Залізна вода – The Ukrainians\nзнижка діє до 6 Березня, 23:59\nЗ нагоди ювілею Лесі Українки запрошуємо зануритися в роман українського письменника Мирослава Лаюка «Залізна вода», що обертається навколо постаті головної жінки української культури. Якою була Леся Українка? І чому ми хочемо її зрозуміти, довідатися про неї, відчути її?\nТеатральна режисерка та молодий чоловік, який після довгої відсутності повертається у рідні краї, — як далеко вони готові зайти у пошуках унікального листа, що міг би внести ясність в один із найтаємничіших і найбільш резонансних сюжетів історії нашої літератури? Як на початку минулого століття йшли за Лесею невідома поетка, проста гуцулка, плотогон і черниця-бернардинка?\n6 березня з 00:00 та до 23:59 купуйте роман зі знижкою 30% (за умови реєстрації в Спільноті Старого Лева) – з промокодом chytanka\nНе просила я їх зупинятися, але ці діячі стали. Як велетенська головка часнику, засунута в горло.\n«Ой, дякую вам, люди добрі, хай береже вас Господь», — кажу я, а сама думаю: ґвалт! от кому потрібні ці пасторальні комедії: їхали собі — то їдьте далі, навіщо мені ставати? Ви бачите — іде черниця: і це означає, що вона хоче іти. Що таке її завдання перед собою — іти. Але ж ні — ці «добрі самаритяни» зупинилися, а щоб їм скисло за такі бздури. То мусила вже сідати. Я хоч останнім часом і харкаю кров’ю, як старі діди мокротинням, але своїми ногами ходити годна — не треба було мені ставати, ще раз повторюю. Мені то й лишалося вже небагато — верст десять до Шибеного, а там і Буркут близько. От якби в Яворові десь підхопили — хай уже… У Криворівні чи у Жаб’ю — ну нехай. А ставати під Буркутом? Бігме, це знущання, якого Господь їм не забуде! Майте, люди, гонор! Ви ж люди, а не бусурмани якісь. Ви ж людоньки, а не пси погані.\nЯ, сестра Петра, вирушила зі свого кляштора у Львові в гори до Буркута. Маю тут одну справу, про яку вам не розкажу. Не розказала протягом дороги людям, які мене підвозили, не розказала господарям, які мені давали нічліг і годували, то й не розкажу першим зустрічним, ще й таким вагабундам.\nЛеся Українка? Чула я про таку, читала в книжках, що їх мала моя сестра, яка теж усяке виписує. Викладено незле, на фоні того, що наше жіноцтво загалом виписує, може бути. Але чи є сенс у тому письмі, якщо воно не славить Господа Бога нашого? Знаю, у вас уже є коментар, але почекайте. Чи є сенс у письмі, якщо в цей час можна молитися? Молитва — от найвищий стиль, найсильніша думка і найдосконаліший спосіб самовираження!\nВи скажете, що я говорю як звичайна темна черниця. А я й дійсно темна! Звичайна темна черниця. Як нафта. Або ворона. Або ніч! Хай так і буде — принаймні я знаю, що таке темрява. Бо тільки так годен побачити саме те — праведне світло, а не всі ці ваші блискучки. Я час на пусте витрачати не звикла.\nКажу ж, зупинилася мені фіра, на якій їхала ця письменниця в керунку Буркута. Ото честь! Така честь, що просто зараз від радості заплачу! (Ні, не заплачу.) Пані Леся була така лагідна, поблажлива, що мені аж варені боби, які на сніданок їла, до горла підходили. Вона зважувала слова, старалася бути чемною зі мною, хоча я бачила, що то — клята безбожниця. Бачила картини її товариша Івана Труша, бачила. І на вечорах доктора Франка бувала. І Михайла Павлика знаю — чого ж не знати. І Гнатюків, і Шухевичів я знаю. І Олену Пчілку, матінку пані Лесі. Все і всіх.\nІ політику їхню знаю. Наприклад, щодо Ольги Франкової. Вони всі накинулися на неї, злословлять за спиною, москалькою називають, кажуть, що вона на Франка погано впливає. А мало, що саме завдяки її посагу доктор і став доктором — у Відні зміг вчитися, коли вона у Львові стовбичила? Пані Ольга походила з багатої родини, а попала тут у таке, що довго не протримається. Лицеміри пусті! Знаю я про них усіх. Але, повірте, не дає мені це нічого. Всі ці мистецтва і науки — то пусті забавки для обмежених людей, які думають, що всі уми поїли. Мені більшу радість приносить от стати біля кляшторної стіни і послухати — ми з сестрою з дитинства любили цей звук, — як біля дороги косар гострить брусом лезо.\nА хто сказав, що в гострінні леза немає Бога?\nТа от звичайна картопля — і та краща за найкращу поезію. Росте просто і красиво. Ви помічали, як навесні над чорною землею з’являються темно-зелені, як пляшка від шампану, м’ясисті листочки? А хто сказав, що в картоплі немає Бога? А хто сказав, що в картоплі менше Бога, ніж у їхній поезії?\nРаптом здійнявся вітер і вихопив у Лесі з рук синій дзвіночок, яких вона нарвала половину воза — щоб вінки плести; три корови, а четвертого бика можна було тими дзвіночками нагодувати. Я кажу: «Сильний тут вітер», — бесіду підтримую. Я запасла також фразу про те, що вчора відчувалося холодніше, а завтра, напевне, потеплішає. Найбільше люблю про погоду поговорити: це ж стільки тем — дощ, сніг, хурделиця, хмарно, прояснення, безхмарно — стільки тем! А вона відповідає: «Та де ж це сильний вітер?». І почала розказувати, як у Ялті на віллі, здається, з назвою «Іфгенія», три роки тому вітер лавки перевертав, з одвірків двері виривав, а ще як залізні листи бляхи в повітрі літали, ніби пелікани. Я б це підсумувала так: хвалилася, що може собі дозволити відпочинок у Криму.\nМи договорилися до згадки про Ніцше. Рано чи пізно це мало статися.\nЛеся каже, що вона не поділяє ніцшеанства, що Übermensch — то для неї не ідеал. Хай так. Але як же вона не ніцшеанка, якщо мовить, що християнство поневолило людину? Каже: якщо людині й важливий ідеал любові, то до нього вона годна дійти сама. Але я сміялася в душі, як гуска: чи ти, пані інтелектуалко, бачила наших людей? Та ці деколи з корчми додому самі не годні дійти — не те що до ідеалу любові.\nРозумію, що сама для себе попередньою фразою будую пастку: прості люди нібито вірять у Бога, бо дурні й не потребують доказів. Але чи достатній аргумент оце: якщо в Бога вірять дурні люди, з якого дива це має означати, що Бога нема? Прості люди так само дихають — то переставайте дихати, бо прості люди так роблять.\nВона, певне, думала, що я не читала Фрідріха Вільгельма Ніцше. Ну а що хотіти з темної чернички? Це лиш вони — аристократи — у нас начитані, елегантні, елітарні, модернові. А я ще і як читала! І в оригіналі. Я німецьку мову знаю краще за рідну. Ми з сестрою відвідували уроки пані Штраус, яка, отримавши таку можливість, змусила б цілу планету знати німецьку. Вона могла б стати, прости Господи, Папою Римським німецької мови — за нею б ішли мільйони. Правда, у Бога вона не вірила взагалі — не ходила навіть до кірхи. Вилизує, певне, тепер розпечені сковороди у пеклі й сірку нюхає — natürlich. Але то така, що при цьому, напевне, каже: «Das ist fantastisch! Du riechst so gut!».\nВолею-неволею дійшли ми до того, що нарешті я побачила, яка користь може статися з цієї письменниці.\nКажу: маю сестру у Вижниці, теж поетесу. Але взагалі невідому. Може, за останні два роки, відколи ми перестали бачитися, щось десь і опублікувала, але навряд чи — вона мені вже сто листів написала. Знаю, що один з вашої братії — муж якийсь вчений — сказав, що все її письмо — сон рябої кобили.\nМовлю далі Лесі: а якби я написала листа моїй сестрі з вашою адресою — чи мали б ви охоту прийняти від неї вірші? Бо вона дуже хоче, щоб це почитав хтось справді тямущий. Може, хтось тямущий сказав би, що нічого з цього не вийде. Наша не сповна розуму матінка тільки підтримує сестру мою в тому безумстві. Вона й книжки їй купує, і папір, і заохочує, і в церкві після служби людям розказує, яка в них у родині видатна поетеса, й уроки французької оплачує — мало їй німецької. Але це не помагає: не стає моя сестра видатною, на цім усе далі від Бога відходячи. То що якби ви почитали ті вірші й сказали, чого вони вартують? То марне псування паперу і чорнила, запевняю, але, може, ви б врятували її душу? А може — Вижниця тут недалеко — вона б до вас у Буркут приїхала?\nА Леся Українка спочатку відмовилася ставати рятівним човном для чужої душі, на те відповіла: якщо людина знає, що вона поетеса, то ніхто не переконає її у зворотному. Якщо людина знає, що їй важливо, то вона не зрадить ту справу, навіть якщо їй щось нашепче сам Господь Бог.\nОт блюзнірка, думаю я. Та за такі слова ти так у пеклі горітимеш, що з дев’ятого кола чорти бачитимуть заграву. Сама ж кажу: «Добра пані, будьте такі ласкаві, не відмовте черниці». А Леся ж мовить, що навіть якби над такою людиною розверзлися небеса, вдарила блискавка і влучила у рукопис, то особа, що зве себе поетом, не зупинилася б. Я ж думаю собі: ой, за такі слова, дорогенька, тобі диявол в рота засуне рурку таку, щоб у стравохід потрапляло, і заливатиме розтоплене олово. Ти й так хвора — думаю — та тебе й кліщами та вогнем у пеклі мучити не треба: просто хай біси на табурет посадять, стануть біля тебе і дихають — падатимеш. А сама кажу: «Ласкава пані! Ніколи не зустрічала більш інтелігентної й інтелектуальної, ніж ви, людини. Дуже прошу вас спробувати принаймні. Якщо у вас нічого не вийде, то так і бути, амінь».\nЗрештою, дала пані Леся добро, щоб сестра моя надіслала їй вірші. Причому вказала свою київську адресу — щоб ті вірші не загубилися.\nДавно, ой давно я не писала сестричці. Вони з мамою пробували виманити мене з монастиря. Кажу їм: я заручилася з Ісусом. Тепер він мені й матір, і сестра, і брат, який загинув на фабриці в землях корони Святого Вацлава, й улюблена собачка Горгулья, і все на світі. Ні ж — вони ходили, аби побачити мене, кожної неділі. А раз на день народження кофтину подарувати хотіли. От де я ту кофтину би носила — на літургію чи до сповіді?\nПісля служби завжди доводилося втікати. Раз вони таки мене зловили. Вийшла ціла драма: я вириваюся, вони тримають, я біжу далі, вони доганяють… У нас тут таке деколи трапляється і з іншими сестрами, яких хочуть «навернути» родичі, але все одно було соромно перед іншими черницями. Кажу сестрі та мамі: от тепер — все. Ідіть геть, бо більше не напишу вам ні одного листа (а до того, до речі, писала я справно їм кожного місяця, а також на дванадцять головних свят). І, по-друге, кажу, переведуся до такого монастиря, що ви й не знатимете, в глухомань страшну, на край світу.\nІ вони більше не приходили. Тільки листи писали. Я ж на Різдво і Великдень ще й присилала листівку. Просила в абатиси трохи грошей, виходила в місто і купувала найдорожчу поштівку — з написом золотими буквами. Писала там деколи й про себе, тільки не казала, що кров’ю почала харкати — бо ці б знову приперлися. Мене інші сестри, навіть абатиса, жаліють, кажуть: біда в тебе. А я сміюся: вилікую скоро я цю слабість і проживу до ста літ! А якщо не вилікую — то, виходить, ви погано за мене молилися. Люблю деколи з них посміятися, дуже вони часом потішні.\nРозказала я трохи про життя своє Лесі Українці, а вона мені про християнських мучеників узялася каз- ки виплітати. Так, ніби я не знала. «Ой, як гарно, що ви цікавитеся такими глибокими історіями», — кажу їй, коли письменниця повернулася з катакомбів Риму в тему Галілеї. Але, думаю, хай уже — все ж не так шкідливо, якщо вона напише колись про перших християн, а не про дивних дам, як у всіх її інших творах. А ще я, прости Боже, неправду мовила, що нібито нічого не чула про її творчість. Хай знає, що не кожен мусить про неї відати.\nЩе таке одне смішне: письменниця так часто вживала слово «смерека», треба чи не треба, що я аж перепитала: «Чого це пані так любить оте дерево — смереку?». На це Леся Українка відповіла таке, що хіба дитина могла відказати: її сестра перекладала оповідання Ольги Кобилянської на російську, там було це слово — і вони не розуміли значення. То Леся питала в Михайла Павлика, щоб дізнатися. Тому тепер так часто і любить ословлювати це дерево.\nНаслухалася я про здоров’я цієї пані. Письменниця, до її честі, сама нічого не говорила, але про всі сухоти й катари розказав її молодий попутник.\nЩо це взагалі за справи такі, коли молодик їде з тридцятилітньою неодруженою жінкою? Пані Леся мовчала, потім просила, щоб він припинив, а той усе одно всю її історію хвороби мені вивідав, ніби Язиката Хвеська: які у Берліні лікарні, які в нас лікарі, як люди відходять від хлороформу… Не знаю, не знаю, що й сказати про зв’язки між двома неодруженими людьми… Хоча — знаю! Про що тут узагалі говорити?\nСловом, від цього пустослова і від цього спостерігання гріховності урятували нас дарабники.\nЦе такі чоловіки, що спускаються на колодах річкою, сплавляють ліс. Вони з’єднують багато смерек у пліт і спрямовують їх униз річкою звідси, з верхів’я Чорного Черемошу, аж до мого колишнього дому — у Вижницю. То зупинилися ці дарабники чогось біля берега. Я знаю, що вони посеред річки на плоті й сплять, і їдять, і ватру можуть розкласти, але деколи зупиняються. Цього разу стали, бо впав один їхній у річку. І ледве виліз.\nДарабники витягли його на берег і взялися розтирати горілкою — вода тут холодна страшно. Та гляньте на гори — скрізь сніги. Вони тут тримаються аж до кінця літа, а деколи взагалі не сходять. Як блощиці якісь.\nЗвали того леґеня, що впав, Кирилом. Рослий, міцний, на лице слічний. На щастя, не втопився, але обидві ноги зламав. Певне, калікою лишиться.\nПані Леся стояла на березі, у воду дивилася, щось промовляла, а той молодик, що з нею, одразу вчепився до дарабників, щоб йому диктували пісні, які вони тут співають. «Співаємо на дарабах?» — питали чоловіки. «Можна і не на дарабах, а просто так», — відповідав той, можна сказати, юнак, бо між ним і Лесею — дев’ять років різниці, це я теж вияснила. Отож мужчини обступили його і стали співати, та такі соромітні, що вуха в’янули, поки наш візник не сказав, що вимагатиме більшої плати, якщо вони зараз же не сядуть на воза і не доїдуть з ним до Буркута.\nЯ відтак розчула, що пані Леся до себе говорила. Треба сказати, вона теж зі своєю кінематографією в голові — там, певне, такі повітряні поїзди свистять, що мамко рідненька. Так-от, почула я, що вона бубніла, вдивляючись у воду. А примовляла таке: «Форель, бистрянка, минь, в’юн, марена, підуст, щука, головень, карась, пічкур, щипівка». І так знову і знову. Те саме: форель, бистрянка, минь, в’юн… Клянуся! І згадала я, як ми з сестрицею ловили рибу. Ловили краще за хлопців. І забула я на цьому місці, де пані Леся казала «карась», про місію — дійти до залізної води, до найдальшого карпатського села, до найглибшої лісової темряви.\nІ почала я більше про свою божевільну мамку і сест- рицю мислити. А мислила таке: мені ж і справді нічого не вартувало — бачитися з ними деколи? А для них це — дуже важить. І чи дійсно я не помилялася й чесно казала собі, коли думала, що вони за ці два роки змирилися з моєю відсутністю? І чи Бог хотів, аби я аж так обтинала всі нитки? Бо що це відтинання дає, крім як примноження суєти? І чи справжня сила не в цьому — бути з ними, але ні на крок не відходити від Всевишнього?\n— Ви ж, хлопці, до Вижниці пливете? — питаю в дарабників.\n— До Вижниці, але за кілька верст треба буде зупинитися, щоб Кирила знести, — відповідають.\n— То я з вами, — кажу.\n— Яке з нами? Ні-ні! — відповідають.\n— Чи ви не боїтеся гніву Господнього за те, що відмовили невісті Божій? — одразу я хотіла обрізати всі їхні відмовки.\nВони ж почали мені розказувати, як на порогах можна впасти, показувати свого товариша, що від горілки віджив. Так, ніби я не знаю, що кажу.\nІ я просто ступила з берега на дарабу, як в екіпаж, сплюнула кров’ю у річку і всілася посередині. Що мені той Буркут? Поїду-но я до сестри, сама повідомлю, що згодилася тут одна письменниця допомогти моїй сестриці, Польовій Птиці, чи як вона там себе називає.\nСтала я на пліт. Поплили.\n— Лиш не моліться до Матері Божої, — просили вони.\n— Чого це мені не молитися до Діви Марії? — казала цим мужикам.\n— І краще її не згадуйте навіть. Бо вона може нас усіх на воді прийняти як жертву й відняти життя, — казали ці погани.\nСіла я біля скаліченого леґеня. Він так дивиться на небо, не блимає очима, ніби збожеволів. А відтак каже:\n— Сестро, я не чую ніг. Гляньте, чи вони в мене є.\nЯ ж мовлю:\n— Хлопче, поламав ти свої ноги. Радій, що живим лишився, що Господь життя твоє зберіг — дякуй, молися, свічку в церкві потім постав, в отця службу замов.\nА той Кирило ніби не тямить.\n— Це був мій останній сплав, — говорить.\nНе знала я, як його втішати. Молитву до святого Миколая проказувала.\nПлили ми далі, плили спокійно, хоч вони й лякали мене порогами й крутими поворотами.\nСтала я, походила по дарабі. Ще раз про сестру і маму подумала. Відтак як гляну — а той леґінь, відштовхуючись руками, докотився до краю і впав у Чорний Черемош. Біла шумна вода проковтнула його, як риба грудочку кулеші. Наплили на Кирила інші дараби й стерли життя людське.\nБіжать всі ці люди за водою, біжать. І ніколи не встигають.\nІ ніколи не встигають.


Вбивство бізнесмена на Харківщині: подробиці події | Останні новини України та Світу сьогодні\nВбивство бізнесмена на Харківщині: подробиці події\nПідприємець, убитий на Харківщині, торгував на ринку. Про це "Обозревателю" повідомили в обласній міліції. Як заявили в міліції, особливо серйозного бізнесу у загиблого не було. "Він торгував одягом на місцевому ринку, звичайний підприємець", - кажуть у міліції.\nПодробиці про подію в міліції поки не повідомляють, посилаючись на таємницю слідства. Водночас, як вдалося з'ясувати "Обозревателю" з власних джерел, гараж, в якому виявили убитого, належав особисто йому. Труп в гаражі виявила сусідка.\nПравоохоронними органами розробляються кілька версій, в тому числі і вбивство на побутовому грунті. Як раніше повідомлялося, в одному з гаражів Харківської області був виявлений труп місцевого бізнесмена . Дані про подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було відкрито кримінальне провадження за ст. 115 КК України - умисне вбивство.


Модні відтінки помади 2016 - Мода 2017 - Модний Жіночий Журнал 2017\nМодний Жіночий Журнал ⇒ Мода 2017 ⇒ Модні відтінки помади 2016\nСписок наймодніших відтінків губної помади 2016 очолює нюд. Він став фаворитом, як в більшості модних будинків, так і серед жінок. У тренді залишається все натуральне, тому такий колір буде як не можна до речі. Бежева помада дуже освіжає. Ваші губи будуть виглядати доглянуто і красиво. До того ж, при такому макіяжі можна сміливо робити акцент на очі. Нюд підійде і брюнеткам, і блондинкам, головне - правильно підібрати відтінок.\nНе менш популярною залишається червона помада, яка завжди була символом жіночності та сексуальності. Найбільшу перевагу світові стилісти віддали матовому кольорі. У моді не тільки червоний, але і темні відтінки, такі як бордо, буряковий, винний, бургунди та інші. Особливість цих тонів полягає в універсальності. Їх не обов’язково використовувати тільки взимку або восени. Вони доречні в будь-який час року. Такі помади здатні надати образу таємничості і чуттєвості.\nОдним з модних кольорів губної помади 2016 став рожевий. Аналізуючи останні покази, можна сміливо говорити про те, що ж трендовими є яскраві відтінки, серед яких фуксія і малиновий. Такі тони вдало виглядають з додаванням блиску. Для світлошкірих жінок актуальним є блідо-рожевий, навіть злегка вибілений.\nХіт 2016 - помаранчева помада. Її секрет полягає в правильному підборі відтінку в залежності від кольоротипу жінки. Блондинкам підійде помаранчевий з додаванням червоного. Таке поєднання дозволяє створити більш холодний тон. Власницям так званої оливковою шкіри-на-віч буде помаранчевий з яскраво-оранжевим відтінком. В такому випадку макіяж буде більш теплим і насиченим.\nЩе пару років тому темні губи, до чорних, асоціювалися у більшості з такою субкультурою, як готи. Але тепер сливовий, лавандовий, баклажановий, бузковий і навіть глибокий чорний виявилися в списку модних кольорів губних помад 2016 цього року вони знайшли особливу ніжність і жіночність. З їх допомогою можна створювати не тільки фатальні образи, але й елегантні. Абсолютною новинкою стала сіра помада.\nПопередня Стаття білі колготки\nНаступна Стаття Модна забарвлення волосся 2014\nЯк збільшити свій IQ\nЗвідки беруться хами


Книга Дина Рубина «На солнечной стороне улицы» скачать fb2, epub, txt, pdf. Читать онлайн\nГлавная » Современная проза » Дина Рубина «На солнечной стороне улицы»\nПро книгу Діна Рубіна «На сонячній стороні вулиці»\nЩе зовсім недавно, трохи чи не єдиним засобом зупинити час були картини. А могутніми володарями над ним – художники. Все постійно змінюється, час минає, зникають значущі речі і події, але художники завжди знали, як зупинити мить, зберегти для нас назавжди улюблені речі, улюблених людей, важливі події. При цьому не просто зберегти, але і оживити їх, наповнивши кожну мить своєю енергією.\nСучасний неперевершений художник літературного слова – Діна Рубіна. Вже вона, як ніхто інший, вміє оживити людей, місця й події, які їй здаються значущими і поділитися цим зі своїми улюбленими читачами. У своєму романі «На сонячній стороні вулиці», як за помахом чарівної палички ожив місто Ташкент. Не сьогоднішній, а той, сонячний, теплий, привітний Ташкент, в ті улюблені миті, які Рубіна змогла для всіх нас зупинити.\nПро що цей роман? Про кохання, звичайно. Про кохання міцно переплетена із злочинами, про талант – справжній божий дар і справжньої пристрасті, про людей з великої літери і тих, чиїми вчинками не прийнято пишатися. Про головну героїню Віру Щегловой, дівчини-художниці, якій було дано не тільки величезний талант, але і величезні випробування. Нелегка доля, блокада, голод, все те, що покликане ламати людини, і якщо все ж не зламає – звеличити його. Рубіна, як завжди, геніально, показує читачеві, що за будь-яких обставин і що б не трапилося, завжди можна перейти на сонячну сторону вулиці.\nНе дивлячись на те, що справжній зміст роману дуже глибокий, психологічний і все ж сумний, книга сприймається як дивно сонячна, повна радісних переживань і стійкого відчуття що, так чи інакше все буде добре.\nПо своїй структурі книга «На сонячній стороні вулиці» схожа на матрьошку. Шар за шаром, етап за етапом читачеві розкривається вся найглибша суть твору, на перший погляд абсолютно не помітна. Але цей роман не захоплюючий трилер і не містика, по суті - звичайні життєві історії, замальовки часів блокади, евакуації, показані з вивороту. Однак розповідь своєю простотою і геніальністю так захоплює читача, що повертатися до читання хочеться знову і знову, поки не перевернеш останню сторінку. У цьому вся Рубіна.\n«На сонячній стороні вулиці» роман, безумовно, заслуговує уваги. Нестандартний сюжет і оригінальна манера викладу, ось дві ключові складові справді якісної книги. Знайомство з цим романом принесе своєму читачеві величезне задоволення та масу позитивного настрою. Насолоджуйтеся захоплюючим читанням.\nНа нашому сайті про книгах ви можете завантажити безкоштовно без реєстрації або читати онлайн книгу Діна Рубіна «На сонячній стороні вулиці» в форматах epub, fb2, txt, rtf, pdf для iPad, iPhone, Android і Kindle. Книга подарує вам масу приємних моментів і справжнє задоволення від читання. Придбати повну версію ви можете у нашого партнера. Також у нас ви знайдете останні новини з літературного світу, дізнаєтеся біографію улюблених авторів. Для письменників-початківців є окремий розділ з корисними порадами та рекомендаціями, цікавими статтями, завдяки яким ви самі зможете спробувати свої сили в літературній майстерності.\nСкачати книгу безкоштовно Діна Рубіна «На сонячній стороні вулиці»\nНиколай Анциферов «Душа Петербурга (сборник)»\nОтзывы книги Дина Рубина «На солнечной стороне улицы»


Як встановити пластикове підвіконня: покрокова інструкція\nЯк встановити пластикове підвіконня: правила та поради монтажу\nДо завершального етапу заміни вікон на сучасні пластикові відносять установку підвіконня. Найчастіше її виконують віконні майстра. Але у випадках, коли в приміщенні ще належить капітальний ремонт, цей етап часом переносять на більш пізній термін. І коли вже всі ремонтні роботи підходять до кінця, і виникає питання, як встановити пластикове підвіконня. Детальніше про це ми і розповімо.\nГарантія успіху - правильні розміри\nЩе до того, як поставити підвіконня, потрібно розібратися з його оптимальними розмірами. Зробити це в ідеалі треба на етапі планування, тобто ще в процесі замовлення вікон. Головними розмірними характеристиками є:\nзагальна глибина підвіконної дошки. У житлових приміщеннях зазвичай ставлять підвіконня глибиною від 15 до 50 см. Велика глибина дозволяє розмістити тут чимало речей, але разом з виступом за межі стіни підвищується і ризик пошкодження через навантаження. Якщо винос більше 15 см, то треба подумати про те, як посилити його за допомогою кронштейнів;\nширина. У плані вибору ширини можливі два варіанти. Перший - взяти підвіконня такої ж ширини, що і вікно. Другий - вибрати більш широкий виріб, причому так роблять найчастіше. Це більш виграшний варіант естетично (отвір виглядає красивіше), до того ж бічні укоси в такому випадку отримують додаткову опору. Як правило, заводять підвіконну дошку на 5 см в кожну сторону. Але тут все індивідуально.\nЯк правильно встановити підвіконня над батареєю та інші базові вимоги\nВ процесі вибору розмірів і перед монтажем потрібно визначитися ще з рядом важливих моментів. Ключовим є те, як правильно встановити підвіконня над батареєю. Це важливо, адже при відсутності необхідного зазору підвищується ризик запотівання вікон або навіть деформації пластикового виробу.\nТак, відстань від підвіконня до верхніх частин радіатора опалення повинно бути мінімум 10 см. Інакше нормальна циркуляція теплого повітря взимку порушиться. Плюс винос підвіконня вперед не повинен перевищувати 50% товщини батареї. Якщо планується зробити глибоке підвіконня, який зовсім перекриє радіатор, то необхідно вирізати спеціальні вентиляційні решітки в підвіконної дошці.\nЩе один базовий момент про те, як поставити підвіконня, стосується його нахилу. Сувора горизонтальна позиція не потрібна, для стоку вологи потрібно хоча б мінімальний нахил в 1 градус.\nЯк встановити підвіконня: послідовність робіт з різними способами фіксації\nУстановка виконується вже після монтажу вікна. Підставу краще вирівняти або хоча б усунути сильні нерівності. Найчастіше підвіконня встановлюють на монтажну піну, трохи рідше - на цементний розчин або спеціальний клей.\nОстанній варіант застосовується, якщо віконна конструкція не має подставочной профілю. Отже, як встановити пластикове підвіконня в цьому випадку:\nпідстава обов'язково вирівнюється і знежирюється;\nсмужками на основу наноситься клей (наприклад, «рідкі цвяхи») або ж цементний розчин;\nпідвіконня заводиться під раму і притискається до основи. Зверху для поліпшеного зчеплення ставиться щось важке;\nстики з рамою закладаються герметиком.\nУстановка з монтажною піною використовується в ситуаціях, коли підстава отвору сильно пошкоджено і / або вирівнювати його немає часу / бажання. Монтаж такий:\nз кроком 50 см по рівню ставляться опорні підкладки;\nна саморізи до подставочной профілю кріпляться Z-образні кріплення;\nпідвіконня заводиться під профіль і фіксується на кріпленнях;\nзверху розміщується щось важке;\nвільний простір під дошкою запінюється;\nна добу потрібно притиснути підвіконня до запінені основи.\nДо завершального етапу заміни вікон на сучасні пластикові відносять установку підвіконня. Найчастіше її виконують віконні майстра. Але у випадках, коли в приміщенні ще належить капітальний ремонт, цей етап часом переносять на більш пізній термін.


Весела Абетка. УКРАЇНСЬКІ КАЗКИ Ніна ДАЦЕНКО. Про мам\nЯ, коли виросту, обов‘язково буду літати.\nВиростуть у мене крила, хвіст буде такий, як у горобчика, тільки більший трохи — щоб мені зручно було. Літатиму, літатиму — над усім містом.\nА увечері мама вийде на балкон і погукає:\n— Іванку, Іванку! Лети вечеряти!\nЯ ще зроблю одне коло над будинком, мамі крильцями помахаю, і — шусть! — додому.\nБо мамині вареники найсмачніші в світі.\nСвято для звіряток\n— А давай — каже мені мама якось напередодні Нового року, — зробимо свято пташкам й лісовим звіряткам?\n— Так, давай! А як ми це зробимо? — запитую я.\nМама взяла мішок — як у Діда Мороза, у нього поклала пакетики з насіннями — гарбузовим і соняшниковим, взяла трошки горіхів, великий шматок хліба, кілька шматочків сала, голівку капусти і кілька морквинок. І ми пішли до лісу.\nТам знайшли гарну ялиночку. На верхні гілочки почіпляли горішки — для білок, насипали насіння для пташок, прив‘язали на ниточки шматочки сала — для синичок. Хліб покришили й поклали на гілочки знизу — для зайчиків. Ще для них начіпляли капустяних листочків і морквинки.\nЯлинка вийшла гарна — очей не відвести! Мені дуже сподобалася.\n— Мамо, а ми наступного року влаштуємо звіряткам свято ще раз?\nІ мама всміхнулась:\nРудому котику приснилася мама, він плакав уві сні і лапками її ловив. А потім крикнув на котячій мові: „Мамо!”\nЙ прокинувся, бо так і не зловив...\nПочула крик його мамуся, пухнаста кішка на ім‘я Маруся, пригорнула лапкою до себе ближче, помуркотіла й заспокоїла малечу, умила язичком і хвостиком дала погратись.\nІ котик склав свою найпершу пісню про те, що його мама найдобріша, про те, що її лапки найніжніші і що вона найкраща мама на Землі!\nМаленька Жирафочка щосили витягує шию:\n— Мамо, а я, коли виросту, буду такою ж як ти?\n— Якою — такою? — мама всміхається.\n— Такою ж гарною — зі стрункими ногами і довгою шиєю, з гарними ріжками на голові?\n— Так, моє серденько, виростеш — будеш красунею, з ріжками, довгою шиєю й великими плямками, в тебе вони ще малі... Але, донечко, знай, що краса — це минуще — добре серце важливіше в стократ.\n— А в мене серце — яке? — питає Жирафочка.\n— Я подарувала тобі свого часточку — каже мама Жирафа, — але лише ти зможеш зробити його добрим.\n— Я неодмінно зроблю це, мамочко, бо дуже хочу бути такою, як ти!\nЯ розгойдуюся все вище й вище. Усередині усе перевертається і ціпеніє, однак я не боюсь — дід зробив міцну гойдалку, з бильцями, зі спинкою і оббив таким білим — щоб м‘якенько сидіть.\nЯ то грудкою падаю вниз, мало не до землі, то підлітаю замалим не до самого неба, і Сонце гойдається разом зі мною на своїй гойдалці. Просто її за сяєвом не видко.\nА коли я біжу з вистрибами, то Сонце підскакує разом зі мною, певно, і вихвицує так само. Ну, може, я трошки краще.\nЯ пливу, а Сонце, хитаючись, бігає по маленьких хвильках. Перевернуся горілиць, а воно на небі, як у воді погойдується.\nІ прокидаємося ми одночасно, і на велосипедах разом їздимо, і стрибаємо, і граємося цілий день разом. Тільки я на своїй землі, а Сонечко на своїй, блакитній.\nУвечері запитую маму:\n— А що таке сонце?\n— Така зірка, тільки велика, бо близенько біля нашої землі.\nАле я засинаю впевнений, що Сонце — такий же хлопчик, як і я.\nІнакше чому мене мама називає: “Ти моє сонечко”?\nДалеко-далеко, серед веселих і холодних зір, живе собі сім‘я пухнастих зоряних ведмедів: мама Велика Ведмедиця, тато — Великий Ведмідь і Маленьке Ведмежатко. Воно чогось таке збитошне вдалося — то від Місяця шматочок відламає, то взагалі Місяцем — як м‘ячиком грає! То порозкидає хмарки по небу й людям зірок не видно, то шпурляє зірки — як камінчики в земні океани. Мама Велика Ведмедиця інколи й насвариться, а тато Великий Ведмідь їй каже таке:\n— Наше Ведмежатко ще маленьке й не розуміє, що шкоду робити не можна, але швидко воно виросте й так більше не робитиме.\nА увечері мама Велика Ведмедиця обов‘язково співає Ведмежаткові ведмежу колискову.\nЯкщо ти, лягаючи спати, тихенько полежиш у своєму ліжечку і гарно прислухаєшся, то напевно почуєш її:\nСпи спокійно, засинай...\nРобота пана Лелеки\n— Мамо, мамо, почитай мені, будь ласочка!\n— А ти іграшки прибрала?\n— Так! Вони сидять біля мене й теж просять: „Мамо, почитай!”\nМама бере книжку, сідає у крісло і казочка починається:\n— Так здавна повелося, що лелеки живуть біля людей. Кажуть, що у тій оселі, біля якої ці птахи змостили гніздо, завжди буде мир і спокій. А ще лелеки приносять найбільше щастя мамам і татам — діток. А один лелека — його звуть пан Лелека, має особливу роботу — він приносить дитинчат усім звіряткам.\nІ щороку, коли надходить час, пан Лелека летить над полями, річками й лісами й мамам приносить діток: пані Кроличці — Кроленятко, пані Зайчисі — Зайченятко, пані Лисичці — Лисенятко, пані Оленисі — Оленятко, пані Черепасі — Черепашатко, а пані Овечці — Ягнятко.\nА потім, коли у нас літо хилиться до осені, пан Лелека летить зимувати в Африку. І в тамтешніх звірів теж з‘являюся дітки: у пані Крокодил — Крокодильчик, у пані Бегемот — Бегемотик, а у пані Жирафи — Жирафочка...\n— А у пані Кенгуру — Кенгурятко! — не можу втерпіти я, бо дуже хочеться і собі додати щось до казочки.\n— Так, моя люба, але кенгуру живуть в Австралії, а про неї казочку ми почитаємо завтра.\nТа я переконана: усі найдивовижніші звірятка живуть в дивовижній Африці і пані Кенгуру з маленьким Кенгурятком там обов‘язково є!\nПтаха крилами діток укрила:\n— Спіть, мої любі, і швидше ростіть. Добре зіпнетесь на крила — ми вирушим в путь. Чекають на нас краї далекі, за морем, за горами і за лісами. Там завжди тепло, багато їжі, й багато птахів летить туди. Тут буде холодно й наше гніздечко мороз огорне й заметуть сніги.\n— Мамусю, люба, ми там залишимось? Будемо жити в теплі і добрі...\n— Ні, мої любі, сюди повернемось, добра на чужині нема. Сюди, до рідних гніздечок, прилетимо навесні.\nТакого неба — як вдома — ніде не знайдете, рідного гнізда більш у світі нема!


Готель Memories Varadero (Меморіс Варадеро) ****, Varadero (Варадеро), Matanzas (Матанзас), Куба - Cubaism Ltd\nГотель Memories Varadero (Меморіс Варадеро) , Varadero (Варадеро), Matanzas (Матанзас), Куба\nВсе про Готель Memories Varadero (Меморіс Варадеро)\n4-зірковий готель Меморіс Варадеро (Memories Varadero) розміщений на одному з найвідоміших пляжів в світі у Варадеро.\nГотель з видом на пляж з білим піском, прозорою чистою водою і надзвичайною природою зачаровує всіх відвідувачів.\nЗавдяки своєму прекрасному розташуванню, елегантним номерам, комфортності та дружній атмосфері, готель Меморіс Варадеро (Memories Varadero) є улюбленим вибором для пар та сімей.\nГотель Меморіс Варадеро (Memories Varadero) складається з двох частин у формі кола, в центрі кожної знаходиться басейн.\nНа території готелю велика кількість квітів і дерев.\nГотель Меморіс Варадеро (Memories Varadero) пропонує 908 просторих стандартних номерів і 27 люксів, у тому числі 90 суміжних номерів для сімей та 10 номерів для гостей з обмеженими фізичними можливостями.\nДо послуг готелю Меморіс Варадеро (Memories Varadero) входять ресторани, бари, басейни, прокат велосипедів, дитячий клуб, дитячий майданчик і різноманітні спортивні заходи, включаючи підводне плавання, пляжний волейбол, віндсерфінг і т.д.\nГотель також пропонує денні і нічні розважальні програми, які включають найрізноманітніші шоу і тематичні вечори. Існує також великий відкритий театр на 900 чоловік.\nВи знайдете все, що потрібно на цьому дивовижному курорті!\nДо недавнього часу готель Меморіс Варадеро (Memories Varadero) був відомий як готель Сіреніс Ла Саліна Варадеро Біч Резот (Sirenis La Salina Varadero Beach Resort).


Оригінальні подарунки куму, купити прикольний подарунок куму в Україні за найкращою ціною | Dobralama\nЦіна 200 - 4500 грн\nArticle 4 Black+Blum 1 Black-Blum 4 Blank Note 3 BlankNote 1 CapsBoard 2 Cheeki 1 Contigo 1 Decanto 4 Dreamfarm 1 FOXYBOX 8 Gingko 2 Gun and Fun 11 Just Cover 1 Lezhak Top 1 Master Krami 14 MyGift 1 Object 3 Ototo 1 PAPAdesign 2 Presentville 3 Qualy 1 Rocket Design 1 Skinwood 2 Vase Head 1 ZiZ 2\nБілий - блакитний 1 Білий - зелений 1 Бежевий 1 Бордовий 2 Бронза 5 Голографічний 2 Дерево 2 Мікс кольорів 4 Прозорий 15 Прозорий - чорний 1 Сірий 1 Світло-коричневий 1 Синій 2 Сріблястий 1 Сталь 1 Темний метал 2 Темно-коричневий 1 Хакі 1 Червоний - прозорий 1 Чорний 8 Чорний - червоний 1\nБронза 4 Бронза - Дерево - Сталь 1 Вологостійка фанера 1 Еко-шкіра 3 Кераміка - Нержавіюча сталь 1 Ламінований папір 1 МДФ - Пластик 1 Метал 2 Натуральная шкіра 4 Нержавіюча сталь 1 Нержавіюча сталь - Бронза 9 Нержавіюча сталь - Пластик 1 Пластик - Скло 1 Поліамідне волокно - Гума 1 Поліестер Oxford 210 PU 1 Саржа 4 Скло 17 Сталь 1 Сталь - Пластик - Каучук 1 Текстиль 1 Харчовий пластик - Харчовий силікон 1 Харчовий пластик Tritan - Пробка - Силікон 1 Харчовий пропілен 3\n1.4 1 2,5 1\n40 1 45 2 76 1 85 1 300 1\nАвстралія 1 Великобританія 5 Украіна 14\n70 1 75 1 80 1 100 1 105 1 110 2 112 2 140 1 170 1 186 1 196 2 200 1 210 1 240 1 300 1 690 9 750 1\nЖіноча 3 Унісекс 4 Чоловічий 8\nАлюміній + Пластик 1 Дерево 3 Фанера 1\nвід акумулятора 2 от батарейки 2\n16 1 18 1 63 1\nНоворічний 1 Універсальний 10\n16,6 1 62 4 88 1\nТварини 1 Транспорт 1\n30 5 40 2 50 1 200 1 240 1 250 2 260 1 270 1 300 4 500 4 550 2 590 1 800 1 1000 1\nБілий 1 Горіх 1 Коричневий 2\n3 9 4 1 15 2 40 1\n270 2 600 1\nВідкривачка 1 Гаманець 3 Для пивних кришок 1 З кулею 1 Келих з кулею 2 Келих з м'ячем 2 Лопатка 1 Набір для віскі 1 П`яні склянки 1 П`яні стопки 2 Стакан з блешнею 2 Стакан з кулею 3 Стакан з цвяхом 1 Стопка з кулею 1 Стопка з м'ячем 1 Стопка-перевертень 5\nДля коньяку 1 Для пива 5\n55 1 62 1 65 2 70 1 160 1 200 1 215 1 240 1 285 1 305 1 590 1 900 1 1100 1\nДерев'яний кейс 2 Кейс 3 Чохол з тканини 1 Шкіряний сагайдак 3\nБез застібки 1 Кнопки 3\n1 10 2 3 3 1 4 2 6 14 7 4 10 1\nДерево 1 Натуральна шкіра 1\n10 9 28 1 60 1 74 1 75 1 86 1 90 1 95 1 97 2 117 1 130 1 140 1 144 1 190 2 200 1 215 1 450 1 500 1 590 1 1900 1\n27 1 78 4\nКухонна лопатка Chopula Dreamfarm (чорна)\nНадувний шезлонг-лежак Oxford (синій)\nОригінальний подарунок куму - прекрасний спосіб продемонструвати повагу, вдячність і подяку за участь в житті дітей-хрещеників. Вручити презент доречно на дні народження, новорічному святі, з нагоди інших календарних і особистих святкових дат. Однак найбільш яскраві і живі емоції викликають сюрпризи, підготовлені без приводу!\nЗамовити кращий подарунок для кума\nУ рейтингу найбажаніших подарунків для кума присутні:\nФартух з принтом.\nДля людей, що захоплюються кулінарією, такий аксесуар незамінний. Фартух виконаний з щільного текстилю, який легко відпирається від забруднень. Він захищає одяг від плям, забезпечує комфорт носіння - для зручності передбачена кишеня в передній частині, регульований пояс для фіксації в області талії.\nБарне скло в фірмововій дерев'яній коробці.\nЧарки з м'ячем з дорогого скла немов створені для спільного перегляду футбольних матчів великими та галасливими компаніями. Вони стануть ідеальним доповненням домашнього бару! Також варто звернути увагу на стакани для віскі, декоровані кулями.\nЧоловіча бананка створена для цінителів практичності. Вона залишає руки вільними, оскільки має поясний формат. Носити її можна і на грудях, за спиною. Виконана сумка з немаркого матеріалу, оснащена стійкою до зносу, функціональної фурнітурою. Усередині є місце для мобільного телефону, портмоне, навушників і інших корисних дрібниць.\nКупити недорого прикольні подарунки для кума\nДля людей з почуттям гумору, які відмовляються від банальної святкової атрибутики на користь незвичайних, цікавих і креативних подарунків, в інтернет-магазині зібраний приголомшливий асортимент. Продукція відповідає суворим стандартам якості, але при цьому реалізується за демократичною ціною. Доставка акуратно упакованих gift-боксів в стислі терміни здійснюється по Києву і Україні співробітниками кур'єрських служб. Привітні та чуйні менеджери DobraLama нададуть розгорнуті консультації з питань вибору, допоможуть з вирішенням формальних питань.


КОНТІ :: Медіа-центр :: Факт-лист\nГоловний офіс групи «КОНТІ»\nвул. Iнтернацiональна, буд. 460, м. Костянтинiвка,\nДонецька обл. Україна\n«КОНТІ» — успішна динамічно розвивається міжнародна компанія. Один з найбільших виробників кондитерських виробів в країнах СНД.\nСтратегія компанії в області безпеки і якості - це функціонування системи менеджменту та безпеки за міжнародними стандартами ISO. Система менеджменту якості та безпеки харчових продуктів відповідає вимогам ISO 9001:2008. Система управління безпекою харчових продуктів відповідає вимогам FSSC 22000:2011, включаючи вимоги ISO 22000:2005, ISO/TS 22002-1:2009, FSSC 22000.\n«КОНТІ» регулярно проводить тестування сировини і готової продукції, що підтверджує відсутність ГМО.\nКомпанія випускає асортимент продукції, сертифікований за системою Халяль.\n«КОНТІ» - це високотехнологічне інноваційне виробництво. Асортимент компанії налічує більше 200 видів продукції, представленої практично у всіх категоріях кондитерського ринку: цукерки, карамель, цукерки, зефір, печиво, вафлі, десерти, кекси, бісквітні торти, рулети, тістечка, тарталетки, новорічні подарунки для дитячої й дорослої аудиторії.\nКомпанія здійснює стратегію створення сильних брендів. Основними ТМ є: Konti, Bonjour KONTI, Timi, Amour, Ронні, Супер-Контік, Беліссімо.\nПродукція експортується в країни СНД, Європи, США, Канади, Південної Америки, Близького і Далекого Сходу. Географія продажів налічує понад 20 країн світу.


Перепишіть, розставляючи потрібні розділові знаки при прямій мові. Воля затримав Фелікса, і вони уважно прислухались. Навкруги було зовсім тихо. Фель сказав Воля, благально подивившись на Фелікса, давай візьмемо її до себе. Фелікс сам був не від того, але мусив перше зважити. Кричатиме одповів Волі, з нею ніде не сховаєшся, ба, як верещить. Я її заспокою сказав Воля і підійшов до дівчинки. Та, побачивши хлопців, замовкла. Ходімо сказав Фелікс мама твоя спати лягла! (Ю. Яновський). - Мегамозг.com\nВоля затримав Фелікса, і вони уважно прислухались. Навкруги було зовсім тихо. Фель сказав Воля, благально подивившись на Фелікса, давай візьмемо її до себе. Фелікс сам був не від того, але мусив перше зважити. Кричатиме одповів Волі, з нею ніде не сховаєшся, ба, як верещить. Я її заспокою сказав Воля і підійшов до дівчинки. Та, побачивши хлопців, замовкла. Ходімо сказав Фелікс мама твоя спати лягла! (Ю. Яновський).\nZelenskanika99 3 месяца назад\nВоля затримав Фелікса, і вони уважно прислухались. Навкруги було зовсім тихо. Фель сказав :"Воля, -благально подивившись на Фелікса, -давай візьмемо її до себе." Фелікс сам був не від того, але мусив перше зважити. "Кричатиме, -одповів Волі, -з нею ніде не сховаєшся, ба, як верещить." "Я її заспокою",-сказав Воля і підійшов до дівчинки. Та, побачивши хлопців, замовкла. "Ходімо,-сказав Фелікс- мама твоя спати лягла! "


З 1 червня штрафуватимуть за відсутність адресної таблички на будинку? - Мукачево.today\nДо скоєння майнових злочинів причетний 24-річний раніше судимий мешканець району.\nже з 1 червня 2020 року в Україні штрафуватимуть власників “безадресних” будинків. Так, згідно з правилами благоустрою та методичними вимогами для проведення Всеукраїнського перепису населення, домогосподарства та адміністративні будівлі повинні мати адресні таблички.\nТеги: адреса таблички штрафи\nУ Мукачеві за добу 4 нові випадки COVID-19 З 1 червня знову курсуватиме потяг потяг «Ужгород-Київ»


Світові не вистачає якісних big data | Responsible Future\nЕКОЛОГІЯ КЛІМАТ СОЦІУМ\nСвітові не вистачає якісних big data\nResponsible Future 25.10.2018\nДля досягнення 17 Цілей сталого розвитку до 2030 року cвітові потрібно більше даних за кількістю і якістю. Про це заявила заступник Генерального секретаря ООН Аміна Мохаммед під свого виступу на United Nations World Data Forum, що відбувається в Арабських Еміратах.\n«На основі точних, достовірних, всебічних тематичних даних ми зможемо зрозуміти проблеми, що стоять перед нами, і знайти відповідні рішення», – сказала вона.\nВикористання так званих «великих даних» може, наприклад, допомогти захистити людей від загрози природного стихійного лиха, підвищити продуктивність у сільському господарстві, відстежувати потоки мігрантів тощо. Уявить, в більш ніж 100 країнах світу досі немає повної статистики про народжуваність і смертність (прим. – дані ООН).\nМіністр ОАЕ з питань штучного інтелекту Омар аль-Олама тим часом зазначає у промові, що метеорологічні дані і дані про зміну клімату становлять 100 млн. Гб на день. Щоб проаналізувати їх, науковцям знадобиться понад 100 років. Цей сценарій демонструє гонку людства у часі для використання даних.\nЩо до важливості open data, то надійна і доступна інформація можже забезпечити безліч переваг, у тому числі здатність громадян контролювати роботу своїх урядів і притягувати посадових осіб до відповідальності.\nТобто електронні дані вкрай необхідні, щоб відслідковувати просування у досягненні широкого економічних, соціальних і екологічних цілей.\nНа форумі, участь в якому приймають понад 2000 делегатів, також йдеться про приклади практичного використання мобільних телефонів і банківської інформації, соціальних мереж, спостереження за Землею і геоданих. У числі таких проектів – використання фотографій, зроблених зі супутника, для вимірювання родючості грунтів і поліпшення сільськогосподарської продуктивності.\nВ прес-центрі ООН повідомляють, що кілька засідань буде присвячено ризикам, пов’язаним з використанням особистої інформації користувачів. Окремо обговорюватимуться міграційні питання – поліпшення якості даних для створення нових стратегій з відстеження більш ніж 258 млн. мігрантів по всьому світу, включаючи такі джерела даних, як телефонні дзвінки.\nФото: IISD/ENB | Kiara Worth\nPrevious Previous post: Стартап українців FoodBIOPack переміг на конкурсі у Данії\nNext Next post: Фестиваль української музики в Скандинавії


Студентська “Заграва” | Зоря Полтавщини. Громадсько-політична газета\nНапередодні великого православного свята Покрови Пресвятої Богородиці, Дня захисника України, Дня українського козацтва відбулося обласне свято із військово-патріотичного виховання студентської молоді “Заграва”. На мальовничому березі Ворскли неподалік Полтави на одній із баз активного відпочинку села Нижні Млини другий рік поспіль за звання “Кращі нащадки козацького роду” змагаються студенти вищих навчальних закладів області. Цьогоріч участь взяли команди п’яти полтавських вузів і спеціалізованої школи-інтернату №1.\n– У такий спосіб ми підтримуємо студентство, сприяємо військово-патріотичному вихованню, формуванню навичок здорового способу життя. Нині учнівська молодь, на відміну від студентської, більше залучена до різноманітних військово-патріотичних змагань і зльотів. Серед традиційних – “Сокіл” (“Джура”), – зазначила заступник начальника управління у справах сім’ї, молоді та спорту ОДА Наталія Шкоденко.\nУчасників змагань благословив молитвою й святою водою архієпископ Полтавський і Кременчуцький УПЦ КП Федір. Гідних наступників козацького роду запальним українським гопаком привітав ансамбль народного танцю “Весна” Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка, а вправні запорожці обласної дитячої громадської організації “Військово-спортивний центр “Воїн” показали високу майстерність і красу козацького бою.\nУчасники “Заграви” продемонстрували уміння й навички надання першої медичної допомоги, у туристично-спортивному орієнтуванні, збиранні-розбиранні автомата, стрільбі з лука, воєнізованих і спортивних естафетах. Після змагань усі смакували особливим обідом на сторожовій вежі.\n– Команда аграрної академії до “Заграви” почала готуватися заздалегідь – тренувалися, згадували звичаї й традиції українського народу, зокрема козаків, слухали патріотичні лекції. Особисто я вперше беру участь, – поділилася студентка ПДАА Аліна Чеберя. – Уже вмію стріляти із лука й збирати-розбирати автомат. Мені це цікаво.\nЦьогорічними переможцями “Заграви” визнано команду ПолтНТУ імені Юрія Кондратюка. “Минулого року ми зайняли друге місце, бо програли в останньому конкурсі – перетягування канату, тож цього разу готувалися вже активніше. Тренування проходили на базі нашого університету, – розповів представник команди-переможця Богдан Шебедюк. – Я завжди беру участь у подібних змаганнях, веду активний спосіб життя, люблю природу.\n« Економіка, статистика й лірика\nВік і зрілість – то різні поняття »\nЛіміт часу вичерпаний. Будь-ласка, перезавантажте CAPTCHA. дев'ять − два =


Лев Толстой — цікаві факти\nРосійський письменник Лев Миколайович Толстой відомий не тільки на батьківщині, але і за її межами. Його життя було настільки насиченим, що знадобиться не одна книга для докладного опису життя і побуту письменника. Лев Толстой – цікаві факти з життя.\nЛев Миколайович Толстой народився 28 серпня 1828 року в Кропивенському повіті Тульської губернії, в спадковому маєтку матері — Ясній Поляні. Був четвертою дитиною в сім’ї. Після народження молодшої сестри, в 1930 році, вмирає його мати. Трохи пізніше помирає його батько, і зовсім маленького Лева, разом з сестрами й братами бере під опіку їх тітонька. Після смерті батька, саме Льву Миколайовичу довелося виплачувати всі борги сім’ї.\nЗі спогадів родичів, його мати була дуже чудовою оповідачкою. Як з’ясувалося набагато пізніше, Лев Миколайович був далеким родичем Олександра Сергійовича Пушкіна, хоча ніхто з його оточення не знав про це. Вже в дитинстві, їм було написано перший твір – «Кремль». Лев Миколайович ріс скромною, сором’язливою і небагатослівною дитиною. Улюбленим заняттям юного Лева, крім написання творів, була гра в містечка і шахи.\nПодорослішавши, Лев Миколайович Толстой відправився на військову службу. Був учасником Кавказької війни, також брав участь в обороні Севастополя, про що він відбив у циклі «Севастопольські розповіді». За оборону Севастополя, письменник був удостоєний нагороди «За хоробрість». Перебуваючи на службі, Лев Миколайович не забував про письменництво, відправляючи свої роботи в різні журнали і газети.\nПрийшовши з військової служби, граф Толстой вирішив завести сім’ю. Зі своєю майбутньою дружиною Лев Толстой був знайомий з її дитинства. Перший час довго вибирав між Софією Андріївною Іславіною і її старшою сестрою, але в підсумку вибрав Софію, середню сестру. Графу було 34 роки, а його дружині 18 років.\nСофія Андріївна була вельми зразковою господинею, і довгий час, їх шлюб вважався ідеалом щасливої родини. Лев Миколайович дуже любив свою тещу, у них були хороші стосунки. У шлюбі з Софією Андріївною, у них народилося 13 дітей, але, на жаль, 5 дітей померло ще в дитинстві. Лев Миколайович називав свою дружину своєю музою, адже всі свої знамениті твори він написав уже після одруження. Софія Андріївна була не тільки вірною і хорошою дружиною, але також і секретарем письменника. Через жахливий почерк жодне видавництво не хотіло брати твори графа Толстого, тому всього його праці листувалися дружиною. Подружжя разом прожило 48 років.\nПро те, що Лев Толстой був азартна людина відомо було всім. Був час, коли він програв одну зі своїх будівель в Ясній поляні в карти, хотів було пізніше викупити її назад, але не зміг. Азартні ігри ні до чого доброго не приводять.\nЛев Толстой, хоч і був графом, але ніколи не боявся ручної праці, тому нерідко можна було побачити його працюючим у полі. Але, не маючи закінченої вищої освіти, постійно займався самонавчанням. Лев Толстой знав багато іноземних мов, спокійно читав книги італійською, сербською і польських мовах, вивчав грецьку, латинську, татарську мови.\nСвій головний роман «Війна і мир», Лев Толстой писав протягом 6 років, переписуючи його близько 8 разів. Незважаючи на його величезний успіх, він щиро ненавидів свій твір, писав друзям, що він дуже радий, що йому більше не треба писати щось подібне. Також Лев Миколайович не визнавав нікого з письменників Росії і терпіти не міг Шекспіра. Антон Павлович Чехов говорив, що Толстой вважав всіх письменників дітьми, а Шекспіра генієм, рівного за талантом йому, тому і не любив його. Незважаючи на все це, мав досить багато друзів, який часто приходили на звані вечері до письменника. На одному з таких вечорів у Толстого сталася перепалка з Іваном Сергійовичем Тургенєвим, яка ледь не переросла в дуель, але знаходилися поруч друзі письменників, змогли згладити цей конфлікт. Крім серйозних творів, Лев Миколайович Толстой писав також дитячі книги і розповіді, написав буквар для селянських дітей, яким пізніше вчила букв Анна Ахматова. Також він побудував місцеву школу для селянських дітей, і сам же вів заняття в цій школі.\nЛев Миколайович дуже любив свою Батьківщину, і на відміну від усіх інших письменників, не хотів нікуди переїжджати. Та й за кордоном він був всього лише два рази. Незважаючи на це, Лев Миколайович був незадоволений системою Російської освіти і мріяв про європейську систему. У більш похилому віці його зацікавила Індія, її культура, традиції та звичаї. Варто зауважити, що саме творчість Толстого зробило величезний вплив на діяльність відомого індійського політика Махатму Ганді. Крім письменницької діяльності, письменник любив музику. Його улюбленими композиторами були Шопен, Бах, Моцарт і Мендельсон. На основі своєї любові до музики, Лев Миколайович Толстой навіть склав вальс. Дивною особливістю письменника було те, що він не любив гавкіт собак і терпіти не міг вишню. Лев Миколайович всіляко заперечував авторитет церкви і влади, був відлучений від церкви, хоча в деяких записах говориться, що це було самовідлучення. У віці 50 років письменник різко став вегетаріанцем і мріяв про те, щоб всі люди перейшли на рослинну харчування. Також, Лев Толстой вважав, що число 28 грає в його житті величезну роль і шукав його у всьому.\nНезважаючи на свою сильну зайнятість, дуже любив своїх дітей і намагався бути для них кращим батьком. Його дочка Агрипина була також його секретарем і переписувала його роботи і особисті щоденники. Незадовго до своєї смерті він завів другий особистий щоденник, який Софія Андріївна хотіла знайти, але ніяк не могла. Софія Андріївна говорила про свого чоловіка, що письменник проповідує любов до всього світу, а своїх дітей він ненавидить. Причиною цього стали принципи Льва Толстого, що потрібно жити в бідності і відмовитися від авторських прав на свої твори, таким чином це відразу б позбавило його дітей засобів до існування. Через свої принципи, письменник навіть відмовився від Нобелівської премії з літератури.\nЗ віком письменник став жахливо нестерпним для всіх. Письменник став любити все частіше босоніж, а ближче до своєї смерті, зважаючи на свою популярність говорив про можливість створення своєї власної релігії. До кінця життя Толстого все-таки з’явилася псевдорелігійна течія «толстовці». Його керівником був друг письменника Чортків. Сварки письменника з дружиною стали все частіше, і після однієї з них, 31 жовтня, він втік з дому, що жити в самоті, але захворів на пневмонію і помер у будинку начальника станції у віці 82 років. Останньою проханням вмираючого письменника було поховати його улюбленого коня Делира неподалік від своєї могили, а одними з останніх слів письменника були адресовані його синові. Лікар, який намагався вилікувати Льва Миколайовича, чув, як він виголосив: «Сергійко … істину … я люблю багато, я люблю всіх». Похований письменник був у парку Ясної поляни. Так як письменник був відлучений від церкви, похорон Льва Миколайовича Толстого пройшли без свічок, ікон і священиків. Софія Андріївна пережила свого чоловіка всього на 9 років.\nСадиба письменника в даний час є музеєм. Режисер Яків Протазанов зняв 30-хвилинне німе кіно за мотивами останніх днів життя письменника. Творча спадщина Толстого становить 165000 аркушів рукописів і біля 10000 листків.


Як вибрати відповідний фрезерний верстат для вольфрамової дороги - Новини - Ruian Fly Machine Parts Co., Ltd\nЯк правильно вибрати власний фрезерний вольфрамовий шлях\nБагато хто з друзів, що використовували для розрізання дорожнього фрезерного тримача для застосування різака, не дуже розуміють, тому купувати дорожній фрезерний засіб не сприяє обробці та вибирає непридатний для дорожнього фрезерного власника, ефективність обробки не висока , сьогодні. Ми аналізуємо застосування холоднокатаного холодоагенту з вуглецевої сталі KHC, так що у майбутньому усе, як купити вольфрамовий різак, KHC різак, коли ми можемо допомогти вам у вирішенні проблеми.\nЗастосування KHC Road Filling Holder дуже широке, за участю промисловості та інше, а потім для різака з вольфрамової сталі KHC, яка в основному використовується в наступних аспектах.\nКалібрований сталевий станок KHC\nСерія KH: високошвидкісний високоміцний дорожній фрезерний держатель (для HRC65 нижче) - TISIN покриття, карбід видатні переваги: висока твердість, хороша термостійкість, висока температура твердість і міцність на стиск. Підходить для високошвидкісного різання матеріалу високої твердості.\nСерія KR: ріжучий інструмент з високим ступенем твердості, в основному використовується для обробки термічної обробки матеріалів високої твердості. (Для HRC60 нижче) - покриття ALITN, придатне для обробки спеціального твердого чавуну, аустенітної нержавіючої сталі, термостійкого сплаву, титанового сплаву, мідного сплаву, вуглецевої сталі, гарячої та загартованої сталі.\nСерія KC (для HRC60 або менше) - TIALN покриття: Universal Road Filling Holder.\nСерія KS: для класу SUS, наприклад, з нержавіючої сталі, титанового сплаву, хром-нікелевого сплаву, високотемпературного сплаву, загальної сталі тощо, його можна використовувати для переробки сталі, а також для переробки чавуну та кольорових металів. Такі сплави, як відповідне збільшення вмісту кобальту, міцність можуть бути високими, можуть використовуватися для різних складних процесів обробки грубої обробки та періодичного різання.\nСерія KL: підходить для переробки з алюмінію, що має нове покриття DLC 2016 року (відносно гладка поверхня), для кольорових металів, пластик, смола дуже хороша. The\nВищевказані категорії - це металорізальня з вольфраму KHC в класифікації декількох найчастіше використовуваних прикладних програм, я вважаю, що ми читаємо, ми повинні знати, який дорожній фрезерний засіб використовується для обробки того чи іншого матеріалу вище.


Розпад колоніальної системи. Етапи деколонізації 👍, Науковий портал Predmety.in.ua\nHome ⇒ 📕Історія ⇒ Розпад колоніальної системи. Етапи деколонізації\nУ колоніальних країнах були закладені основи гірничодобувної промисловості, запрацювала система постачання сировини в Європу в обмін на промислові товари та сформувалася місцева буржуазія, що могла контролювати цю діяльність за участю й під керівництвом європейського капіталу. Інша причина була політичною. Зміни в політичному\nустрої країн Західної Європи, рух до демократії виявилися несумісними з існуванням колоній, які були фактично відірвані від суспільства. Отже, європейським країнам стало невигідно утримувати колонії. Водночас у країнах Азії та Африки виникли умови для посилення національно-визвольного руху. Серед чинників, що сприяли цьому процесові, було прагнення національної буржуазії посісти панівне становище у своїх країнах, зростання ролі інтелігенції та робітничого класу, створення нових політичних партій та організацій.\nРозпад колоніальної системи. Етапи деколонізації - Історія\nPrevious Post: Вправа 2\nNext Post: Природа філософських проблем


Страница рубрики: Листи до рідних18 січ.\nЛист до дружини (березень 1973 р.)\nОдин із перших листів до дружини з закладу ЖХ-385/3-5 сел. Барашево, Теньгушевського району, Мордовської АРСР. В цих перших листах В.Стус багато переписує віршів та перекладів, ніби передчуваючи недалекі вилучення й акти про спалення рукописів "Палімпсестів".\nВітаю, ласкавочко моя! Вітаю, ластовеняточко моє маленьке!\nЛиста другого одержав, писаного 8.2.1972 р., а нині одержав третього з відкриткою. Тобі надіслав листа десь 8 лютого, батькам — на початку лютого. Видно, жодного з них Ви не одержали, хоч лист до батьків був рекомендований і з повідомленням про вручення. 21 день я відбув у лікарні, де мене обстежували. Сказали, що виразка зарубцювалася, і сьогодні я вертаю назад.\nТато збирається кудись писати, але не знає куди. Мені шкода його марної праці, а також і того, що, написавши, він шкодуватиме ще дужче. Щось там порадьте йому.\nЯк здоров’я Дмитричка? Як його серце, ніжки? Ось кілька прохань моїх. Шліть листи рекомендовані з повідомленням про вручення. Як хоч, то такі листи я слатиму Тобі на поштовий відділок 115, аби Ти не мала клопоту одержувати їх — аби не ловити поштаря. Але для цього вишли мені повідомлень про вручення, марок (по 2 та 4 коп.) і поштових відкриток — усього штук по 20. Це можна зробити цінним листом.\nЯ пишу на початку місяця до батьків, а в середині — до Тебе (ось уже другий місяць, як роблю виняток, а далі писатиму Тобі з 15-го). Це мій сьомий лист.\nУ бандеролі мені книжок не можна, найкраще — тютюну і сухого молока, якщо таке є. А ні — тоді чаю, але небагато. Взагалі, я обійшовся б без бандеролі цілком, а Ви там не мали б клопоту. А втім — що покладеш, те й буде.\nПобачення дозволили майже зразу, як Ти поїхала. Отже, як бачиш, при бажанні можеш робити нову спробу. Але мені дуже шкода Тебе і не хочу, аби хтось утішався нелюдською радістю.\nЛітературної України я не одержую, хоч минув місяць. Так що — зроби запит або проконсультуйся, як бути. Як там із Лілиною роботою? Мені часто сниться Дмитрик, як він грається з Оленкою, але їм обом — дуже сумно. Рільке Твого я одержав. Уже переклав. Отже, роби нові подачі. Я їх чекаю.\nДуже просив би, аби Ти в літі поїхала з Дмитром у Донецьк — хай там старенькі трохи розвіють свій сум. Крім того, Вони занадто старі, щоб відкладати це на потім.\nКоли б Ти наважилася їхати сюди знову, то не бери ні чорного светра (його мені не дадуть), ні інші речі, крім чорного спортивного костюму і рудого шарфа (це одне, чого мені не видали з передачі в Києві). По-друге, коли приїдеш, то не спіши зразу від’їздити, коли це повторять, а телеграфуй до Москви — за знущання. Бо інакше цього назвати не можна.\nДумаю, що коли б Ти зробила це першого разу, то ми побачилися б. А так Ти дуже легко відступилася перед чужою бездушністю. Взагалі — оскарж свою невдачу. Усе — так само, як і раніше, хіба що тепер, може, приїзди на четвер, аби Тобі був час на розмови з тюремними начальнушами.\nЯ вже звикаю до цього всього, хоч і біліє голова. Попроси кого-небудь, хай мене сповіщає про літературні новинки українські (союзні я знаю).\nПротягом місяця я не мав жодного листа від знайомих (останні були від Рити і Романа, а також журнали з Черкас, за які дякую, але повторювати не треба).\nДякую за вітання. Вітай усіх, хто вітає мене, бо в мене враження про стару публіку дуже тьмяне і невиразне. Зате вітаю Лілю /дружину Є.Сверстюка/, Льолю /дружину І.Світличного/, Марту /дружину І.Дзюби/. Так само — Михайлину /Коцюбинську/ і тих, хто пише листи до мене. Звичайно — Твою рідню — так само. Як там здоров’я Ольги Григорівни? /Мама В.Попелюх/\nТи мене вже призабуваєш, га?\nЦілую Тебе, люба моя. І не сердься на мене, що таке в Тебе життя. Власне, коли сердишся, то тільки не на мене, а на скажений білий світ.\nОсь Тобі Рільке (якщо він вийшов схожим):\nЗнялося понад себе в чистім гоні це дерево гучне, Орфеїв спів. Та і в мовчанні, в тиші, ніби в лоні, уже початок, знак і порух зрів. Із гнізд і лігов звірі вирушали в прояснений і виріджений ліс. Не хитрощі, не ляк їм горла тис, коли вони так пильно наслухали себе самих. Здається, що в серцях їм рик і рев дрібніли. Де не скоро з’явилася б і хижа для сприймання, яскиня з найтьмянішого бажання, із брамою, де аж дрижать підпори, високий храм ти зводиш їм в ушах. /В остаточному варіанті "Сонетів до Орфея" це вірш починається: "О дерево звелось! О надвисання!.."/\nЗвичайно, я ще посиджу коло нього, а покищо — це перший Тобі віддарунок.\nНу, ось іще:\nЦензори у таборі часто не знали української мови і лінувалися ,якщо не було особливої вказівки, виокремлювати вірші від перекладів чи з тексту листа. Тому в листах поет з конспіративною метою часто не дає розбивку на рядки.\nМи нібито обернені свічаддя - єдине власну душу світлимо і слово фокусуємо на серце - щоб спопелити чи зогріти? Морок росте і тьмяне дзеркало світліє, мов дрібка сяйва, встромлена у ніч. Такий вельможний спокій! Ні шпарини назовні вже не видно. Що ж, кохана, згоряймо на Антоновім вогні, щоб день світився з нас, а ми щоб тліли спокійно й рівно, як свічки осінні золочених притугою дерев.\nБриніли по обранених ярах скляні струмки, відтеплювались кручі. Глухоніма вода, і сонця спах, і зойк лісів, нагальний, як падуча. І перша птаха різала крилом обрус небес над хвильми голубими. А ти, змахнувши білим рукавом, уже побігла у чужі обійми.\nДесь там, на споді пам'яті, ворушишся, і погляду не попускаєш свого.\nЗабутим днем, забутим світом сушишся, та серцю тихо мовиш: слава богу, що все минуло, знебуло, пішло за чорною водою-течією. Єси, розлуко, ти мені за зло, проте єси і радістю моєю. Так мудро нас страждання піднесло понад собою і понад плавбою. А тіло, що підносилось пітьмою, заламані рамена піднесло.\nВальочок, цей лист на 2-х аркушах 1-4 стор. (це - один аркуш, далі - другий). Цілую Тебе, люба моя. Як ся маєш, пиши. І про Донецьк - згадуй.\nМіж співами тюремних горобців причулося — синичка заспівала і тонко-тонко прясти почала синеньку цівку болю, мов з-під снігу весняний первісток зажебонів.\nІ ось він, край: немов на шелепочку, стою над урвищем. Так, ніби небо подовжилось на діл. І вітер спогадів мене вельможно нахиляє в смерть. Оце і є бажаний край душі, з якого видно більше, ніж півсвіту, вже й за крайсебе можеш зазирнути і прохилити моторошну суть буття вселенського, де тьма і тьмуща, прорізана прожекторами дум (волінь охлялих). Ось де місце злету або падіння. Бо відгородившись, ми розгороджуємося навіки, щоб вільне серце випурхнуло птахом, що другого народження діждав і став над світом. Ось він, край душі. Ланцюг довіри увірвавсь. Ланці існують тільки поокремо. Горе тебе в чотири мури оборало (чотирикутник певності, чи, може, спотворений октаедр плачу?). І все це — форми іспитів. Чи справді, обораний, ти геть відмежувався від спогадів, чи, може, між тобою і поминулим — вольтова дуга? Чи справді ти, обораний, утратив ту вітчину, що всерабів з нас творить, ошуканих любов’ю і чуттям тієї приналежності до себе, що зрідка живить нас, а все мертвить? Збагнув себе, як припочаток долі призначеної? Що тобі підвладне сьогодні, як ніколи, геть усе? Що тут, ув апогеї рабування, у тебе під обладою твої уседержавні втрати і набутки? Отож, лети між ними, як стріла, із луку випущена в чорну темінь. І знай: твоє спасіння — тільки в леті, а твій спочинок — то вельможна смерть, яка щасливому не по кишені.\nЦей спалах снігу, тьмяно-синя тінь від частоколу огорожі, кетяг різьблений намерзу на утлих вікнах і олімпійське торжество берез, ця теплота сподіяння і сну, вспокоєного спогадами, окрай душі впокореної, де усі початки і кінці зійшлися разом — це прочування віщих таємниць і спроба позирнути за безокрай, котрий тебе спостигне ненароком і відживить (донищить або вб'є). Та що те все? Життя легка основа лягла в прозорості земного дня і світиться. А світ благословенний зненацька в тьмущу темінь увійшов. І серце геть обліг. Душе, світися! І - посвітися, ноче голуба!\nА це, Валю, було після полохкого сну — як багаття на вітрі — коли мені чулося, що Ти наближаєшся, марудиш і проминаєш. Я чекав Тебе цілий день, але марно. Отже:\nТи тут. Ти тут. Геть біла, як свіча — так полохко і тонко палахкочеш і близькістю обірваною врочиш і лячно позираєш з-за плеча і йдеш — туннелем довгим — далі — в ніч — в імлу — і в сніг — у вереск заметілі, аж оббухають слізьми губи білі, а тремоло світання — мов тирлич.\nСамого спогаду на дні, як зірка у криниці, вона з’являється мені - і світить, і святиться. Я і не відав і не снив: бозна-коли зустрілось, а через стільки літ і днів любов’ю окошилось: ледь-ледь бровою повела, журливо позирнула і з цятки давнього тепла страшний вогонь роздула - як куте сяєво сторіч, як зірка із криниці, неначе свічка в темну ніч — горить і промениться. Із темряви мене буди сподіянням - явою - як не дружиною, тоді - коханою сестрою.\nДай руку, князю мій, і йдімо разом! Лише стулю повіки - снишся ти і цілу ніч стоїш при узголів'ї, і поцілунками чоло вкриваєш - мовчазні і щасливі сльози ллєш. Дай руку, князю мій, і йдім додому - читаю по руках твоїх ласкавих, ловлю в куточках уст твоїх заламаних, розпізнаю в тоненькій зморшці брів. Вже час! Ходімо, князю мій, додому. Я прокидаюся - нема нікого. Лиш чую запах - туги і любові і підвологла геть мені подушка та ще сумний стілець стоїть край ліжка. Де ж ти, княгине? Де ти? Озовись!\nМов мертві дерева, неначе мамути, що збуджені зі сну правікового, вернулися у вичужілий світ,\nі розминулися з своєю смертю — так лігво це. Омріяні дороги обрубано, але зупин ворожить, схиляючи до віри. Лігво це — останнє пристановисько. Мов мамути новонародженою марять смертю, сподіючись: чим далі од життя, тим ближчає рятунок. Квадратура таємних бід, і ромби самоти, і прямокутники старих напастей і лінії спадні усевпокори, та вертикальний понадзірний щем. Куди податися? Куди сховатись, аби втекти глухонімого болю і таємничого Всепереляку і ницого рятунку порожнеч? Мов мертві дерева, мов пні згорілі, розкопані, обрубані корчі, живе крізь смерть спогадують, піднявшись на різьблених котурнах забуття. Скидається двоповерхове горе з-під кучугур зчамрілих сновидінь. Так напростовується путь до бога, звалашений потойбік існувань. А вічність скапує, немов живиця з осамотілої сосни. Свічаддя обламаних небес сліпучим сяйвом обранює тужавий погляд. Гинь і почезай. Бо смерть і темінь — сестри.\nА це такий собі образок:\nКалюжа, мов розчавлений павук, сліпила шлях і заступала кроки, чіпляючись до походи людської і присмеркових зойків. Крізь імлу надобрію здіймався ярий місяць, скрадаючись повз виголілі крони осіннім вітром видутих дерев. Асфальтом біг старий кудлатий пес, сахаючися гамору людського, сирен автомобільних і бездонної, мов поніч, яро-чорної води, котра солопила з-за ожереду розбійницького злого язика.\nОце, Вальочку, і все. Недавно я слухав по радіо нарис про Антоніо Вівальді і чув себе майже щасливим. Як Ти зводиш там кінці з кінцями? Читаю сусідову "Літературну Україну", бачу, як там зараз весело і скільки нових талантів повилізало зі шпар на світло.\n#Час творчості#палімпсести#Лист до дружини#Мордовія#1973#карантин


Главная/Препарати/Інструкція Солкодерм: як лікувати бородавки?\nЯкщо у вас вже давненько не проходить бородавка або кондилома, то ви напевно хотіли б від неї як-небудь позбутися. Це можна зробити тільки після звернення до лікаря і установки діагнозу про те, що ж таке у вас на шкірі. Можливо, лікар буде брати у вас аналізи, що визначити різні характеристики болячки. Прописати відмінне швидкодіючий ліки Солкодерм доктор може в разі, якщо у вас:\nЩо ж таке чудове може зробити цей препарат з вашої ненависної болячкою? Інструкція Солкодерм говорить, що цей комбінований препарат, який наноситься на шкіру і призводить до негайної фіксації і подальшої муміфікації чужорідної патологічної тканини, з якої ліки вступає в контакт. Через якийсь час тканина висихає, ще більше муміфікується і стає темною. Через кілька днів, муміфікований струп відпаде сам, без будь-якої допомоги. Добре те, що після такої маніпуляції не залишається рубець.\nЯк і у будь-яких ліків, у цього кошти є протипоказання, про які повідомляє інструкція Солкодерм.\nновоутворення з підозрою на малигнизацию,\nПри застосуванні Солкодерм ви можете випробувати своєрідні побічні ефекти, такі як свербіж, печіння, що переходить гіперемія. При глибокому припікання можливе утворення рубців або плям. Всі дози і метод застосування краще обговорити з лікарем, тому що тільки фахівець може визначити такі тонкощі.


Більшість українців вважають розвиток подій в Україні неправильним - опитування — УНІАН\nБільшість українців вважають розвиток подій в Україні неправильним - опитування\nСуспільство 2 хв. 1013\nМайже половина громадян вважає, що держава здатна подолати проблеми та труднощі лише у віддаленій перспективі.\nЩо Українці думають про ситуацію в країні / УНІАН\n61% громадян вважають, що події в Україні розвиваються у неправильному напрямі.\nЧитайте такожСоціологи назвали лідерів президентського рейтингу: Зеленський переміг би Порошенка та Бойка\nПро це свідчать дані опитування, проведеного соціологічною службою Центру Разумкова з 22 по 29 квітня 2021 року.\nВодночас лише 24% респондентів вважають, що події в Україні розвиваються у правильному напрямі.\nСоціологи зазначають, що ці оцінки є дещо кращими, ніж у березні цього року, коли 18% опитаних дотримувалися думки, що події в країні розвиваються у правильному напрямі, а 66% — що вони розвиваються в неправильному напрямі.\nЗа даними опитування, 23% громадян вважають, що Україна здатна подолати існуючі проблеми та труднощі протягом найближчих кількох років (у березні цю точку зору поділяли 19%), 46% — що вона здатна їх подолати у більш віддаленій перспективі (у березні — 50,5%), а 20,5% — що не здатна їх подолати (у березні — 19%).\nДо Ради зараз можуть пройти п'ять партій - опитування КМІС\nПрезидентський рейтинг Зеленського виріс - опитування


Теги: валютний ринок, євро\nСьогодні на міжбанківському валютному ринку України торги з долара США відкрилися зростанням котирувань - 7,9310/7,9450, ціни на російську валюту піднялися - 0,2546/52, котирування з євро-гривні пішли вгору - 9,7025/9,7230.\nПро це повідомляє компанія "ІнтерБізнесКонсалтинг".\nНа міжнародному валютному ринку ціни на валютну пару євро-долар підвищилися - 1,2242/44 (вівторок - 1,2203/05). У вівторок Нацбанк вийшов на ринок з покупкою американської валюти за курсом - 7,9250.\nСьогодні ціни на ринку валютообмінних операцій в Києві встановилися на наступних рівнях:\nUSD/UAH - 7,9400/7,9500 (піднялися на 0,06%)\nEUR/UAH - 9,6700/9,7100 (знизилися на -0,62%)\nRUR/UAH - 0,2520/0,2560 (піднялися на 0,40%)


Санкції проти контрабандистів знову винесуть на РНБО | РБК-Україна\nПитання контрабанди знову винесуть на РНБО, але поки всі проекти "дуже сирі"\nСереда 14 квітня 2021 14:49\nФото: санкції проти контрабандистів розгляне РНБО (president.gov.ua)\nРада національної безпеки і оборони України знову розгляне питання контабандина наступних засіданнях. Однак поки всі проекти "дуже сирі".\nПро це РБК-Україна повідомили джерела в силових структурах.\nТак, раніше президент України Володимир Зеленський стверджував, що санкції поки були введені проти першої десятки контрабандистів, але вона не буде останньою.\nМинулого тижня видання "Дзеркало тижня" повідомило про заплановану на п'ятницю, 9 квітня, другу серію санкцій проти контрабандистів, але в підсумку РНБО не зібралося.\nДжерела РБК-Україна в уряді не змогли ні підтвердити, ні спростувати, що санкції РНБО, які "анонсуються" у ЗМІ, будуть стосуватися саме чергового списку контрабандистів. Співрозмовники в силових структурах уточнили, що питання контрабанди знову винесуть на РНБО, але поки всі проекти "дуже сирі".\nНагадаємо, 3 квітня РНБО України вперше ввів персональні санкції проти топ-10 української контрабанди.\nПізніше стало відомо, хто саме знаходиться у цьому списку. Це, зокрема, "хрещений батько" української контрабанди Вадим Альперін і колишній голова Закарпатської митниці Валерій Пересоляк (власник футбольного клубу "Минай"). Також після того засідання РНБО відсторонили від роботи десятки митників.\nНовини України Політика РНБО контрабанда


До другої хвилі коронавірусу українці мають пройти масову вакцинацію від грипу. Про це РБК-Україна повідомив головний державний санітарний лікар України Віктор Ляшко.\nНа Рівненщині – ще одна смерть від грипу. 51-річна жителька Костопільського району захворіла наприкінці лютого, - передає Радіо Трек. Через кілька днів стан здоров’я хворої погіршився і її госпіталізували до Рівненської міської лікарні.\n3 березня у двох людей з Ковеля підозрювали коронавірус. Про це повідомляє Волинський лабораторний центр. Протягом останніх 14 днів у чоловіка була одноденна поїздка до Італії (м.\n27 січня 2020, 17:27\nВ Україні 31 грудня помер чоловік від ускладнень грипу.\n1 лютого 2019, 12:28\n14 січня 2019, 09:52\nПонад 7 тисяч жителів Рівненщини захворіли на грип з початку жовтня 2018 року. З них 62% діти до 17 років. Фахівецьцентру громадського здоров’я Людмила Країнська зазначила, що ситуація з захворюваності в Рівненській області напружена.\nНа Волині зберігається тенденція до зниження рівня захворюваності грипом та гострими респіраторними вірусними інфекціями, -повідомляє обласний лабораторний центр МОЗ.


Інсайдери в компанії Apple люб’язно поділилися з усім світом подробицями про новий планшетному комп’ютері iPad Pro, до анонса якого залишається кілька днів. Як стало відомо, планшетів буде два, і кожен отримає по чотири модифікації.\nДві версії iPad Pro отримають модуль LTE, а дві інші обійдуться без нього. З’явиться новий екран в стилі iPhone XS, але без вирізу, порт USB-C для підключення до зовнішніх моніторів і виведення на них картинки в форматі 4К, і фронтальна фотокамера з Face ID для розпізнавання осіб. Знайдеться місце і для нового роз’єму Magnetic Connector – його розмістять на задній панелі. Словом, iPad Pro 2018 року виявиться цілком сучасним планшетом, особливо на тлі раніше випущених моделей. Однак слід зважати на той факт, що планшети стали нішевими пристроями – попит на них впав до мінімуму зважаючи на конкуренцію з боку смартфонів.\nЩо ж до Айпадів, то вони і зовсім будуть продаватися дуже невеликими тиражами, оскільки ціна iPad Pro 2018 напевно виявиться дуже і дуже високою в порівнянні з аналогами. Точні ціни інсайдери поки не називають, як і дату анонса, але планшет абсолютно точно покажуть громадськості вже в поточному місяці. Нагадаємо також, що в листопаді стартує продаж смартфона iPhone XR, самого доступного в сучасній лінійці яблокофона.\nКлавіатура-обкладинка для iPad Air 2 Logitech Wireless Ultrathin Keyboard Cover\nБюджетний планшет Acer Iconia B1 скоро з’явиться у продажу\n← Google оновив компактний медіаплеєр Chromecast 3.0\nHP x360 14 – трансформер на базі Chrome OS →


"Сокіл": вдалий вояж до Болгарії - ФК Ворскла (Полтава) - сайт уболівальників\nБаскетбол - 03-09-2011, 08:09 - sasa 32\n\_»Сокіл\_»: вдалий вояж до Болгарії\nУ болгарському місті Приморско пройшов міжнародний баскетбольний юнацький турнір під назвою «Посейдон-2011».\nУ змаганнях, які тривали сім днів, за нагороди боролися 39 команд (юнаки 1998 року народження) з восьми країн Європи – Росія, Україна, Болгарія, Казахстан, Турція, Грузія, Румунія, Азербайджан. Досить вдало на турнірі виступила команда БК «Сокіл» (президент клубу Сергій Соколенко) з Лубен Полтавської області – єдиний представник України. Лубенці у своїй групі посіли друге місце, здолавши команди з Москви, Великого Новгорода, Новокузнецька, а поступилися болгарським юнакам з команди «Pravec». У поєдинку за «бронзу» БК «Сокіл» потрапив на ще один болгарський юнацький баскетбольний колектив з міста Русо і поступився своїм опонентам 56:48, посівши на міжнародному турнірі високе четверте місце.\nКращим гравцем лубенської команди визнано Олександра Соколенка. Готували команду Лубен до змагань тренери Ігор Юшко і Владислав Касян. Нині лубенські баскетболісти готуються до «Кубку баскетбольної ліги» серед юнаків 1998 року народження. Престижні змагання пройдуть в Лубнах за участь кращих юнацьких баскетбольних колективів країни з 15 по 19 вересня цього року.\nНа фото: Лубенський БК «Сокіл» у Болгарії


Що таке розрахункова карта в банку?\nМоя освіта - реферати, конспекти, доповіді→Економіка→Що таке розрахункова карта в банку?\nЗручність розрахунків за допомогою пластикових карт вже встигли оцінити практично всі наші співвітчизники. Як мінімум, одна карта лежить в гаманці у більшості з нас.\nПрацівники підприємств отримують на карту нарахування по зарплаті, пенсіонери – свою пенсію, інваліди, одинокі матері та інші одержувачі соціальної допомоги – виплати від держави.\nУ народі все без винятку пластикові карти прийнято називати «кредитками», або кредитними картами, хоча насправді більше половини всіх наявних на руках пластикових карт відносяться до категорії дебетових. Отже, в чому між ними різниця?\nДебетова, або розрахункова карта – це пластикова карта, яка дає можливість здійснювати платежі в магазинах, ресторанах і кафе, аптеках та інших торгових закладах, використовуючи власні кошти, які лежать на вашому банківському рахунку. Ніяких інших засобів, крім своєї зарплати, пенсії або інших належних вам грошей, ви використовувати не можете.\nРозрахункова карта – це зручний спосіб розпоряджатися своїми грошима, не тягаючи в кишені чималий стос готівки. Якщо знадобиться велика сума, ви протягом декількох хвилин можете знайти банкомат або провести безготівкову оплату.\nУ той же час, за допомогою розрахункової карти зручно здійснювати дрібні щоденні покупки. Ні вам, ні продавцю не потрібно вважати банкноти, відраховувати здачу, перевіряти купюри на справжність і т.д. Легкий рух картою уздовж зчитувача – і сума списана з рахунку.\nНавіть ті, хто отримує зарплату готівкою, нерідко відразу ж кладуть її на свій картковий рахунок – це найзручніший і безпечний спосіб зберігати гроші. У банку вони не загубляться і не будуть вкрадені. Якщо ж загубиться карта, не біда – дзвінок в банк заблокує рахунок, щоб запобігти зняття грошей картковими шахраями.\nВиготовити нову карту замість втраченої – справа кількох днів, і ви знову зможете користуватися всіма перевагами безготівкових грошей за допомогою розрахункової карти.\nНайбільш вигідними і зручними є розрахункові карти тих банків, в яких існує послуга інтернет-банкінгу. Зайшовши на свою персональну сторінку, ви можете оплачувати покупки, переводити гроші рідним, платити за квитанціями комунальних послуг, поповнювати телефонні рахунки і т.д.\nДля цього не потрібно виходити з дому – всі розрахунки проводяться через інтернет. Крім того, ви в будь-який момент можете перевірити, скільки грошей лежить на рахунку, і проконтролювати свої витрати, переглянувши список платежів.\nВсі вищеописані можливості надають і кредитні карти з пластика. Але, на відміну від розрахункової карти, користуючись кредиткою, ви можете витрачати не тільки свої власні гроші, а й певну суму кредитних коштів в межах ліміту, встановленого банком.\nЯк правило, ліміт встановлюється, виходячи з суми щомісячного доходу власника картки. Тобто в разі, коли потрібна досить велика сума, а наявних грошей недостатньо, ви можете взяти в банку невеликий кредит, не оформлюючи для цього спеціальні документи. Ви просто знімаєте ці гроші зі своєї картки, і все.\nПовертати такий кредит потрібно так само, як і будь-який інший позику. Зазвичай банк навіть надає для карткового кредиту пільговий безпроцентний період в 30-50 днів. Якщо до кінця пільгового терміну повернути взяту суму, то банк не нарахує відсотків за користування його грошима.\nЦе дуже зручно в тому випадку, коли зарплата вже витрачена, а до нової получки залишилося кілька днів. Не потрібно просити друзів і знайомих зайняти трохи грошей – ви просто знімаєте їх зі своєї карти. При наступному нарахуванні зарплати на карту цей кредит автоматично погашається.\nВласне, в цьому і полягає відмінність розрахункової і кредитної карт: за розрахунковою карті ви розпоряджаєтесь тільки своїми власними грошима, а по кредитній – можете розраховувати на деяку додаткову суму кредитного ліміту.\n« Що таке демпінг в економіці? Що таке трест, картель і синдикат в економіці? »\nПриватні фінансові ініціативи