На життєвих перехрестях - 6 Липня 2017 - Вісті Балаклійщини - Вісті БАЛАКЛІЙЩИНИ\nГоловна » 2017 » Липень » 6 » На життєвих перехрестях\nЩоб зустрітися з Ніною Георгіївною, я приїхала до сел. Нафтовиків, підійшла до двоповерхівки, в якій вона мешкає, і в вікні першого поверху побачила красиву усміхнену жінку, яка, запитавши, хто я і звідки, не вагаючись, передала мені через відчинене вікно ключ і запросила увійти.\nЗі щирої розміреної розмови з’ясувалося, що 33 роки тому Ніну Георгіївну спіткала велика біда: підступна хвороба майже позбавила її можливості рухатися, на роки «прикувавши» до помешкання. Найкоротшим шляхом до спілкування з людьми стало відчинене вікно її кухні…\n– Ніно Георгіївно, розкажіть, будь ласка, про себе?\n– Мені 75. У далекому 1964 році я закінчила Харківський політехнічний інститут і 24 роки працювала хіміком у нафтогазрозвідці. Є син Дмитро, який раніше займав посаду головного фельдшера району, нині він працює диспетчером станції швидкої допомоги.\n– Мене до глибини душі вразив Ваш вірш-звернення до молоді, сповнений великої любові, тепла. Що підштовхнуло Вас до його написання і взагалі, як зародилася Ваша творчість?\n– Цей вірш я написала спонтанно, але не зі свого життєвого досвіду. Адже мій син завжди поряд зі мною, допомагає мені в усьому, є моєю опорою в житті. А вірші я почала писати дуже давно. Спочатку – для себе, не зберігаючи записів, а в 55 років почала записувати, сьогодні їх близько 600. Пишу про людей, про свій життєвий досвід, по все, що відчуваю серцем, у жодному з них немає вигадки, все правда, якою б гіркою вона не була, це наче сповідь моєї душі. Раніше мої вірші друкувалися в харківському виданні «Гід».\n– Ніно Георгіївно, 23 березня наш район спіткала велика біда: вибухнули склади боєприпасів на арсеналі. Як Ви пережили цю подію?\n– Син відразу відправив мене до Кіровограда, до нашої рідні, яка радо мене зустріла і в якої я прожила певний час. Я вдячна всім, хто рятував нас тоді. 23 березня, коли ми вирушали звідси в напрямку Савинець, на шляху зустрічали рятівників, які вказували безпечну дорогу, діями та добрим словом допомагали нам подолати не тільки небезпечний шлях, а й страх, який ми тоді всі відчували. Я написала вірш-присвяту всім, хто допомагав нам тієї страшної години, хто врятував наше місто від біди.\nПишу про все, что видела кругом:\nПро длинные снаряды под окном,\n(А где они и в комнатах лежали),\nЖильцы от них куда могли бежали.\nУдарная волна дробила окна, крыши,\nИ детский плач, и взрослых были слышны.\nБежали все, спасаясь от волны,\nНам помогали добрые сыны,\nСпасенья путь указывая нам,\nЧтоб наша жизнь не рвалась пополам…\n– Ваша квартира постраждала?\n– Так. Вибуховою хвилею було вибите вікно, на друзки розлетілися міжкімнатні двері. Я дуже вдячна Степану Івановичу (голові Балаклійської районної державної адміністрації Степану Масельському), до якого звернулася за допомогою і він сам проконтролював, щоб мені замінили пошкоджене вікно.\nВзагалі, довкруж мене дуже багато добрих людей. Коли до мене приходять лікарі і запитують, чи потрібна допомога соціальної служби, я говорю, що ні. Навіщо? Адже син з невісткою підтримують мене душевно і допомагають вирішувати побутові проблеми. Є сусіди, які приносять молоко та сир. Коли хтось із них іде до магазину, завжди заглядає до мене і запитує, що купити. Та й я, незважаючи на хворобу, багато чого роблю сама і завжди рада кожному, хто заходить на гостину, щоб просто випити чашечку чаю та поговорити про життя…\nЯк приїду додому,\nПригортає до себе\nМене любая ненька.\n«Як Вам, нене, жилося? –\nЯ її запитаю –\nЩо в житті відбулося?»\nА вже відповідь знаю.\n«Як тебе я побачу,\nМоя рідна дитино,\nНаче в небо злітаю,\nСтає раєм хатина».\nБудь-коли я приїду,\nПо голівці погладить\nІ як Божого Сина\nДо вечері посадить.\nСама сяде напроти,\nВсе любується мною.\nЯ не знаю, що краще\nЯ звертаюсь з проханням\nДо синів і до дочок:\nУ ваш рідний куточок!»


Пункт пропуску "Зайцеве" знову відкритий | Українські Новини\nПункт пропуску "Зайцеве" знову відкритий\n07 червня 2016, вівторок, 16:50 498\n2016-06-07T16:50:00+03:00 Політика 2018-10-15T05:41:57+03:00\nРоботу КПВВ можуть знову призупинити.\nУ Донецькій області відновлено роботу контрольного пункту в'їзду-виїзду "Зайцеве" на лінії розмежування в зоні АТО. Про це повідомили в прес-центрі Держприкордонслужби України.\nРаніше повідомлялося, що контрольний пункт закрили через обстріли зі стрілецької зброї і мінометів з боку незаконних збройних формувань. Одна міна потрапила на територію КПВВ "майорських". Наразі вона знешкоджена.\n"Нагадаємо, що в разі обстрілу терористами і виникнення загроз життю і здоров'ю населення, які перетинають лінію розмежування, робота КПВВ буде припинена", - сказано в повідомленні прикордонної служби.\nБільше новин про: Антитеррористическая операция Донецкая область\nЧерез обстріли закрили КПП "Зайцеве"


Смс привітання сина з днем народження | Поради для дому\nСмс привітання сина з днем народження\nЛюдина – це, в більшості своїй, досить передбачуване створення, «прочитати» ймовірні дії якого вдається іноді навіть частіше, ніж того хотілося б. Особливо, коли мова йде про рідних людей, з якими нам довелося прожити під одним дахом не один рік. Так і з вашим сином. Він напевно знає, чого від вас чекати. Ритуального привітання, яке ви підносили йому з року в рік. Ранковий дзвінок, банальні слова, побиті побажання. Не можна сказати, що це погано. У будь-якому випадку, ви проявляєте жест уваги. Але якщо цей жест буде трішки більш оригінальним, ніж зазвичай, то ваш син обов’язково оцінить його по достоїнству.\nСьогодні ми запропонуємо вам відправити короткі смс привітання сина з днем народження, які приємно здивують і, бути може, навіть застануть зненацька. Просто виберіть будь-який текст повідомлення на Vlio.ru і вбийте його в смс повідомлення. Можете не обмежуватися на одному варіанті. Ніщо не завадить вам відправити відразу кілька гарних побажань. Сьогодні ми стираємо перед вами всякі межі і рамки, надаючи вам абсолютну свободу вибору.\nНаш сайт допоможе вам зробити ваші привітання абсолютною несподіванкою і приємним сюрпризом для вашого сина!\nЯ бажаю, син, здоров’я!\nХай перемоги ходять строєм,\nІ переповнює будинок\nЩастя бурхливим потічком!\nВ душі хай грає веселий мотив,\nІ в житті хай буде суцільний позитив,\nІ щастя прийде, ти відкинь всі сумніви,\nСиночку рідний, золотий, з Днем народження!\n«Рости великий», — бажали в дитинстві.\n«Продовжуй рости над собою».\nОсь ще один рік минув\nМолодий твоєму житті квітучою.\nНехай тобі тільки щастя несе\nКожен день, кожен місяць прийдешній!\nВід батьків прийми вітання,\nЧастинку нашого тепла,\nВірші з днем народження 5 років\nНемає щастя на світі дорожче, ніж діти –\nТак мовив одного разу великий пророк.\nПовір своїй мамі – ти найкращий на світі!\nЗ днем народження тебе, мій любий синку!\nСправи успішно завершувати.\nЗдоров’я, удачі, вірних друзів,\nУспіхів у кар’єрі, величезного щастя.\nУлюблений синок, ніколи не болів!\nНехай в твій день народження все буде чудово!


Корисні поради » Спорт і їжа » Смачна ряжанка - готуємо в домашніх умовах\nМіські жителі, які не так часто відвідують сільську місцевість, іноді навіть не в курсі, що ж таке справжня ряжанка. Купуючи світло-кремовий кисломолочний продукт в магазині, який вже давно втратив первісний смак і консистенцію такого ласощі, ми вже навіть перестали замислюватися над тим, як ряжанка має виглядати по-справжньому.\nА адже раніше таке блюдо готували практично в кожній родині, а наминали так, що тільки й встигала за щоками виблискувати! Не було особливих рецептів і секретів приготування, але зате ложка, опущена у горщик з ряжанкою, завжди стирчала, як штик! Ви думали ряжанку потрібно пити? Справжню ряжанку потрібно їсти, бажано, ложками.\nСмачна ряжанка в домашніх умовах - справа нехитра, з ним впоратися будь-яка починаюча господиня, але все-таки кілька секретів та хитростей потрібно знати, щоб результат вийшов вражаючим.\nДля тих, хто раптом не в курсі, ряжанка - це кисломолочний продукт, який виходить шляхом сквашування топленого молока, цим він, до речі, принципово відрізняється від кисляку, де квасять свіже молоко.\nРяжанка - це не просто смачні ласощі, це ще і дуже корисний продукт, який містить всі ті ж корисні речовини, що і свіже молоко, ось тільки вони засвоюються набагато краще.\nНаприклад, білок з ряжанки засвоюється в два рази швидше, а молочна кислота непогано збуджує апетит, а також сприятливо впливає на роботу харчового і кишкового тракту.\nЩо і говорити, магазинна ряжанка - це легка пародія на даний домашнє ласощі, де розрізняється не тільки смак, але і корисність: в магазинній версії, найчастіше, використовуються харчові і штучні добавки, які не те, що не несуть ніякої користі, вони ще й можуть завдати серйозної шкоди організму!\nТому, якщо ви хочете порадувати свою сім'ю смачною і неймовірно корисним ласощами, то краще приготувати його своїми руками, а, як це зробити, ми вам зараз розповімо.\nПерше, що нам знадобиться для приготування даного страви, це, природного, молоко . Найкращий варіант - це домашнє справжнє молоко, яке кілька годин тому зібрали з-під корови.\nТаке сільське молоко зазвичай привозять до міста в бочках, продають в бутлях, довго воно не зберігається, а, отже, ви можете бути впевнені в його якості.\nМікробів боятися не варто, в процесі приготування воно кілька годин буде нудитися під високою температурою, так що саме ряжанка, по праву може вважатися самим чистим кисломолочним продуктом, позбавленим сторонніх бактерій і мікроорганізмів. Саме з допомогою такого молока можна домогтися справжнього смаку ряжанки.\nНі, звичайно, можна використовувати і магазинне молоко, з нього теж може вийти цілком непогана ряжанка, але, в такому разі, уважно читайте склад і звертайте увагу на строк придатності: чим він довший, тим продукт все більше напханий консервантами.\nНаступний важливий момент - це закваска, адже саме з її допомогою буде здійснюватися процес скисання. Зі сметаною справи йдуть так само, як і з молоком: якщо є можливість купити домашню, то це ідеально. Якщо все-таки магазинна - теж варіант, але знову стежимо за терміном придатності. Щоб закваска точно впоралася зі своїм завданням, краще всього вибирати сметанку свіжу, яка знаходиться в самому початку зазначеного терміну придатності.\nОстаннє, що вам знадобиться - це спеціальна посудина, в якій буде готуватися ваша ряжанка. Якщо слідувати всім традиційним правилам, то потрібно підшукати керамічний горщик, який, на батьківщині самої ряжанки, Україні, називають «глечик».\nМолоко в такому низькому горщику нудитися при високій температурі кілька годин, поки не набуває ніжно-рожевий або кремовий колір, а також характерну темну скоринку на поверхні. Зазвичай такий процес здійснюється в духовці, але, по правді кажучи, існують і інші варіанти приготування такої страви.\nРецепт домашньої ряжанки\nТехнологія приготування даного ласощі гранично проста, тому не повинна викликати якихось особливих труднощів, головне-це увага і терпіння, а також свіжі та хороші продукти. Щоб приготувати ряжанку, вам знадобиться:\n2 л свіжого молока;\n5 ст. ложок жирної сметани.\nЩоб зробити смачну ряжанку з свіжого молока, вам, спочатку, доведеться перетворити його в пряжене, для чого знадобиться керамічний горщик.\nЯкщо такого не знайшлося, підійде будь-яка емальована каструля, краще та, яку не шкода буде потім відправити в духовку. Переливаємо в неї молоко і відправляємо на піч, де його потрібно довести до кипіння. У цей час не забуваємо розігріти духовку, достатньо мінімальної температури, близько 150°.\nКоли молоко закипіло, знімаємо його з плити і відправляємо в добре розігріту духовку, де перші 15 хвилин необхідно простежити, щоб воно не втекло. Після цього спокійно закриваємо дверцята духовки і на 2-3 години залишаємо його нудитися, періодично не забуваємо на нього поглядати.\nПо закінченню часу виймаємо каструлю, всередині якої можна побачити, що утворилася, рум'яну скоринку, під якою і ховається ароматне топлене молоко. По суті, це вже готовий смачний продукт, але ми підемо далі.\nОбов'язково дочекаємося, поки пряжене молоко охолоне й стане трохи теплим, і тільки після цього, можна додавати сметану для закваски.\nСправа в тому, що в гарячому молоці всі кисломолочні бактерії загинуть, а вони нам дуже потрібні для сквашування! Так що обов'язково чекаємо.\nПісля того, як сметана відправлена в молоко, її потрібно добре розмішати, головне, акуратно, щоб не пошкодити красиву скоринку, для цього можна злегка відсунути її рум'яний кінчик. Щоб заважати було зручніше, її можна взагалі зняти, правда, процес цей не простий, новачкам може бути не під силу.\nСкоринку відкладаємо на плоску тарілку, яку попередньо заливаємо невеликою кількістю молока, щоб вона не прилипла до поверхні. Сметану ретельно розмішуємо, скоринку кладемо назад на поверхню молока, а потім ставимо каструлю в тепле місце, наприклад, біля батареї або біля плити.\nНа процес скошування зазвичай відводиться 8-12 годин, все залежить від температури приміщення. А взагалі, потрібно смитися по її зовнішньому вигляді: вона вважається готової тоді, коли стане легко відходити від стінок, якщо каструльку злегка нахилити. Після цього вважається, що ряжанка готова і її можна прибрати в холодильник.\nЗамість плитки і керамічного горщика можна використовувати більш сучасні методи, наприклад, приготування ряжанки в мультиварці. Але швидко приготувати ласощі не вийде і тут: молоко спочатку нудитися в мультиварці близько 6 годин на режимі «Гасіння», а вже тільки після цього пряжене молоко відправляється в тепле місце, щоб скиснути і порадувати вас через 6-10 годин смачною ряжанкою.


У Кабміну три варіанти підвищення тарифу на електроенергію\nГоловна / Новини ЖКГ / Тарифи ЖКГ / У Кабміну три варіанти підвищення тарифу на електроенергію\n26 Квітня 2021 p. 18:25\nТариф на електроенергію для населення будуть підвищувати. Це процес неминучий\nТариф на електроенергію для населення будуть підвищувати. Це процес неминучий. 30 квітня виповнюється період, протягом якого в Україні діяла заборона на підвищення тарифу на електроенергію для побутових споживачів. Його можуть продовжити ще на місяць. Однак влада ще не визначилася, який сценарій підвищення вибрати: м'який, помірний або жорсткий.\nНа сьогодні тариф на електроенергію для населення вдвічі нижче тарифів для підприємств. Через те, що виробники електроенергії регулярно недоотримують гроші за свої послуги, їх галузь зазнає збитків. А це загрожує дуже серйозними проблемами для енергетичної незалежності країни.\nЯкі є сценарії підвищення тарифу на електроенергію\nПерший сценарій - найкращий для споживачів. Кабмін залишить з 1 травня тариф на електроенергію на рівні 1,68 гривні за КВт * год. Причому такий тариф буде залишатися до кінця 2021 року. І лише потім його почнуть підвищувати. Це дозволить побутовим споживачам трохи зібратися з силами, щоб прийняти неминуче підвищення без стресів.\nДругий сценарій - помірний. Цей сценарій передбачає, що підвищення тарифу на електроенергію буде вже в цьому році. Причому підвищуватися він буде двічі: з 1 травня і з 1 вересня. Обидва рази - на 15%. Це дозволить за підсумками 2021 року підвищити тариф на електроенергію більш ніж на 30% в порівнянні з тим, який у нас є зараз. Таким чином, з 1 вересня він може досягти 2,22 гривні.


Промова єпископа НЄЛЦУ для на синоді ЄЛЦ Баварії (відео) — Німецька Євангелічно-Лютеранська Церква України\nГоловна » Новини » Промова єпископа НЄЛЦУ для на синоді ЄЛЦ Баварії (відео)\nДорогі брати і сестри у Христі! Я щиро хочу привітати вас з України, з міста Харкова. Також щиро дякуємо за можливість розповісти про ситуацію в нашій країні.\nДля того щоб розповісти про ти руйнування, смерть, насилля, як жити під обстрілами та окупацією, нам напевно потрібно було б багато часу, але Вам про це відомо. Частина наших парафіян вже евакуювалася в основному до Німеччини чи Польщі. Частина – на Західній Україні, але більшість залишилася там, де вони проживали до початку війни. Потрібно також зрозуміти, що навіть якщо ідуть бойові дії, то не всі люди зможуть виїхати.\nМи намагаємося в цей час допомагати не лиши нашим парафіянам, але й іншим людям. Ми розуміємо обмеженість наших ресурсів, особливо людських ресурсів на місцях і працюємо безпосередньо з людьми, яких ми знаємо, без посередників. Також, працюючи з іншими церквами ми постійно наголошуємо, що ми не можемо замінити державу чи місто в їх праці, яку вони достатньо добре виконують.\nТому ми не практикуємо масового роздавання допомоги для великої кількості людей. В деяких місцях це навіть небезпечно, бо створює смертельну небезпеку під час обстрілів. В деяких місцях ми вже бачимо як допомога шкодить, тому що частина людей не потребує так багато, як отримує.\nДопомога, яку потребуватиме як наша Церква, так і насамперед український народ, це довготривала допомога. І ми бачимо, що люди її потребуватимуть навіть не зараз, а трохи згодом. Особливо, коли почнуть повертатися ті, в кого знищені будинки і квартири.\nТому якщо ми можемо надати пораду, то з перспективи якісь фінансування дияконічних проектів, радимо краще надавати адресну допомогу, мікропроекти, аніж вкладати в щось глобальне. Тому що, на жаль, серед багатьох людей, які щиро допомагають як поза Україною, так і в Україні, є також і ті, хто намагається заробити щось для себе, або зробити собі піар.\nТак само з нашої української перспективи, особливо в світлі останніх політичних подій ми не бачимо потреби, щоб лютеранські церкви передавали допомогу в Червоний Хрест. Це також пов’язано з тим, що Міжнародний комітет Червоного Хреста зустрічається з російською стороною, не зважаючи на все, і намагається ігнорувати потреби українців.\nМи вдячні нашім лютеранським братам і сестрам, і вам зокрема, за всі політичні заяви на підтримку України і нашої Церкви. Хочу подякувати Міхаелю Мартіну за гарні і виважені слова на рахунок цієї історичної перспективи. Дякую також Спільноті Протестантських Церков Європи, яка написала таку гарну і ясну заяву.\nАле, на жаль, ще багато лютеранських Церков в Європі і в світі ще не мають таких ясних заяв і не говорять про те, що Росія напала на Україну. Тому дуже важливо і далі про це говорити. Так само важливо зрозуміти, принаймні з нашої української перспективи, що винуватий в цьому нападі не лише один Путін. Бо є конкретні росіяни, які бажають нам смерті. Є конкретні російські пілоти, які зкидують бомби на Харків, в якому ми знаходимося. Є конкретні російські солдати, які ґвалтують українських жінок. І є конкретні люди, які грабують і вивозять речі з України. І це не один Путін\nНа жаль, лютерани на Сході в більшості мовчать, і не лише в Росії. Деякі підтримують нас тихо. Натомість є такі, хто досить агресивно говорять про те, що це «Священна війна» проти нас і що ми маємо пережити цю «денацифікацію» російськими військами. І також є люди, які на початку війни нам бажали швидше здатися, або в процесі війни говорили, що не все так однозначно, і ми не маємо довіряти тим, що бачимо на свої очі. І також вони просили нас не писати «незручні» слова в Інтернеті про війну в Україні. Про війну, яку розпочала Росія, але в якій повноцінну участь бере й Білорусь. І це я говорю про людей, які є частиною лютеранської спільноти.\nРосійська пропаганда має велику силу не лише в Росії, алей на теренах колишніх радянських республік. Вона також має вплив в Німеччині і інших європейських державах. Прикладом того є, те що вже під час війни ми мали декілька повідомлень, що деякі західні церкви та міжнародні міжцерковні організації намагалися організувати молитву за Україну без українських представників.\nНапевно нам також важливо почути від німецьких церков і ЄЛЦ Баварії: чи вони підтримуватимуть тих лютеран, які підтримують війну в Україні? Чи буде продовжуватись співпраця з Російською православною Церквою, яка займає однозначну мілітаристську позицію? Для нас важливо, щоб європейські лютерани називали речі своїми іменами і не приховували правду за дипломатичними формулюваннями. На жаль Всесвітня Рада Церков не сказала нічого конкретного.\nЯ хотів би ще раз подякувати за вашу підтримку. За ваші молитви і за вашу гостинність по відношенню до всіх біженців з України. Розраховуємо на вашу мудрість щодо співпраці з організаціями в Україні. І сподіваємося на ваш голос підтримки в Німеччині.


Не шукайте у Києві - народний депутат сам приїде до вас / Новини Полтави / Телеканал «Місто»\nНе шукайте у Києві - народний депутат сам приїде до вас\nЦього тижня у Полтаві розпочала роботу приймальня Наталії Веселової. Відкрили її на базі «Центру громадського моніторингу «Погляд». І народна обраниця вже провела перший прийом громадян. Він виявився досить плідним, бо поспілкуватися вдалося з близько тридцятьма полтавцями із актуальних проблем і таких, що не можуть вирішити десятиліттями.\nІгор Михайлович - полтавець, військовий пенсіонер. Говорить: з 1 січня ніби-то мали б зробити перерахунок пенсій таким, як він. Але цього не відбулося. Чоловіка хвилює напруга, що зростає у суспільстві через це.\nІгор Матвієнко, військовий пенсіонер\n- Виходить так, що полковник української армії, який звільнився в 90-х роках, менше отримує пенсії, ніж той прапорщик, наприклад, який звільнився у 2016 році. Оцей дисбаланс у пенсіях до добра не призводить.\nСам Ігор Матвієнко розповідає: для нього це болюча тема, адже він пішов зі служби у 2006 році. Останній раз його пенсію перераховували рік по тому. На цім справа і зупинилась. Поділитися своїми переживаннями та баченням, як можна вирішити проблему, прийшов на прийом до народного депутата України Наталії Веселової. Військового пенсіонера вислухали, порадили, як правильно оформити звернення до профільного комітету Верховної Ради, аби там теж зважили на проблему.\n- Я маю надію, що це питання доведуть у своєму профільному комітеті. І воно буде вирішено. Я маю таку надію, навіть і впевненість у тому.\nЦе перший прийом громадян у Полтаві, що його здійснює депутат Верховної Ради Наталія Веселова. Така велика кількість військових пенсіонерів, які прийшли на прийом, вразила представницю комітету соціальної політики.\n- Проблема вирішується не комітетом соціальної політики, а Міністерством соцполітики, яке, на жаль, у нас бездіє. Тому все, що я змогла пообіцяти людям: наступного тижня під час засідання комітету ще раз наголосити Міністру соціальної політики про те, що люди по всій Україні, всі військові пенсіонери вимагають одного і того ж: справедливого механізму призначення пенсій.\nІ це важливо не тільки для тих, хто вже на пенсії, вважає Наталія Веселова, а й для мотивації тих, хто служить зараз.\nПриймальня народного депутата лише починає роботу. Розташована в офісі «Центру громадського моніторингу «Погляд», що відкрився наприкінці 2017 року. Але бажаючих поспілкуватися з народною обраницею - вже чимало. Та і проблем у полтавців назбиралось також багато.\nНаталію Супруненко цікавить питання реформування системи психічного здоров'я в Україні. Тим паче, у період війни, коли постраждалих громадян навіть на мирній території стає все більше.\nНаталія Супруненко, керівник психологічної служби Полт.обл. психіатричної лікарні\n- Для того, щоб розширювати перелік психосоціальних послуг, потрібне допоміжне фінансування. І це не тільки. Потрібна інформаційна підтримка, підтримка пошуку благодійних фондів, міжнародних, які зацікавлені у реформуванні.\n- Буду намагатись допомогти. Я не говорю, що вирішу все за один момент. Це, звичайно, залежить не лише від мене. Але те, що стосується мене, моєї роботи - зроблю все залежне, щоб проблеми були вирішені.\nПопри надзвичайно завантажений графік, народний депутат пообіцяла хоча б раз на місяць приїздити до полтавців, аби вислухати їх та підтримати.\n12 січня 2018, 17:06 286


Наскоком не вийде, треба гуртуватися - № 025 (22044) субота 30 березня 2019 року - Одеська обласна газета «Чорноморські новини»\nНаскоком не вийде, треба гуртуватися\nРосійськомовний блогер Юрій Романенко, якого Остап Дроздов колись вигнав з програми «Прямим текстом» за небажання говорити українською, потім виправдовувався: «В Украине полно людей, вся вина которых в том, что с ними мама говорила на русском языке. Он у них не русский — он у них родной. Как у меня, например. Я с удовольствием желал бы, чтобы у меня родной язык был французский, или латынь, или суахили, или тот же украинский. В первую очередь, может быть, украинский. Но у меня русский. И я прекрасно понимаю: как я не учу украинский, как его не использую (а я сильно спрогрессировал с того момента, когда начал говорить на нем), никогда не буду владеть им так, как владею русским…».\nЗ цього приводу в соцмережах розгорілася дискусія (імен не називаю, лише суть сказаного), організатором якої мимоволі став україномовний одесит. Він категорично заявив:\n«Розірвати зв’язок з «русским миром» можуть практично всі (крім людей похилого віку, але певні винятки трапляються навіть серед них), хто цього прагне!».\nВідразу підключився херсонець: «За моїми спостереженнями — за собою, друзями, знайомими — розірвати з «руськім міром» у тій чи іншій мірі, а не повністю, спроможні лише ті, хто в дитинстві мав можливість хоч на один рік зануритися повністю в український світ…».\nПотім слово взяла киянка:\n«Я російськомовна з народження, бабуся у мене — удмуртка. Мама народилася на Сахаліні. Виросла я в Казахстані, потім — російська школа у Монголії, факультет російської філології... У нас в інституті було кілька пар практикуму української мови, то вся моя група завмирала, коли я читала українські тексти — просто, щоб пореготати. У мене був такий м-а-А-сковскій акцент! Коли ж переходила на українську, з мене сміялися мої діти. Та вже п’ять років поспіль я спілкуюся винятково українською. Скрізь, включно з Кримом, де маю будинок, тому змушена туди пері-одично навідуватися. Брехня, що людина не може вивчити української мови в Україні!».\nДискусію продовжив запорожець: «Десь у 2012 році в одній із запорізьких спільнот я прокоментував (українською) вже й не згадаю що… Тоді мені в приват написав пацан: мовляв, при всьому бажанні нема з ким розмовляти українською… Відтоді ми почали листуватися. До того ж, інтереси наші збігалися — було про що говорити. Хлопчина соромився своєї мови страшенно… Але поступово він ріс у мовному сенсі! Звісно, підключення до справи ось таких проукраїнських «одиниць» — це не панацея. Бо таких небагато… Але якщо бачите бажання людини перейти на українську, то не проходьте байдуже повз неї, підтримайте її! У містах Півдня та Сходу це катастрофа, конче необхідно формувати україномовне середовище, де люди зможуть запросто поговорити на будь-які теми українською. І головне, щоб це було не «вишиватно», а модерно. Щоб не скидалося на сектантство… Люди повинні бачити, що україномовний також може ходити в кросівках з гаджетом у руках...».\nОдесит, який спровокував дискусію, підтримав запорожця: «Так, абсолютно з вами згоден! Щоправда, поки що ситуація несприятлива. Боюся, що це боротьба на десятиліття... Ось такі люди, як описаний вами хлопець, особливо цінні! Але дуже важливо зробити так, щоб у них не відпало бажання українізуватися. Щоб не було страху виділятися із загальної маси. Це складно, бо є відчуття самотності, а воно, як правило, породжує сильний дискомфорт. З одного боку, я розумію, що опорою є люди, які, незважаючи на обставини, твердо стоять на своєму, а з іншого, чесно кажучи… Особисто мені такою опорою бути абсолютно не хочеться. Я знаю аж забагато прикладів булінгу через українську мову, знаю, що таке бути принциповою людиною і відмовлятися від вигідних пропозицій, які вимагають повної російськомовності. Що таке регулярно вислуховувати від оточуючих щось на зразок «не майся дурью, отложи свои странные ценности». Я особисто дедалі частіше подумую про спокійне життя і нормальну реалізацію в сприятливішому середовищі...».\nХерсонець: «Ви маєте на увазі переїзд? Бо в Одесі сприятливе середовище — це щось зі сфери фантастики».\nОдесит: «Відтоді, як у нас народився син, ця тема стає дедалі гострішою. Я не бачу тут ніякого прийнятного середовища! Свого часу намагався відшукати однодумців, але більше навіть не пробую. Не бачу схожих людей, які прагнули б об’єднуватися навколо спільних цінностей. Схожі, мабуть, є, але всі якось самі по собі... Про об’єднання в сильну спільноту, як на мене, наразі не йдеться. Ми слабенькі, не вміємо кооперуватися з поді-бними до себе. Поки що я бачу, що україномовні діти неминуче змосковщуються, а україномовні батьки найчастіше «забивають» на принципи, або залишаються в ситуації певної відстороненості, з усіма відповідними матеріальними наслідками. А діти завжди обирають російськомовність, бо вона напряму пов’язана з успішністю...».\nХерсонець: «Стосовно внутрі-шньої міграції, я вже писав під одним з ваших постів. Що мовна ідентичність — це добре, але нема впевненості, що завтра «вата» не покличе «русскій мір» або ж не буде реваншу проросі-йських сил… Я особисто знаю людей, які переїхали на Західну Україну саме з вищевказаних міркувань. Люди підсвідомо відчувають загрозу... Це не накручування і не алярмізм, та я часом думаю, що ми повторимо шлях Чехословаччини або не уникнемо югославського сценарію… Особисто я не бажаю ні першого, ні другого. Але інколи здається, що протиріччя між регіонами нашої країни більші, ніж протиріччя між деякими незалежними державами…».\nОсь це, мабуть, найважливіше з вищесказаного. Бо і я поді-бних випадків знаю дуже багато. Спочатку радісне вростання в український світ та певне прогресування в ньому, а потім життя починає «вчити»... І не кожен захоче стояти до кінця, особливо, якщо поряд не така вже й стійка дружина та підростають маленькі діти. Такі «новонавернені» або переїздять на Західну Україну, або ж мріють це зробити найближчим часом. Тому варто обговорювати всі мовні проблеми без надмірного максималізму. Мовляв, заспокойтеся — скоро все нам держава зробить…\nЗробила б уже, якби могла, бо навіть закон 1989 року був непоганим. Але ж ми розуміємо, що «кавалерійська атака» на мовному фронті приречена на поразку. Наївно чекати на нашому владному Олімпі якогось українського Наполеона (Пілсудського, Маннергейма тощо). Якби таке сталося, то вже давно подбали б гуртом і про поправки до Конституції. Неодмінно проголосували б і за третій строк для успішного президента-реформатора, який би і країну робив дедалі багатшою, і мову допомагав відроджувати власним прикладом. «Національно правильний» президент у нас уже був. Віктора Ющенка маю на увазі. Але ж, погодьтеся, на багатьох інших ділянках він програвав. Так що не будемо розраховувати на «щасливий квиток» у майбутнє. Ми вже мали його в 1991 році. Не скористалися. Тепер варто зважати на реалії.\nСтосовно ж згаданої вище дискусії, то ознайомлю з точкою зору ще однієї киянки:\n«…Російськомовний блогер ніби все правильно сказав. А насправді — ні. Знати мову на «ідеальному» рівні нема потреби. Багато хто потрапляє в пастку ілюзії: «Я ніколи не буду ідеально знати українську, тому краще спілкуватимусь російською…». Нема ідеального рівня. Є рівень, потрібний для життєдіяльності. Якщо людину розуміють, коли вона розмовляє українською, то це означає, що вона знає українську. Все, крапка. Кожен з нас знає тисячі слів, що їх не знають інші носії нашої рідної мови. Це сленг, терміни тощо. Це природно. Якщо людина не володіє модними львівськими словами, це не означає що вона не володіє україн-ською. Тут проблема не знання мови, а мотивації. Російськомовний пан побудував правильну конструкцію, скоріш за все, для того, щоб захистити своє крихке «Его» від насмішок російськомовного оточення під час його переходу на українську. Це комплекс меншовартості. У тих же англійців є словосполучення «fluent English». Тобто — ви вмієте швидко розмовляти. Все. І нема жодної проблеми, якщо ви плутаєте перфект та перфект контініус. Вони й самі їх плутають... Якщо доведеться пожити серед носіїв кілька років — припините плутати. Не доведеться — то нащо вам ця навичка, якщо вам нема де її застосовувати?\nЦе ще один популярний комплекс — комплекс радянського відмінника. Треба знати ідеально. А навіщо? А тому що… От треба і все… Це відгомін минулого століття, коли 75% людей не вміли читати, тому грамота автоматично дорівнювала кар’єрі. Зараз інший світ. Знати треба те, що збираєшся застосовувати щоденно. Все інше — не обов’язково. Знаєш — добре. А як не знаєш, то хай йому грець…».\nМожливо, такий підхід полегшив би повернення української мови в Херсон та Одесу? Головне — системно працювати з людьми. А ось чого вже точно не можна допускати, то це запланованих втеч проукраїнських одеситів і херсонців у більш «благополучні» регіони. Так українського сегменту в містах Півдня ми й через п’ятдесят років не створимо. І, за певних умов, нав’язаних нам історичним сусідом, можемо повторити долю Югославії. Та все ж, хочеться вірити, що наші маленькі одеські «криголами» мовного фронту залишаться жити у рідному місті і робитимуть його справді українським. Дбаймо про це разом!


У Гайсині відновлюють військову частину - 0432.ua\nУ Гайсині відновлюють військову частину\nРайонний центр Гайсин, що у Вінницькій області, повертає собі статус військового містечка після розформування тут військової частини. Її відновленням переймалась, за підтримки Міноборони, обласна влада.\nУ директиві Генерального штабу зазначено, що відновити інфраструктуру, створити умови для розташування солдат та офіцерів мають до початку березня 2015 року.\nДоки ремонтуватимуться котельні, районна влада під’єднає військовий об’єкт до тепломережі міста, аби якнайшвидше розпочати внутрішній ремонт приміщень.\nЗа словами голови вінницької ОДА Анатолія Олійника, роботи фінансуватиме Міністерство оборони. Однак місцеві чиновники звернулись до підприємців та благодійників допомогти коштами, матеріалами, робочою силою, аби якнайшвидше військова частина почала функціонувати.\nУ Гайсині вже очікують 250 сімей офіцерів.\nЗа наданою інформацією, на місці розформованої льотної частини має базуватись мотопіхотна. Наразі з весни нинішнього року на все-таки вцілілій базі військової частини проводять підготовку бійців для військових дій в АТО. Найбільш підготовлені нещодавно відбули в рамках ротації на схід країни.


В мережу виклали фото нового позашляховика Maserati - Avtosota\nАвтор Томенко Павло\t Опубліковано Вер 11, 2020\nКомпанія Maserati опублікувала перші офіційні фото свого другого після Levante позашляховика на ім’я Grecale. Прем’єра новинки відбудеться навесні 2021 року.\nКросовер назвали на честь вітру: словом Grecale в деяких середземноморських країнах називають сильний північно-східний повітряний потік, що виникає при певних умовах в районі островів Західного Середземномор’я.\nMaserati Grecale побудують на платформі Giorgio, яку компанія запозичить у Alfa Romeo. На цій архітектурі базуються седан Giulia та кросовер Stelvio. В кузові останнього майбутній кросовер днями був помічений під час випробувань.\nЗбирати новинку будуть на тому ж майданчику, де випускаються вищезгадані моделі Alfa Romeo.\nНаскільки Grecale буде компактніше, ніж Levante, поки достовірно невідомо. Як передає Motor1 з посиланням на джерела в компанії, відрізнятися кросовери будуть не стільки розмірами, скільки іміджем: Grecale планується зробити моделлю, орієнтованою на динаміку і керованість.\nAlfa RomeoMaseratiMaserati GrecaleMaserati Levante\nНезважаючи на кризу, Skoda збільшила продажі на цілих 40%\nNissan презентує спорткар на 400 к.с. та відмовиться від АКПП


НАШІ ГРОШІ – Звичайний непотизм: Вищий госпсуд\n20.02.2017 // 1073 Переглядів\nЛише у 20 з 59 суддів ВГСУ не мають родичів з пов’язаних сферах.\nВолодимир Карабань (донька нотаріус і п’ятеро родичів у столичних судах)\nВладимиренко Світлана В’ячеславівна Чоловік Кабанов Іван Михайлович з 2011 року адвокат, з 2013 по лютий 2015 року року начальник юруправління «БТА банку».\nСестра Олефір (Владимиренко) Катерина В’ячеславівна з 2011 року адвокат у ТОВ «Алерт лойер».\nГрек Борис Миколайович Дружина Грек Анжеліна Василівна з 2008 року була приватним нотаріусом у Києві.\nБрат Грек Михайло Миколайович з 2007 року суддя Ружинського суду Житомирської обл.\nБрат дружини Маляренко Артем Васильович з 2010 року суддя ВССУ – це син колишнього голови Верховного суду Василя Маляренка.\nДроботова Тетяна Борисівна Син Дроботов Сергій Анатолійович з 2010 року був на «різних посадах» в Управлінні держохорони, з 2014 року підполковник, замначслужби Департаменту оперативного забезпечення охорони. У 2009 році він був лейтенантом СБУ і катаючись на моторному човні вбив тітку і поранив чоловіка, які катались у дерев’яному човні, а він в них врізався.\nЧоловік Дроботов Анатолій Іванович був нардепом 3-го скликання, був аграрним міністром Криму у 90-ті роки.\nЖукова Любов Володимирівна Син Жуков Сергій Вікторович з 2005 року адвокат і керівник «Адвокатської компанії «Нексум» (Дніпро).\nДочка Жукова Юлія Вікторівна у 1998-2011 роках була нотаріусом у Дніпрі, потім перебралась нотаріусом у Київ.\nІванова Лариса Броніславівна Син Іванов Антон Володимирович з 2014 року суддя Госпсуду Луганської обл.\nДонька Іванова Лариса Володимирівна з 2008 року приватний нотаріус у Києві.\nКарабань Володимир Якович Дружина Карабань (Євдокименко) Яна Анатоліївна з 2013 року суддя Госпсуду Києва.\nДочка Карабань Ірина Володимирівна з 2007 року нотаріус у Києві.\nКатеринчук Лілія Йосипівна Двоюрідний брат Фрич Віталій Іванович до 2015 року був прокурором Генпрокуратури і викладачем Академії ГПУ. У документі не вказала, що дружина брата Фрич Тетяна Вікторівна є суддею Апеляційного суду м. Києва.\nДвоюрідний брат Фрич Роман Іванович у 2011-2013 роках був приватним нотаріусом у Івано-Франківську.\nКондратова Ірина Дмитрівна Батько Притика Дмитро Микитович у 2007-2012 роках був нардепом від Партії регіонів, до 2006 року був головою Вищого госпсуду.\nЧоловік Кондратов Костянтин Гурійович з 2012 року адвокат.\nКороткевич Олександр Євгенович Брат Короткевич Микола Євгенович з 1997 року суддя Верховного суду.\nПлемінник Короткевич Юрій Миколайович – адвокат, співзасновник Адвокатське об’єднання «Фаворит право».\nМогил Сергій Костянтинович Рідний дядько Ківалов Сергій Васильович був членом Вищої ради юстиції до 2014 року, зараз є нардепом.\nДвоюрідна сестра Ківалова Тетяна Сергіївна до 2015 року була депутатом Одеської міськради, власниця і адвокат у ТОВ «юридична фірма «ТСК».\nНєсвєтова Надія Миколаївна Син Нєсвєтов Вадим Геннадійович керівник в адвокатському обєднанні «Юридична консультація №2 Залізничного району м.Київ».\nНевістка Нєсвєтова Юлія Олександрівна з 2012 року адвокат в адвокатському обєднанні «Юридична консультація №2 Залізничного району м.Київ».\nПалій Валентин Валерійович Мати Палій Валентина Михайлівна з 1997 року була суддею Вищого госпсуду по листопад 2015. Син став суддею ВГСУ у 2012 році.\nПлемінник Прищепа Анатолій Олександрович з 2007 року помічник судді Київського апеляційного госпсуду.\nПогребняк Володимир Яковлевич Двоюрідна сестра Зелінська Таміла Іванівна з 1983 року є нотаріусом в Ізюмі Харківської обл.\nДвоюрідний брат Погребняк Олег Іванович з 1991 року адвокат в Ізюмській юридичній консультації.\nПоляков Борис Мусійович Дружина Полякова Крістіна Вікторівна у 2011-2012 роках була суддею Донецького окружного адмінсуду. З 2012 року суддя Госпсуду Києва.\nДочка Полякова (Ізотова) Олександра Борисівна у 2011-2015 роках була помічницею судді Госпсуду Донецької області, у якому в 90-х роках був суддею її батько.\nРогач Лариса Іванівна Сестра Сегляник Ольга Іванівна з 2011 року працює в канцелярії Госпсуду Закарпатської обл.\nДвоюрідна сестра Рогач Олександра Георгіївна з 2011 року працює у бухгалтерії теруправління Державної судової адміністрації у Закарпатській обл.\nСтуденець Володимир Іванович Дружина Маценко Світлана Олексіївна з 2009 року нотаріус у Броварах Київської обл.\nТеща Маценко Наталія Петрівна з 1996 року суддя Броварського міськрайонного суду.\nТкаченко Ніна Григорівна Дочка Ткаченко Ірина Вікторівна у 2006-2009 роках була помічником судді Верховного суду. З 2009 року суддя Госпсуду Івано-Франківської обл.\nПлемінник Малихін Олександр Андрійович з 2005 року спеціаліст у Вищому госпсуді.


У 1935-1936 році в луцькому караїмському часописі «Karaj Awazy» опублікували кілька текстів з описом життя караїмської громади. Один із них – про сватання у караїмській громаді міста. Подаємо його у перекладі дослідника волинських караїмів Володимира Шабаровського.\nСергій Рудковський – представник міжвоєнної інтелігенції Луцька з середовища караїмської громади. Письменник і видавець, громадський діяч. Заснував луцький караїмський часопис «Сабах» («Ранок»), написав кілька десятків творів, учасник руху за відродження караїмської мови.\nКараїмське сватання у Луцьку. Анімація Олександра Котиса\nУ Старому Луцьку молодь одружувалася за велінням серця, але й домовлялася з батьками. Якщо хлопець знав, що обраниця погодиться вийти за нього заміж, ішов до дівчини додому домовлятися. У такому разі брав 5–6 парубків, своїх найближчих друзів, і одного головного свата, одруженого, тому що не було заведено, щоб головний сват парубкував. За свата брали чоловіка справного, гарного і веселого. Прикрашали коні вишиваними хустками, підклавши їх під сідла, і в добру пору вирушали верхи в дорогу.\nДіставшись до двору нареченої, здіймали шум, щоб почули господарі. Якщо дівчина хотіла вийти заміж за цього хлопця, виходила назустріч із відром, начебто напоїти коней. Це був знак, що сватання буде вдалим. Якщо хлопця не чекали і не хотіли, то замість дівчини назустріч йому виходив, так само з відром у руках, хтось із сім’ї. У такому випадку парубки швидко розверталися і їхали геть. Якщо сватався вдівець, він зі своїми друзями їхав не верхи, а на возі. Але повернімося до хлопця, якого зустрічає дівчина.\nГості злазили з коней і йшли до хати, а дівчина мерщій ховалася, де на думку спадало: в кімнаті, у ванькирі, у хліві або на горищі... Господар дому, посадивши товариство за стіл, починав розмову запитанням: який щасливий випадок привів дорогих гостей до його оселі? Головний сват, вживаючи веселих та дотепних слів, пояснював, що вони приїхали в пошуках, приміром, корони царя Соломона, голуба з Ноєвого ковчега чи золотої рибки з ріки-океану тощо.\nЗнайшовши загублений «товар», парубки з гамором приводили його до кімнати. Глава сім’ї робив робив великі очі, просив пробачити гріх і питав, у чиї руки має повернути «рибку». Сват показував, кому повертати. Всі жартували, що «рибка» хотіла втекти від молодечих «ворожих» рук, а тепер попалася… Після цього між сватом і батьком починалася відверта розмова.\nГлава сім’ї казав, яке придане має дівчина, а головний сват оголошував суму калиму, який дасть молодий за наречену. Після закінчення розмови свати вдаряли по руках і молоді, зробивши те саме, вважалися зарученими. Друзі молодого, вийшовши на двір, на честь такої події починали стріляти з рушниць у повітря.


Ельза Госк похизувалася стрункими ногами на пікантних фото - Новини шоу-бізнесу - Lifestyle 24\n25 березня 2020, 22:37 Читать новость на русском\nЗнаменита шведська модель, "ангел" Victoria's Secret Ельза Госк полюбляє радувати прихильників спокусливими кадрами. На чергових знімках вона продемонструвала струнку та привабливу фігуру.\n31-річна Ельза Госк стала кумиром для мільйонів модниць з різних куточків світу. Всесвітньо відомі бренди прагнуть, щоб вона представляла їхні вбрання на модних показах, а глянці з радістю зображають її на своїх обкладинках. Ельза Госк знає, як виглядати неперевершено у будь-якому образі та завжди зачаровує своїми аутфітами.\nЧитайте також: Ельза Госк засвітила тіло у білизні: пікантне фото\nНа особистій сторінці Ельзи в інстаграмі з'явились чергові пікантні фотографії. Красуня-блондинка продемонструвала довгі та стрункі ніжки. На обох кадрах вона позує у білій футболці з написом No problemo та трусах білого кольору. Таке відверте вбрання вона доповнила білими кросівками з кольоровими вставками.\nПерше фото різнобарвне. "Ангел" позує на фоні коричневого шкіряного крісла. На обличчі в Ельзи ледь помітний макіяж, а біляве волосся розпущене та скуйовджене.\nІнший кадр чорно-білий. Тут Госк позує, лежачи на підлозі. Вона підняла футболку і показала, що під нею немає нижньої білизни.\nСексуальна Ельза Госк / Instagram / @hoskelsa


Новини доходи – У 2015 році реальні доходи українців знизилися на 22,2 відсотка » Слово і Діло\nУ Держстаті розкрили дані щодо зниження доходів українців в 2015 році\n4 травня 2016, 12:12\nРеальний дохід населення, скоригований на рівень інфляції, в 2015 році порівняно з 2014 роком зменшився на 22,2%.\n«У 2015 році доходи населення становили 1,74 трлн грн, витрати – 1,73 трлн грн, приріст заощаджень – 6,2 млрд грн», – повідомляють у Держстаті.\nВодночас номінальні доходи українців за той же період зросли на 15,0% – до 1,7 трлн грн. Таким чином, наявний номінальний дохід у розрахунку на одну людину в 2015 році порівняно з 2014 роком склав 31,08 тис. грн проти 26,8 у 2014 році.\nЯк повідомляється, витрати населення в 2015 році порівняно з 2014 роком збільшилися на 16,9%.\nЯк раніше повідомляло «Слово і Діло», борги населення України з оплати комунальних послуг у березні 2016 року скоротилися порівняно з лютим 2016 року на 41,3% або до 4 млрд 329 млн грн.\nТакож середня номінальна заробітна плата штатного працівника підприємств, установ та організацій у березні 2016 року склала 4920 грн.\nДоходи місцевих бюджетів зросли в півтора рази – Зубко 5 квітня 2016, 14:00


Відповіді на питання. > Дім > Прикмети > Колір букета нареченої: прикмети\nКолір букета нареченої: прикмети\nНародні прикмети з наполегливою турботою регламентують весільну церемонію і все, що з нею пов’язано: занадто великий «вага» події, занадто висока ціна помилки. Якщо дотримати всі канони народних повір’їв, шлюб буде довгим і щасливим, родина — великою і дружною. Тут важлива кожна дрібниця.\nПро що скажуть квіти\nНевеликий букет квітів, який наречений подарував нареченій, молода тримає при собі весь весільний день. Віддаси букет — впустиш своє щастя. Подружки ловлять не букет нареченої, а його копію. Оригінал молода дружина по закінченні торжества забирає з собою: зберегти букет — зберегти гармонію в родині.\nУ весільній квіткової композиції, як правило, присутні різні відтінки, тому при тлумаченні за прикметами орієнтуються на те, який колір в букеті є лідируючим:\nБілий. Традиційне рішення, що гармонує із загальним образом нареченої. Молочні, перлинні, кремові, снігові відтінки букета — до чистих помислів, до безкорисливої щирої любові;\nРожевий і бузковий. Колір молодості і ніжності, від пастельних до яскравих тонів, — до делікатним, трепетним відносин подружжя;\nЧервоний. Чуттєві відтінки від яскраво-червоного до бордового — до палкого кохання. Деякі прикмети з упередженням ставляться до темно-бордового кольору, приписуючи йому негативну енергетику, тягне за собою сварки і зради;\nЖовтий. Символ розлуки і невірності, тому жовті відтінки у весільних букетах зустрічаються рідко. Золотисті кольори доречніше виглядають на осінніх весіллях. Жовтий може тлумачитися як символ багатства: золоті пелюстки нагадують монети, тому жовті акценти в букеті — до багатої сімейного життя;\nПомаранчевий. Життєрадісні відтінки помаранчевого — подружжя завжди будуть цікаві один одному;\nЗелений. Несе в собі спокійну енергетику природи. Якщо у весільному букеті багато зеленого — подружжя збережуть здоров’я і свій союз на довгі роки;\nФіолетовий. Можливий тільки у вигляді контрастних акцентів до більш світлим тонам. Філософський фіолетовий колір символізує мудре подружжя, коли чоловік і дружина готові йти на компроміси, щоб зберегти гармонійний шлюб.\n« Картина з водою: прикмети\nПтах накакала: прикмети »