Žižek to Жижек: інтерв’ю філософа про коронавірус | Your Art\nŽižek to Жижек: інтерв’ю філософа про коронавірус\n14 березня словенський психоаналітик лаканівської школи, філософ та культуролог Славой Жижек дав інтерв’ю виданню Spectator на одну з найважливіших тем сьогодні — коронавірус. Філософ навіть встиг презентувати нову книгу під назвою «Ковід-19 сколихнув світ».\nYour Art підготував 10 найцікавіших тверджень Жижека з інтерв’ю стосовно пандемії.\nЗнаєте визначення терміну «ідеальний шторм»? Наприклад, коли торнадо та буря виникають у різних місцях, але стають одним цілим, вони тим самим множать свій ефект. Думаю, Європа зараз на порозі саме такого ідеального шторму, а одна з таких катастроф — коронавірус.\nДодайте до цього ще можливу нову хвилю біженців, і ви точно отримаєте ідеальну бурю. Я вважаю, що Європа настільки ослаблена, що не зможе реагувати об’єднано, і саме це я і маю на увазі, коли кажу, що коронавірус — новий шанс на комунізм.\nЗвичайно, мова не про комунізм старого стилю. Під комунізмом я маю на увазі саме те, що говорить Всесвітня організація охорони здоров’я: ми повинні мобілізуватися, взаємодіяти тощо… Боже мій, це небезпечна ситуація. Вони кажуть, що якійсь країні не вистачає масок, респіраторів… Ми повинні ставитися до цього, як до війни. Європейська об’єднаність… Можливо, навіть, мобілізація, як у воєнний час. Це в наших силах, і це підвищить продуктивність у шляху до розв’язання проблеми.\nМи можемо зберегти добрі сторони капіталізму, але тільки, якщо держави працюватимуть узгоджено та прикладатимуться соціальні зусилля для мобілізації. Це стосується не лише коронавірусу, але й екологічної кризи та біженців.\nХотілося б, щоб стримана реалістична ліва сила пропонувала позитивні рішення: що робити світові. Звичайно, ми не можемо відмовитися від капіталізму, але як боротися? Ліві популісти мають подумати, як використовувати капіталістичні механізми. Підйом Трампа та популістської риторики сигналізують про закінчення вже старого ліберального центристського консенсусу.\nСтратегія лівих не повинна бути: «Ми радикальні, ми провокуємо, ми публічно використовуємо нецензурні слова». Якщо під постмодернізмом ми маємо на увазі непристойність, іронію, непослідовність, фальшиві новини та інше, то Трамп — постмодерністський президент, і я вважаю, що ліві повинні, не соромлячись, почати кричати: «Ні, ми звертаємося не просто до якоїсь окремої групи, ми звертаємося до нормальних, скромних, звичайних людей».\nЛіві також повинні припинити свою одержимість ЛГБТ-спільнотою. Ця одержимість різними способами життя, меншинами, зрештою, є лише маневром, щоб уникнути тієї великої економічної проблеми, що стоїть перед нами.\nКласова боротьба повертається. Два дивовижні хіти минулого року — «Джокер» і «Паразити» — фільми про класову боротьбу.\nЯ не вірю в ідею того, що можна протистояти світовому капіталізму шляхом повернення до традиційного укладу життя. Деякі мої друзі з Латиноамериканської Америки стверджують, що ми повинні повернутися до стародавніх племінних традицій і так жити. Ні. Тут я залишаюся марксистом. Нам доведеться пройти радикальну капіталістичну модернізацію. Немає шляху назад.


Вибух на Карла Маркса: Гірники звинувачують керівництво копальні - Korrespondent.net\nВибух на Карла Маркса: Гірники звинувачують керівництво копальні\n9 червня 2008, 08:38\nНезалежна профспілка гірників України причиною вибуху на шахті у Єнакієвому називає системне нехтування безпекою праці. Керівництво шахти було попереджено про аварійний стан копальні.\nПро це заявив голова Незалежної профспілки гірників України Михайло Волинець.\nЗа його словами, незважаючи на припис Держгірпромнагляду від 6 червня про заборону видобутку вугілля, як засвідчили самі гірники, на шахті ім. Маркса ще два дні після цього аж до вибуху тривали підземні роботи. «Дивує те, що аварії вже стають системним явищем. Щотижня десь виникають пожежі, стаються вибухи… Мабуть, це вже остання крапля, і слід покласти цьому край», - наголосив Волинець.\nВін також заявив про намір очолюваної ним профспілки закликати уряд цього разу таки покарати справжніх винуватців трагедії. Як зазначив голова профспілки гірників, у разі ігнорування цього заклику НПГУ готова «трансформувати цей намір у вимоги». Профспілковий лідер підтримав намір першого віце-прем‘єра Олександра Турчинова закрити шахту ім. Карла Маркса.\nЯк повідомлялося, учора о 5 годині ранку на шахті імені Карла Маркса державного підприємства Орджонікідзевугілля стався вибух газо-повітряної суміші.\nНа момент вибуху під землею знаходилися 37 гірників. Сьогодні о 3:50 з-під завалів дістали двох живих гірників. Без ознак життя виявлено третього гірника. Доля решти 34 гірників залишається невідомою


Вокальний гурт «AcapellArt» із Угорщини - Varosh\nВокальний гурт «AcapellArt» із Угорщини\nПісля блискучих музикантів зі Львова та Одеси VII Міжнародний фестиваль «Музика без кордонів», який наразі проходить у Закарпатській обласній філармонії, вперше відвідає вокальний гурт «AcapellArt» із Угорщини (м.Ніредьгаза). 7 квітня ансамбль познайомить ужгородців та гостей міста зі своєю самобутньою творчістю. У програмі – твори від епохи бароко до композицій із репертуару легендарної групи The Beatles. Ведуча – Ольга Донецька. Початок концерту о 17.00.\nКолектив було створено у травні 2013 року. Всі шестеро співаків є вихованцями Початкової музичної школи імені Золтана Кодая, тобто мають багаторічний досвід занять хоровим співом. Втім, у професійному сенсі жоден з них не обмежився лише мистецтвом. Склад гурту: Ласло Леаньварі (контртенор), Іштван Модьор (баритон), Нодь Габор (бас), Габор Есені (баритон), Петер Модьор (тенор), Отілло Нодь (контртенор).\nХарактерними рисами творчої діяльності ансамблю «AcapellArt» серед інших є і та, що, аналогічно з традиціями придворних британських співаків, їх ансамбль базується виключно на чоловічих голосах. Подібність чоловічих тембрів робить звучання колективу чистим та однорідним.\nСподіваємося, концерт особливо припаде до душі шанувальникам вокальних формацій на зразок «Піккардійської Терції» чи ManSound. У ході VII Міжнародного фестивалю «Музика без кордонів» публіка познайомиться також із фортепіанним дуетом Катерини Шапран і Балажа Фазекаша зі Словаччини; почує унікальну програму «Promenade & Lost Tango» від львівських музикантів Назарія Пилатюка (скрипка), Петра Довганя (фортепіано) та Антона Сопіги (гітара); помандрує «Від бароко до року» разом із симфонічним оркестром Закарпатської обласної філармонії. Тож запрошуємо всіх долучитися до «Музики без кордонів»!


Цікавить виконання татуювання, Калуш Калуш - Oferteo.com.ua\nЗапит на пропозицію номер 3442053\nЦікавить виконання татуювання, Калуш\nДля цього замовлення потрібні відповідальні фахівці з категорії Татуювання в місті Калуш. Якщо це Ваша спеціальність, не гайте часу і зважіться на представлення пропозиції. Перш ніж відповісти клієнту, перегляньте замовлення: і переконайтеся, що Ви можете це запропонувати. Візьміть також до уваги надану клієнтом дату та інші вимоги, такі як: можливість виконання замовлення віддалено. Підготуйте додаткові питання, які допоможуть Вам з'ясувати очікування особи, яка подала запит. Клієнти шукають компанії, які можуть запропонувати конкурентоспроможні ціни. Задумайтесь, як можна виділити Вашу пропозицію.\nПідготуйте для клієнта таку, яка відповідає його очікуванням пропозицію. Щоб зробити це, використовуйте інформацію, яку ви змогли зібрати. Надайте інформацію, корисну для клієнта, наприклад, вибір матеріалів або необхідних ресурсів. Клієнти часто зацікавлені в послугах в цій галузі, наприклад татуювання за накращою ціною. Підготуйте детальну пропозицію. Якщо Ви хочете представити свою кращу сторону, швидко реагуйте на отримані повідомлення.\nПідготуйте пропозицію, що відноситься до категорії Татуювання. Додатково до основних вимог щодо предмету замовлення, інші очікування клієнта. Також зазначте вартість доставки в місто Калуш. В випадку, якщо замовник зацікавлений в інших послугах Вашої пропозиції, , не забудьте врахуйте ці витрати в Вашій пропозиції. Дайте клієнтові свою адресу електронної пошти і номер телефону, щоб він завжди мав можливість замовити у Вас інші подібні товари. Розгляньте представлення спеціальної пропозиції, щоб збільшити шанси на отримання більного замовлення.


Робота уБОРЩИЦА ПОДРАБОТКА в Запоріжжі. Вакансія уБОРЩИЦА ПОДРАБОТКА в Запоріжжі на JobSite.com.ua!\nШукаєте роботу в Запоріжжі, а ваша попередня діяльність була пов'язана зі сферою Обслуговуючий персонал? Ми пропонуємо переглянути всі вакансії, які підходять під ваш профіль діяльності. Нижче подано вакансія Запоріжжя на посаду «уБОРЩИЦА ПОДРАБОТКА». Якщо ця вакансія вам підходить, відправте своє резюме і все одно продовжуйте шукати інші відповідні вакансії.\nРобота » Робота Запоріжжя » Робота Обслуговуючий персонал » Робота уБОРЩИЦА ПОДРАБОТКА\nномер вакансії: #228652


Педагогічна конференція – головне спрямування реалізація соціальних ініціатив Президента України в освітній галузі | Каховська районна державна адмiнiстрацiя\nПедагогічна конференція – головне спрямування реалізація соціальних ініціатив Президента України в освітній галузі\n30 серпня 2013 року в стінах РБК ім. Фрунзе відбулася районна педагогічна конференція за участю голови Каховської районної державної адміністрації Сторчака В.П., його заступників Балабанова В.Г., Вакулич О.Л.\nВідкрив педагогічну конференцію голова районної державної адміністрації Сторчак В.П. наголосивши на тому, що освіта була і надалі залишається найвищим національним пріоритетом, основою для розвитку особистості суспільства та держави. На вихователів дошкільних навчальних закладів, учителів, керівників гуртків та секцій покладена найважливіша місія – виховання духовної особистості, громадянина з активною життєвою позицією. На сьогоднішній день за для досягнення поставленої мети здійснено суттєві кроки по забезпеченню комп’ютерного обладнання та забезпечення доступу до мережі Інтернет в школах. Завдяки спільним зусиллям місцевої влади, землекористувачів, батьківської громадськості забезпечено готовність шкіл та дитячих садків до нового навчального року. Ми вдячні усім, хто долучився до цієї роботи.\nЗ доповіддю виступив начальник відділу освіти молоді та спорту районної державної адміністрації Грушко В.В. Тема виступу головним чином ґрунтувалася на підбитті підсумків розвитку дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти району в 2012-2013 навчальному році та основних напрямках розвитку освітньої галузі району у 2013-2014 навчальному році. Також, Віталій Вікторович зауважив, що в Каховському районі в рамках реалізації соціальних ініціатив Президента України буде створена регіональна електронна база щодо наявності робочих місць з дошкільних закладах освіти.\nПочесними грамотами Володимир Петрович відзначив заслужених працівників освіти нашого Каховського району.\nУчасники конференції тепло вітали працівників освіти, які в цьому році вийшли на заслужений відпочинок. Під шквал оплесків пенсіонери залишили сцену, звільнивши місце для молодих спеціалістів, яких урочисто вітали та бажали вдалого старту трудової діяльності вручивши молодим вчителям трудові книжки.


Відсутність сліз та стресу як головна запорука успішної підготовки до іспитів\nГодини безкінечних пошуків потрібної літератури у бібліотеках залишилися у минулому. Наявність Інтернету, комп`ютеру або смартфону спричиняють сьогодні справжню революцію у сфері навчання. Щоб вивчити правило з української мови, розв'язати задачу з математики або провести дослідження з природознавства не потрібна купа книг, достатньо лише електронного підручника. Миттєво, доступно, зручно та легко. Перевірити ж виконання завдань можна завдяки двом натисканням на сайті MYGDZ.COM.UA в будь-який час та в будь-якій точці світу. В ГДЗ для 4 класу містяться відповіді на завдання будь-яких типів: задачі, вправи, приклади тощо.\n4 клас - це остання глава історії «Початкова школа» та переломний момент для підлітка. Перед школярем постає важке випробування - екзамени. Дитині необхідно пригадати, систематизувати вивчений матеріал та успішно скласти іспити. Решебник для 4 класу - це спосіб перевірки знань та сигнал про прогалини у навчанні. ГДЗ може стати для Вашої дитини не автоматичним списуванням правильних відповідей, а учителем та наставником.\nПеред батьками постає важлива місія - закцентувати увагу на питаннях, відповіді на які шукає їх дитина в мережі. Результати пошуків стануть своєрідним ключем до загадки, які ж прогалини має дитина у навчанні. Відповідно, батьки зможуть зосередити більшу увагу на цих питаннях під час підготовки до іспиту.\nГотові рішення - шлях до покращення знань\nПісля виявлення слабких місць необхідно скласти план дій для їх ліквідації. На цьому етапі важливо набратися сил та терпіння. Найкращим помічником у запеклому двобої стане ГДЗ для 4 класу. Кожен успішно пройдений розділ - це перемога та натхнення, тернистий шлях до перемоги.\nРешебник для 4 класу можна знайти на сайті MYGDZ.COM.UA. Перевага сайту у тому, що переглядати його можна з будь-якого пристрою: комп’ютера, планшета чи смартфона. Відповіді до завдань можна отримати без передплати та реєстрації.\nЯкщо мріяти про успішне майбутнє - то тільки з MYGDZ.COM.UA\nКінець навчального року, кінець шляху в початковій школі… Іспити складено, бали підраховані, нерви та страх вже позаду. Після успішно складених іспитів школяр готовий звернути гори. Вчителі проводжають дітей у середню школу, витираючи сльози на очах. А батьки в цей час переводять подих та готуються до наступного навчального року. ГДЗ для 4 класу відпочивають на полиці, поки діти радісні та щасливі поспішають на канікули. Однак, не варто забувати про майбутнє навчання у середній школі. Та вирішення труднощів вже готове та чекає на вас: ГДЗ для 5 класу готові допомогти та чекають саме на тебе.


Сакорд Н - Инструкция, Применение, Дозировка, Показания, Противопоказания, Аналоги, Состав, Побочные действия, Производитель, Отзывы\nАТ Код: АТХ С09D A03\nАктивним гормоном ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (РААС) є ангіотензин ІІ, утворений з ангіотензину І за участю ангіотензин перетворюючого ферменту (АПФ). Ангіотензин ІІ зв’язується зі специфічними рецепторами, розташованими на клітинних мембранах у різних тканинах. Він має широкий спектр фізіологічної дії, включаючи як безпосередню, так і опосередковану участь у регулюванні артеріального тиску. Як потужна судинозвужувальна речовина, ангіотензин ІІ чинить пряму вазопресорну дію. Крім того, він сприяє затримці натрію і стимулює секрецію альдостерону. Валсартан є активним і специфічним антагоністом рецепторів ангіотензину ІІ, що призначений для внутрішнього застосування. Він діє вибірково на рецептори підтипу АТ1, які є відповідальними за ефекти ангіотензину ІІ. Збільшені рівні ангіотензину II внаслідок блокади АТ1-рецепторів валсартаном можуть стимулювати вільні АТ2-рецептори, що врівноважує ефект АТ1-рецепторів. Валсартан не має будь-якої часткової активності агоніста відносно АТ1-рецепторів і має набагато більшу (приблизно у 20000 разів) спорідненість з АТ1-рецепторами, ніж з АТ2-рецепторами. Валсартан не пригнічує АПФ, відомий також під назвою кінінази ІІ, яка перетворює ангіотензин І на ангіотензин ІІ і руйнує брадикінін. Не спостерігається ніяких побічних ефектів, зумовлених брадикініном. У клінічних дослідженнях, де валсартан порівнювався з інгібітором АПФ, частота випадків сухого кашлю була значно меншою (Р < 0,05) у пацієнтів, які лікувалися валсартаном, ніж у пацієнтів, які приймали інгібітор АПФ (2,6 % порівняно з 7,9 % відповідно). У пацієнтів, які раніше лікувалися інгібітором АПФ, розвивався сухий кашель, при лікуванні валсартаном це ускладнення було відзначено у 19,5 % випадків, а при лікуванні тіазидним діуретиком – у 19 % випадків, у той час як у групі хворих, які отримували лікування інгібітором АПФ, кашель спостерігався у 68,5 % випадків (Р < 0,05). Валсартан не вступає у взаємодію і не блокує рецептори інших гормонів або іонні канали, які, як відомо, відіграють важливу роль у регуляції функцій серцево-судинної системи. Призначення препарату пацієнтам з артеріальною гіпертензією призводить до зниження артеріального тиску, не впливаючи при цьому на частоту пульсу. У більшості пацієнтів після внутрішнього застосування разової дози препарату початок антигіпертензивної активності відзначається в межах 2 годин, а максимальне зниження артеріального тиску досягається в межах 4 - 6 годин. Антигіпертензивний ефект зберігається більше 24 годин після прийому разової дози. За умови регулярного застосування препарату максимальний терапевтичний ефект зазвичай досягається протягом 2-4 тижнів і утримується на досягнутому рівні в ході тривалої терапії. Комбінація з гідрохлоротіазидом ефективніше знижує артеріальний тиск. Точкою дії тіазидних діуретиків є корковий відділ дистальних звивистих ниркових канальців, де розташовані рецептори, що мають високу чутливість до дії діуретиків, і де відбувається пригнічення транспорту іонів Na i Cl. Механізм дії тіазидів пов’язаний з пригніченням насоса Na+Cl-, що, очевидно, відбувається за рахунок конкуренції за місця транспорту Cl-. Внаслідок цього екскреція іонів натрію і хлору збільшується приблизно однаково. Внаслідок діуретичної дії спостерігається зменшення об’єму циркулюючої плазми, внаслідок чого підвищується активність реніну, секреція альдостерону, виведення з сечею калію і, отже, зниження концентрації калію в сироватці. Взаємозв’язок між реніном і альдостероном опосередковується ангіотензином ІІ, тому призначення антагоніста рецепторів ангіотензину ІІ зменшить втрату калію, пов’язану із застосуванням тіазидного діуретика.\nВалсартан. Після внутрішнього прийому препарату всмоктування валсартану і гідрохлоротіазиду відбувається швидко, однак ступінь всмоктування варіює в широких межах. Середня величина абсолютної біодоступності препарату становить 23 %. Фармакокінетична крива валсартану має низхідний мультиекспоненційний характер (t1/2α < 1 год, t1/2β майже 9 годин). У діапазоні вивчених доз кінетика валсартану має лінійний характер. При повторному застосуванні препарату змін кінетичних показників не відзначалося. При прийомі препарату один раз на день кумуляція незначна. Концентрація препарату в плазмі крові у жінок і чоловіків була однаковою. Валсартан значною мірою зв’язується з білками сироватки крові (94 – 97 %), переважно з альбуміном. Об’єм розподілу в період рівноважного стану низький (приблизно 17 л). Порівняно з печінковим кровотоком (приблизно 30 л/год), плазмовий кліренс валсартану відбувається відносно повільно (приблизно 2 л/год). Кількість валсартану, що виводиться з калом, становить 70 % (від величини прийнятої внутрішньо дози), а майже 30 % виводиться із сечею, переважно в незміненому вигляді. При призначенні валсартану з їжею площа під кривою «концентрація-час» (AUC) зменшується на 48 %, хоча, починаючи приблизно з 8 годин, після прийому препарату, концентрація препарату в плазмі як у разі прийому його натще, так і у разі прийому з їжею однакові. Однак зменшення AUC не супроводжується значним зниженням терапевтичного ефекту. Гідрохлоротіазид. Всмоктування гідрохлоротіазиду після прийому внутрішньо відбувається швидко (tmax – приблизно 2 годин). Фармакокінетика препарату в фазах розподілу і виведення описується загалом біекспоненційною низхідною кривою; період напіввиведення кінцевої фази становить 6 – 15 годин. У терапевтичному діапазоні доз середня величина AUC зростає прямо пропорційно збільшенню дози. При повторних призначеннях фармакокінетика гідрохлоротіазиду не змінюється; при призначенні один раз на добу кумуляція незначна. Абсолютна біодоступність гідрохлоротіазиду при прийомі внутрішньо становить 60-80 %. Виведення відбувається із сечею: понад 95 % дози - у незміненому вигляді і приблизно 4% - у вигляді гідролізату – 2-аміно-4-хлоро-m-бензенедисульфонаміду. При одночасному застосуванні гідрохлоротіазиду з їжею відзначалося як підвищення, так і зниження його системної біодоступності порівняно з відповідним показником при прийомі натще. Діапазон цих змін незначний і не має клінічної значущості. Валсартан/гідрохлоротіазид. При одночасному застосуванні з валсартаном системна біодоступність гідрохлоротіазиду зменшується приблизно на 30 %. Одночасне призначення гідрохлоротіазиду не чинить істотного впливу на кінетику валсартану. Проте ця взаємодія не впливає на ефективність комбінованого застосування валсартану і гідрохлоротіазиду. У контрольованих клінічних дослідженнях був виявлений чіткий антигіпертензивний ефект цієї комбінації, який перевищував ефект кожного із компонентів окремо, а також ефект плацебо. Фармакокінетика в окремих групах пацієнтів. Пацієнти літнього віку. У деяких пацієнтів літнього віку системний вплив валсартану був дещо більше виражений, ніж у хворих молодого віку, однак він не був клінічно значущим. Обмежені дані дають змогу припустити, що у пацієнтів літнього віку, як здорових, так і тих, які страждають на артеріальну гіпертензію, системний кліренс гідрохлоротіазиду нижчий, ніж у здорових молодих добровольців. Хворі з порушенням функції нирок. Хворим з кліренсом креатиніну 30 – 70 мл/хв корекція дози не потрібна. Немає даних про застосування препарату Сакорд Н хворим із вираженими порушеннями функції нирок (кліренс креатиніну < 30 мл/хв) і пацієнтам, які перебувають на гемодіалізі. Валсартан має високий ступінь зв’язування з білками плазми і не виводиться при гемодіалізі; гідрохлоротіазид, навпаки, виводиться з організму при гемодіалізі. Виведення гідрохлоротіазиду нирками відбувається шляхом пасивної фільтрації і активної секреції у просвіт ниркових канальців. Стан функції нирок відіграє велику роль у фармакокінетиці гідрохлоротіазиду, що й зрозуміло, враховуючи, що цей препарат виводиться лише нирками. Порушення функції печінки. Системний вплив валсартану у пацієнтів зі слабко вираженими (n = 6) і помірно вираженими (n = 5) порушеннями функції печінки був у 2 рази більший, ніж у здорових добровольців. Даних щодо застосування валсартану хворим з тяжкими порушеннями функції печінки немає. Захворювання печінки істотно не впливають на фармакокінетику гідрохлоротіазиду, тому зниження його дози не потрібне.\nтаблетки 80 мг/12,5 мг – овальні рожеві, двоопуклі з плівковим покриттям з логотипом “V” з одного боку та логотипом “H” - з іншого;таблетки 160 мг/12,5 мг – овальні червоні, двоопуклі з плівковим покриттям з логотипом “V” з одного боку та логотипом “H”- з іншого.


Блог шаленої мамці: Новорічна казочка для АдвентКалендарика 2015. Частина 1\nУ якомусь королівстві, у якомусь князівстві, жили - були три принцеси - Покахонтас, Рапунцель та Дінь-Дінь. Тато-Король та мама-Королівна дуже любили своїх дівчат, хоч ті були деколи надзвичайно вредними.\nІ ось, одного разу, коли Дівки не слухались, кричали-вищали і вилазили на голову, терпінню Короля та Королеви настав край. Зібрали вони свої невеличкі клуночки і тихесенько втекли з палацу. Та Дінь-Дінь була ще зовсім маленькою, тому Королева не змогла залишити її з Покахонтас та Рапунцель, а взяла з собою.\nА Покахонтас та Рапунцель нічого і не помітили. Вони гарцювали по палацу як коні, гарлапанили як стадо диких ішаків, і засмічували свою кімнату зі швидкістю світла. Та втомившись, чи то зголоднівши, вони почали гукати маму-Королівну. Не отримавши відповіді, вони почали гукати тата-Короля. У відповідь їм знову ніхто не озвався. Дівчата стривожились, а ще більше їх здивувала відсутність Дінь-Дінь. Де ж усі подівались?\nПродовження цієї захопливої історії ви зможете дізнатись завтра. А щоб очікування було солодшим, зазирніть туди, зберігає своє вбрання маленька принцеса\nПокахонтас та Рапунцель почали нишпорити по усьому палацу - нікого ніде не знайшли. Аж ось вони звернули увагу на маленький білий клаптик паперу, що висів на величезному холодильнику. Це була записка від тата-Короля та Королеви- мами.\n"Любі наші Покахонтас та Рапунцель! Ми вас дуже любимо, але сил наших вам щось пояснювати, сваритись, просити - більше немає. Ми вимушені йти і самостійно повернутись не зможемо.\nЯкщо ви зрозумієте, що накоїли - Дінь-Дінь допоможе вам усе виправити. Сподіваємось, колись ми знову зможемо обійняти своїх маленький і гарненьких принцес.\nВаші люблячі тато-Король та мама-Королева"\nТяженько не плачте, а солоденьке тримайте. Мама каву п"є - вам солоденьке дає.\nЗасумували Покахонтас та Рапунцель... Зрозуміли, що, напевно, вони робили щось не те, і вирішили повернути своїх маму і татуся з маленькою Дінь-Дінь додому. Але як? Вони не знали.\nДумали вони, думали і надумали повечеряти тим, що мама залишила (вже все було смачне і ні від чого носом не крутилось) і лягти спати, щоб зранку,на "свіжу голову", щось придумати.\nСон прийшов непомітно і дуже швидко, а разом з ним завітала до Покахонтас та Рапунцель їх маленька сестричка Дінь-Дінь, адже вона ще залишалась маленьким Янголятком, яке дуже любило своїх вредних сестричок. Мама і тато дуже сумували за своїми дівчатами, але повертатись не хотіли. Дінь-Дінь теж дуже сумувала за своїми вредними сестричками і вирішила їм допомогти повернути Короля і Королеву додому.\n"Любі мої сестрички! Ви дуже образили маму й тата своїм непослухом і тепер вимушені залишитись самі. Але я знаю, що ви дуже хороші, слухняні, ви веселі, кмітливі і дуже любите Короля і Королеву та хотіли б щоб вони повернулись. Я допоможу вам, але вас чекають важкі випробування. Та поспішайте - якщо ви не встигнете до 31 грудня - Король та Королева не зможуть повернутись!"\nДля початку, вам потрібно знайти свого маленького помічника, який все знає - але не розмовляє. Який тепло оберігає і на вулиці не гуляє. Який то на руки лягяє, то руки кусає. Цей помічник вас уже в своєму будиночку чекає.\nМаленький волохатий помічник, чи правильніше, помічниця, нічого робити не поспішала. Вона лежала на тепленькій батареї і мрійливо мружила очі. Хвостик ледь-ледь ворушився, і всі навколо мали зрозуміти, що Муна не бажає нікуди йти і нічого робити. Вона й так надзвичайно зайнята. Чорна кішка дозволяє себе любити. Ось її найбільша робота.\nІ коли Муна, солодко потягуючись, уже вирішила, що щастя таки існує, якісь маленькі рученята стягнули її в обійми.\n- Ну що вже знову - подумала Муна. - то їсти їм наготуй, то в туалеті прибери - ні хвилини спокою, - і спробувала втекти.\nАле Покахонтас та Рапунцель почали відчайдушно плакати і просити про допомогу. Від цих дівочих завивань у Муни позакладало вуха, почала сіпатись задня ліва нога і тіпати вухо.\n- Добре, добре - промуркотіла вона. - Я вам допоможу, тільки перестаньте плакати, ви заважаєте мені пізнавати зміст нашого життя... А я цього не люблю. Та і їсти уже хочеться, а мами - Королеви немає...\nТо ж слухайте. Щоб я могла вам допомогти, мене спочатку потрібно гарненько нагодувати. Отже нагодуєте мене - допоможете собі...\nГарно поївши, та чуть не вдавившись шматочком м"ясця, який своїми поглядами не давали прожувати Дівчата, Муна потягнулась, облизалась і сказала:\n- А я не знаю, як вам допомогти... Сама за королем і королевою суму. Та і Дінь-Дінь не вистачає... Але як вам допомогти - не знаю...\nПокахонтас та Рапунцель уже починали набирати в легені повітря і сліз в очі, щоб гарненько поплакати, коли Чорна Кішка продовжила:\n- Але я знаю, хто вам може щось підказати! Це Святий Миколай! Він усе бачить, усе знає та діток любить. Я впевнена, що він підкаже вам, що ж потрібно зробити, щоб тато-Король та мама-Королева повернулись додому. Отож, часу не гайте, а у дорогу вирушайте. Навколишніх не ображайте та поводьтесь гарно, бо ще й вас шукати доведеться....\nСнідайте гарненько і захопіть у холодильнику солоденьке...А я відпочину...\nЗібрали Дівчата клуночки, поснідали гарненько, одяглись тепленько і пішли шукати Святого Миколая. Уже ніхто не скиглив, що шапка не така, і чоботи не гарні, - просто вдяглись, так як мама казала завжди, але слухатись чомусь не хотілось.\nЙшли вони довго, потім їхали величезним автобусом, потім знову довго йшли по засніженим полям, лісам і містам. І так їм було страшно, двом маленьким дівчаткам в цьому величезному світі, і так вони хотіли, щоб швидше мама з татом і Дінь-Дінь повернулись, що враз натрапили на хатинку Святого Миколая.\nПостукали легенько і увійшли чемненько. А Святий Миколай, великий і сивий, але добрий і усміхнений, дідуган і каже:\n- Заходьте дівчатонька, заходьте маленькі! Змерзли напевно? Погрійтесь. Сідайте до столу - поїжте.\nА Покахонтас і каже:\n- Дякуємо вам за гостинність, але не можемо ми ні пити, ні їсти, шукаємо ми мату з татом і нашу маленьку сестричку, бо... - і розплакалась разом із Рапунцель.\n- Не плачте дівчатонька - обійняв малих вреднуль Святий Миколай. - Знаю я, куди йдете і чого шукаєте. Дивився я на ваші витівки з небес і все сподівався, що до цього не дійде, але, очевидно, не змогли ви вчасно побачити, що коїте і зупинитись. Ну що ж. Доведеться тепер виправляти те, що сталось. Я вам допоможу, але якщо ви пообіцяєте більше ніколи не\nображати ні маму ні тата, і гарно гратись із маленькою сестричкою!\n- Обіцяємо! - обтерши сльози і шмарклі, в один голос вигукнули Покахонтас і Рапунцель.\n- Ну що ж, зараз вам потрібно смачненько поїсти і збиратись у зворотній шлях, щоб встигнути виконати усі завдання до 31 грудня.\n- Дякуємо, дідусю! Але перед їжею потрібно завжди мити руки... Вибач, але ми не можемо сісти за стіл із брудними руками - тихенько прощебетала Рапунцель.\n- Бачу я, що ви дійсно хочете повернути і маму і тата, та будете їх слухатись - посміхнувся крізь вуса Святий Миколай. - Що ж, мийте руки та сідайте до столу.\nДівчатка швиденько помили руки, гарненько і тихенько повечеряли, та почали збиратись додому. Святий Миколай дав їм свої сани, закутав Покахонтас та Рапунцель у теплі ковдри і нагадав, що вдома їх чекатимуть завдання, які допоможуть повернути маму Королеву та тата Короля разом із маленькою Дінь-Дінь додому.\nКоні рушили. а дівчатка, нагодовані і вкутані, поснули. А у кишенях їхніх курточок лежали чарівні цукерочки від Святого Миколая.\nПрокинувшись, дівчата побачили, що вони лежать у своїх ліжечках, ніби нікуди і не їздили. А вдома було тихо, сумно і холодно. Покахонтас і Рапунцель обійнялись, і вирішили, що робитимуть усе що завгодно, тільки щоб тато, мама і Дінь-Дінь повернулись додому.\nІ, не чекаючи на підказки від Святого Миколая чи Дінь-Дінь, Покахонтас та Рапунцель взялися прибирати у своїх шафках, де уже не лише павучки оселились, а й крокодили мали оселитись.\nТож гарненько прибирайте і цукерки там шукайте\nПрибравши в шафках, дівчата трішки стомились і вирішили перепочити. Гарненько вмостились на своїх стільчиках і тільки зібрались помалювати, як відчули якесь тремтіння. Покахонтас та Рапунцель несміливо почали шукати причину цього тремтіння. Чим ближче вони наближались до причини тремтіння, тим сильнішим воно ставало. Взявшись за руки, дівчата дійшли до найвіддаленішого куточка їхньої кімнати. Там, запилюжені і забуті стояли їх портфелі і несамовито тремтіли, а по боках у них текли сльози! Портфелі плакали через те, що їх занедбали і забули, що уроки лежали не роблені і вірші не вивчені.\nЗгадали Покахонтас і Рапунцель, що їм завтра йти до школи, і як мама з татом просили їх вчасно робити уроки і гарно виконувати домашнє завдання, обійняли портфелики і пішли вчитись.\nА вивчивши всі уроки і заспокоївши своїх шкільних друзів, маленькі сестрички знайшли смачні цукерки в маленьких кишеньках. Задоволені і втомлені дівчатка лягли спати і вмить поснули.\nСпали дівчатка гарненько і наснилась їм Дінь-Дінь.\n- Любі мої сестрички! Я така щаслива, що ви дійшли до Святого Миколая і дослухалися до його порад! Я так хочу швидше вас обійняти і розказати, як я вас люблю, хоч і пісяю вам на одяг деколи )))\nОтже, мерщій прокидайтесь та виконуйте завдання, щоб ми з матусею та татусем могли повернутись додому.\nУ вас сьогодні напружений день - йдіть до школи, гарно вчіться і отримайте за свої знання гарні оцінки. Коли повернетесь додому - обов"язково подумки розкажіть Королеві і Королю, що нового ви вивчили і які гарні оцінки отримали.\nТільки не баріться - швиденько вставайте, чобітки одягайте і з солоденьким швидко до школи рушайте\nЩойно прокинувшись, Покахонтас та Рапунцель почали швиденько збиратись до школи і рахувати дні до зустрічі з мамо, татом та маленькою сестричкою.\nУ школі вони виконували усі завдання вчителів і отримали декілька гарних оцінок. Задоволені, дівчата повертались додому у гарному настрої. А вдома на них уже чекала Муна із новим завданням.\nПодивилась чорна кішка на Покахонтас і Рапунцель та промовила:\n- Я тут вирішила провітрити свого носика та висторомила його у кватирку. Ледь не відморозила, тому що там якраз пролітали сніжинки - маленькі помічниці Діда Мороза. Вони нагадали, що він ще не отримав від вас листа. Тож сьогодні ви маєте написати листа Дідові Морозу. Усе, що вам для цього потрібно, ви уже маєте, але додаткові олівці та солоденьке, можете знайти у маминій шухляді з рецептами.\nСказала це і задрімала.\nПродовження казочки можна прочитати в Частині 2\nОпубліковано Мілько-Бутовська Людмила о 03:11


Всього двох-трьох персиків в день достатньо, щоб перемогти рак грудей | Шкільне життя\nЯк з’ясували американські фахівці, екстракт персиків гальмує поширення раку. Ефект екстракту був протестований на гризунах, пише The Daily Mail . У рамках експерименту вчені підсадили під шкіру мишам клітини агресивного раку грудей. Потім їм ввели екстракт з персиків.\nУ результаті через кілька тижнів в легенях було зафіксовано зниження активності гена-маркера. Це свідчило про гальмування метастазування. Секрет криється в фенольних сполуках, що містяться в персиках. Дані фрукти, на думку фахівців, можна сміливо включати в щоденний раціон у якості додаткової зброї проти раку. Що важливо, природні сполуки, що вбивають ракові клітини, не шкодять здоровим клітинам.\nДієтолог Ян Марбер закликає споживати різноманітні фрукти та овочі, щоб відчути позитивний ефект природних сполук. Але необхідно з’їдати фрукти цілими, щоб отримати свою порцію клітковини. Соки не спрацюють.


понеділок, 01 березня 2021, 00:59\nПро це заявив заступник міністра юстиції — Уповноважений у справах ЄСПЛ Іван Ліщина, інформує прес-служба відомства.\nВін додав, що як тільки Велика палата ЄСПЛ ухвалить рішення про нову дату слухання, у найкоротший термін про неї буде повідомлено ЗМІ та громадськість і запрошено на слухання.\nЧитайте також: ЄСПЛ переніс слухання "кримського" позову України проти Росії\nЯк повідомляв Укрінформ, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) мав розглянути міждержавний позов України проти Росії щодо окупації Криму 27 лютого 2019 року.\n6 лютого 2019 року стало відомо, що ЄСПЛ переніс заплановані на 27 лютого слухання за міждержавним позовом України проти Росії.\nНа сьогодні у провадженні Європейського суду з прав людини знаходиться 5 справ України проти Росії, а саме: "Україна проти Росії (щодо Криму)" щодо порушень прав людини на території АР Крим внаслідок анексії РФ; "Україна проти Росії (щодо Донбасу)" щодо порушень прав людини на окремих територіях Донецької та Луганської областей; "Україна проти Росії" стосовно фактів викрадення на території Донецької та Луганської областей дітей-сиріт та дітей-інвалідів представниками терористичних угруповань "ДНР" та "ЛНР" та їх незаконного або фактичного переміщення на територію Росії; "Україна проти Росії" щодо порушення Росією прав українських політичних в’язнів та "Україна проти Росії" щодо захоплених українських моряків.\nЄСПЛ Позов Росія


Усмішка Джоконди – Олдос Леонард ХАКСЛІ | Бібліотека\nГоловна ⇒ 📁Бібліотека ⇒ Усмішка Джоконди – Олдос Леонард ХАКСЛІ\n– Міс Спенс зараз вийде, сер.\n– Дякую,- сказав, не повертаючись, містер Гаттон. Покоївка міс Спенс була така бридка – бридка навмисне, як завжди здавалося йому, зловмисне, до неподобства бридка – що він не спромагався дивитися на неї довше, ніж це було необхідно. Двері зачинилися. Залишившись сам на сам, містер Гаттон підвівся й почав ходити кімнатою, задумливо розглядаючи знайомі речі, що її прикрашали.\nФотографії грецьких статуй, фотографії римського Форуму, кольорові\nрепродукції італійських шедеврів, усе перевірене часом і дуже відоме. Бідолашка Дженіт, інтелектуальний сноб і дурепа! Висновок щодо її справжнього смаку можна було зробити, подивившись на акварель вуличного художника, за яку вона заплатила два з половиною шилінги (і тридцять шилінгів за рамку). Скільки разів він чув від неї цю історію, скільки разів вона просторікувала про красу цієї вдало зробленої імітації олеографії! – “Справжній Митець на вулиці”,- і ви майже чули велику літеру “М” у слові “митець”, коли вона промовляла ті слова. Вона примушувала вас відчути, що частка слави маляра перейшла\nдо неї, Дженіт Спенс, після того як вона дала йому два з половиною шилінги за цю копію олеографії. Вона вочевидь сподівалася почути комплімент собі за свій смак та тямущість. Справжній Старий Майстер усього за два з половиною шилінги. Бідолашка Дженіт!\nМістер Гаттон зупинився біля невеликого овального дзеркала. Трохи нахилившись, щоб можна було побачити все обличчя, він пригладив вуса ретельно наманікюреним пальцем. Вуса були такі ж пишні, такого самого ясно-каштанового кольору, якими вони були двадцять років тому. Колір його волосся теж не змінився, і не було ще навіть і натяку на лисину – хіба що трохи піднялася брова.- Шекспірівське,- подумав містер Гаттон, з усмішкою розглядаючи гладенький, без жодної зморшки простір свого чола.\nПрискіпливі до всіх, лиш ти недосяжний… З глибин до височин… Ти в сяйві слави… Шекспіре, жити б тобі нині серед нас. Ні, здається, це про Мільтона. Мільтон, красуня Христового коледжу1 у нього самого нічого від жіночої краси не було. Він був тим, про кого жінки кажуть “справжній мужчина”. Ось чому він їм і подобався – підкручені каштанові вуса та ледве чутний дух тютюну. Містер Гаттон знову посміхнувся: йому подобалося кепкувати із себе. Христова красуня? Ні, ні. Він був Христом красунь. Непогано, авжеж непогано. Христос красунь. Містерові Гаттону дуже хотілося, щоб зараз тут був хто-небудь, перед ким можна було б похвалитися своєю дотепністю. На жаль, бідолашка Дженіт не в змозі оцінити його!\n– О, ви з’явилися так несподівано,- сказав містер Гаттон, він насилу спромігся усміхнутися і рушив до неї, простягаючи руку.\n– Сподіваюсь, ви почуваєте себе добре,- сказав містер Гаттон. – Вигляд у вас саме такий.\nЯке ж у неї чудернацьке обличчя. Маленький рот, складений в усмішку Джоконди, був схожий на хоботок з круглим отвором посередині; здавалося, вона ось-ось засвистить. її рот нагадував ручку без пера, якщо дивитися на неї спереду. Понад ротом – гарної форми ніс, ледь гачкуватий. Очі великі, блискучі та чорні; надто великі, надто блискучі й надто чорні. Очі були гарні, однак погляд їх був завжди суворий. Хоботок був спроможний удати усмішку Джоконди, проте вираз залишався незмінно суворим. Над ними – вигнуті дугою, дуже нафарбовані брови, які якимось дивним чином надавали верхній частині її обличчя владного вигляду, і це робило її схожою на римську матрону. Волосся в неї було чорне й таке саме римське – від брів і вище Агріппіна!\n– Я подумав, а чому б мені не завітати до вас дорогою додому,- провадив містер Гаттон. – О, як добре знову повернутися сюди,- він рукою показав на квіти у вазах, на сонячне світло та на зелень, що буяла за вікнами,- як добре знову повернутися на природу після насиченого справами дня в місті.\n– О ні, слово честі, я не можу сидіти,- почав був відмовлятися містер Гаттон. – Я мушу їхати додому, щоб дізнатися, як почувається моя сердешна Емілі. Сьогодні вранці їй було дуже зле. – Проте, він усе одно сів. – Знову печінка. У неї вона завжди в розладі. Жінки… – Він зупинився й закашлявся, щоб приховати те, що він намірявся сказати. Він мало не сказав, що жінки з поганим травленням не повинні виходити заміж; однак ті слова були надто жорстокими, і насправді він так не думав. До того ж Дженіт Спенс вірила у вічний вогонь кохання та споріднення душ. – Вона сподівається, що їй буде краще,- додав він,- і запрошує вас завтра до нас на обід. Ви зможете приїхати? Не відмовляйтесь! – Він переконливо всміхнувся. – Ви ж бо знаєте, що це і моє запрошення.\n– Я з радістю прийду, якщо ви певні, що стан Емілі дозволяє їй приймати гостей.\n– Але ж звичайно. Ваш візит піде їй на користь. Нам обом це буде на користь. У подружньому житті товариство з трьох часто-густо краще, ніж із двох.\n– О, ви такий цинік.\nМістер Гаттон завжди мав незбориме бажання сказати “гав-гав-гав”, коли чув, як промовляють це останнє слово. Воно дратувало його більш ніж будь-яке інше, що існує в людській мові. Однак замість загавкати він поспішив виправдатися.\n– Ні, ні. Це лише сумна правда. Знаєте, дійсність не завжди збігається з ідеалом. Проте це не означає, що я не вірю в ідеальне. Насправді я пристрасно вірю в це-я вірю в ідеальний шлюб двох людей, які живуть у цілковитій злагоді. Я вважаю це можливим. Я певен цього.\n– Я справді мушу вже йти. Прощавайте, таємнича Джокондо. – її усмішка зробилася ще напруженішою, від чого хоботок став ще вужчим. Містер Гаттон галантно вклонився й поцілував її простягнену руку. Він зробив це вперше; здавалося, що вона не мала нічого проти. – 3 нетерпінням чекатиму на завтра.\nЗамість відповіді містер Гаттон ще раз поцілував їй руку, потім попрямував до дверей. Міс Спенс пішла з ним до ганку.\n– А де ваша машина? – спитала вона.\n– Біля воріт.\n– Я проводжу вас.\n– Ні, ні,- містер Гаттон промовив це жартома, але наполегливо. – Ви не повинні цього робити. Я просто забороняю вам це робити.\n– Але мені хочеться провести вас,- запротестувала міс Спенс, кидаючи на нього швидкий погляд Джоконди. Містер Гаттон підняв руку.\n– Ні,- повторив він, а потім, зробивши жест, що майже нагадував повітряний поцілунок, побіг доріжкою легко, ледве торкаючись ногами землі, великими кроками, мов хлопчак. Він пишався своїм бігом: біг його був такий неперевершено юнацький. Проте він зрадів, що доріжка виявилася не занадто довга. На останньому повороті, перш ніж будинок зникне з поля зору, він зупинився й обернувся. Міс Спенс ще стояла на сходинах, усміхалася своєю звичною усмішкою. Він помахав рукою і цього разу цілком визначено й неприховано послав їй поцілунок. Потім, продовживши свій чудовий біг, завернув за останню темну купу дерев. Упевнившись, що його вже не видно з будинку, він уповільнив біг і перейшов на ходу. Потім витяг хусточку й витер спітнілу шию. Які дурні люди! Які ж бо дурні! Чи жила колись у світі людина дурніша за бідолашку Дженіт Спенс? Не було нікого, якщо не рахувати його самого. Ба більше, він ще гірший за неї, тому що він принаймні усвідомлює свою дурість, однак не відмовляється від продовження гри. Чому він так поводиться? Ет, хтозна, чому ми так поводимося.\n– Додому, М’Набе. – Водій торкнувся кашкета. – І зупинись на перехресті, як звичайно,- додав містер Гаттон, відчиняючи дверцята авто. – Ну, як ти тут? – спитав він, звертаючись у темряву, що зачаїлася всередині.\n– О Ведмедику, ти був так довго! – Ці слова промовив по-дитячому свіжий голос. У вимові голосних був ледь помітний вплив просторіччя.\n– Хіба? – сказав він, зачиняючи за собою дверцята. Авто зрушило з місця. – Ти, мабуть, дуже скучила за мною, коли тобі здалося, що час плине так повільно. – Він зручно вмостився на низенькому сидінні, і його оповило ніжне, ласкаве тепло.\n– Ведмедику… – зітхнувши від задоволення, маленька чарівна голівка опустилася на плече містерові Гаттону. Зачарований, він подивився на кругле дитяче обличчя.\n– Знаєш, Доріс, ти схожа на портрет Луїз де Керояль2. – Він пестив пальцями густе, кучеряве волосся.\n– А хто вона є ця Луїз де Кера… як там її? – Голос Доріс долинав десь із далекого далеку.\n– На жаль вона була! Fuit3. Ми всі станемо колись “були”. А зараз… – Містер Гаттон вкрив поцілунками юне личко, автомобіль плавно мчав уперед. Спина М’Наба, що видніла крізь скляну переділку, була незворушна, мов камінь, справжнісінька тобі спина статуї.\n– Твої руки,- прошепотіла Доріс. – О, ти не повинен торкатися мене. Мене від цього проймає струмом.\n– Струм не в мені, він у тобі. – Він знову поцілував її, шепочучи кілька разів поспіль її ім’я: Доріс, Доріс, Доріс. Цілуючи шию Доріс, білу, витягнуту, мов шия жертви, що очікує на жертовного ножа, він згадав, що доріс – це наукова назва морської миші. Морська миша схожа на ковбаску, вкриту лискучим мінливим хутром – незвичайна істота. Ні, доріс – це, здається, назва морського огірка, який у мить небезпеки вивертається навиворіт. Треба обов’язково знову поїхати до Неаполя, хоча б задля того, щоб завітати до акваріума. Ті морські створіння просто казкові, до неймовіри фантастичні.\n– О Ведмедику! (Теж із зоології, але його причислили до суходольних тварин. І знову ці його утерті жартики!) – Ведмедику, я така щаслива.\n– Я теж,- відповів містер Гаттон. А чи було то насправді так?\n– Однак я так хотіла б знати, чи це справедливо. Скажи мені, Ведмедику, чи справедливо це, чи ні?\n– Еге, люба моя, саме це цікавить мене останні тридцять років.\n– Ведмедику, не кепкуй із мене. Я хочу знати, чи справедливо це; чи справедливо, що я зараз тут із тобою, що ми кохаємо одне одного, і що мене проймає струмом, коли ти торкаєшся мене.\n– Справедливо? Скажімо, це безсумнівно краще. що тебе проймає струмом, аніж ти мусила б стримувати свої інстинкти. Фрейд каже: немає нічого гіршого за стримування.\n– О, ти не хочеш допомогти мені. Чому ти завжди жартуєш? Якби ж то ти тільки знав, якою нещасною я почуваюся часами, коли думаю, що це несправедливо. Ти ж, напевно, знаєш про пекло й таке інше. Я не знаю, що маю робити. Іноді я думаю, що мені не слід тебе кохати.\n– А ти змогла б? – спитав містер Гаттон, упевнений у силі своїх чарів спокусника та у своїх вусах.\n– Ні, Ведмедику: ти добре знаєш, що не змогла б. Але я б могла втекти від тебе, сховатися деінде. Я б могла зачинитися й більше не приходити до тебе.\n– Дурненька! – він ще міцніше пригорнув її до себе.\n– Любий, я сподіваюся, що ми все робимо правильно. А іноді мені й байдуже, чи правильно це, чи ні.\n– Прощавай. Прощавай.\n– Пхе! Тобі не здається, що тут занадто спекотно? – спитав містер Гаттон, заходячи до покою.\n– Але ж ти знаєш, що я мушу бути в теплі. – В її голосі майже бриніли сльози. – Мене так морозить.\n– Сподіваюсь, тобі сьогодні краще?\n– Боюся, що не дуже.\n– Доктор Ліббард вважає, що мені цього літа слід поїхати до Лландріндод Велза.\n– То й їдь, люба, їдь обов’язково.\n– Я питиму там воду для моєї печінки, і він вважає, що мені не завадить масаж та електропроцедури.\nДоріс із капелюшком у руці підкралася до чотирьох метеликів, що крутилися в танку довкола куща вдовиці; їх політ нагадував мерехтіння блакитного полум’я. Аж ось ураз блакитне полум’я розсипалося на вируючі лелітки; вона побігла за ними, сміючись та гукаючи, мов дитина.\n– Я певен, тобі від цього полегшає, люба.\n– Я подумала, а чому б і тобі не поїхати зі мною, любий.\n– Але ж ти добре знаєш, що наприкінці місяця я їду до Шотландії. Місіс Гаттон подивилася на нього благальними очима.\n– Мене так лякає ця подорож,- сказала вона.- Лише від думки про неї мені стає моторошно. Я не певна, що буду в змозі витримати її. І ти добре знаєш, що я не можу спати в готелях. А потім ще багаж, і всі ці клопоти. Ні, я не можу їхати туди сама.\n– Але ж ти не будеш сама. З тобою буде твоя покоївка. – У його голосі чулося роздратування. Хвора жінка важилася на місце здорової. Його тягли геть від спогадів про сонячний пагорок та прудку веселу дівчину назад до цього спекотного, нездорового покою та його мешканки з її постійними бідканнями.\n– Що ж, тоді я нікуди не поїду.\n– Але ти мусиш, люба, якщо лікар радить тобі. І до того ж невеличка переміна піде тобі на користь.\n– Однак так вважає Ліббард, а він свою справу знає.\n– Ні, я не в змозі їхати. Я дуже слабка. Я не можу їхати сама. – Місіс Гаттон витягла хусточку з чорної шовкової сумочки й піднесла її до очей.\n– Дурниці, люба, ти повинна зробити зусилля.\n– Краще дайте мені спокійно вмерти тут. – Наразі сльози її були щирими.\n– На Бога! Ти можеш нарешті бути розважливою. Послухай-но, прошу тебе. Проте місіс Гаттон схлипувала чимраз дужче.\n– Ет, ну що тут поробиш? – Він знизав плечима й вийшов із кімнати. Містер Гаттон визнав, що поводився недостатньо терпляче, проте йому було несила це витримати. Дуже рано в житті він виявив, що не тільки не відчуває співчуття до бідних, слабких, хворих та убогих, а просто ненавидить їх. Колись, на останньому курсі, він провів три дні в одному з благодійних притулків Іст-Енда. Він повернувся звідти сповнений глибокої, невикорінної відрази. Замість жаліти нещасних, він проклинав їх. Він розумів, що такі почуття не прикрашають його, і спочатку йому було соромно за себе. Однак зрештою він зробив висновок, що в цьому винна його вдача і що з цим нічого не вдіяти, і надалі він більше не відчував гризот із цього приводу. Емілі була здорова й гарна, коли він одружився з нею. Він кохав її тоді. Але тепер – хіба він винен у тому, що вона стала такою?\n– Французькою? Мені так подобається французька,- місіс Гаттон говорила про мову Расіна, немовби то був зелений горошок.\nМістер Гаттон побіг до бібліотеки й повернувся з жовтим томом. Він почав читати. Намагання вимовляти якомога правильніше цілком поглинуло його увагу. Але ж яка гарна у нього вимова! Здавалося, що сам факт її неперевершеності поліпшував якість роману, який він читав. Наприкінці п’ятнадцятої сторінки, звук, який не викликав жодного сумніву, змусив його відірватися від книжки. Він глянув: місіс Гаттон спала. Він трохи посидів, вдивляючись з якоюсь байдужою цікавістю в обличчя сплячої. Колись воно було гарне; колись, давно, тільки-но він бачив його, або лише самий спомин про нього, викликали в нього такі сильні почуття, яких він не відчував ані до того, ані опісля. Тепер воно було у зморшках і бліде, мов у мерця. Шкіра щільно обтягувала вилиці й перенісся гострого, пташиного носа. Заплющені очі глибоко позападали в очницях, по краях яких випирали кістки. Світло від лампи, що падало на її обличчя, дужче підкреслювало його западини та виступи. То було обличчя мертвого Христа з картини Моралеса.\nAu temps heureuxs de l’art paїn4.\nНаступного дня місіс Гаттон вийшла до ланчу. Вночі у неї було серцебиття, однак зараз вона почувалася краще. До того ж вона воліла сама вшанувати гостю. Місіс Спенс вислухала її бідкання щодо Лландріндод Велза, голосно співчувала, була надміру щедрою на поради. І хоч що вона говорила, завжди це було надто промовисто. Вона нахилялася вперед, прицілювалася, так би мовити, мов та гармата, і вистрілювала слова. Бабах! Набій в її душі запалювався, слова зі свистом вилітали з вузького дула її рота. Вона була кулеметом, що зрешечував хазяйку співчуттям. Містер Гаттон теж був не раз підпадав під такий само обстріл, здебільшого літературного або філософського характеру – обстріл Метерлінком5, Анні Безант6, Бергсоном7, Вільямом Джеймсом8. Сьогодні набої були медицинські. Вона говорила про безсоння, просторікувала про переваги ліків, які не завдають шкоди, базікала про милосердя фахівців. Під цим обстрілом місіс Гаттон розквітла, мов квітка на сонці.\nМістер Гаттон тільки мовчки дивився на них. Йому завжди було цікаво спостерігати за Дженіт Спенс. Він не був настільки романтичним, щоб припускати, що кожне обличчя лише приховувало собою якийсь внутрішній образ, прекрасний чи загадковий, і що пуста жіноча балаканина – то тільки туман над таємничими затоками. Наприклад, його дружина і Доріс – вони були тим, чим здавалися, та й годі. Одначе, цього не можна було сказати про Дженіт Спенс. Ось у її випадку можна було бути певним, що за усмішкою Джоконди й густими римськими бровами ховалося якесь дивне, незнайоме обличчя. Питання було лише в тому, що то було за обличчя? Містер Гаттон ніколи не спромагався цього зрозуміти.\n– А може, вам зовсім і не потрібно буде їхати до Лландріндода,- говорила міс Спенс. – Якщо ви швидко одужаєте, доктор Ліббард дозволить вам залишитися вдома.\n– Я тільки на це й маю надію. Справді, я сьогодні почуваюся набагато ліпше.\nМістерові Гаттону стало соромно. Може б вона почувалася добре кожного дня, якби він виявляв до неї більше співчуття. Але він заспокоївся думкою, що йдеться про її самопочуття, а не дійсний стан здоров’я. Співчуття не може вилікувати хвору печінку або слабке серце.\n– Люба, на твоєму місці я б не пив компоту з порічок,- промовив він, раптом виявляючи піклування про неї. – Пам’ятаєш, Ліббард заборонив тобі все, що має шкуру та зернятка.\n– Але ж я їх так люблю,- запротестувала місіс Гаттон,- до того ж у мене сьогодні нічого не болить.\n– Не будьте тираном,- сказала міс Спенс, подивившись спочатку на нього, а потім на його дружину. – Нехай сердешна з’їсть, що їй до смаку, це піде їй на користь. – Вона погладила руку місіс Гаттон.\n– Дякую, люба,- місіс Гаттон налила собі ще компоту.\n– Що ж, тільки не звинувачуй мене, коли від них тобі стане погано.\n– А хіба я коли-небудь звинувачувала тебе, любий?\n– Ти ніколи для цього не мала підстав,- грайливо відповів містер Гаттон. – Я – ідеальний чоловік.\n– Добре бути живим,- сказав він.\n– Так, живою бути добре,- відгукнулася дружина, простягаючи до сонця бліду, кістляву руку.\n– Ой, а мої ліки! – вигукнула місіс Гаттон. – Кларо, будь ласка, побіжи і принеси їх мені. Біла пляшечка на буфеті.\n– Я піду,- озвався містер Гаттон. – Мені все одно треба сходити по сигару. Він поспішив до будинку. На порозі він зупинився й на мить обернувся: покоївка йшла моріжком, дружина сиділа у шезлонзі й намагалася розкрити свою білу парасольку, міс Спенс схилилася над столом, наливаючи в чашки каву. Він зайшов у прохолодні сутінки будинку.\n– Ви питимете каву з цукром? – запитала міс Спенс.\n– Так, дякую. І то побільше цукру. Я питиму її після того, як прийму ліки, щоб забити той бридкий смак.\n– Я всипала вам три великі ложки. Від смаку ліків не залишиться й сліду. А ось і ваші ліки.\n– У них чудовий запах,- сказав він, подаючи склянку дружині.\n– Це лише запах,- вона одним проковтом випила рідину, здригнулася і скривилася. – Пху, вони такі гидкі. Де моя кава?\n– Ви зробили її такою солодкою, мов сироп. Але вона дуже смачна, особливо після тих огидних ліків.\nО пів на четверту місіс Гаттон поскаржилася, що почувається не так добре, як зранку, і пішла до себе полежати. Чоловік мало не бовкнув їй про порічки, але стримався; перемога від “я ж тобі казав” була б отримана дуже задешево. Натомість він співчутливо провів її до будинку.\n– Ти відпочинеш, і все знову буде гаразд,- сказав він їй. – До речі, я не вечерятиму сьогодні вдома.\n– Чому? Ти кудись їдеш?\n– Я обіцяв сьогодні ввечері бути у Джонсонів. Ми збиралися побалакати про меморіал загиблим у війні, про який я тобі розповідав.\n– Мені так не хочеться, щоб ти йшов із дому.- Місіс Гаттон мало не плакала.\n– Ти не можеш відкласти цей візит? Я так не хочу залишатися сама.\n– Але ж, люба моя, я обіцяв кілька тижнів тому, – його дратувало, що доводилося брехати. – А зараз я мушу повернутися й попрощатися з міс Спенс.\n– Ваша дружина страшенно хвора,- сказала, мов вистрілила, вона.\n– А мені здалося, що ваш візит її підбадьорив.\n– То була чисто нервова реакція, чисто нервова. Я уважно спостерігала за нею. З таким слабким серцем і розладнаним травленням, так, геть розладнаним, може статися будь-що.\n– У Ліббарда не такий похмурий погляд на стан здоров’я бідолашної Емілі,- містер Гаттон тримав відчиненою хвіртку, що вела з садка до під’їзної алеї; автомобіль міс Спенс стояв біля парадних дверей.\n– Ліббард усього лиш сільський лікар. Вам слід звернутися до фахівця. Він не спромігся стримати сміху.\n– У вас макабрична пристрасть до фахівців. Міс Спенс підняла руку, зупиняючи його.\n– Зараз не до жартів, я вважаю, що бідолашна Емілі в дуже поганому стані. Може статися будь-що, у будь-яку мить.\n– Сказати, щоб рушав? – він не мав охоти продовжувати розмову. Міс Спенс нахилилася й кинула в його бік усмішку Джоконди.\n– Пам’ятайте, я сподіваюся незабаром побачити вас у себе.\nКоли вони вирушили у зворотну путь, Доріс була трохи напідпитку й надзвичайно пристрасною. В машині було темно, однак, дивлячись уперед повз непорушну постать М’Наба, вони могли бачити яскравий і вузький світ форм та кольорів, які вихоплювали з мороку фари автомобіля.\n– Ліббард? – промовив здивований містер Гаттон.- Ви тут? Що, моїй дружині погано?\n– Ми намагалися повідомити вас раніше,- відповів йому тихий, сумний голос.\n– Мені сказали, що ви у Джонсонів, але там нічого про вас не знали.\n– Ні, мене там не було. У мене зламався автомобіль,- відповів роздратовано містер Гаттон. Яка досада, коли тебе ловлять на брехні.\n– Ваша дружина дуже хотіла вас побачити.\n– Добре, я зараз же піду до неї,- містер Гаттон рушив до сходів. Доктор Ліббард узяв його під руку.\n– Боюся, що вже запізно.\n– Запізно? – він намагався витягти годинника, однак той ніяк не виходив із кишені.\n– Місіс Гаттон померла півгодини тому.\nМістер Гаттон раптом пригадав слова Дженіт Спенс: “У будь-яку мить, у будь-яку мить”. Вона влучила в самісіньку середину.\n– Що сталося? – запитав він. – Що стало причиною?\nДоктор Ліббард пояснив, що не витримало серце, зупинку якого спричинив шалений напад блювоти, викликаний у свою чергу якоюсь їжею подразнювального характеру. Порічками? – зробив припущення містер Гаттон. Може бути. То було занадто для її серця. У неї було хронічне захворювання клапана: щось не витримало напруги. Все скінчилося; страждала вона недовго.\n– Шкода, що вони обрали для похорону день матчу між Ітоном та Гарроу,- говорив старий генерал Грего, стоячи в холодочку під муром кладовища з циліндром у руках і витираючи обличчя хусточкою.\nМістер Гаттон почув це зауваження й насилу стримався, щоб не завдати генералові серйозного тілесного ушкодження. Йому хотілося зацідити старому негідникові прямісінько у велику червонясту пику. Потворну величезну ягоду шовковиці, присипану борошном. Де ж повага до мертвих? Невже всім байдуже? Теоретично йому теж було байдуже – нехай мертві ховають своїх мертвих. Але тут, на краю могили, він, здивувавши себе самого, ледве стримував ридання. Сердешна Емілі, колись вони були справді щасливими. Тепер вона лежить у домовині на дні двометрової ями. А цей Грего скаржиться, що не зможе піти на матч Ітон – Гарроу.\nМістер Гаттон обернувся й подивився на гурт чорних постатей, що повільно випливав з подвір’я церкви й прямував до череди колясок та автомобілів, які стояли на узбіччі. На яскравому тлі липневої трави, квітів та листя ті постаті мали жахливий, неприродний вигляд. Думка про те, що всі ці люди незабаром теж будуть мертві, трохи потішила його.\nТого вечора містер Гаттон допізна сидів у своїй бібліотеці, читаючи книжку про життя Мільтона. Якоїсь особливої причини для того, щоб читати саме цю книжку, у нього не було: то була книжка, що першою трапила йому до рук, та й край. Було вже по півночі, коли він закінчив читати. Він підвівся, відчинив двері й вийшов на невелику, замощену кам’яними плитами терасу. Ніч була тиха, ясна. Містер Гаттон подивився на зірки й на темні провалля поміж ними, кинув оком на темний лужок та безбарвні квіти в садку, а потім полинув поглядом у далечінь, чорну та сіру в місячному світлі.\nУ нього в голові юрмилася безліч думок. Там були зірки, там був Мільтон… Людина могла зрівнятися з зірками й ніччю. Велич, шляхетність. Але чи є насправді різниця між шляхетністю та ницістю? Мільтон, зірки, смерть і він сам, він сам. Душа, тіло; високе й низьке єство. Може, зрештою, в цьому щось і було. На боці Мільтона був Бог і праведність. А що було на його боці? Нічого, нічогісінько. Були тільки маленькі груди Доріс. Який сенс був у цьому всьому? Мільтон, зірки, смерть, і Емілі в могилі, Доріс, і він сам – завжди він…\nО, він – огидне і нікчемне створіння. Усе переконувало його в цьому. То була уроча мить. Він уголос промовив:\n– Я виправлюся. Я виправлюся.\nНа практиці це має виглядати так: ранками він займатиметься господарськими справами, об’їжджаючи поля з управителем, доглядаючи, щоб його землі оброблялися в найсучасніший спосіб – дбаючи про силос, штучні добрива, забезпечуючи врожаї протягом усього року й таке інше. Решту дня він присвятить серйозній праці. Він уже віддавна збирався написати ту книжку – “Вплив хвороб на цивілізацію”.\nМістер Гаттон лягав спати принижений і смиренний, проте з відчуттям, що Господь зглянувся на нього. Він спав сім годин із половиною і, прокинувшись, побачив, що знову яскраво сяє сонце. Почуття минулої ночі завдяки доброму відпочинку трансформувалися у звичну для нього бадьорість. І лише через деякий час після того як він повернувся до свідомого життя, містер Гаттон згадав свою обітницю, свою страшну клятву. Мільтон і смерть здавалися іншими при світлі дня. А щодо зірок, то їх взагалі не було. Однак наміри його були правильними; навіть удень він був певен цього. Після сніданку він наказав осідлати коня й об’їхав з управителем свій маєток. По другому сніданку він читав Тацитову “Чуму в Італії”. Увечері він зробив кілька нотаток стосовно малярії на півдні Італії. Роздягаючись, пригадав, що у збірці анекдотів Скелтона був дуже дотепний жарт із приводу “спітнілої хвороби”. Він це теж занотовував би, якби знайшов олівця.\nМістер Гаттон відчув сором і гризоти. Щоб тобі так дякували, так обожнювали за те, що ти спокусив дівчину,- це вже було занадто. То була звичайнісінька дурість. Ідіотизм, безглуздість; інакше про це й не скажеш. Бо, по правді кажучи, втіха від усього того була мізерна. Якщо скласти все докупи, його це більше стомило, аніж розважило. Був час, коли він вважав себе гедоністом. Однак бути гедоністом означає керуватися логікою, умисно вибирати те, що дасть тобі насолоду, відмовлятися від того, що завдає болю. Те, що вчинив він, не мало жодного сенсу, ба, навіть, було всупереч йому. Адже він наперед знав, так добре, так добре знав, що ці нікчемні інтрижки не приносять ніякого задоволення. Але кожного разу, коли його полонило незбориме бажання, він підкорявся йому, пірнаючи в котрий уже раз у чорторий звичної дурості. Меггі, покоївка дружини, Едіт – дівчина з ферми, і місіс Прінгл, і кельнерка в Лондоні, і інші – було їх не менше десятка. Все було таким утертим, таким заяложеним. Він знав, що так воно й буде;\nВін завжди це знав. А втім, а втім… Життя нікого нічого не навчає.\nЧерез п’ять днів Доріс і містер Гаттон сиділи вдвох на пірсі в Саутенді; Доріс у білій з рожевою оздобою сукні випромінювала щастя, містер Гаттон, витягнувши ноги, погойдуючись на стільці, зсунув капелюха на потилицю й намагався відчувати себе звичайним туристом. Тої ночі, коли Доріс, така тепла й така юна, спала в нього під боком, його знову, в ту хвилину темної ночі й фізичного виснаження, охопило майже нереальне відчуття, достоту таке саме, яке він відчув менш як два тижні тому, коли дав собі велику обітницю. І ось його страшна клятва вже пішла шляхом усіх його попередніх обіцянок. Нерозважність узяла гору; він скорився першому позиву бажання. Він невиправний, невиправний.\n– Хіба може ще хтось кохати тебе так, як я кохаю тебе, мій Ведмедику? – запитання долинуло до нього з далеких світів кохання.\n– Гадаю, що знаю ще когось, хто кохає мене так само палко,- відповів містер Гаттон. Стриманий, прихований сміх зростав у ньому, готовий вирватися на поверхню крізь мовчання й вибухнути гучним реготом.\n– Хто? Скажи мені. Про кого це ти? – голос уже був поруч; він був сповнений підозри, страждання, обурення – він належав сьогочасності.\n– Ти ніколи не здогадаєшся.- Містер Гаттон продовжував гру, доки йому це набридло, і він назвав ім’я:- Дженіт Спенс. Доріс нізащо не хотіла вірити.\n– Міс Спенс із Менора? Та стара діва?\n– Але це так,- сказав він. – Вона обожнює мене. – О, який чудовий жарт. Тільки-но він повернеться, він поїде до неї і здобуде її. – Гадаю, вона хоче, щоб я одружився з нею,- додав він.\n– Але ж ти… ти ж не збираєшся…\n– Я збираюся одружитися з тобою,- сказав він. Йому здалося, що то був найкращий дотеп, який він вигадав у своєму житті.\nКоли містер Гаттон покинув Саутенд, він знову був одружений. Вони домовилися, що деякий час триматимуть це в таємниці. Восени вони поїдуть удвох за кордон і тоді повідомлять усіх про їхній шлюб. А зараз він поїде до себе додому, а Доріс – до себе.\n– Я чекала на ваш візит.\n– Я не міг не завітати до вас,- відповів гречно містер Гаттон. Вони сиділи в альтанці. То була чарівна невеличка споруда у вигляді античного храму, оточена густими вічнозеленими чагарниками. Міс Спенс зробила і свій внесок в її оздоблення, повісивши над лавою блакитно-білу таріль Делла Роббіа.\n– Цієї осені я збираюся до Італії,- сказав містер Гаттон. Він почувався пляшкою пива, що ось-ось вибухне від веселого збудження.\n– Італія…- міс Спенс заплющила в екстазі очі. – Мене теж тягне туди.\n– То ж чому не підкоритися цьому бажанню?\n– Ну, я не знаю. Якось нелегко зважитися на подорож наодинці.\n– Наодинці… – А, ці звуки гітари й низьке контральто! – Так, подорожувати самотою не дуже весело.\n– Гадаю, що кожен має право на свою частку щастя, хіба ні?\n– Певно, що так. – Але до чого вона це каже? Ніхто не робить узагальнень щодо життя, якщо не збирається говорити про своє. Щастя: він озирнувся на своє власне життя й побачив безжурне, спокійне існування, не потурбоване ані значними втратами, ані неприємностями, ані тривогами. Він завжди мав гроші і свободу;\nВін майже завжди робив те, що йому заманеться. Так, він вважав себе щасливим – щасливішим за багатьох людей. А зараз він був не просто щасливий; він відкрив у безвідповідальності таємницю радості. Він саме збирався сказати щось про своє щастя, коли міс Спенс продовжила свою мову:\n– Такі люди, як ми з вами, мають право хоч колись у житті бути щасливими.\n– Я? – запитав здивовано містер Гаттон.\n– Бідний Генрі! Доля не дуже пестила нас із вами.\n– Але вона могла поставитися до мене й гірше.\n– Це ви лише бадьоритесь. Ви молодець. Але не думайте, що я не бачу, що криється за цією маскою.\n– Я вас так добре розуміла, і то віддавна.\n– Ви були самотньою душею, яка шукала споріднену душу. Я співчувала вашій самотності. Ваш шлюб… – грім заглушив кінець її речення, і містер Гаттон знову почув голос міс Спенс, коли вона казала: – … не могла бути справжньою подругою для чоловіка вашого штибу.\nСпоріднена душа! Він? Споріднена душа. То було неможливо, неймовірно. “Жоржет Лебланк, колишня споріднена душа Моріса Метерлінка”9. Кілька днів тому він побачив таке в газеті. Так ось ким він був в уяві Дженіт Спенс – спорідненою душею. А для Доріс він був зразком доброчесності й найрозумнішою людиною в світі. А ким він був насправді, в дійсності? Хто знає?\n– Усім серцем я потяглася до вас. Я вас розуміла. Я теж була самотня. – Міс Спенс поклала руку йому на коліно. – Ви були такий терплячий. – Знову блиснуло. Вона ще й досі була небезпечно націлена на нього. – Ви ніколи не скаржилися. Але я здогадувалася, я здогадувалася.\n– Як це чудово з вашого боку! – То ж він був ame incomprise10.\n– Тільки жіноча інтуїція…\n– Хіба ви не відчуваєте, що у вас у душі є щось таке, що ріднить вас із цією бурею?\n– Пристрасть зрівнює людину з природою.\nЯкий же йому зробити зараз хід? Очевидно, від нього чекають, що він скаже “так” і зважиться на рішучий крок.\n– Ні,- розгублено відповів він. – Я не пристрасна людина. Проте його зауваження або не почули, або на нього не звернули уваги, бо міс Спенс, мов у лихоманці, з неослабним піднесенням продовжувала говорити, але так швидко й таким довірливим голосом, що містер Гаттон не спромагався зрозуміти, що саме вона каже.\nСудячи з того що йому вдавалося почути, вона розповідала йому історію свого життя. Блискавки мигали рідше, і темрява западала надовше. Однак із кожною блискавкою він бачив, що жінка й досі націлена на нього; вона що ближче посувалася до нього, ближче й ближче. Темрява, дощ, а потім блискавка! Її обличчя було поруч, до нього можна було сягнути рукою. Бліда, біло-зелена маска – великі очі, вузьке жерло рота, густі брови. Агріппіна, а може, так, а може, вона більше схожа на Джорджа Робі?11\nВін почав обмірковувати різні плани втечі. Можна було б раптово скочити, прикинувшись, що побачив злодія. – Тримайте злодія! Тримайте злодія! – і кинутися наздогін. А може, сказати, що йому раптом стало зле, що в нього серцевий напад? Або що він побачив привида – привида Емілі в садку? Поринувши, мов дитина, у складання планів, він не звертав жодної уваги на те, що говорила міс Спенс. І лише коли вона судомно схопила його за руку, він отямився.\n– Я поважала вас за це, Генрі,- сказала вона. Поважала його за що?\n– Шлюб – це святе, і ваша повага до нього, навіть коли шлюб, як у вашому випадку, був невдалий, викликала в мене повагу до вас, захоплення вами і – чи насмілюся я вимовити це слово?..\n– … так, Генрі, кохання. Але ж відтепер ми вільні, Генрі. Вільні? У темряві почувся шурхіт, і вона стала навколішки поряд з його стільцем.\n– О Генрі, Генрі, я теж не була щаслива.\n– Не треба, Дженет,- говорив він. Ті сльози були жасні, справді жасні. – Не зараз, не зараз! Заспокойтеся, вам треба в ліжко. – Він погладив її по плечі, потім підвівся, звільняючись від її обіймів. Він залишив її лежати долі поруч із стільцем, на якому сидів.\nАле чому він сам не спромігся продовжувати ту гру? Чому його полишила звична безвідповідальність, залишивши його раптом протверезлого в холодному світі? На жодне з тих запитань він не мав відповіді. Лише одна думка, настійлива та ясна, бриніла в нього в голові – думка про втечу. Він мусить негайно забиратися геть.\n– Про що ти думаєш, Ведмедику?\n– Та ні про що.\nЗапало мовчання. Містер Гаттон навіть не ворухнувся: поклавши лікті на парапет тераси, спершись підборіддям на руки, він дивився вниз на Флоренцію. Містер Гаттон найняв віллу на вершині пагорба на південь від міста. Із трохи піднятої тераси край саду було видно довгу родючу долину, що тяглася аж до міста, за яким височіло похмуре громаддя гори Морелло; на сході піднімався густо заселений пагорб Ф’єзоле, засіяний цяточками білих будинків. Усе сяяло й раділо у променях ласкавого сонця.\n– Щось непокоїть тебе?\n– Та ні, дякую.\n– Розкажи мені, Ведмедику.\n– Але, люба моя, немає чого розповідати,- містер Гаттон обернувся, всміхнувся і погладив дівчині руку. – Гадаю, що тобі краще піти й відпочити. Тут надто спекотно для тебе.\n– Добре, Ведмедику. Ти теж підеш?\n– Тільки докурю сигару.\n– Гаразд. Але, Ведмедику, зроби це якнайшвидше.\nВін витяг конверта з кишені й розкрив його, не дуже й охоче. Він ненавидів листи, бо зараз там завжди було щось неприємне, зараз, коли він одружився вдруге. Цей був від сестри. Він пробіг очима образливі “правди”, з яких складався той лист.\nСлова “непристойний поспіх”, “самогубство в очах суспільства”, “майже ще тепла в могилі”, “людина низького походження” – там було все. Зараз вони були неминучими в посланнях від родичів, які мали “добрі наміри та правильні думки”. Роздратований, він збирався пошматувати дурнуватого листа, коли наприкінці сторінки помітив одне речення. Серце шалено калатало в нього, коли він вчитав його. То було щось страшне! Дженіт Спенс ходила по сусідах і говорила всім, що він отруїв свою дружину, щоб мати змогу одружитися з Доріс. Чортівня якась! Звичайно людина стримана, містер Гаттон тремтів від люті. Він вдався до дитячої втіхи обзиватися і лаяв ту бабу найнепристойнішими словами.\nВід цих думок його відірвали звуки кроків; він роззирнувся. У садку, нижче маленької тераси, дівчина-служниця збирала фрукти. Неаполітанка, яка якимось чином опинилася аж у Флоренції, вона була зразком класичного типу, хоча й трохи попсованого. Профіль її було неначе взято із сицилійської монети не ліпшого періоду. Риси обличчя, викарбувані в найкращих традиціях, передавали майже досконалу тупість. Найгарнішим з усього в неї був рот: природа каліграфічною рукою надала йому виразу ослячої впертості… Під її бридким чорним одягом містер Гаттон бачив пругке тіло, сильне й велике. Він і раніше поглядав на неї з прихованою цікавістю. Сьогодні зацікавленість перейшла в бажання. Ідилія у стилі Феокріта12. Ось жінка й чоловік, хоча, на жаль, він не був точною копією козопаса на схилах вулкана. Він покликав її.\n– Ha chiamato?13 – запитала вона нарешті.\n– Scendo14,- озвався він до неї. Дванадцять сходинок вели з тераси до садка. Містер Гаттон рахував їх. Униз, униз, униз, униз… Він наче бачив, як спускається донизу: як переходить з одного кола пекла до іншого – із темряви, сповненої вітрами та буревіями, до прірви із смердючим багном.\nВпродовж багатьох днів справа Гаттона не полишала перших сторінок мало не всіх газет. З часів, коли Джордж Сміт, утопивши в гарячій ванні свою сьому наречену, затьмарив події першої світової війни, не було більш популярного судового процесу. Уява людей була збуджена цим страшним злочином, що виплив назовні лише по кількох місяцях після його скоєння. То була одна з тих подій у житті людини, така помітна, бо трапляється не так вже й часто, яка свідчить, що від Господа не сховаєшся. Згубна пристрасть штовхнула на вбивство дружини. Кілька місяців він жив у гріху, гадаючи, що він у безпеці. Але врешті-решт його було кинуто в яму, яку він сам собі викопав. Убивство розкрито – і він на лаві підсудних. Читачі мали змогу стежити за кожним порухом правиці Господньої: спочатку ходили непевні, але наполегливі чутки; нарешті поліція вживає заходів. Було вирішено зробити ексгумацію і провести посмертний розтин. Потім експертиза, свідчення експертів, вирок присяжних при коронері15, затим суд і засудження. Цього разу провидіння виконало свій святий обов’язок ясно, до кінця, повчально, немов у мелодрамі. Газети мали рацію, зробивши з цієї події головну інтелектуальну поживу на весь сезон.\nПочалося дізнання, й одразу ж з’явилися перші варті подиву докази: експертиза виявила сліди арсену. На думку експертів, покійна пані Гаттон померла від отруєння арсеном.\nОтруєння арсеном… Емілі померла від отруєння арсеном? Саме тоді містер Гаттон вперше довідався, що в його теплиці було достатньо отрутохімікатів, до складу яких входив і арсен, щоб отруїти ціле військо.\nКоли було дано отруту? Експерти дійшли висновку, що небіжчиця проковтнула її десь за вісім-дев’ять годин до смерті. Десь близько по обіді. Викликали Клару, покоївку. Місіс Гаттон, пригадала вона, попросила її принести ліки. Натомість містер Гаттон зголосився зробити це сам. Так, він пішов один. Міс Спенс – о, ці спогади про бурю, бліде, націлене на нього обличчя! той жах, що він відчув тоді! – міс Спенс підтвердила свідчення Клари й додала, що містер Гаттон повернувся з ліками, яких вже було налито у склянку, а не з пляшечкою.\nМ’Наб бачив, як вони цілувалися, і то частенько. Він возив їх на прогулянку того дня, коли померла місіс Гаттон. Він бачив їхні зображення у склі, краєчком ока.\n– Що таке? – він сів на край ліжка й погладив її по голові. Вона довго не відповідала, і він продовжував пестити її волосся механічно, майже не усвідомлюючи цього; час від часу він навіть нахилявся й цілував її в оголене плече. Адже він мав свій власний клопіт, якому треба було дати ради. Що відбувається? Як же сталося, що дурна плітка виявилася правдою? Емілі була отруєна арсеном. Це було неможливо, абсурдно. Лад речей розпався, і його віддано на милість безвідповідальності. Що сталося, і що ще чекає на нього? Його перервали саме посеред цих думок.\n– Це я винна, це я в усьому винна! – раптом схлипнула Доріс. – Я не повинна була кохати тебе, мені не треба було дозволяти тобі кохати мене. Навіщо я тільки народилася на світ?\n– Якщо вони що-небудь тобі заподіють, я вб’ю себе, – вона сіла, поклала руки йому на плечі й подивилася на нього так, немовби бачила його востаннє.\n– Я кохаю тебе, я кохаю тебе, я кохаю тебе, – вона притягла його до себе, інертного й пасивного, пригорнула його і притулилася до нього. – Я не гадала, що ти так сильно мене кохаєш, Ведмедику. Але навіщо ти зробив це, навіщо ти це зробив?\n– Здається, ти не маєш жодного сумніву в тому, що я вбив свою дружину,- сказав він. – Це вже просто смішно. За кого ти мене маєш? За героя з кінофільму? – Він починав втрачати контроль над собою. Роздратування, страхи й збентеження того дня – усе це трансформувалося в неймовірну лють до неї. – Що за нісенітниці ти верзеш? Невже ти не маєш жодної уяви про поведінку цивілізованої людини? Хіба я схожий на вбивцю? Мабуть, ти уявила собі, що я до нестями закохався в тебе й через це був ладен на шаленство. Коли ви, жінки, нарешті зрозумієте, що ніхто не буває закоханим до нестями? Усе, що треба чоловікові – це спокійне життя, якого ви ніколи його не дозволяєте мати. Я не знаю, який біс спонукав мене одружитися з тобою. То був якийсь дурний, недотепний жарт. А тепер ти ще кажеш мені, що я вбивця. Це вже неприпустимо.\nУ голосі, що долинав до нього з-поза зачинених дверей, була нестерпна мука. Може, краще повернутися? Він мусить повернутися. Він узявся за ручку, потім відпустив її і швидко пішов геть. Коли вже був на середині сходів, він зупинився. А ну, як вона утне якусь дурницю – викинеться з вікна або ще хтозна-що! Він уважно прислухався; не було чути ані звуку. Однак містер Гаттон чітко уявив собі, як вона навшпиньки проходить кімнатою й відчиняє навстіж вікно в холодну темну ніч. Надворі сіє дрібний дощик. Попід вікном замощена тераса. Скільки до неї? Вісім чи десять метрів? Одного разу, коли він ішов вулицею Пікаділлі, з вікна третього поверху готелю “Ріц” вискочив собака. Він бачив, як той упав, він чув, як той ударився об бруківку. Може, повернутися? Ні, чорт забирай, він не повернеться. Він ненавидів її.\nВін довгий час не виходив із бібліотеки. Що сталося? Що відбувається? Він знову й знову вертався думками до того запитання, однак не спромагався відповісти на нього. Припустімо, що те страхіття дійде до свого логічного жахливого кінця. На нього чекала смерть. Очі містера Гаттона сповнилися сльозами – він так пристрасно бажав жити. Просто бути живим. Він пам’ятав, що сердешна Емілі теж бажала цього – “Живою бути добре”. У цьому дивовижному світі залишається стільки місць, де він ще не встиг побувати, так багато незвичайних, гарних людей, з якими він ще не знайомився, так багато красивих жінок, яких він навіть ще не бачив. Величезні білі воли так само будуть тягти вози шляхами Тоскани, кипариси, прямі мов колони, так само будуть рватися у блакить неба, але його там не буде, щоб бачити це. І солодкі південні вина – “Сльози Христа” та “Кров Іуди” – питимуть інші, не він. Інші ходитимуть темними, вузькими проходами поміж книжкових полиць Лондонської бібліотеки, вдихаючи пахощі запилених цікавих книжок, удивляючись у незнайомі заголовки, знаходячи незнані імена, розвідуючи неосяжні володіння знання. А він лежатиме в ямі у землі. І за що, за що? У цій плутанині думок він відчув, що вершиться надзвичайне правосуддя. У минулому він був розпусником, дурним і безвідповідальним. А тепер доля грала з ним у таку саму безглузду й безвідповідальну гру. То була помста, і Бог таки є.\nЙому захотілось помолитися. Сорок років тому він кожного вечора ставав навколішки біля ліжка. Вечірня формула його дитячих років прийшла до нього з якоїсь давно не відкриваної шухляди пам’яті майже без зусиль. “Господи, благослови тата й матусю, Тома і Сісі, і маленького, мадемуазель і няньку, і всіх, кого я люблю, і зроби так, щоб я був гарним хлопчиком. Амінь”. Усі вони вже померли, усі, опріч Сісі.\nЗдавалося, що розум його став м’яким і розчинився, на душі йому зробилося спокійно-спокійно. Він піднявся нагору, щоб вибачитися перед Доріс. Вона лежала на канапці, що стояла поруч ліжка. На підлозі він побачив пляшечку з написом “Тільки для зовнішнього споживання”. Вона випила майже половину.\n– Ти не кохав мене,- було все, що вона сказала, коли розплющила очі і його побачила.\n– Ви не повинні більше робити цього, ніколи,- сказав він, коли містера Гаттона не було в кімнаті.\n– А що може мене зупинити? – визивно запитала вона.\n– Ніщо не зупинить вас,- сказав він. – Тільки ви самі й ваша дитина. Хіба то не страшний злочин проти вашої дитини, не дозволити їй народитися на світ через те, що ви хочете його покинути?\n– Добре, я не буду.\nМістер Гаттон просидів біля неї до ранку. Зараз він почувався справжнім убивцею. На якийсь час він спромігся переконати себе, що кохає цю беззахисну дівчину. Задрімавши у кріслі, він прокинувся затерплий, замерзлий, і відчув себе спустошеним, позбавленим будь-яких емоцій: він був лише стомлений, страждаючим тілом. О шостій він роздягнувся й ліг у ліжко, щоб поспати зо дві години. Того самого дня по обіді присяжні коронера виголосили рішення: “Винен у навмисному вбивстві”, і справу містера Гаттона було передано до суду.\nМіс Спенс почувалася зле. їй було нестерпно важко давати свідчення на суді у присутності публіки, і коли все скінчилося, вона була недалеко від нервового зриву. Вона погано спала, у неї були проблеми з травленням (на нервовому грунті). Доктор Ліббард заходив до неї мало не щодня. Вона дуже багато говорила з ним – головним чином про справу Гаттона. Обурення її не мало меж. Як жасно навіть подумати, що до тебе у дім навідувався убивця. Хіба не дивно, що так довго можна було помилятися щодо справжньої суті того чоловіка? (Але в неї від самого початку була якась, хоча й не зовсім певна, підозра.) А тоді ще та дівчина, з якою він одружився, такого низького походження, майже повія. Новина, що друга місіс Гаттон чекає на дитину – посмертне дитя засудженого і страченого злочинця – викликала в неї огиду; то було щось страшне, неподобство, та й годі. Доктор Ліббард відповідав ввічливо й ухильно і приписував їй бром.\n– До речі,- промовив він тихим сумним голосом,- гадаю, що насправді то ви отруїли місіс Гаттон.\nМіс Спенс зо дві секунди дивилася на нього очима, що мало не повилазили з очниць, а тоді спокійно відповіла: “Так”. Потому розплакалася.\n– Мабуть, кавою.\nПерекладено за виданням: Ellery Queen’s Book of Mystery Stories.- London, 1974. © Олена Поманська, 1999, переклад.\nОлдос Гакслі (Хакслі) (1894 – 1963) – англійський письменник, есеїст і критик, один з найвидатніших англійських прозаїків XX сторіччя. “Всесвіт” опублікував переклади двох його романів: “Жовтий Кром” (1978, No 1) і “Прекрасний новий світ” (1994, 5-6, 7).\nОпубліковано у журналі “Всесвіт” (1999, 5-6)\n6 Англійська письменниця, прихильниця езотеричної школи, помічниця О. Блаватської, з 1907 р. – президент Теософічного товариства.\n9 Жоржет Лебланк – коханка Моріса Метерлінка.\n15 Коронер – в англійській судовій системі слідчий, який веде справу про вбивство. Залежно від його висновків справа передається до суду,\nХАКСЛІ, Олдос Леонард (1894 – 1963) ХАКСЛІ, Олдос Леонард (Huxley, Aldous Leonard – 1894, Годалмінг, Саррей – 22.11.1963, Лос-Анджелес) – англійський письменник. Онук видатного англійського біолога Генрі Хакслі (Гекслі). Син Леонарда Гекслі, редактора журналу; молодший брат Джуліана Гекслі...\nДіамант Раджі – Роберт Луїс Стівенсон »


Календар погоди - Все про камні, кристали та мінерали\nНа главную Камні та Історія Календар погоди\nЗа всіх часів люди виявляли цікавість до погоди, намагалися систематизувати і якось пояснити її зміни. У процесі спостережень за погодою була виявлена безліч зв'язків між явищами природи, поводженням живих організмів і погодою. Одні з них пройшли перевірку часом і багаторазово підтверджувалися практикою, а інші так і залишилися фантастичними\nПрикмети прикметами, але людям хотілося заздалегідь скласти календар майбутньої погоди приблизно з такою ж точністю, як, наприклад, астрономічний календар або календар релігійних свят і обрядів. Це так зручно. Взяв і подивився, яка погода чекає нас на наступному тижні або через місяць. Довідався погоду й лад спокійно свої плани у відповідності сетим.\nКожний добре собі представляє, наскільки складні погодні явища, як довго й копітко треба збирати фактичні дані, як складно розраховувати довгострокові прогнози. Тому довгострокові прогнози погоди, за допомогою тривіальних прикмет або швидкого й простого розрахунку, виглядають просто наївними. І проте календарі погоди були складені, і багато з людей їм беззастережно вірили\nЩе в V в. до н.е. грецький астроном Позначкою виставляв на міських площах мармурові таблиці, на яких були висічені примітні, або, як тепер прийнято говорити, екстремальні явища погоди. Ці таблиці називалися парапегмами. Вони використовувалися як прогнози погоди\nПротягом наступних століть у різних країнах уживали спроби скласти календарі погоди. Їхнім складанням займалися в основному служителі культу. Адже вони були самими утвореними людьми свого часу. Крім усього іншого, у них був колосальний досвід складання різного роду релігійних і астрономічних календарів. У календарях погоди на початку відбивалися погоди, відомі в різні дні року, давалися основні характеристики погодних умов і відмінності сезонів року, погодних умов місяців і тижнів\nАле адже в астрономічних календарях утримуються відомості не тільки про положення й стан зірок і планет за минулий час, але і їхнє майбутнє розташування, різні природні явища, пов'язані з космосом і зірками. Адже на таких хибких даних астрологи пророкували майбутнє людських доль. Тому всім хотілося, щоб і календарі погоди містили відомості про найближчі й віддалені погодні явища\nАналіз станів погоди на більш-менш тривалі відрізки часу давав можливість виявити певну ритмічність або повторюваність однакових погод. Так, наприклад, Метон доводив, що в явищах погоди існує нібито дванадцятирічний цикл. Інший грецький учений, що жив в IV в. до н.е., Евдок виявив існування ще й чотирирічного циклу зміни погоди\nКалендарі погоди мали широке поширення в Древній Індії й Древньому Римі. Але особливо стали захоплюватися їхнім складанням у середні століття. У ці роки видавалися спеціальні книги. Такими були «Книга природи» (1340 р.) Конрада фон Мегенберга, «Правила пастуха з Бенбери». Ця середньовічна праця була опублікована членом Лондонського королівського суспільства сером Клериджем в 1744 г.\nСеред безлічі календарів погоди відомий так званий столітній календар. Історія його виникнення така. У середині XVII в. у монастирі Лангхейм жив абат Маврикій Кнауер. Після закінчення тривалої й спустошливої боротьби між католиками й протестантами Верхня Франкония, територія Німеччини, де перебував монастир, була розорена. Занепало й без того слабке сільськогосподарське виробництво. Абат Кнауер був дуже стурбований господарськими справами. Та й погода не радувала: те сніг і заморозки навесні не давали можливості провести сівши, те ранні заморозки восени, те найсильніші зливи або посухи влітку губили врожай\nАбат Кнауер завів щоденник, у який щодня записував свої спостереження за погодою. У нього не було ніяких приладів або пристосувань для спостереження за метеорологічними явищами. У щоденнику він відбивав свої сприйняття погоди. Здавалися б, чисто суб'єктивні оцінки погоди, але щоденні спостереження дали величезний статистичний матеріал. Абат Кнауер виходив явно з помилкового, але пробачного для того часу подання, що яскраві світила, що рухаються по небозводу, впливають на земну погоду\nА раз так, то можна виводити закономірності. У той час коли жил абат Кнауер, були відомі видимі неозброєним оком планети Меркурій, Венера, Юпітер і Сатурн. Якщо до них додати Землю, Місяць і Сонце, то вийде число сім, що має в середні століття магічне значення. Те, що всі ці небесні тіла різні по своїй структурі й характеру, у той час ще не могли знати. Просто свято вірили, що погода в тім або іншому році залежить від положення й світності одного з відомих космічних тіл\nРаз це так, то через кожні сім років хід погоди повинен був би повторюватися. Це означало, що нарешті-те виявлено періодичність. Але абата Кнауера чекала невдача. Він проводив свої спостереження з 1652 по 1658 р. Коли пройшло сім років, то виявилося, що всі наступні роки не виправдали пророкувань\nЗараз очевидно, що так і не могло бути. Адже погода жодним чином не була пов'язана з рухом або положенням небесних світил\nПобачивши, що прогнози погоди не підтверджуються, не виявляється бажаної періодичності, абат Кнауер припинив вести щоденник. Один раз, перегортаючи свої дневникові записи, Кнауер звернув увагу на повторюваність погоди протягом року. Ґрунтуючись на виявлених закономірностях, абат видав керівництво для монастирів, у якому виклав ради й рекомендації з ведення господарства\nЧерез деякий час дневникові записи про метеорологічні спостереження Кнауера попаслися на очі лікареві-астрологові Хельвигу. Не обертаючи уваги на багато протиріч, він написав і видав на основі метеорологічних спостережень Кнауера календар погоди для періоду часу з 1701 по 1800 р. Це був так званий столітній календар погоди\nУ своїй основі це був астрологічний календар, але, крім положення світил і їхнього мнимого впливу на людське життя, у ньому були викладені записи Кнауера, видані за пророкування погоди. Але якщо абат Кнауер вів свої метеорологічні записи протягом усього семи років, те Хельвиг випустив свій календар на сто літ\nНе тільки в цьому складалася антинауковість астролого-погодоведческого столітнього календаря. Кнауер проводив свої спостереження у Верхньої Франконии, а столітній календар був виданий для користування на всій території Німеччини. У перекладах він обійшов майже всі країни Європи\nСтолітнім календарем користувалися досить широко, і в деяких випадках прогнози навіть підтверджувалися. І в цьому немає нічого дивного. Якщо сьогодні по цьому прогнозі не виникає хмарність, то вже завтра вона може виникнути. От вам і деяке підтвердження. А якщо прогноз не підтверджується, то через кілька днів про нього забувають, а от підтверджений прогноз надовго залишається в пам'яті людей, що розповідають про це друг другові\nПройшло майже три сторіччя після видання столітнього календаря. Але виникає питання: невже зараз, наприкінці XX в., можуть найтися люди, які повірять, що погода залежить від положення Меркурія або Венери й що вона буде однакової на будь-якій території, навіть у всій Європі й Азії? Імовірно, зустріти такої людини в наші дні дуже й дуже важко.


Дрилі та міксери - купити в інтернет-магазині ТІПТОП | tiptop.ua\nДрилі та міксери в Україні\nКод товару: 702886\nНовинка Дриль Stark ID 500 (120015041)\nКод товару: 834435\nШвидка покупка Дриль Stark ID 500 (120015041)\nНовинка Дриль Stark ID 900 Profi (120090030)\nКод товару: 834436\nШвидка покупка Дриль Stark ID 900 Profi (120090030)\nНовинка Дриль Stark ID 910 Profi (120055030)\nКод товару: 834437\nШвидка покупка Дриль Stark ID 910 Profi (120055030)\nНовинка Дриль Stark HM-1050, дриль-міксер (120060040)\nКод товару: 834438\nШвидка покупка Дриль Stark HM-1050, дриль-міксер (120060040)\nДриль Makita угловой LXT, 10мм (без АКБ и БП) (DDA350Z)\nДриль Verto 50G515\nКод товару: 734006\nШвидка покупка Ударний дриль 500 Вт VERTO з ключовим патроном 13 мм. З функцією свердління, а також свердління з ударом. Потужність 500 Вт дає можливість свердлити ...\nДриль Verto 50G527\nКод товару: 734009\nШвидка покупка Ударний дриль 710 Вт з тримачем ключа 13 мм. Дриль має функцію обертання і обертання з ударом. Потужність 710 Вт дозволяє свердлити отвори діаметром ...\nДриль Verto 50G528\nКод товару: 734010\nШвидка покупка Ударний дриль Verto 50G528 з самозажимним патроном 13 мм, що забезпечує швидке кріплення свердла. З функцією свердління, а також свердління з ударом. ...\nДриль Verto 50G519\nКод товару: 741120\nШвидка покупка Ударний дриль з ключовим патроном 13 мм. Потужність 600 Вт дає можливість свердлити отвори діаметром до 23 мм в деревині, 14 мм в бетоні, а також 10 ...\nДриль Makita ударная 710Вт, 13мм, 2 кг (HP1630)\nКод товару: 740912\nШвидка покупка Ударна дриль Makita HP1630 - це надійний і практичний екземпляр в модельному ряді торгової фірми. Може експлуатуватися в двох робочих режимах звичайн ...\nДриль BOSCH EasyImpact 550+DA (0.603.130.021)\nКод товару: 644902\nШвидка покупка Ще ніколи свердління не було таким легким; завдяки малій вазі, а також компактній і ергономічній конструкції робота з інструментом буде виключно зруч ...\nДриль BOSCH GBM 6 RE (0.601.472.600)\nКод товару: 628851\nШвидка покупка Дриль Bosch GBM 6 RE - професійна мережева дриль з швидкозажимний патроном, одним швидкісним режимом, функцією реверсу і електронним регулюванням чис ...\nКод товару: 708771\nКод товару: 708772\nКод товару: 677661\nШвидка покупка Дриль Makita HP2050H ударна (HP2050H) являє собою оптимальний варіант для домашнього використання, оскільки дозволяє виконувати роботи з використання ...\nДриль BOSCH EasyImpact 500 (0.603.130.003)\nКод товару: 715924\nШвидка покупка Дриль ударна Bosch EasyImpact 500 (0603130003) є чудовим побутовим інструментом, призначеним не тільки для свердління різних металів, деревини і плас ...\nКод товару: 687833\nШвидка покупка Дриль Makita DP4010 - це ідеальний інструмент для проведення будівельних і ремонтних робіт. Завдяки шийці шпинделя, відповідає європейському стандарт ...\nДекілька причин чому варто купити дрилі та міксери в інтернет-магазині ТІПТОП:\nМаксимально низькі ціни на дрилі та міксери в Україні. У нас Ви дійсно можете купити дрилі та міксери дешевше, суттєво заощадивши. Ціна на дрилі та міксери залежить від виробника, моделі, характеристик і навпаки - характеристики залежать від того, скільки коштують дрилі та міксери. Найдешевші дрилі та міксери в інтернет-магазині ТІПТОП починаються від 621 грн. Для постійних покупців діють оптові ціни на дрилі та міксери. На нашій сторінці у Facebook дізнавайтесь про знижки та акції на дрилі та міксери.\nДоставка по Україні. Ми доставляємо дрилі та міксери по всіх містах України: Київ, Львів, Луцьк, Рівне, Чернівці, Хмельницький, Вінниця, Житомир та інших. Ви можете отримати дрилі та міксери у відділенні компанії перевізника або кур'єром по вказаному адресу. Термін доставки зазвичай складає від 1 до 3 днів. Безкоштовна доставка у магазини ТІПТОП у Волочиськ, Івано-Франківськ, Калуш, Коломия, Тернопіль, Стрий з можливістю самовивозу.\nДрилі та міксери в наявності та під замовлення - 75 моделей. Тільки якісні та надійні дрилі та міксери виробників: BLACK&DECKER, Bosch, EINHELL, Fieldmann, Makita, Stanley, TOTAL, Verto та інших, з офіційною гарантією.\nЛегко і зручно вибрати дрилі та міксери Вам допоможуть фільтри, опис, характеристики на нашому сайті. Також Ви можете порівняти дрилі та міксери, переглянути фото, та відгуки покупців або скористатись консультацією наших спеціалістів щоб обрати дрилі та міксери спеціально для Ваших потреб.\nДетальніше про дрилі та міксери в україні


Приборкання норовливих, Одеса - квитки на 15 грудня 2019, 19:00 | Концерт.UA\nПриборкання норовливих в Одесі! Чекаємо вас 2019-12-15 о 19:00 на майданчику Русский театр, Одеса.\nВи можете купити квитки на Приборкання норовливих на Concert.ua онлайн. А також оформити замовлення з доставкою кур'єром або забрати замовлення на фірмових бланках в нашому найближчому квитковому офісі (напередодні події ці способи стають недоступними).\nЦя п'єса не сходить з театральних підмостків вже 400 років! Нестримна Катаріна - справжня жінка: красива, розумна, горда, норовлива. Приборкати таку натуру неможливо - тільки завоювати! А це під силу лише Справжньому чоловікові. Чим закінчиться поєдинок двох сильних особистостей? Непримиренною ворожнечею або пристрасною любов'ю?\nЗапальний музичний спектакль «Приборкання норовливих» - щаслива можливість потрапити в світ пристрастей великого Шекспіра в інтерпретації О. Школьника і Е. Пушкіної.\n5 Подiй Театр в темряві: "13 Глава" Михайло Булгаков 27.02 - 17.03.2020 2 Події За двома зайцями 4.03 - 31.03.2020 22 лютого 18:30, Сб Спляча красуня Одеса, Одеський театр Опери та Балету від 40 грн. Вже не хочу 22 лютого Спляча красуня Одеський театр Опери та Балету Придбати 14 березня 19:00, Сб Чорний квадрат. Шукаю чоловіка на кожен день Одеса, Український театр від 180 грн. Вже не хочу 14 березня Чорний квадрат. Шукаю чоловіка на кожен день Український театр Придбати


Сумісність у сексі | iskysstvoetiketa\nHome Сумісність у сексі\nЩасливі і тривалі відносини неможливі без сексу, але багато людей не збігаються з цього параметру. У цій статті ви зможете знайти інформацію, що стосується сексуальної сумісності.\nСекс є важливою складовою міцних відносин між чоловіком і жінкою, тому важливо, щоб в ліжку люди підходили один одному. Звідси й пішов термін «сумісність в сексі». Більшість пар не звертають на це уваги на ранніх стадіях відносин, оскільки пристрасть ще перебуває на піку, проблеми виникають вже коли проходить певний час.\nСексуальна сумісність пари по темпераментам\nУ психології описано, що у кожної людини свій сексуальний темперамент і важливо, щоб він співпадав у закоханих. Якщо протилежні темпераменти, то існують ризики того, що нормальних і тривалих стосунків встановити не вдасться. Щоб у цьому переконатися, достатньо прочитати коротку характеристику темпераментів:\nВисокий. Люди з таким темпераментом постійно бажають близькості, а також вони мають величезний інтерес до експериментів. Вони рано починають вести статеве життя і часто міняють партнерів.\nСередній. Більшість людей мають такий сексуальний темперамент, і вони мають здатність підлаштовуватися під свого обранця.\nНизький. Для таких людей інтимні відносини знаходяться на останньому місці і тривалі перерви в сексі для них не є критичними. Зазвичай вони вибирають одного партнера на все життя.\nГоворячи про сексуальну сумісність чоловіків і жінок, варто зауважити, що часто про потенціал судять за зовнішнім виглядом людини. Наприклад, вважається, що чоловік є більш темпераментним, якщо у нього невисокий зріст, широкі плечі і вузькі стегна. Серед представниць прекрасної статі, найбільш гарячими в ліжку вважаються мініатюрні дами з пишними формами і широкими стегнами. Дослідження показали, що найкраще для сексуальної сумісності шукати собі партнера ідентичного зростання.\nПро сексуальної сумісності чоловіка і жінки судять по знаках зодіаку партнерів. Вважається, що у кожного знака є свої особливості:\nОвен – люблять бути головним у ліжку і деколи навіть егоїстичними;\nТелець – важливо не тільки фізичне, але й моральне задоволення;\nБлизнюки – більше люблять отримувати, ніж віддавати;\nРак – пристрасні особистості, які хочуть отримати максимум, не думаючи про бажання партнера;\nЛев – є невпевненими сексуальними партнерами, які виявляють свою холодність;\nДіва – люблять романтику і для них важливо отримувати задоволення в сексі;\nВаги – для них важливий якісний секс, причому процес важливіший за результат;\nСкорпіони – найчуттєвіші і пристрасні коханці;\nСтрілець – є винахідливими в інтимній сфері, тому погоджуються на будь-які експерименти;\nКозеріг – в сексі стримані і їм складно довіритися партнеру;\nВодолій – для них важливо володіти партнером, ніж отримувати насолоду;\nРиби – чуттєві партнери, готові повністю віддатися пристрасті.\nЯк завжди бути в гарному настрої?Помідори в томаті на зиму - рецепти\nЯк зупинити випадіння волосся – найкращі засоби від алопеції