непомірним тягарем, що потребує колосальних сил і коштів для збереження древніх будівель від руйнувань. А оскільки коштів цих просто немає, давні мури потроху руйнуються у нас на очах. На жаль, раз у раз трапляються і масштабні руйнування, як-от обвал стін Польської брами чи Нової Західної башти. У грудні 2016 р. відбулося цілковите знищення пам’ятки місцевого значення ХІХ ст. - млина Ірафа. В аварійному стані перебувають казарми Старої фортеці, Кушнірська вежа та ще низка пам’яток.\n- Млин Ірафа зруйнувався не сам - його зруйнували на-вмисно, - переконаний викладач\n- Побачене нас шокувало, - розповідає Володимир Кроль. - Хоча фасад із вулиці виглядав неушкодженим, але у задній частині млина були повалені великі ділянки стін, і на землі виразно читалися сліди коліс важкої техніки. Було видно, що стіни впали не самі, а їх валили цілеспрямовано за допомогою техніки, а потім це каміння розгрібали. І в мене є фотографії, які це доводять.\n- Ми вже тоді спільно з працівниками НІАЗу констатували руйнівні процеси на млині Ірафа: руйнування даху, тріщини, вивали каміння, тож намагалися зобов’язати власника виготовити облікову документацію на пам’ятку й провести протиаварійні та ремонтно-реставраційні роботи, - розповідає Олександр Чухрій. - Проте ні перший, ні другий власник жодних робіт не виконали, і того ж року завалився дах. Ми написали звернення до тодішнього начальника міськвідділу міліції Віталія Козярука, було складено протокол про адмінпорушення, і власника було оштрафовано за неналежне утримання пам’ятки «аж» на 1700 грн. Ми також писали звернення у Хмельницьке управління культури, національностей, релігій і туризму. Останнє звернення до поліції та прокуратури ми написали вже за фактом руйнування у грудні 2016 р., було відкрито кримінальне провадження, передбачене ч.2 ст.298 ККУ.\nЯк не дивно, поліція у діях власника зруйнованої пам’ятки архітектури бачить лише «ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП «Порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини», а сам факт навмисного руйнування трактується лише як «неналежне поводження з пам’яткою архітектури» - принаймні таку відповідь на офіційний запит отримала редакція «Подолянина» від начальника міськвідділу ГУ Національної поліції у Хмельницькій області Бориса Сушицького.\nПитається, навіщо було би власнику руйнувати свій же привабливий туристичний об’єкт? Як пояснює Олександр Чухрій, ремонтно-реставраційні роботи на пам’ятці - справа надто непроста і коштовна та вимагає дотримання цілої низки правил. Проектно-кошторисну документацію можна виготовляти лише у спеціалізованих інститутах, що значно підвищує її вартість, а роботи мають виконувати тільки реставратори, за чітко встановленими технологіями. До того ж і вигляду пам’ятки не можна змінювати. Збудувати з нуля значно простіше і дешевше, ніж реставрувати стару розвалюху.\n- Позиція міської влади однозначна: млин зруйнований, і винні повинні понести покарання, - запевняє Михайло Євстафійович. - Від міської влади ми надіслали листи у місцеву прокуратуру, а також в управління культури, національності, релігій та туризму Хмельницької ОДА, яке у свою чергу направило звернення до обласної поліції й прокуратури. Слідчі дії проводилися, та відповіді поки що немає.\n- Михайле Євстафійовичу, в нашому місті є ще ціла низка пам’яток, які перебувають у загрозливому стані, зокрема аварійні казарми фортеці. Що робить міська влада, щоб уникнути чергових руйнувань?\n- Що стосується пам’яток державного значення, то ми не маємо ні права, ні можливості займатися їхньою реставрацією, тому що тільки на проектно-кошторисну документацію потрібні сотні тисяч гривень. Прикро, що держава зовсім не приділяє уваги пам’яткам архітектури, за які несе відповідальність. І це проблема не лише нашого міста, а й навіть Києва та Львова.\nМи також намагаємося залучити кошти на казарми іншими способами, зокрема, був розроблений інвестиційний проект, і ним цікавилися окремі інвестори. Наприклад, до нас приїжджав шейх з Іраку, якого зацікавили наші мінеральні води, і він хотів створити на базі казарм бальнеологічний курорт. Ми готові були продати йому казарми за 4,5 млн.грн. з умовою повної реставрації та створення бальнеологічного курорту на 1200 місць. Загальна вартість проекту - від 12 до 20 мільйонів євро. На жаль, через війну ці плани зірвалися. Та сподіваюся, що все-таки інвестори з потенційних стануть реальними.\n- У ситуації з казармами найбільше лякає те, що біля їх підніжжя живуть люди, які, в разі руйнування, можуть постраждати…\n- Справді, під казармами проживають 11 сімей, яким було запропоновано переїхати до родичів, адже є небезпека руйнування. Розглядався також варіант, щоб ці родини винайняли житло, а міська рада надала кошти на оплату. Було навіть рішення про відселення мешканки Тетяни Гончар разом із дочкою в однокімнатну квартиру на вул.Космонавтів, 12, їй було виписано ордер на житло. Але жінка написала відмову. Тож на відселення поки що ніхто не погодився.\n- Велике занепокоєння викликає і стан Кушнірської вежі, яка вже декілька років стоїть без даху. На неї, наскільки мені відомо, виділялися кошти з міського бюджету?\n- Так, чотири роки тому ми почали виділяти кошти на те, щоб не втратити цієї пам’ятки. 2014 року було виділено 80 тисяч гривень на поточний ремонт тунельного проїзду Вітряної брами, адже він також був зруйнований.\n2015 року з міського бюджету виділено 141 тисячу на виготовлення проектно-кошторисної документації на ліквідацію аварійного стану вежі. На ремонтно-реставраційні роботи потрібно понад 3,5 мільйона гривень. Вартість лише першої черги робіт (консервація аварійного даху) - півтора мільйона.\nЗгідно з історичною довідкою, яку нам надала вчений секретар НІАЗу «Кам’янець» Лариса Рудюк, млин Ірафа був збудований на березі Смотрича, у поселенні Видрівка, у другій половині ХІХ ст. купцем Френкелем, на 1900 р. його власником був купець Іван Куриндін, а згодом, до націоналізації млина 1922 р., - граф Орловський. Перші зображення видровецького млина з’являються на світлинах Міхала Грейма 1885 р.\nУ радянський час, із 1929 р., у будівлях млина працював фенхельний завод ім.С.М.Кірова, що виготовляв ефірні олії для фармацевтичної та парфумерної галузей. Із 1939 р. тут діяв цех соко-морсового заводу. Є інформація, що під час німецької окупації 1941-1944 рр. тут виготовляли фруктово-ягідні соки для німецької фірми «Блюна». Після війни соко-морсовий завод відновив свою діяльність і випускав продукцію для кондитерської, виноробної та лікеро-горілчаної промисловості. З 1950-х рр. у будівлях пам’ятки розміщувалися цехи винно-сокового заводу, згодом - заводу безалкогольних напоїв, заводу продтоварів, ЗАТ «Харчовик», де виготовляли плодово-ягідні вина, свіжі соки та солодощі. Звісно, за цей період будівлі млина неодноразово добудовувались і перебудовувались під потреби виробництва.\n2004 р. підприємство провело процедуру банкрутства, і з 2010 р. перебуває у приватній власності ПП «Полуботкін», а з 2014 р. - у власності Дмитра Полуботкіна.\nА до чого ж тут Іраф, іменем якого називають млин? Усе дуже просто: первісно його назва була «млин і рафа» («рафа» - діалектне «сито»), тобто, тут надавались послуги і з перемелювання зерна, і з просіювання. Згодом у середовищі містян, не знайомих із сільським господарством, назва трансформувалась у «млин Ірафа», і саме під такою назвою 1982 р. пам’ятка була занесена до списку пам’яток архітектури місцевого значення.


Чому в Україні можуть подорожчати овочі та фрукти - 24 Канал\nЧому в Україні можуть подорожчати овочі та фрукти\n15:45, 11 січня 2019 - Читать новость на русском\nВ Україні подорожчають овочі / unsplash.com\nВже цими вихідними, з 12 по 13 січня, можуть подорожчати овочі. Зокрема картопля, морква, буряк, усі види капусти та цибулі, українські помідори, петрушка, кріп, шпинат, а також гриби, яблука та груші.\nПро це повідомив голова Асоціації постачальників торговельних мереж Олексій Дорошенко у Facebook.\nВін зазначив, що ціни можуть подорожчати через погіршення погодних умов по всій території України.\nНайближчими вихідними варто очікувати цінових стрибків і відсутності деяких продуктів. Ніяких теорій змови – лише погода. Ми вже спостерігали це минулого року, коли температура різко знизилася, а дороги засипало снігом. Через неможливість доставити продукти вчасно вже зараз відбуваються цінові стрибки,\n– зауважив Олексій Дорошенко.\nВарто зазначити, що картопля наприкінці грудня у Києві коштувала від 7-8 гривень за кілограм, наразі ціна стартує від 10 гривень, а іноді доходить до 20. І хоча прогнози Асоціації постачальників торговельних мереж передбачали зростання її вартості, але цей стрибок більше пов'язаний із тим, що частина людей і господарств не хоче продавати її, щоб не зіпсувати, а інші не можуть вчасно довезти через складні погодні умови, особливо в сільській місцевості.\nЕксперт зазначив, що у першу чергу дефіцит може виникнути на ринках, але може "зачепити" й окремі магазини, особливо в регіонах, де прогнозується погіршення погоди, а саме у Черкаській, Полтавській, Дніпропетровській, Харківській, Донецькій та Луганській областях.\nТакож морози впливатимуть і на ціноутворення у більш значній перспективі. На ринку з'явиться велика кількість овочів і фруктів, які постраждали від низької температури або швидко псуються. Відтак їх вартість буде помірно невисокою, але відповідатиме якості,\n– додав Дорошенко.\nДо слова, у 2019 році українцям слід очікувати на подорожчання м'яса, картоплі та чорного хліба. Ціна на м’ясо зросте на 10-12%, а картоплю – на 30%. Крім того, глава Асоціації додав, що через проблеми з сировиною є ймовірність, що підстрибне ціна і на молочні продукти. Також зросте вартість гречки, манної, перлової, ячної та кукурудзяної крупи.\nНовини України Гроші Ціни\n23:48, сьогодні У Білорусі протестують проти нечесних виборів: затримали понад 150 людей – фото, відео


Смерть пенсіонера-велисопедиста спробокувала протест - Новини - ПравдаТУТ телеканал\nТим часом у столиці, під стінами КМДА кількадесят велосипедистів влаштували лежачий протест. Таким чином учасники незвичної акції вимагали, аби у Києві створили надійну та головне безпечну інфраструктуру для роверистів. А спонукала людей вийти з протестом смерть пенсіонера, якого збила автівка, коли той їхав на двоколісному велодоріжкою. Упродовж 12-ти днів медики намагалися врятувати йому життя, утім намарно. Тож саме цей трагічний випадок змусив солично велоспільноту активізуватися. Активісти закликали очільників міста оголосити тендери на всі 7 веломаршутів, на проектування яких вже виділила гроші Київрада. А також збільшити обмеження швидкості на автошляхах Києва з 80 до 50км/год\nТеми: інфраструктура, активісти, велосипедисти, дтп, кмда, протест, Смерть пенсіонера


Грибки Candida широко поширені в навколишньому середовищі і входять в нормальну мікрофлору організму людини. При мікроскопічному дослідженні їх часто можна виявити на шкірних покривах, слизових оболонках, які контактують із зовнішнім середовищем, на пальцях. При патології найчастіше розмножується вид грибка Candida albicans, саме він виявляється при кандидозі статевих органів, порожнини рота, шкіри.\nСеред ендогенних причин велике значення мають такі:\nперенесена бактеріальна інфекція (ангіна, бронхіт та ін.);\nГрибок Кандіда може вражати будь-які органи і системи людського організму. Однак в більшості випадків виявляють кандидоз локалізований:\nУ жінок репродуктивного віку особливо часто діагностується урогенітальний кандидоз. Він проявляється почервонінням і свербінням в області піхви і зовнішніх статевих органів. Другою характерною ознакою захворювання є наявність сирнистий виділень, що мають кислуватий запах. Симптоми кандидозу посилюються за кілька днів до настання місячних.\nЛікування кандидозу, в тому числі статевих органів, проводять за допомогою антимикотических фармпрепаратів. Вони можуть бути як місцевого, так і системного дії. При використанні системних ліків обмеженням є вагітність або період годування груддю, тому при затримці місячних слід утриматися від прийому антімікотіков.\nСеред системних антимикотических ліків особливе місце займає флуконазол ( «Флюкостат»). Даний препарат застосовується в медичній практиці вже багато років і за цей час доведено його ефективність і безпеку. Ліки має ряд переваг: «Флюкостат» можна пити під час місячних, він досить швидко пригнічує ріст грибка і має мало побічних ефектів.\nОсновна діюча речовина «Флюкостат», флуконазол, діє на більшість видів грибків Candida, а тому ефективний при кандидозі будь-якої локалізації. Крім того, ліки застосовують при ураженнях іншими грибками: мікроспорії, трихофітії, кріптококккозе.\nМеханізм дії цих ліків обумовлений його здатністю порушувати синтез структур клітинної мембрани грибка. Це зупиняє розмноження грибкової інфекції, а при введенні препарату в великих дозах призводить до її загибелі.\nВажливою особливістю даного фармпрепарата є його здатність добре проникати в будь-які рідинні середовища людського організму. Досить високі його концентрації визначаються в слині, сечі, мокротинні. Виведення ліків здійснюється через сечовидільну систему.\nВипускається «Флюкостат» в формі капсул. Зміст основної діючої речовини в них може бути 0,5 або 0,15 м Крім того, в складі є додаткові компоненти:\nТакож в аптеках можна придбати «Флюкостат» у вигляді розчину. Він вводиться внутрішньовенно в стаціонарах з метою лікування важких форм грибкових інфекцій.\nЗастосування свічок «Флюкостат» в гінекологи не практикується, оскільки немає такої форми випуску. Однак лікар може скласти схему лікування з одночасним використанням інших протигрибкових та антибактеріальних препаратів місцевої дії. Особливо це стосується випадків, коли кандидоз поєднується з іншими інфекціями (наприклад, викликаними уреаплазмами, хламідіями).\nОсновними показаннями до застосування «Флюкостат» є наступні патології:\nкандидоз сечовивідної системи (цистит, уретрит);\nкандидоз шкірних покривів, отомікоз, оніхомікоз, висівкоподібний лишай.\nПрепарат також ефективний при криптококозі, гистоплазмозе, кокцидіоїдомікозі, паракокцидіоїдомікозі, споротрихозі. Крім того, «Флюкостат» може застосовуватися для профілактики кандидозного ураження у пацієнтів з ослабленим імунітетом і які отримують цитостатики, хіміо-або променеву терапію.\nІноді на формах можна зустріти повідомлення про застосування «Флюкостат» при псоріазі. Однак клінічних рекомендацій з цього приводу медицина не дає, тому слід скептично ставитися до таких порад.\nІнструкція по застосуванню «Флюкостат»\nПриймають капсули «Флюкостат» тільки всередину (перорально). Після потрапляння в шлунково-кишковий тракт основний компонент ліки швидко всмоктується і практично повністю потрапляє в системний кровотік. Препарат починає діяти вже через годину-півтори, при цьому в крові визначаються досить високі його концентрації. Оскільки їжа не впливає на всмоктуваність флуконазолу, приймати його можна в будь-який час доби. Залежно від діагнозу, схеми прийому відрізняються.\nПри гострому вагінальному кандидозі. «Флюкостат» приймають по одній капсулі (0,15 г) одноразово. При цьому вже в перший-другий день після прийому «Флюкостат» зменшуються виділення і ознаки захворювання.\nПри хронічному кандидозі піхви. Доза становить також 0,15 м Однак препарат необхідно пити щомісяця за кілька днів до настання місячних.\nВідгуки про «Флюкостат» при молочниці говорять про його досить високу ефективність, він перешкоджає виникненню рецидивів захворювання.\nПри кандидозі порожнини рота. Доза «Флюкостат» 0,1 м Отож її приймають раз на добу. Якщо правильно приймати «Флюкостат», то симптоми молочниці в роті пройдуть через один тиждень лікування.\nЛікування сечовивідних шляхів. При кандидозі уретри рекомендоване дозування капсул «Флюкостат» 0,05-0,2 г на добу. Тривалість терапії становить від семи днів до чотирьох тижнів.\nТакож «Флюкостат» можна приймати для профілактики кандидозу на тлі антибіотикотерапії. При цьому схема прийому наступна: 0,15 або 0,3 г одноразово. Кількість ліків залежить від ступеня ризику виникнення кандидозу. Високий ступінь визначається на підставі тривалості прийому антибіотиків (тиждень і більше), наявності кандидозу в анамнезі.\nпорушення функції печення (збільшення трансаміназ);\nалергічні прояви (кропив'янка, набряк Квінке).\nДуже рідко при прийомі великих доз «Флюкостат» можуть з'явитися ознаки передозування:\nПри явищах передозування проводять промивання шлунка і призначають симптоматичне лікування. Також в даному випадку ефективний гемодіаліз.\nПротипоказанням для призначення «Флюкостат» є наступні патології:\nважкі захворювання серця з порушенням ритму;\nСлід з обережністю призначати «Флюкостат» одночасно з препаратами, які подовжують інтервал QT на кардіограмі. Це також актуально щодо ліків, метаболізм яких відбувається за участю системи цитохрому Р450 печінки. Не рекомендується поєднувати таблетки «Флюкостат» і алкоголь.\nКупити «Флюкостат» можна в будь-якій аптеці без рецепта лікаря. Вартість однієї упаковки складає від 200 до 380 рублів і залежить від дозування, кількості таблеток, торгової націнки (дані на жовтень 2017 року).\nКрім того, в аптечних мережах представлено багато аналогів «Флюкостат»:\nЗазначені препарати також містять в якості основної діючої речовини флуконазол. Показання та дозування їх аналогічні «Флюкостат», тому ці ліки можна купувати за відсутності останнього в аптеці.\nТаким чином, «Флюкостат» є ефективним протигрибковим засобом системної дії. Він може застосовуватися для лікування кандидозу слизових і шкірних покривів, в тому числі генералізованих форм захворювання. Однак в кожному конкретному випадку необхідно проконсультуватися з лікарем, який підкаже правильну схему лікування і дозування ліків.


Як бачать Здолбунів мешканці інших міст. Частина 1 – Здолбунів.ком – інформаційний ресурс здолбунівського регіону\nЯк бачать Здолбунів мешканці інших міст. Частина 1\nДоброго вечора читачам zdolbuniv.com. Цим матеріалом ми розпочинаємо цикл публікацій, які будуть присвячені сучасним відгукам про наше з вами місто від туристів та просто тих людей, що випадково потрапили у Здолбунів. На попередньому нашому ресурсі ми вже намагались розпочати подібну рубрику, як окрему, зараз же було вирішено розміщувати матеріали з цього циклу у “Новини міста”. Читаємо, коментуємо і аналізуймо. І не забувайте, що незаангажована точка зору може бути лише в тих людей, які не мають жодного відношення до об’єкту опису.\nПершим розглянутим звітом про Здолбунів буде поїздка користувача ЖЖ “posterrr”. Авторські коментарі будуть подані, як підписи під фото. Фото також авторства цього ж користувача.\nЗдолбунів… Ну що там може бути окрім вокзалу, депо та цементного заводу? Бачив я той Здолбунів з вікон поїздів та маршруток і нічого цікавого не видивився…\nПриблизно так я думав про Здолбунів до вчорашнього дня. Але годинна прогулянка містечком в очікуванні свого поїзду змусила мене докорінно змінити свої думку про нього. Як виявилось, Здолбунів гідний значно більшої уваги туристів, аніж просто вистрибнути на вокзалі за пивом:)\nЯкось я вже спинявся в Здолбунові хвилин на 20. Цього разу знайомство із містом вийшло трішки більш тривалим. Більш того – тепер мені хочеться іще сюди повернутись для детальнішого знайомства із містом.\nАле розпочну все-таки із вокзалу, ну ж бо куди від нього дінешся. Все ж таки місто зобов’язане своєму розвитку в першу чергу саме залізничникам. Та і в’їхав я до Здолбунова аж ніяк не на віслюкові, а на звичайнісінькій електричці:)\nВсередині вокзал виглядає хоча й типово для своїх побратимів сталінської архітектури, але від того не менш привабливо.\nНа привокзальній площі, наче моряк із підвідного човна, дивиться на перехожих зі свого постаменту герой Великої Вітчизняної – Приходько М.Т.\nНеподалік вокзалу височіє Свято-Катеринівська церква у всій своїй канонічній красі церковно-руського стилю. Оскільки її чудово видно з перону, тож не дивно, що в першу чергу я направився саме до неї.\nДо речі, Свято-Катеринівська церква не випадково поруч із вокзалом розташована. Її спорудили в кінці ХІХ-го сторіччя спеціально для працівників залізниці, при чому на їхні ж кошти. Далі наведу цитату із дореволюційного “Ілюстрованого путівника Південно-Західною залізницею”:\nВ 1893 году была открыта подписка среди служащих на линиях и в Управлении Юго-Западных дорог; подписка дала более 15 тысяч и кроме того было отпущено Управлением дорог 7 ? тыс. рублей. Проект был составлен архитектором Куликовским по непосредственным указаниям инженера Н. И. Лебединскаго, который вообще принимал активное участие в деле сооружения церкви. Церковь посвящена св. велико-мученице Екатерине, имя которой носила Императрица Екатерина Великая, возсоединившая Волынь с Россиею.\nЧас до мого потягу не дає мені милуватися церквою в деталях, тож чимчикую навколишніми вуличками, аби побачити за відведену годину якомога більше міста.\nТак виглядає типова привокзальна забудова і типові привокзальні магазинчики, де приїжджі закупляються Бергшлоссом та Князем Сангушко.\nЗвертаю у якусь бічну вузеньку вуличку (зате асфальтовану і дуже затишну) де мене несподівано зустрічає чепурний будинок із модерновими рисами.\nСхоже, що оздоблювальний декор навколо вікон було “значно спрощено” якимось черговим ремонтом, але і так будинок виглядає привабливо й харизматично.\nБудинок зв’язку також зведено із силікатної цегли. Недарма Здолбунів від кінця ХІХ-го століття славився своїм цегляним заводом та вогнетривкою цеглою *Prima*.\nТеперішня школа, судячи із архітектурного вигляду, і до революції була гімназією чи іншим навчальним закладом.\nОтже, вже в перші 15 хвилин прогулянки Здолбунів почав мене інтригувати. Із подвоєним ентузіазмом переходжу мостом на інший бік колій та йду далі.\nТипові для Здолбунова чепурні сталінки”. На цьому будинку ще й кумедна вивіска “Спортивне інтернет товариство”. Цікаво, тут професійно займаються Нід-фор-спідом чи іще яким Вор-крафтом? :)\nЯскравий приклад того, як совкова плитка може спаскудити гарну за задумом архітектуру.\nВиявляється у Здолбунові навіть бульвар є! :)\nВивіска магазину підказує, що ми не десь там на задвірках:)\nСалатовий будинок вирізняється не лише своїм гарним зовнішнім виглядом…\n… але і таким графіті на своєму даху.\nКультурний центр міста.\nЗа будинком культури розмістився невеличкий парк із меморіалом жертвам 2-ї світової.\nВдалині височіє дзвіниця костьолу, і запрошує мене познайомитись із нею ближче.\nДорогою ще раз фотографую будинок культури.\nА от вже і сам костел Петра і Павла.\nТісних здолбунівських вулиць заледве вистачає, аби повністю вмістити костьол до об’єктиву.\nЗ такого ракурсу гарно видно, що костьол було зведено в стилі конструктивізму, що був якраз модним в 20-30 роках ХХ-го століття.\nІще кілька симпатичних будиночків: чергова охайна “сталінка”…\n…схоже, що “полька”…\n…та дореволюційний “царський” будинок із знаменитої здолбунівської цегли.\nЗнову виходжу до місцевого “бульвару”, де роблю останній здолбунівський знімок та поспішаю до вокзалу аби не прогавити поїзд.\nНа поїзд я встиг, тож більш тривале знайомство зі Здолбуновим буде якось наступного разу. Головне, що я зовсім не проти знову навідатись до цього містечка.\nОкрім цього всього, для тих хто поліниться перейти по посиланню posterrr.livejournal.com/177778.html, копіпастимо найбільш цікаві коменти про наше місто:\nДякую за звіт. Місто дійсно цікаве, треба й собі завітати, якщо транзитом проїжджати буду\nТак, Здолбунів ідеальний для відвідин його транзитом:)\nкльово-силікатно-цегляне місто )\nСобаки есть везде:) Только в Здолбунове они на меня не гавкали:)\nМісцями дуже симпатично. Я навіть про існування цього міста не здогадувався… А що то за Князь Сангушко? Не знаю такого пива (це ж пиво?) :)


Сovid на Хмельниччині за добу: одна смерть і лише півсотні нових хворих : 26:12:2020 - vsim.ua\nСovid на Хмельниччині за добу: одна смерть і лише півсотні нових хворих\nВ області загалом підтвердили понад 38 тисяч випадків COVID-19.\nЯкою є ситуація з хворобою станом на вечір 26 грудня, читайте на нашому сайті.\n26 грудня в Хмельницькій області виявлено 52 нових випадки коронавірусного захворювання:\nВодночас сьогодні одужало 272 пацієнти.\nНа жаль, в області зафіксовано один новий летальний випадок внаслідок ускладнень від COVID-19. У Полонському районі помер 58-річний чоловік.\nТаким чином у Хмельницькій області загалом зареєстровано 38 713 лабораторно підтверджених випадків COVID-19. З них одужало 31 547. Кількість летальних випадків внаслідок ускладнень через COVID-19 - 699. Такі дані ОДА на вечір 26 грудня.\nНа лікуванні в області перебуває 6 467 осіб з коронавірусом: 743 лікується стаціонарно, 5 724 - амбулаторно. З них 230 - діти, 166 - медпрацівники.\nЗавантаженість ліжкомісць у закладах, що надають допомогу хворим з , по області складає 38,93% (743 хворих, 205 підозр).\nНовий рік в умовах пандемії: у МОЗ розповіли про правила безпечного святкування


СБУ штурмує російські ЗМІ | NewsNetwork\nСБУ штурмує російські ЗМІ\nСлужба безпеки України підтвердила факт обшуків в офісі видання "РИА Новости-Украина". Про це у Facebook повідомила речниця СБУ Олена Гітлянська.\nВона наголосила, що правоохоронці вже затримали керівника відповідного ЗМІ Кирила Вишинського.\nЗа словами Гітлянської, спецслужба має чималу доказову базу, яку оприлюднять після завершення слідчих дій.\nОбшуки також проходять і в київському офісі російського телеканалу Russia Today. Його головний редактор Маргарита Симоньян повідомила, що співробітники медіа не виходять на зв'язок, телефони відключені, а сайт заблоковано.\nУ СБУ заявили, що слідчі дії проводяться у межах спецоперації з викриття мережі медіаструктур, які займаються пропагандистською діяльністю.\nКрім того, генпрокурор України Юрій Луценко повідомив, що силовики перейшли до активної фази знешкодження антиукраїнської діяльності російських медіаструктур. Зокрема, він зазначив, що слідство має докази "виконання проплачених антиукраїнських атак" виданням "РИА Новости-Украина".\nВодночас прес-секретар президента Росії Дмитро Пєсков заявив, що Кремль вживатиме "заходи взаємності" у відповідь на дії Служби безпеки України. Він наголосив, що українські правоохоронці обмежують свободу журналістів.\nГоловні події Полиция Силовики Новости Украины


В Крилосі трапилося ДТП. Одна з автівок перекинулась на дах (фото+відео) - Pravda.if.ua\nВ Крилосі трапилося ДТП. Одна з автівок перекинулась на дах (фото+відео)\nСьогодні, 22 вересня в селі Крилос трапилося серйозне ДТП.\nЯк повідомляють свідки в Телеграм, зіткнулися дві автівки: Opel Vectra та Hyundai Accent. Внаслідок зіткнення Opel Vectra перекинувся на дах. У другої автівки пошкоджений передній бампер, пише Бліц-Інфо.\nНа місці аварії працювали поліцейські та медики. В аварії ніхто серйозно не постраждав.\nФото IF INFO та ЧАТ 112\n22 Вер, 17:27\t Версія для друку Лист редактору\nГість ,\t22/09/2018 о 22:23\nІ як завжди -бляхи!


Концерти у форматі AfterMezzo: Sasha Boole, Quarkmonk, ГИЧ Оркестр — Платформа — Афіша\nЗ 22 по 24 травня у Вінниці відбудеться перший Міжнародний фестиваль оповідання «Intermezzo» | Intermezzo Short Story Festival. Фестиваль присвячений постаті видатного українського письменника та громадського діяча Михайла Коцюбинського (1864, Вінниця - 1913) та 150-й річниці від дня його народження. Тема цьогорічного фестивалю - життя у посттравматичному просторі. Учасниками фестивалю стануть близько 50-ти українських та європейських митців. Детальна програма фестивалю на сайті та у Facebook.\nПісля насиченого фестивального дня організатори «Intermezzo» пропонують не розслаблятися, а навпаки – поринути у вир музики, емоцій та спілкування. По завершенню кожного дня о 22:00 в клубі-ресторані «PR1ME» (вул. І.Бевза, 34), що знаходиться поруч з Музеєм Коцюбинського, звучатимуть концерти у форматі AfterMezzo.\nSasha Boole – кантрі/фольк виконавець з України. Його активна гастрольна діяльність почалась лише у 2014 році, проте за спиною музиканта вже понад 120 концертів у 5 країнах. Зовсім нещодавно Саша презентував свій другий студійний альбом Survival Folk, з яким після туру Україною вирушив у європейське турне Польщою та Німеччиною, зігравши концерти у Берліні, Варшаві, Кракові та ще низці міст. Також цьогоріч музикант видає сингли на американському та аргентинському лейблах. Його музику часто порівнюють із ранньою творчістю Боба Ділана, замішаною на коктейлі з дарк-фольку, блюзу та готік американи.\n23 травня о 22:00\nQuarkmonk – музичний проект композитора та музиканта Антона Дегтярьова, у минулому академічного органіста та піаніста, випускника київської консерваторії. За довгі роки навчання Антон дійшов висновку, що виконувати музику, написану кимось іншим, – не його історія. Тому започаткував власну і назвав її Quarkmonk. Глибоке атмосферне звучання, синтез численних напрямків електронної музики (від чілл-степу до техно) з класичними за звучанням оркестровими партіями – ось основні ознаки, притаманні його музиці. Непередбачуваний та мелодично насичений саунд, пошук нових гармонічних рішень та унікальних віртуальних інструментів – результат поєднання академічної консерваторської школи та невпинних пошуків для вдосконалення власного стилю.\n24 травня о 22:00\nГИЧ Оркестр зі Львова делікатно грає екстравагантну музику, співає пісні несправедливо призабутих українських поетів (Павла Тичини, Володимира Сосюри, Івана Франка) й активно переосмислює народну творчість. Гурт шанує традицію, але при цьому його музика народжується у радості експерименту. Музиканти Оркестру своїми інструментами й голосом дарують щастя слухачам тут і тепер – зрештою, саме слово «гич» є вигуком радості й захоплення. ГИЧ оркестр – інтелігентні розбишаки, яким вдається вишукано і начебто просто втілювати часом доволі неочевидні музичні ідеї. Але ця простота – наслідок технічної вправності, творчої свободи, такту і смаку, Якщо ви хочете завершити перший фестиваль «Intermezzo» на повному драйві – не пропустіть концерт ГИЧів у Вінниці.\nВартість: 60 грн (за реєстрацією after@intermezzofest.com), 80 грн. в день концерту.


Профілактика коронавірусу: поради для батьків. У студії Тетяна Удовенко, дитячий інфекціоніст КАТЕГОРІЯ: ТЕЛЕПРОЕКТ "10 хвилин"\nЗолушка. Сказки и экранизации КАТЕГОРІЯ: ТЕЛЕПРОЕКТ "КнижКино"\nБатьки та діти. Зберегти тепло стосунків КАТЕГОРІЯ: ТЕЛЕПРОЕКТ "Бесіди про вічне"\nВипуск № 61 КАТЕГОРІЯ: ТЕЛЕПРОЕКТ "Англійська для всіх"\nЦЕЙ ДЕНЬ. ВИПУСК ЗА 23.03.2020 КАТЕГОРІЯ: ЦЕЙ ДЕНЬ\nСПОРТ. ВИПУСК ЗА 23.03.2020 КАТЕГОРІЯ: ЦЕЙ ДЕНЬ\nГотовність до викликів: місто максимально залучає вірусологів та епідеміологів до протидії поширенню COVID-19\nУ Кривому Розі кількість звернень з ГРВІ не зростає. Офіційно підтверджених випадків ураження коронавірусом не зафіксовано. З такого почали сьогодні засідання оперативного штабу з протидії поширенню COVID -19. Мер міста зібрав лікарів-інфекціоністів, епідеміологів та керівників медзакладів, задіяних у заходах з протидії поширенню коронавірусу. Обговорили нинішню епідситуацію та готовність лікарень працювати в екстреному режимі.\nВимога - самоізоляція: медики контролюють стан здоров'я громадян, що прибувають з-за кордону\nКриворізькі медики продовжують спостерігати за станом здоров'я городян, що прибувають з-за кордону. Для усіх обов'язкова вимога - звернення до лікарів і самоізоляція.\nПоліцейські провели рейд у Центрально-Міському районі\nПравоохоронці контролюють дотримання карантинних обмежень у місті. Цими вихідними 40 поліцейських проводили роз’яснювальну роботу у Центрально-Міському районі. Перевіряли передусім об’єкти торгівлі. Для деяких торговців справа закінчилась штрафом у 17 тисяч гривень. Долучилися до рейду і наші журналісти.\nЗнову фейк! : поліцейські радять не пускати в квартиру "липових" дезінфекторів\nОстанніми днями інтернетом шириться інформація, начебто служби міста та області проводять дезінфекцію в квартирах громадян. Це - чистої води шахрайство, стверджують у поліції. Жодна служба такими повноваженнями не наділена. І радять не пускати додому усіх, хто стукає у двері.\nПо 10 покупців на вхід: у будівельному гіпермаркеті ввели обмеження доступу покупців\nНадвечір п’ятниці деякі криворіжці стали учасниками своєрідної обсервації в будівельному супермаркеті. З невідомої причини з торгового залу не випускали десятки покупців. У якому режимі працював маркет цими вихідними – бачили наші журналісти.\nТемпература - на контролі: на трасах на в'їзді в місто встановили блок-пости\nДо міста - тільки з нормальною температурою. На трасах на в'їзді до Кривого Рогу розгорнули блокпости. Поліцейські, співробітники ДСНС, нацгвардійці та медики нині несуть службу на двох трасах - у напрямку Кропивницького та Миколаєва. Деталі – у сюжеті.\nЯ везу медика: криворіжці взялися допомагати медикам доїхати до роботи\nЯ везу медика. Криворізькі водії долучаються до флешмобу в соцмережі, організовують спільноти і підвозять на роботу медпрацівників. Через «короновану» епідемію дістатися до лікарень вчасно – непросто. Сьогодні перший день, коли медики скористалися такою послугою. Вранці на місці зустрічі водіїв та пасажирів була наша Яна Чоботаренко.\nДзвоніть - я все розкажу: криворізькі лікарі з особистих телефонів консультують городян\nДзвоніть, я все розкажу. Своєрідний флешимоб у соцмережах влаштували криворізькі лікарі-інфекціоністи. Медики розміщують повідомлення зі своїми контактами і заявляють: готові телефоном консультувати усіх бажаючих з питань вірусних захворювань. Про таку ініціативу детальніше розкаже Денис Пляц.\nВіза дистанційна: муніципальний центр надання послуг запровадив особливий режим роботи\nКриворіжці звикли звертатись до муніципального центру надання адмінпослуг та його фронт-офісів для вирішення багатьох життєвих ситуацій. Та з початком карантину "Віза" запровадила особливий режим роботи. Кількість відвідувачів зменшилась, чимало послуг для населення та бізнесу перевели в онлайн. А деякі - відтермінували на певний час. У департаменті кажуть: здоров'я та безпека спеціалістів і мешканців - нині у пріоритеті.


Core i7-10700K + GeForce RTX 2080 SUPER: стабільні 144 FPS за $3500\nЯкщо через пандемію цього року накрилися мідним тазом ваші плани з'їздити на Мальдіви або Балі, то в якості компенсації можна порадувати себе потужною, яскравою і тихою збіркою для запуску ігор на високочастотному моніторі.\nТест Intel Core i5-10400 з DDR4-2666 і DDR4-3200: цікаво\nПродовжуємо вивчати можливості лінійки процесорів Intel Core 10-го покоління. На черзі 6-ядерна 12-потокова модель, існування якої викликає чимало запитань.\nCore i3-9100F розкрив GeForce RTX 2080 Ti при Full HD, Quad HD і 4K Ultra HD: що це взагалі було?!\nЯк відомо, ігрові збірки намагаються балансувати, щоб не ставити занадто потужну і дорогу відеокарту в пару до слабкого процесора. Або навпаки. А якщо не дотримуватися цього правила, то що? Зараз дізнаємося!\nRyzen 7 3700X + GeForce RTX 2070 SUPER: тепер оновлюватися вигідно!\nВлітку MSI організувала цікаву і корисну промо-акцію для тих, хто хоче оновити свій ПК. Ось ми і вирішили зібрати таку акційну збірку і перевірити її можливості в актуальних іграх!


Хіти тижня. Читати чоловікам і жінкам: Цікаві факти зі світу генетики\nсубота, 11 листопад 2017, 23:42\nВід кого Ваше дитя успадковує розум та інтелект? А красу? А від кого недуги? Чиї дітки більше: мамині?, а може татові? Вік і тривалість життя: вам 50? Молодість тільки починається!\nПатріоти України пропонують нашим читачам цікаві факти зі світу гентики\n1. Інтелект не передається від батька до сина. Тобто, якщо ви-геній, то ваш син 100% не успадкує ваших генів.\n2. Ідіотизм не передається від батька до сина. Якщо ви закінчений кретин, то ваш син не буде таким ідіотом, як ви (з чим вас і вітаємо).\n5. Дочки геніїв будуть рівно наполовину розумні, як їх батько, але їхні сини будуть геніями. Якщо їх батько дурень, то дочки будуть рівно наполовину дурнями, як їхні татусі.\n6. Тому геніальних жінок майже не існує, як і не існує стовідсоткових жінок-дуреп. Зате чоловіків-геніїв і чоловіків-нездар дуже багато. Звідси і покоління невдах-алкашів, матерів-одиначок, а також нобелівських лауреатів (майже всі чоловіки).\n1. Щоб спрогнозувати розумові здібності свого сина, дивись на батька своєї дружини (якщо він академік, то твій син теж буде розумним).\n2. Твоя дочка отримає половину твого розуму. Але і половину твоєї дебільності. За інтелектом вона буде ближче до тебе. Її син отримає всі твої розумові здібності. Хочеш розумне покоління — мрій про дочку.\n1. Твій син по розуму — копія твого батька, і лаяти його "ти такий же тупий, як твій батько" — не зовсім вірно.\nНа кого буде схожа дитина: риси обличчя і тіло\nТакі характеристики, як ямочки, залисини або симетрія брів (або наприклад, одна брова вище за іншу) вважаються домінантними і змінюються з покоління в покоління. А ось форма долонь, пальців, плюс такі незвичайні речі, як вихори на волоссі, часто спостерігаються у всіх поколіннях.\nТрапляється, що відбитки пальців бувають схожими у представників однієї родини. Також можна успадкувати криві зуби, так як форма щелепи і нахил зубів обумовлені генами.\nКрім того, існує ген, який відповідає за щілину між зубів, і він вважається домінантним.\nЩоб розуміти, якими незвичайними можуть бути риси вашої дитини, перегляньте фотографії старших поколінь. І якщо ви побачите, що більшість родичів мають змінену вперед щелепу або кругле обличчя, велика ймовірність, що ці риси передадуться вашій дитині.\nГенетики довели: дітки більше татові, ніж мамині\nГенетичні мутації визначають те, якими ми є. І те, чи успадкували ми певні їхні варіанти від когось із батьків, дуже важливо, наприклад, для лікування таких недуг як рак, діабет, захворювання серця, шизофренія. Наприклад, якщо "хворий" ген дістався від матері, він може проявитися не так активно, як той, що передав батько.\nЗі слів професора Фернандо Пардо-Мануеля де Вільєни з Медичної школи Університету Південної Кароліни, одержані результати відчиняють двері до нового дослідницького простору людської генетики.\nДослідники взяли для своїх експериментів мишок трьох різних порід, відповідно, з різним набором генів. Пращури гризунів навіть жили на різних континентах. Мишок схрестили таким чином, щоби отримати 9 різних типів мишенят. Коли тваринки вже з наступного покоління виросли, учені перевірили, скільки інформації від батька, а скільки від матері містить кожен із генів у мишачій ДНК.\n"Тепер ми знаємо, що ссавці зчитують більше генетичної мінливості з батька. Тож уявіть, якщо певний тип мутації – поганий. Якщо він успадковується від матері, то ген не буде настільки виражений, як це було б, якби він був успадкований від батька. Отже, одна й та сама мутація матиме різні наслідки для хвороби залежно від того, успадкована вона від матері чи від батька", - підсумував професор де Вільєна.\nТривалість життя: молодість, зрілість, старість\nВважається, що головний результат зростання тривалості життя – те, що літні люди тепер живуть довше. Але це не так.\nГоловним, величезним, стратегічним, змінюючим на наших очах все людство наслідком стрибка тривалості життя є зовсім не те, що старість тепер довше триває, а те, що вона набагато пізніше починається.\nДля тих, кому сьогодні 40, 50, 55 років, старість почнеться тільки років 75-80. Тобто на добрих 25 років – чверть століття! – пізніше, ніж для покоління наших батьків.\nЩе зовсім недавно в людському житті було лише 3 основних періоди: молодість, зрілість, старість. Тепер "зрілість" трапляється в 50 і зазначає собою початок абсолютно нового, не існуючого раніше етапу людського життя.\n1. Він триває майже 25 років – з 50 до приблизно 75.\n2. На відміну від колишніх уявлень, фізичні та інтелектуальні можливості людини в цей період при правильному підході не знижуються і залишаються, принаймні, не гірше, а в деяких випадках і краще, ніж у молодості.\n3. Потенційно це кращий, самий якісний період людського життя, оскільки поєднує в собі здоров'я, сили і життєвий досвід. "Якби молодість знала, якби старість могла" – це більше не про нас. За всіма статистичними даними останніх років, найщасливіший час у житті, його пік настає тепер приблизно у 65 років.\n4. Ті, кому сьогодні 55-65 років, проживають цей період першими в історії людства. Раніше його просто не було, оскільки люди набагато раніше старіли.\n5. У найближчі кілька десятиліть люди віку 50-75 стануть найбільш масовою віковою групою на планеті.\nЧим відрізняється життя після 50 від усього попереднього життя? Та тим, що тому, як жити після 50, нас ніхто ніколи не вчив!\nУ дитинстві нас готують до дитинства, в дитинстві – юності, в юності – до молодості, а в молодості ми проводимо десятки годин, готуючи себе до майбутніх випробувань зрілості. І тільки межу в 50 років ми перетинаємо, не маючи ні найменшого уявлення про те, як, чим і заради чого жити далі.\nТут немає нічого дивного. Звідки таким знанням взятися, якщо ще для покоління наших батьків в 50 років офіційно починалася старість, і жити далі взагалі не було треба, а належало починати потроху вмирати.\nМи рідко усвідомлюємо, що та життєва програма, якої ми неухильно дотримуємося, подорожуючи по життю, насправді закладена в нас попередніми поколіннями. Саме попередніми поколіннями створені ті книги, фільми, система освіти, які в дитинстві і молодості формують нашу свідомість.\nАле у попередніх поколінь не було жодних уявлень про життя після 50 з тієї простої причини, що після 50 років життя не було в принципі. Бо немає їх і в програмі життя, яка дісталася нам від них у спадок.\nПо всій статистиці для тих, кому сьогодні 50-55 або близько того, старість почнеться не раніше 80 років. Це дуже, дуже приємно, звичайно. Нам просто взяли і подарували аж 25 років (!) додаткового активного й насиченого життя. Проблема в тому, що як користуватися цим подарунком, не навчили. І в результаті, переходячи межу в 50 і погоджуючись по незнанню на передчасну старість, ми ризикуємо втратити добрих 25-30 років, які без перебільшення могли б бути кращими в нашому житті.\nПісля 50 років у житті настає чудовий момент, коли є час, здоров'я, сили, свобода від соціальних зобов'язань, досвід, і до початку старості, за сучасними мірками, ще чверть століття!\nНе втрачайте цього часу дарма. Потім будете дуже шкодувати!\nЯкщо вам за 50, то для вас сьогодні можливо абсолютно все: нові захоплення, нові радості і враження, нова кар'єра, нова любов, нові подорожі. Причому якість цих життєвих вражень набагато перевищує все, що було доступно в зеленій, невмілій юності або обтяженій зобов'язаннями зрілості. Ура! Жити та жити!