20 жовтня 2020 12:43\nУ Кіровоградській області на сторінці Маловисківської районної лікарні опублікували передвиборчу програму кандидата в депутати Кіровоградської обласної ради від «Європейської Солідарності». Також на сторінці обласної філармонії розмістили статтю про очільницю ВО «Батьківщина» – Юлію Тимошенко. А голова обласної ради Олександр Чорноіваненко згадував про партію «Батьківщина» і місцеві вибори під час робочої поїздки до міста Долинська.\nНа сторінці в соцмережах «Комунального некомерційного підприємство «Маловисківська ЦРЛ» опублікували передвиборчу програму кандидата в депутати Кіровоградської обласної ради від «Європейської Солідарності» Костянтина Чурпія. В дописі розміщено 23 завдання, які перед собою ставить кандидат у депутати. Зокрема, «налагодити прозорий комунікативний зв'язок між владою і населенням. Влада має дослухатись до проблем населення і допомогти у їх вирішенні; вирішити питання створення соціальних магазинів для інвалідів, малозабезпечених сімей, ветеранів і людей похилого віку, де були б доступні ціни на продукти харчування» тощо. Наприкінці програми розміщені передвиборчі обіцянки кандидата: «Обіцяю працювати прозоро, відкрито і чесно на користь нашої рідної України. Майбутнє нашого краю ми створимо разом!». Раніше на сторінці публікували інформацію щодо роботи закладу, а також політичну рекламу головного лікаря та кандидата в депутати Костянтина Чурпія.\nНа сторінці Facebook «Кіровоградська Обласна Філармонія/Kirovograd Regional Philharmonik» опублікували допис про роботу колишнього прем’єр-міністра і лідера партії ВО «Батьківщина» Юлії Тимошенко. У дописі директор філармонії Наталія Агапєєва пригадує, як привезли колишню посадовицю до ще невідреставрованиого театру імені Марка Кропивницького. За словами очільниці комунального закладу, саме завдяки Юлії Тимошенко вдалося порушити питання про отримання звання «Національний». Допис проілюстрували світлинами з візиту Юлії Тимошенко на Кіровоградщину. Раніше на сторінці обласної філармонії публікували анонси подій закладу, гастролі груп, привітання членів колективу. Директор Кіровоградської обласної філармонії Наталія Агапєєва балотується в Кіровоградську обласну раду від політичної партії ВО «Батьківщина».\nГолова Кіровоградської обласної ради Олександр Чорноіваненко під час відкриття водогону у місті Долинська закликав підтримати ВО «Батьківщину» на місцевих виборах. «Безумовно за такий короткий термін не можна було все виконати. Тому нам треба ще довіра і час, аби його (водопостачання Долинська – авт.) виконати. Ми показуємо те, що зробили зараз. І безумовно те, що буде робитися протягом наступних п’яти років, якщо ви довірете Вірі Василівні (чинний міський голова Долинська – Віра Тернавська – авт.) та Валерію Михайловичу (Кальченку – авт.) та партії «Батьківщина», – зазначив Чорноіваненко.\nНа сайті Кіровоградської обласної ради зазначено: «реалізовано першу чергу проєкту «Мережі водопостачання вулиць західної частини м. Долинської – будівництво». Довгих п'ять років тривала робота по реалізації проєкту щодо забезпечення питною водою м.Долинська. Тільки завдяки тісній співпраці депутата обласної ради Валерія Кальченка з Долинським міським головою Вірою Тарнавською, за підтримки голови обласної ради Олександра Чорноіваненка, мешканці західної частини міста, а це понад 2200 дворів або майже 5000 тисяч населення отримали можливість підключитися до централізованого водопостачання. Сьогодні відбувся пробний пуск води першої черги. Загальна протяжність мережі складає 34 кілометри. Залучивши кошти ДФРР (Державного фонду регіонального розвитку) та місцевих бюджетів, удалося виконати накази виборців».\nЧинний голова Кіровоградської обласної ради Олександр Чорноіваненко балотується цього року від партії «Батьківщина» в Кіровоградську обласну раду.\n«На Кіровоградщині спостерігачі ОПОРИ вже фіксували розміщення програм кандидатів на сторінках місцевих рад. Використання соціальних мереж комунальних закладів заради розміщення програм кандидатів та світлин політиків ймовірно свідчить про використання адміністративного ресурсу. Наприклад, про співпрацю з Тимошенко на сторінці обласної філармонії згадали саме напередодні місцевих виборів. А чинний голова Кіровоградської обласної ради згадав політичну партію під час робочого візиту в Долинську», – зазначила координаторка спостереження Громадянської мережі ОПОРА за виборами у Кіровоградській області Зоя Лебідь.\nЗгідно з частиною 12 статті 57 Виборчого кодексу України кандидатам на відповідних виборах, які займають посади, у тому числі за сумісництвом, в органах виконавчої влади, органах влади Автономної Республіки Крим та органах місцевого самоврядування, державних, комунальних підприємствах, закладах, установах, організаціях, військових частинах (формуваннях), забороняється залучати для передвиборної агітації або використовувати для будь-якої роботи, пов'язаної з проведенням передвиборної агітації, підлеглих їм осіб, службовий транспорт, зв'язок, устаткування, приміщення, інші об'єкти та ресурси за місцем роботи, а також використовувати службові чи виробничі наради, збори колективу для проведення передвиборної агітації.


Мир переводов :: Чому люди хворіють?\n8 Серп 2015, 16:55\nБагато століть тому люди часто ставили питання про те, звідки беруться хвороби . По моєму, відповідь дуже проста,але, на жаль, багато входять в оману. Чимало лікарів вважають, що хвороби беруться від неправильного харчування, від того, що ви перемерзли, промочили ноги або ж вінною того протяги. Все тому що у вас слабкий імунітет. Але все таки, знаючи чимало саме про хвороби, я дійшла висновку, що вони мало залежать від умов навколишнього середовища, анасправді вони беруться від наших думок, настроїв і побажань.\nНаш організм реагує на кожне зміни в помислах і проявляє це на нашому тілі. Чи не дивно, що ті люди, які постійно посміхаються, багато гуляють, мають хороших друзів і взагалі по життю позитивні - ніколи не хворіють і завжди прекраснпро виглядають. Подивіться на того, хто ходить сумним, і запитайте, як у нього справи. Він вам і відповісти: не дуже, могло бути і краще і т. Д. Головна причина в нас самих. Як ми подумаємо, так воно і буде, не дивлячись на те, що ви для цього робите чи навпаки. Наші думки - це наші двигуни. Примусьте себе мислити позитивно і тоді у вас не буденіколи проблем і завжди будуть обходить вас стороною.\nВсім відомо і це не таємниця, що людина має тіло і душу і, відповідно, у нього гармонійно переплетені як фізична, так і духовна сфери. Але пам'ятайте, що все, що у нас в думках буде відображатися на нашому тілі. Наприклад, якщо ви мовчите постійно і боітесь висловити все, що думаєте, то не дивуйтеся якщо у вас буду проблеми з горлом, або ж ви захворієте на ангіну. Коли ви зліться на всіх оточуючих, то будете вболівати гастритом. Багато людей стримують сльози. Але чи знаєте ви, що це призводить до гаймориту. Для того щоб не хворіти ведіть себе природно і гармонійно. Головне дотримуватисяБожих заповідей і тоді всі хвороби пройдуть або ж ніколи не настануть. Вибачте кривдників, не сердьтеся на них, а живіть своїм життям. Краще сядьте і подумайте, що ви робите не так, чому вами починає володіти гнів, роздратованість.\nНа замітку: не забувайте, що хвороби послані не для того, щоб ви засмучувалися, адля того, щоб ви могли розібратися, в першу чергу, в собі і проаналізувати, що ви зробили або сказали не так. Це не привід для смутку, а для роздумів про ваше життя, про те, як потрібно правильно чинити. Тут головне завдання в тому, щоб знайти те, що втратили і спробувати оновити баланс між фізичною та трансцендентної сферами.\n<< Як швидко вивчити... Курсова на... >>\n07.08.2015 15:39 Чому багато дівчат не відчувають оргазм\n12.05.2016 21:17 Чому з грудей може йти кров?\n07.08.2021 12:24 Кому слід звернутися до психотерапевта?


Нацбанк потурбувався про ефективність платіжної інфраструктури — Мінфін\n30 жовтня 2020, 18:10 Читать на русском\nНацбанк потурбувався про ефективність платіжної інфраструктури\nНаціональний банк розробив методичні рекомендації з управління операційним ризиком і забезпечення зберігання інформації про клієнтів об'єктами платіжної інфраструктури. Про це йдеться в повідомленні НБУ.\nДаний документ було розроблено з метою:\nпідвищення надійності платіжних систем;\nзабезпечення планового рівня функціонування платіжної інфраструктури;\nоперативного виявлення кіберзагроз, кібератак, кіберінцидентів і визначення їх наслідків;\nмінімізації впливу і встановлення часу відновлення щодо здійснення і надання критичних послуг і операцій;\nзабезпечення надійності зберігання інформації про клієнтів і захисту інтересів користувачів.\nЧитайте також: Нацбанк змінив вимоги до реєстрації платіжних систем\nМетодичні рекомендації передбачають ключові принципи діяльності платіжної інфраструктури, серед яких:\nчіткі і прозорі механізми управління;\nрегламентованість процедур, спрямованих на виявлення загроз, зменшення їх впливу і оперативне відновлення діяльності;\nвиявлення, моніторинг й управління ризиками в екосистемі платіжної інфраструктури.\nНаціональний банк рекомендує дотримуватися норм даного документа всім об'єктам платіжної інфраструктури, а також Центральному депозитарію цінних паперів, системам розрахунків у цінних паперах, центральним контрагентам і торговим репозиторіям.\nКому интересно, можете ознакомиться с разработкой НБУ поближе…\nВсего 30 страниц мелким шрифтом на государственном языке…\nМетодичні рекомендації щодо управління операційним ризиком та забезпечення зберігання інформації про клієнтів об’єктами платіжної інфраструктури.


Главная/Ендикринологія/Норма Т3 вільний і глікірованний Hb\nПривіт моїй дочці 3,7 року. Здавали кров на глікірованний Hb і Т3 вільний. Підкажіть норму, наші результати: глікірованний Hb 5,2% Т3 вільний 5,8 пмоль / л.\nЕндокринологи в своїй роботі спираються не тільки на дані опитування та огляду пацієнта. Для вирішення більшості клінічних завдань потрібно лабораторна діагностика. Пацієнтам призначають аналізи на гормони і інші показники.\nОтримані результати необхідно інтерпретувати фахівця. Лікар враховує стать і вік пацієнта, його скарги, супутні захворювання та інші фактори. Тільки на підставі комплексної оцінки приймається рішення, чи відповідає той чи інший показник нормі.\nна практиці для виявлення порушень вуглеводного обміну частіше рекомендують здати глікірованний гемоглобін. Цей аналіз не проводиться дітям до 6 місяців. Особливою підготовки не потрібно.\nГлікозильований гемоглобін — показник, за яким можна оцінити рівень цукру крові в останні 2-4 місяці. Глікірованний гемоглобін в нормі дорівнює 4-6%. Такий рівень виявляють у всіх людей без порушень вуглеводного обміну. Причому норма однакова і для дітей, і для дорослих.\nЧим вище глікірованний гемоглобін, тим більше був рівень цукру крові. Щоб уточнити середньодобові показники глікемії, необхідно додати до гемоглобіну глікірованного 0,8-1,5. Для розрахунку можна використовувати спеціальні таблиці. Таким чином, якщо рівень глікованого гемоглобіну 5%, то середньодобовий цукор в попередні 2-4 місяці був близько 6%.\nДля оцінки роботи щитовидної залози призначають аналізи ТТГ (тиреотропин), Т4 (тироксин) і Т3 (трийодтиронін). ТТГ використовують як скринінг, поєднання ТТГ і Т4 — як стандарт діагностики. Останній з перерахованих гормонів Т3 — найактивніший і найстабільніший. Його треба здавати натще, краще всього в ранкові години (до 11.00).\nТ3 досліджують для виявлення ізольованого Т3-тиреотоксикозу і для непрямого підтвердження дефіциту йоду в їжі. Ендокринологи враховують і саме значення Т3, і його співвідношення з Т4.\nУ більшості лабораторій нормальними вважають кордону для аналізу на Т3 вільний від 2,3 до 6,3 пмоль / л. Для дітей після року ці показники також вважають фізіологічними. Хоча варто мати на увазі, що від 1 року до 5 років рівень Т3 у дитини може бути декілька вище (на 10-20%). Такі результати вважають нормою при хорошому рівні ТТГ.


Українці в Криму (XV − початок XX ст.) | ГОВОРИ!\nПерегляди: 2 438\nБезконтрольне господарювання залишків російської партійно-мафійної структури, яке здійснюється сьогодні в Криму, шовіністичне переслідування неросійського населення Криму змусили мене заглибитися у дослідження проблеми історії українського населення Криму.\nКампанія наклепів, яка особливо посилилася протягом останніх років, слугує меті довести, що українці, в основному, з’явилися в Криму, нібито, лише після 1954 р. Все це поєднується з темами про ущемлення прав «исконных жителей Крыма» (під цією формулою розуміють, як не дивно, росіян). Анексії Кримського півострова передували цілеспрямовані інформаційні кампанії. Вони були зосереждені навколо маревних розповідей про нечувані утиски українського населення Криму, нібито позбавленого в Українській державі права на освіту рідною мовою тощо.\nУкраїнський Крим у працях історика Ярослава Дашкевича\nЯрослав Дашкевич побудував своє дослідження, що складається з кількох частин, відповідно до періодів історії Криму та до правного (чи безправного) статусу українського населення півострова протягом принаймні половини тисячоліття. Як змушений був підкреслити історик, у силу тих обставин, в яких протягом сімдесяти років перебувала українська так звана радянська історична і етнографічна наука, коли на етнічну історію українців взагалі, а поза межами УРСР зокрема (бо Крим до 1954 р. справді був поза межами УРСР) було накладене формальне і фактичне табу, історія українського населення Криму не досліджувалася.\nСпроба Я. Дашкевича звести хоча б частину фактичних відомостей про українців Криму докупи, здається, була першою в українській науці. Але сам дослідник говорив про це не з гордістю, а навпаки – з мукою. Втрачено було багато дорогоцінного часу, який надолужити не так просто:\n«Я цілком свідомий того, що в моїй інформації, яка має попередній характер, багато прогалин та неточностей, які в майбутньому треба буде доповнювати і виправляти, маю надію, не лише мені, але й тим молодим дослідникам, які систематично вивчатимуть етнічну історію українців Криму в її далекому і недалекому минулому».\nСвоє дослідження Я. Дашкевич свідомо розпочав з XV ст.\nІсторія слов’янського населення Криму ІХ-ХІІІ століть\nПроблеми Тмутороканського князівства потребують окремого висвітлення. Історія слов’янського населення Криму хоча б віддавна стала об’єктом дослідження російської офіційної науки – ще з часів загарбання Криму Російською імперією – для того, щоб довести, нібито, історичні права Росії на Таврійський півострів. Багато таких «досліджень» здійснювалося з метою підтасовування фактів історії Криму. Майже символічним проявом цих фальсифікацій стала авантюристична афера. Ще за часів Катерини II – з так званим тмутороканським каменем. Всі ці «дослідження» потребують суворої ревізії з позицій об’єктивної науки, яка б відсіяла полову від здорового зерна. Не будемо торкатися цих проблем, хоча в них є чимало цікавого і таємничого. Хоча б справа так званої Озівської Русі, етнічного складу Тмутороканського князівства та меж його території на Таврійському півострові…\nРоль, яку відігравав Таврійський півострів, починаючи від античних часів – тобто роль своєрідного ключа, економічного, а також політичного, по відношенні до безкрайніх і незвичайно багатих просторів Східної Європи – стала основною причиною того, що півострів ще на межі першого тисячоліття до Різдва Христового та першого тисячоліття після Різдва Христового перестав бути моноетнічною територією. На півострові влада змінювалася часто, зрештою переважно співіснували державні утворення різних етносів. Пізніше нові завоювання усували попередні панівні нації, перетворюючи їх на залежні. Так виникла помітна етнічна мозаїчність Криму, особливо в горах та у його торговельних центрах – факторіях.\nТреба, однак, сказати, що «сто національного» Криму, про який залюбки трубила тодішня компартійна та сучасна пропаганда, ніколи не було у природі. Для економічно активних зон, зон пожвавленого торговельного обміну в цілому світі завжди був характерний поліетнізм як в античні, так і в середньовічні та нові часи. Крим ніколи не був якоюсь винятковою особливістю, як намагаються доводити щедро оплачувані агітатори та, треба шкодувати, люди, які вважають себе істориками. Серед мешканців таврійських торговельних центрів східнослов’янське населення – предки сучасних українців – простежуються, згідно з історичними джерелами, з часів існування Київської держави. Тут слід абстрагуватися від Озівської Русі, етнічний склад якої потребує проведення окремого дослідження.\nМонголо-татарське завоювання півострова застало українське («руське» – за тогочасною етнічною термінологією) населення в багатьох містах. Це населення згадується в тогочасних джерелах – арабських, зокрема. Для дещо пізніших часів – часів ґенуезької колонізації – також у джерелах латинською та італійською мовами.\nКілька прикладів. У італійсько-татарському розмовнику 1330 р., так званому Codex cumanicus, що виник, найімовірніше, в середовищі ґенуезької, Кафи (сучасної Феодосії), помітно впливи української мови. Слово «козак» (саме там воно записане вперше в західноєвропейському письмовому джерелі взагалі) подається не в тюркському, а в українському звуковому оформленні.\nЗгідно з Ібн аль-Асіром, руські купці та багачі, що мешкали в Херсонесі, втекли після битви під Калкою в 1224 р. до Малої Азії. Ібн абд-ез-Захвер, пишучи про 60-і рр. ХІII ст., говорить про місто Крим (Солхат, сучасний Старий Крим), заселене кипчаками, русами і аланами. У статуті Кафи 1316 р. згадується руська церква за мурами міста. При цьому підкреслюється, що вона була зі стародавніх часів.\nІспанський автор Перо Тафур пише у XIV ст. про те, що в Кафі мешкають такі християнські нації, як руси (їх він ставить на перше місце), мінгрели, абазги, черкеси, болгари та вірмени. На морських картах Чорного моря на мисі Тарханкут змальований маяк. Цей маяк звали «Руським» (мапа 1553 р., але відомості явно з попереднього століття). У 1475 р., коли турки здобули Кафу, серед пограбованих і частково проданих у рабство мешканців джерело – так званий тосканський анонім – згадує волохів, поляків, русів, грузинів і черкесів.\nПодібних згадок у письмових джерелах XIII, XIV і XV ст. є близько двадцяти. При загальній бідності описових та інших джерел про Крим цих часів, вони свідчать про те, що майже в кожному більшому міському центрі Криму мешкали українці. Українці мали свої церкви. І, згідно із середньовічною регламентацією, що існувала в містах Заходу і Сходу, вони мали свої окремі дільниці – квартали.\nЗ ґенуезьких часів Криму збереглася в італійських архівах досить багата документація. Значною мірою це протоколи запису торговельних операцій. Серед них нерідко трапляються імена, які можна вважати прізвищами українських купців в Криму. Ці протоколи, які поступово публікують італійські вчені, починаючи з 60-х pp., заслуговують на велику увагу українознавців.\nПринагідно слід зауважити про сумне явище: якщо в Італії досі збереглися в архівах досить значні шари документів з часів ґенуезьких володінь у Криму, то документація наступного – татарського – періоду в історії Криму просто зловмисно знищувалася російськими військами та російською владою. Знищення відбувалося починаючи від середини ХVІІІ ст., коли було, в основному, спалено бахчисарайський ханський архів. І так тривало аж до 40-50-х pp. ХХ століття, коли загинули рештки документів. Відомості про них ми маємо з кінця XIX ст. – 30-х рр. ХХ століття.\nВигадувати фальшиві псевдоісторичні побудови без джерел набагато простіше, ніж об’єктивно використовувати правдиву джерельну базу. Для контракту можна сказати, що в такій нібито відсталій азійській країні, як Туреччина збереглися колосальні архівні матеріали про турецьку південну частину Криму. Серед них можна зробити ще не одне відкриття про українців пізньосередньовічного південного побережжя.\nТатарські напади на міста Криму доґенуезької та ґенуезької епох (з другої половини XIII ст. до 1475 р.) завдавали великих втрат також українським міським колоніям. Однак навіть турецьке панування, що почалося погромами міського населення, в принципі протягом майже двох сторіч не порушило прав українських кварталів міст.\nУ Кафі, наприклад, невеликі дільниці (магаля) зі своєю церквою (бо таким був під час турецького панування принцип поділу міст на національні квартали) зберігалися у XVI – першій половині XVII ст.\nУ 1545 р. тут було: в українській дільниці – 27 дворів, у 1638 р. – 12. Коли у 20-х pp. XVII ст. у Кафі почала працювати місія домініканців, виявилося, що для контактів з місцевими українцями потрібний монах, який знав би їхню мову. Такого ченця домініканці спровадили. Десь у 40-х рр. XVII ст., як здається, вільних українців Кафи (треба думати, що це були купці й ремісники) спіткала катастрофа. Мабуть, їх силою ісламізували і тюркізували. В кожному випадку, згадок про український квартал Кафи від середини XVII ст. і далі поки що не знайдено.\nКрім цих кількісно невеликих українських колоній у торговельних центрах, що складалися з людей цілком вільних, до Криму, починаючи з другої половини XIV ст., а особливо з кінця XV ст., коли Кримське ханство стало васалом турецького султана, напливає чимраз більше і більше українських бранців-невільників.\nЯк відомо, Кримське ханство перетворило напади на українські землі, яких основною метою було захоплення ясиру, на своєрідній промисел. Рацції відбувалися майже щорічно, а деколи – по два-три рази на рік. За неповними і, цілком явно, недокладними підрахунками, протягом XV – першої половини XVII ст. татари (не лише кримські, але й буджацькі та інші степові орди з Північного Причорномор’я), а також турки знищили та вивели з України близько 2-2,5 млн. людей.\nТреба думати, що не менше половини цих людей (решту продавали поза межі Криму) осідало на півострові. Життя українських рабів було дуже тяжким. До них ставилися із жорстокістю, хоча бували періоди, коли їм жилося і трохи краще.\nСмертність серед рабів була дуже високою. Чоловіків брали на роботи у сільське господарство. Вони ставали рабами-слугами у містах (також у мешканців не мусульман, а християн). Жінки ішли до гаремів. Чоловіків часто кастрували. За висловом Михайла Литвина, литовського посла до кримського хана (це 60-і рр. XVI ст.), невільники жили гірше за собак. Рабство тривало різний час – бувало, що й досмертно. Але є відомості про те, що у певний період тривало лише 6 років. Пізніше невільників відпускали на волю, але без права покидати країну.\nВелика кількість невільників-українців спричинила значні зміни в Криму в антропологічному, демографічному, та навіть культурно-релігійному відношеннях.\nКолонії підневільного українського населення Криму\nПеревага українських жінок у гаремах та їх існування у ролі наложниць довели до виникнення великого прошарку мішаного населення – так званих тумів. Дітей-метисів також можна було продавати. Але, так чи інакше, такий процес довів до антропологічних змін, помітних ще донедавна.\nТатари з аристократичних родів, мешканці міст поступово втрачали ознаки монгольської та туранської рас. Чимраз більше вони наближалися до расових типів, характерних для українців. Такі спостереження зробив в кінці XIX – на початку XX ст. А. Кримський. Такі спостереження робив і сам Я. Дашкевич у 50-х рр. минулого століття, перебуваючи в середовищі, де були репресовані кримські татари як з степової, так і з гірської та побережної частин Криму.\nВ етнодемографічному відношенні проживання велетенської кількості українського – хоча й підневільного – населення в Криму довело до того, що в другій половині XVII ст. українці стали основним населенням Криму. Це можна статистично довести відносно Кримського ханства. Це можна припускати відносно турецької частини (кафського еялету) Криму.\nОднак тут слід застерегти всіх від дуже поширеної в наш час помилки, коли Крим у минулому розглядають як одну політичну цілість – Кримське ханство. Насправді, Крим поділявся на дві майже рівнозначні – з точки зору кількості населення – частини: Кримське ханство з столицею в Бахчисараї і портом у Гезлеве, сучасній Євпаторії, та турецьку провінцію-еялет з центром у Кафі. До складу провінції входило ціле південне побережжя півострова з такими містами, як Ак-Яр, тепер Севастополь, Балаклава, Мангуп, Алупка Ялта, Алушта, Судак, Керч, Єні-Кале.\nЗгідно з переписом населення Кримського ханства 1666-1667 рр. (його дані записав у своїх мемуарах турецький мандрівник Евлія Челебі) на 187 тисяч кримських татар і 20 тисяч вільних представників інших національностей (вірмени, греки, євреї, караїми) припадало 920 тисяч невільників – в основному, для даного часу, українців. Іншими словами, близько чотирьох п’ятих населення Кримського ханства були українці. Аналогічним було, мабуть, становище у турецькій частині Криму. Ще іншими словами – в абсолютних числах у другій половині XVII ст. в Криму було більше українців ніж тепер.\nПерші згадки про український Крим\nЗ етнодемографічної точки зору про український Крим можна говорити вже в другій половині XVII ст. Про антропологічні наслідки вже було сказано вище. Були й культурно-ідеологічні. Цей же Евлія Челебі згадує, що в Акмечеті (сучасному Сімферополі) були дервіші, мусульманські ченці. Вони розповідали йому про Марію, матір «пророка козаків» Ісуса. Очевидно, такі розмови мали дуже мало спільного з ортодоксальним ісламом, для якого жінка просто не має душі.\nХоча побоювання революції рабів, здається, існувала в тогочасному кримському суспільстві, до такого вибуху не дійшло. Не доходило не лише тому, що основна маса невільників (крім тих, які пішли шляхом добровільної ісламізації та тюркізації – це робило потурнаків негайно вільними) була дуже сильно пригноблена. Їх часто довго тримали в кайданах. Також для тих, які не відцуралися – в першому поколінні – свого народу і своєї віри шлях повернення в країну або до об’єднання з нею практично майже завжди був зачинений.\nЯк би не підходити до проблеми чотирьох п’ятих українського населення Криму в другій половині XVII ст., очевидними є обмежені можливості репродукції в кримських умовах. Виходячи з етносоціологічної точки зору майже не підлягає сумніву те, що через деякий час українці – колишні невільники, разом з тумами-метисами повинні б утворити якусь окрему етнічну спільноту. Це була б спільнота зі збереженими українськими фізичними та духовними прикметами, з бажанням встановити такі чи інші контакти з своєю батьківщиною-Україною.\nПолітичні обставини були дуже мінливі. Були періоди, як раніше за гетьмана Богдана Хмельницького, а пізніше – за гетьмана Петра Дорошенка, коли стосунки України з Кримом були менш-більш нормальними і коли до сформування такої спільності з вимушених емігрантів та їх нащадків могло дійти.\nОднак короткозора, якщо не просто по-жорстокому тупа і обмежена політика кинула кримських українців, оголошених зрадниками, в обійми ісламізації та тюркізації. В першу чергу, це стосується Запорозької Січі та її деяких керівників. Хоча б, Івана Сірка – довголітнього кошового, постійного здобичника, що організовував грабіжницькі рейди на Крим, в Буджак. І за це, без достатніх підстав, як на сьогодні виявляється, він був проголошений некритичною українською історіографією козацьким лицарем, яким він ніколи не був.\nЛітопис Самійла Величка під 1675 р. розповідає такий епізод. Іван Сірко під час одного з своїх наїздів на Крим вивів з тої невеликої частини, яку він грабував, сім тисяч невільників та колишніх невільників-українців для повернення в Україну. По дорозі на Запоріжжя Сірко влаштував підступну «перевірку» виведених людей. Три тисячі з них (серед них також туми) зголосилося, що вони повернуться в Крим. Бо там вони «міють уже свої осідлиська і господарства і для того там лучше себі желають жити, нежелі в Русі, нічого своего неімущи».\nУ відповідь на таку відверту заяву Сірко наказав спершу їх відпустити, а потім усіх вирізати (Величко С. Летопись событий в Югозападной России в XVII-м веке. – Т. 2. – Київ, 1851. – С. 376-377). Можна собі уявити, який відгомін мав такий «патріотичний вчинок» козацького лицаря в українському середовищі Криму. Опинившись між молотом і ковадлом, українці Криму – ті, яким вдалося стати вільними і здобути «своє осідлиська і господарства», поповнили ряди ісламізованих і тюркізованих. Вони поступово розчинились у панівних – турецькій та кримськотатарській – націях.\nГрубо, але відверто кажучи шанс українізації, хоча б часткової, Криму було ліквідовано одним махом зусиллями самих українців.\nШляхи повернення в Україну відкривалися рідко\nУ XVIII ст. кількість раццій на Україну значно зменшилася. Помітно зменшилася питома вага українських невільників чи колишніх невільників. Шляхи повернення в Україну відкривалися рідко. Становище рабів же ж, навіть звільнених, далі було дуже важким.\nСлова сучасника (Б. Хмелевського) з другої половини XVIII ст.:\n«…старі ходять від хати до хати старцюючи. Часто вмирають по вулицях від голоду. Невільникам часто кажуть женитися. І в цей спосіб шлях до волі їх загороджено, і дітей їх продають або бісурманять» (Chmielewski B. Nowe Ateny albo Akademia wszelakiey scyencyi pełna… – Ч. 4. – Львів, 1765. – C. 427).\nУ зв’язку зі зменшенням кількості рабів та з великим попитом на робочу силу в Криму, вже від середини XVIII ст. там з’являються вільнонаймані українські селяни – як на сезонних роботах, так і на постійно. Часто це були вихідці з так званої Ханської України, тобто Єдисану (території між Дніпром, Бугом та Дністром). Там від середини XVIII ст. чимраз густіше виникали українські села спершу з втікачів з Правобережжя, де панувало жорстоке польське кріпацьке гноблення.\nПостійно до Криму заглядають, вже цілком мирно, січовики із Січей, розташованих на татарській і турецькій територіях – з Олешківської Січі, з Слободзеї. До Криму потрапляли також політичні емігранти з мазепинців та прихильників гетьмана Пилипа Орлика. Останній орієнтувався, без великих, зрештою, досягнень, на турецьких султанів. Зростала кількість українських купців-чумаків, що сезонно навідувалися в Крим з своїми валками.\nЗахоплення Криму Російською імперією\nЗ остаточним захопленням Криму Російською імперією (після ліквідації кримського ханства у 1783 р.) до Криму напливає чимраз більше українського селянства. Це або кріпаки, яких російські землевласники спроваджують в Крим, де поміщики отримували чи купували великі земельні наділи – або втікачі від кріпацтва. Що стосується втікачів, то їм напівлегальним шляхом вдавалося прорватися на Крим і там пустити коріння на землях, залишених кримськими татарами.\nКрим пережив дві велетенські хвилі татарської еміграції до Добруджі та до Туреччини. Першу – в кінці XVIII ст., другу – після Кримської війни (міграція 1860 – 1861 рр.). Того часу різко посилилося переслідування татар, звинувачених російською адміністрацією у зраді на користь Туреччини.\nЩе на початку XIX ст. (у 1802 р.) козаки-українці та поміщицькі селяни – правда, в невеликій, але вже статистично вловимій кількості – були в Акмечеті (тепер Сімферополь), Карасубазарі (Білогірськ), Бахчисараї, Гезлеве (Євпаторії), Кафі (Феодосії), Керчі, Мангупі. Їх поселювали також окремими слободами (Підгородна, Ізюмська, наприклад). Кількість селян – та й українських поміщиків (зокрема з Полтавщини) – різко збільшилися напередодні та після закінчення Кримської війни.\nУ 1856 р. в Крим масово втікають кріпаки-селяни Верхньодніпровського, Катеринославського повітів. Потім – також інших повітів Херсонської, Харківської, Полтавської, Чернігівської, Курської губерній. На дорогах ставили військові застави, що зводили справжні бої (було чимало вбитих) із селянами. Селяни рушали до Криму селами, повними сім’ями, з усім пожитком.\nЦя міграція відбувалася внаслідок поширення чуток, що в Криму, в зруйнованих містах, прописуватимуть також втікачів з України. І хоча основну масу селян-кріпаків завернули додому, частині вдалося прорватися в Крим. У Криму вони, зрештою, могли розраховувати на допомогу земляків, які закріпилися там раніше. Вже у 1855 р. більшість міського населення в Сімферополі були українці. Цей факт з’ясували тогочасні російські автори Корабльов і Сіряков. Вони у 1855 р. видали в Петербурзі путівник «Крым с Севастополем, Балаклавою и другими его городами»).\nМова і традиції\nВідомості прo сімферопольський некрополь XVIII ст., опубліковані на початку XX ст. кримським українським істориком А. Маркевичем, підтверджують ці дані антропонімічним матеріалом. Описуючи севастопольський ринок кінця XIX ст., російський письменник К. Станюкович писав, що мова на ньому «звучала мягким тоном малороссийского акцента» (оповідання «Втеча», події 60-х рр. XIX ст.).\nПодібних спостережень, що свідчать про сильну українську стихію в Криму XIX ст., є багато. Поки що не вдається всі ці відомості підтвердити статистично. Як відомо, російська статистика практично не відрізняла малоросів від великоросів. А в тих нечисленних випадках, коли статистика це робила, дані були явно фальсифіковані.\nВже в кінці XIX ст. з українського кримського середовища почали виходити громадсько-політичні та культурні діячі. Одним з найвидатніших був Іван Липа, що народився в Керчі у 1865 р. Він був письменником, видавцем, політичним діячом, співавтором програми «Братства тарасівців» (1893 р.), яке слушно чи неслушно вважають першою східноукраїнською організацією націоналістичного напряму. Видатного українського історика-кримознавця кінця XIX ст. Арсенія Маркевича вище також було згадано.\nПро організоване українське суспільно-політичне життя в Криму до часів революції 1905-1907 рр., однак, не могло бути мови. Принаймні досі не вдалося знайти переконливих доказів його існування. Утиски царату були надто сильними. В таких умовах український національний рух в Криму, навіть у чисто культурному плані, розвиватися не міг.\nСтановище помітно міняється під час та після революції 1905-1907 рр. Українське суспільно-політичне і культурне життя (правда, далі неофіційне, напівлегальне) концентрується у Сімферополі та Севастополі. У 1905-1906 рр. у Сімферополі виник гурток українських соціалістів-революціонерів. У Севастополі ще до 1905 р. було утворено гурток «Кобзар» на чолі з директором державної жіночої гімназії В’ячеславом Лещенком.\nУ севастопольському гуртку основну роль грали офіцери-українці Чорноморського морського флоту. Флот комплектувався, в основному, з українців. Їх кількість у період між революціями 1905 та 1917 рр. доходила до 75%. Українці Криму отримують власну українську пресу – в сімферопольській газеті «Тавричанин» був постійний окремий відділ «Українцям».\nПеред тим, як перейти до висвітлення питання про український національний рух в Криму 1917-1918 рр., слід коротко зупинитися на місці Криму в українській геополітичній структурі.\nМісце Криму в українській геополітичній структурі\nІнтеграція Криму з Україною почала здійснюватися з моменту ліквідації Кримського ханства. Таврійська область, пізніше губернія, охоплювала до 1917 р. не лише півострів, але і три великі повіти сусідньої Степової України, заселені майже виключно українцями. Для півострова ці повіти відігравали роль сільськогосподарського тилу.\nІнтеграція здійснювалася не лише економічним, але й політично-адміністративним шляхом. В період існування Новоросійського генерал-губернаторства (з 1797 р.) Крим взагалі опинився, так сказати б, в «українському оточенні». До складу генерал-губернаторства увійшли, крім Таврійської, також Херсонська і Катеринославська губернії. В один час (до 1842 р.) ще й Кубань – Область Чорноморського війська. Тому не було нічого дивного в тому, що з моменту утворення Центральної Ради вона розглядала Крим як потенційно складову частину України.\nЗгідно з ухвалами Українського національного конгресу 19 квітня 1917 р. було встановлено норму представництва від Таврії до Центральної Ради – 3 члени. Серед членів Центральної Ради був представник від кримських татар Ю. Дежур Журов. Центральна Рада призначила свого комісара для Таврії у Сімферополі.\nЯк згадує у своїх спогадах Михайло Грушевський, на З’їзд народів колишньої Російської імперії, що проходив у Києві 8-16 вересня 1917 р., «з Криму прибула особливо велика їх (мусульманського Криму. – Я. Д.) делегація, незвичайно горнулась до українського руху і викликала гаряче спочуття українців» (Грушевський М. Спомини. – Київ. – 1989. – №11. – С. 140).\n7 листопада 1917 р, у Києві було утворено Крайовий комітет для охорони революції на Україні. Комітет поширив свою владу на дев’ять губерній, включаючи Таврійську. Цікаво, що до цього комітету, підпорядкованого Центральній Раді, увійшли також представники російських більшовиків, визнаючи, таким чином, підпорядкування Криму Києву.\nВеликі зміни відбувалися у самому Криму\nУ Сімферополі після Лютневої революції відбулися збори української інтелігенції (понад 200 чоловік). На зборах було утворено Сімферопольську українську громаду. Її очолив викладач гімназії Клименко. У складі Залогової (гарнізонної) ради солдатських депутатів було утворено українську секцію для культурно-освітньої роботи. Виник Український військовий клуб ім. гетьмана П. Дорошенка (головою клубу став офіцер Мацько).\n24 травня 1917 р. у Сімферополі відбулося величаве Шевченківське свято. У заходах взяло участь близько 15 тис. осіб, делегації з Феодосії, Севастополя, від Чорноморського флоту. В цей же день з українізованих частин Сімферопольського гарнізону (вони налічували 10 тис. чоловік на 30 тис. всієї залоги) було утворено Перший український сімферопольський полк ім. гетьмана П. Дорошенка. Полк зайняв окрему казарму, вивісивши на ній синьо-жовтий прапор.\nПід час виборів до Сімферопольської міської ради 1917 р. українці висунули своїх кандидатів і провели до складу міської ради трьох радних-українців.\nУ Севастополі після Лютневої революції гурток «Кобзар» вийшов з підпілля. У березні 1917 р. він провів перші збори українських моряків. Почався рух за українізацію Чорноморського флоту. У квітні 1917 р., на других зборах, було утворено Українську чорноморську громаду на чолі з В. Лещенком, про якого вже було сказано.\nУкраїнська чорноморська громада мала свій центр в будинку Уніон-банку на головній вулиці Севастополя. У громаді працювали військова, просвітня, агітаційно-пропагандистська та господарська секції. У них дуже активну участь брали вищі рангом офіцери флоту. До кінця квітня українські корабельні ради або гуртки виникли майже на всіх кораблях флоту, в сухопутних частинах Севастопольської морської фортеці, в частинах морської авіації, У липні 1917 р. першим підняв український прапор міноносець «Завидний».\nПісля проголошення Української народної республіки III універсалом (19 листопада) майже половина кораблів флоту вивісила української прапор. У Севастополі відбувся військовий парад.\n1917 р. починають в Криму виходити українські книжки\nУ Сімферополі виникло українське видавництво «Атос», що видало, між іншим, драматичний твір-комедію В. Товстоноса «Товариш Пролітайло». У Феодосії було надруковано брошуру П. Нечипоренка «Про стародавню Русь». У наступному, 1918 р., в Сімферополі побачили світ «Пісні та вірші» Д. Ткаченка. Українських видань в Криму в цей час було більше.\nВесь український громадсько-політичний, військовий та культурний рух натрапляв на страшну протидію російських шовіністичних кіл та русифікованої верхівки деяких національних меншостей. З іншого боку, він користувався підтримкою кримських татар, білорусів, грузинів. При українській допомозі дійшло до утворення в Сімферополі татарського куреня під командуванням поручика Ібрагімова.\nЯк відомо, в кінці грудня 1917 р. – на початку січня 1918 р. більшовицькі заколотники почали захоплювати територію Криму. Своє панування вони зміцнювали жорстоким терором, який коштував життя десяткам тисяч невинних людей. Жертвами терору стали також українські громадські та культурні діячі.\nХоча Центральна Рада в перші місяці своєї діяльності займала не завжди послідовну позицію, в остаточному результаті вона не відмовилася від цієї території та від Чорноморського флоту. 22 грудня 1917 р. в Києві було утворено Генеральний секретаріат морських справ, перетворений 1 березня 1918 р. на Морське міністерство.\nЩе раніше, 14 січня 1918 р. колишній російський Чорноморський воєнний флот, а також торговельний флот було, проголошено флотами Української народної республіки. У квітні 1918 р. Центральна Рада устами міністра закордонних справ оголосила, що Крим становить частину України.\nВ середині квітня 1918 р. військова кримська група полковника Павла Болбочана (виділена з Запорозького корпусу генерала Натієва) почала наступати на червоний Крим. 20 квітня група прорвала більшовицький фронт на Сиваші. 22 квітня вона зайняла Джанкой. 25 квітня було зайнято Сімферополь, поваливши там владу Раднаркому Кримської радянської республіки і захопивши в полон Штаб оборони республіки. Цього самого дня Гордієнківський кінний полк зайняв Бахчисарай. 29 квітня Чорноморський флот у складі 3 бригад лінійних кораблів, 1 бригади крейсерів, 1 бригади гідрокрейсерів, дивізії міноносців і 22 підводних човнів підняв український прапор.\nПід натиском німців, що почали окупувати Крим, українські війська були змушені вийти з Криму\nГетьманський уряд, незважаючи на свою велику залежність від німецької військової влади, не думав відмовлятися від Криму. В такому дусі діяли представники Української держави в Криму – контр-адмірал Михайло Остроградський-Апостол (травень-червень 1918 р.) та В’ячеслав Ключковський (з червня 1918 р.).\nУ липні 1918 р. в Києві було утворено Комітет Степової України з завданням підготувати інтеграцію Криму. Місцевий кримський уряд, що також опирався на німецьку збройну силу (уряд генерала Сулеймана Сулькевича, білоруського татарина за походженням), проводив різко антиукраїнську політику. Уряд намагався захопити ті три повіти континентальної України, які раніше входили до складу Таврійської губернії.\nПісля митної війни та фактичної блокади, проведених з українського боку, С. Сулькевич змушений був капітулювати. Внаслідок українсько-кримських переговорів у Києві (вересень 1918 р.) було опрацьовано прелімінарний договір про входження Криму до складу Української держави з збереженням внутрішньої автономії, територіальної армії, власної адміністрації, з статс-секретарем для справ Криму в кабінеті міністрів України.\n11 листопада 1918 р. німці передали рештки Чорноморського флоту (1 лінійний корабель, 1 гідрокрейсер, 7 міноносців) Україні. 16 листопада в Криму, за погодженням з українською стороною, було утворено новий уряд на чолі з караїмом Соломоном Кримом.\nДальші події в Україні та Криму зруйнували ті політичні й економічні зв’язки, які починали встановлюватися і зміцнюватися. Вони відбилися трагічно також на становищі українців в Криму.\nНа Крим насувалися нові хвилі білого та червоного терору\nНедаремно ми зупинилися докладніше на подіях 1917-1918 рр. Тут відчутні деякі аналогії з подіями в сучасному Криму. Можливо, вивчення цих подібностей допоможе в боротьбі за рівноправність українського населення Криму, кількість якого досягне незабаром 1 млн. людей.\nТакож давайте спробуємо відповісти, хоча б поверхово, на питання про те, скільки все ж таки могло бути українців у Криму напередодні революцій 1917 р. Про фальсифікаторство російської дореволюційної статистики вже згадувалося. Та фальсифікаторська лінія відносно статистики Криму продовжувалася також у радянський час.\nСлід спробувати застосувати метод ретроспекції, виходячи з даних перепису 1926 р. За офіційними даними цього перепису, в Криму на 714 тис. населення мешкала 301 тис. росіян (42 %), 77 тис. українців (близько 11 %), 179 тис. татар (25%). Відомо, однак, як з Криму, так і з інших регіонів тогочасної РРФСР, що кількість українців та білорусів у 1926 р. на суміжних до України та Білорусії територіях штучно сильно зменшували.\nКорективи, внесені демографічною статистикою, припускають, що в Криму в цей час мешкала приблизно однакова кількість росіян та українців – по 180-200 тис. чоловік (тобто, приблизно по 26 %). Треба думати, що співвідношення національностей Криму недуже змінилося протягом першої Світової війни і так званої громадянської війни. У 1913 р. в Криму мешкало близько 730 тис. осіб. Якщо вважати, що й тоді українців було яких 26%, то загальна їх кількість становила біля 190 тис. Очевидно, що ці підрахунки вимагають перевірки (якщо вона можлива), але мені здасться, що цифри відповідають тогочасним реаліям.\nВисновки про етнічну, а частково – й політичну історію українців Криму дорадянського періоду\nПо-перше, починаючи з періоду існування давньої Київської держави та ще й раніше мешканцями Криму завжди були українці та їх безпосередні предки руси.\nПо-друге, у XVII ст. в Криму склалася така етнодемографічна ситуація, що українців на півострові було у 3-4 рази більше кримських татар і турків. Невміння тогочасної української сторони будувати відносини з Кримом на реалістичних підставах, а також байдужість до долі українців-невільників та колишніх невільників стали основною причиною того, що в Криму ще тоді не сформувалася багаточисельна за складом українська спільнота.\nЦей висновок має цілком актуальне політологічне значення для нашого часу. Непродумане ставлення до російськомовних прошарків українського населення може не лише закрити шлях до їхнього – та їхніх дітей – повернення в лоно української нації, але й перетворити цю етнолінгвістичну групу в байдужу або й ворожу до українства. «Caveant consules ne quid respublika detrimenti capiat» – говорив колись Ціцерон. Тому хай справді «пильнують консули, щоб республіка не зазнала якоїсь шкоди».\nПо-третє, національні переслідування з боку російської адміністрації та шовіністичних кіл російського суспільства в Криму стали причиною денаціоналізації основної маси українського населення Криму. Однак, незважаючи на це національне гноблення, сприятливі обставини революційних років 1917-1918 довели до спалаху національної свідомості і культурного руху серед українців Криму, для придушення якого було застосовано засоби червоного і білого терору.\nІ, врешті, останній висновок: історія українців Криму як важлива і незвичайно актуальна дослідницька проблема потребує поглибленого вивчення у наш час. Такі дослідження можуть допомогти зламати не лише панівні зафальшовані стереотипи, але й зруйнувати ті перешкоди, які стоять сьогодні на шляху українського національного відродження Криму, на шляху, в кінці якого вже справді шануватимуть як права людини, так і права народів та націй. Також української нації в Криму.\nЗа матеріалами статті Я. Дашкевича «Українці в Криму (XV-початок XXст.)», (стр.608-623) із книги «…Учи неложними устами сказати правду»: історична есеїстика. – К.: Темпора, 2011 – 828 с.\n30.06.2020 Олександр Корнійчук\nДовели до инсульта, пытаясь отобрать квартиру: история пострадавшей от секты Матковской и Косамбули ДУО Церква Божої Матері звертається до нас – ми відповідаємо


СБУ запобігла створенню "народної республіки" на території Закарпаття | Україна онлайн\nСБУ запобігла створенню “народної республіки” на території Закарпаття\nСлужба безпеки України викрила групу осіб, яка готувала створення на території Закарпаття чергової так званої «народної республіки» за завданням російських спецслужб. Як повідомляють у відомстві, маріонетки Кремля хотіли створити так звану «Підкарпатську Русь».\nЗа словами прес-секретаря Служби безпеки України, працівники відомства запобігли спробам російської агентури дестабілізувати ситуацію на території Закарпаття.\n«Силовий сценарій передбачав захоплення військових складів, місцевих органів державної влади та інших стратегічних об’єктів групами зловмисників, які повинні були діяти в регіоні під виглядом так званої місцевої самооборони», – прокоментувала ситуацію прес-секретар.\nТакож у Службі безпеки України додали, що в плани диверсантів також входили акції, спрямовані на залякування місцевого населення. За словами прес-секретаря, Служба безпеки викрила і попередила реалізацію злочинних задумів у Харківській, Одеській і навіть Київській областях.


Ціна: 5783 грн\nКондиціонер Leberg LBS-JRD08 серії JORD Ionizer - це абсолютно нова модель 2017, яка поєднує в собі вишуканий дизайн і технічну функціональність.\nЯскраву зовнішність кондиціонера Leberg JORD Ionizer підкреслює декоративна вставка унікального кольору «Gold coffe» ( «золотий кави»). Завдяки цьому стильному елементу кондиціонер помітно відрізняється від пропозицій на ринку. Також, дизайн внутрішнього блоку доповнює прихований LED дисплей з приємним білим індикацією.\nУ серії кондиціонерів Leberg JORD Ionizer багато уваги приділили додаткових функцій. Так завдяки вбудованому іонізатору і пиловим фільтру, кондиціонер буде очищати повітря від вірусів, бактерій, алергенів, пилу та інших забруднювачів.\nТеплообмінники зовнішнього і внутрішнього блоків покриті гидрофильной плівкою, яка перешкоджає корозії. При перепадах струму в електромережі можливо аварійне відключення кондиціонера. Функція авторестарт при повторному запуску кондиціонера будуть збережені всі попередні налаштування користувача.\nТакож в кондиціонері Leberg JORD Ionizer є можливість вибору різних режимів роботи, таких як, наприклад, нічний режим, турбо режим, відключення по таймеру. За допомогою функції Magic Swing користувач може вибрати оптимальний напрямок повітряного потоку.\nЯскравий стильний дизайн з декоративною ставкою кольору «Gold coffe» ( «золота кави»);\nВбудовані іонізатор і пиловий фільтр для очищення повітря;\nПотужність охолодження, кВт 2.09\nПотужність обігріву, кВт 1.85\nІнверторне керування Ні\nПлоща що обслуговується, м2 20


Мова моди: італійський - Мода 2017 - Модний Жіночий Журнал 2017\nМодний Жіночий Журнал ⇒ Мода 2017 ⇒ Мова моди: італійський\nІталія - країна, де і жінки і чоловіки, піклуються про свій зовнішній вигляд. Італійці, як у пісні - «сама досконалість», від прикрас і до взуття. І тому не викликає особливого подиву, що світовою модою, часто, заправляють італійські модельєри. Весь двадцяте століття, як пунктиром, прокреслені іменами відомих модельєрів з Італії. Перелік великих імен знаменитих імен можна почати з Ельзи Скіапареллі, жінки, яка вже в 1934 році відкрила свій модний бутик в Парижі, на площі Вандом. 'Язані чорне плаття, чорне плаття-футляр, візерунок у вигляді омарів ( «риб'ячий хребет») - ось лише небагато, ніж збагатила світову моду Ельза.\nІрен Голіциної, італійському модельєрові з російським корінням, світ зобов'язаний появою шовкових брючних костюмів, які стали називати «palazzo pigiama» (палацова піжама). Послугами Голіциної користувалися всі найстильніші зірки середини двадцятого століття, від греби Гарбо до Одрі Хепберн.\nАрмані, ім'я якого сьогодні поширюється не тільки на одяг, але і різні аксесуари - взуття, парфуми, сонцезахисні окуляри, давно став синонімом розкоші і вишуканості. З 1975 року, коли в Мілані з'явився його модний будинок, його колекції не втомлюються вражати світ. Знаменитий Річард Гір був одягнений до речі від Армані під час зйомок «Американського жиголо». Та й сьогодні голлівудські зірки не залишають своєю увагою творіння цього модного будинку.\nСміливі експерименти з шкірою Роберта Каваллі викликали фурор на весь світ. Цей дизайнер моди відомий з сімдесятих років своєю пристрастю до клаптикової техніки, стразів і блискіток. Він придумав спосіб нанесення малюнків на шкіру, чим і користується для створення своїх шедеврів.\nМодний будинок Гуччі починався з прикрас зі шкіри. Сьогодні це світовий бренд, який включає в себе колекції взуття, рукавичок, ременів, сумок. Кожен показ колекцій Гуччі стає сенсацією.\nТворчий дует Д. Дольче і С. Габбана приніс небачений успіх. Їх пристрасть до інновацій, сміливе звернення до широкої колірної гамі, а, головне, їх орієнтація на жінок з різних суспільних верств, дозволили виробам цього будинку завоювати весь світ. Європа, США, Гонконг, Корея - скрізь є бутики цього будинку.\nНе дарма Прада носить сам диявол, як то кажуть, в назві відомого фільму. І, звичайно, не тільки диявол, але і весь світ. Ця марка, відома буквально з перших десятиліть минулого століття, і по сьогоднішній день залишається одним з найвідоміших світових брендів. Витонченість, почуття стилю і елегантність - ось ознаки, властиві виробам цієї марки.\nЙдуть роки, десятиліття, а будинку моди Італії, як і раніше, займають міцні позиції на вершині індустрії моди.\nПопередня Стаття Моделі літніх суконь з льону\nНаступна Стаття В’язані літні спідниці


Дощ, мокрий сніг, ожеледиця: якої погоди чекати волинянам наступного тижня\n14:44, 14 Березня 2021 /\nЗима не відступає: майже увесь наступний тиждень волинян чекає мокрий сніг та ожеледиця. А ще – дощитиме.\nПро це йдеться на сайті Волинського обласного гідрометцентру.\nТак, 15 березня у Луцьку буде хмарно з проясненням. Вночі невеликий дощ з мокрим снігом, вдень без істотних опадів. Вночі та вранці ожеледиця. Вітер північний, 7-12 м/с. Температура вночі 0-2⁰ тепла, вдень 4-6⁰ тепла.\nПо області температура вночі від 3⁰ морозу до 2⁰ тепла, вдень 4-9⁰ тепла.\n16 березня по всій Волині буде хмарно з проясненням. Вночі місцями невеликий сніг, мокрий сніг, вдень мокрий сніг та дощ. Вночі та вранці місцями ожеледиця. Вітер північний 7-12 м/с, вдень місцями пориви 15-20 м/с. Температура вночі від 3⁰ морозу до 2⁰ тепла, вдень 1-6⁰ тепла.\n17 березня також очікується хмарна з проясненнями погода. Мокрий сніг та сніг , вдень подекуди з дощем. Вночі та вранці місцями ожеледиця. Вітер північний, 7-12 м/с, місцями пориви 15-20 м/с. Температура вночі від 3⁰ морозу до 2⁰ тепла, вдень 0-5⁰ тепла.\n18 березня прогнозують невеликий сніг, мокрий сніг. Вітер північно-західний, 7-12 м/с. Температура вночі від 3⁰ морозу до 2⁰ тепла, вдень від 1⁰ морозу до 4⁰ тепла.\n19 березня буде мінлива хмарність. Місцями невеликий мокрий сніг та сніг. Вітер північно-західний, 7-12 м/с. Температура вночі 0-5⁰ морозу, вдень від 2⁰ морозу до 3⁰ тепла.\nІталія посилює карантин: закривають школи, магазини і ресторани\nЩо робити, якщо не можете дотримуватися суворого посту: пояснення волинського монаха. ВІДЕО


Пропозиції повинні бути подані особисто або поштою не пізніше 0900 25.03.2019 року до Кіровоградського відокремленого підрозділу Установи «Центр розвитку місцевого самоврядування» за адресою: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 15/7, поштовий індекс 25006 із темою листа, зазначеною на конверті, «Відкритий конкурс на закупівлю послуг перевезень автомобільним транспортом».\nВідкриття пропозицій о 1000 25.03.2019 року.\nПро результати конкурсу буде повідомлено після 1100 25.03.2019 року.\ndodatok_1_do_ogoloshennya.docx 17.33 КБ


Миття посуду без шкоди для довкілля: корисні поради для тернополян – Терен\nальтернатива, губки, екокультура, екологія, здоров’я, колонка, побутова хімія, Терен, Тернопіль, Це цікаво\nСер 08, 2019, 19:18\nПолиці тернопільських магазинів побутової хімії вгинаються від розмаїття засобів для прибирання та миття посуду. Гелі, порошки, рідини, губки, серветки – на колір і смак для кожної господині. Дедалі частіше можна побачити і засоби, на етикетках яких рясніють написи «Еко», «Натуральний склад», «Для миття дитячого посуду». І мимоволі їм віриш, кладеш надцяту пластикову пляшечку з рідиною в корзину, береш упаковку губок і сміливо вирушаєш оплачувати товар.\nПотім використана губка для миття посуду близько 200 років лежатиме на сміттєзвалищі. А синтетичний миючий засіб так і не змиється з тарілки чи горнятка під час миття посуду нашвидкуруч.\nЧи не найбільше зло на кухні – саме ця маленька помічниця з поролону чи мікрофібри, яка кишить хвороботворними бактеріями, якщо її вчасно не замінити. За місяць ви використаєте близько 4 губок. За рік – близько 50. Цифра вражає, не так?\nАналогом кухонної губки може стати люфа. Це – цілком природній матеріал. Люфа чимось схожа на кабачок чи великий огірок, але всередині має сітчасту структуру. Тому засушену люфу дедалі частіше використовують і в побуті, і навіть в догляді за тілом. Вартуватиме така екологічна альтернатива від 15 гривень, прослужить довше, ніж губка, і розкладеться в компості чи навіть на сміттєзвалищі без шкоди для довкілля.\nЩе одна корисна річ на кухні – дерев’яна щітка для миття посуду. Вона довговічна, зручна (зазвичай з подовженою ручкою), виготовлена з дерева та металу, тому після закінчення терміну використання її можна позбутися без екологічного варварства. Її вартість в інтернет-магазинах – від 35 гривень. Майже стільки вартує велика упаковка звичних нам губок.\nМенш поширена альтернатива – натуральна джгутова губка або спонж. Такий джгутик сплетений з шпагату, його можна прати у мильному розчині, а після використання – сміливо закомпостувати. Вартує такий аналог від 20 гривень за штуку. Або можете придбати шпагат та зв’язати таку губку самотужки.\nЩітка-йоржик для миття посуду з кокосових волокон. Ціна в інтернет-магазинах коливається від 55 до 80 гривень.\nДешево і сердито – старий одяг і предмети інтер’єру можуть продовжити свій вік на вашій кухні. Не поспішайте позбуватися порваного простирадла чи рушника з плямою від відбілювача. Розріжте їх на клаптики та використовуйте в якості ганчірки і навіть кухонного рушничка. Так ви не лише зекономите власні кошти, але й виправдаєте ресурси, витрачені на виготовлення та перевезення цих речей.\nУ наступній публікації «Терен» розкаже про народні засоби для миття посуду та чи варто використовувати їх у побуті.\nБільше про екологічні тренди та альтернативи у повсякденні читайте за посиланням.


ЗМІСТ - Що відбувається у лікарні на Полтавщині, де застали п’яного заввідділення\nАльона Ягольник 27 квітня 2021, 11:38\nДепутатська комісія перевірила реанімаційне відділення Лубенської лікарні інтенсивного лікування. Завідувач реанімаційного відділення був п’яним. Наразі там триває службове розслідування.\nРаніше головний лікар Сергій Наталенко повідомив, що завідувач реанімаційного відділення Олександр Ткаченко знаходився на лікарняному із гіпертонічним кризом.\nНачальник управління охорони здоров'я виконавчого комітету Лубенської міської ради Віктор Ківа каже, що Олександр Ткаченко вийшов з лікарняного:\n«Заввідділення вийшов з лікарняного у понеділок, 26 квітня. Він написав пояснювальну записку. Наразі триває службове розслідування. Головного лікаря Сергія Наталенка зобов’язали провести службове розслідування. Ним створена комісія всередині закладу».\nНагадаємо, комісія з питань охорони здоров’я, материнства та дитинства без попередження виїхали у лікарню. Завідувач відділення Олександр Ткаченко запропонував одному із депутатів оглянути відділення. На це погодилася депутатка міської ради Аліна Савка. За її словами її одягли у спецогляд та повели оглядати відділення. Завідувач був без захисного одягу.\nЗа словами Савки, вона зрозуміла, що Ткаченко був у стані алкогольного сп’яніння. Алкотестер показав алкогольне сп’яніння 1,9 проміле. Більше можете дізнатися за посиланням.\nПізніше коли поліція приїхала зафіксувати факт, що лікар п’яний, то головний лікар Сергій Наталенко повідомив поліціянтів, що завідувач тепер сам пацієнт лікарні і його тривожити не можна, бо у нього гіпертонічний криз.\nУ сюжеті ТСН повідомили, що Олександр Ткаченко на лікарняному. Телефонною розмовою з журналісткою служби новин сказав, що наразі почуває себе краще:\n«Поки я на лікарняному я не хочу надавати жодної інформації з цього приводу».


Головна > Продукцiя > Все для утеплення > Стартовий профіль\nСтартова планка 10см 2,5 м\nВиробник: ГаличПрофіль 107.00 грн.\tДетальніше >\nСтартова планка 12см 2,5 м\nВиробник: ГаличПрофіль 164.00 грн.\tДетальніше >\nСтартова планка 5см 2,5 м\nВиробник: ГаличПрофіль 65.00 грн.\tДетальніше >\nСтартова планка 8см 2,5 м\nВиробник: ГаличПрофіль 96.00 грн.\tДетальніше >


Тест на установление родства в городе Двуречная, анализ на родство.\nХарківська Область /\nТест на родство в городе Двуречная\nПослуги ДНК тестування на спорідненність в місті Двуречная, Харьковская область. Безкоштовні генетичні ДНК консультації в місті Двуречная, Харьковская область\nДНК на спорідненність в Двуречная, Харьковская область\nНаша лабораторія є ексклюзивним на території України партнером американської мережи лабораторій Верітас Лаб. Ми виконуємо ДНК аналіз на спорідненність в Двуречная, Харьковская область з можливістю надання експертного висновку, яке може знадобитись для:\nВстановлення спорідненності за допомогою ДНК тесту в Двуречная, Харьковская область не вимагає подорожі до нашого центру. Ви маєте можливість самостійно зібрати генетичний матеріал з внутрішньої поверхні щоки і відправити його нам кур’єром. Результат буде готовий на протязі 10-12 днів і буде відісланий на вашу електронну пошту і звичайною поштою в Двуречная, Харьковская область