Порушення права на свободу вираження поглядів: практика ЭСПЛ\nОпубліковано: 01 вересня 2016\nЗ тексту ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що свобода вираження думок складається з волі мати свободу думку, отримувати і поширювати інформацію та ідеї.\nЦі свободи існують незалежно від кордонів, що розділяють держави, а національна влада зобов'язана утримуватися від втручання в процес передачі та отримання відомостей, поглядів тощо.\nСвобода вираження поглядів не є абсолютною - користування нею пов'язано з обов'язками і відповідальністю. Тому національна влада може вводити деякі обмеження. Для того щоб таке втручання було прийнято, воно повинно відповідати трьом умовам. По-перше, це обмеження повинне бути передбачено раніше існуючими та відомими національними правовими положеннями. По-друге, таке втручання може бути здійснено тільки тоді, коли це служить охороні закритого каталогу цілей (благ), чітко зазначених у ч. 2 ст. 10 Конвенції. По-третє, таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.\nДві перших вимоги стосуються якості національного права, яке є підставою для дії, що обмежує свободу вираження поглядів. Третій елемент тесту повинен служити дослідженням конкретного правового засобу, застосованого державою. Саме на цій умові зазвичай і зосереджується аналіз, здійснюваний Європейським Судом. Особливим випадком допустимого втручання, врегульованим у ч. 1 ст. 10 Конвенції, є регулювання діяльності в області радіо, телемовлення і кінематографії, шляхом надання дозволів.\nОдним з найважливіших рішень, прийнятих ЕСПЧ, було у справі Handyside v. United Kingdom. У цій справі Європейським Судом було виражено багато основоположних правил, що визначають місце на свободу вираження поглядів у правовій системі, обсяг пропонованого захисту та спосіб тлумачення ст. 10 Конвенції.\nТак, ЄСПЧ вказало, що свобода вираження думок є однією з основних принципів демократичного суспільства. Воно охоплює вимоги толерантності та відкритості на інші погляди, без яких не існує демократична держава. Це означає визнання за свободою вираження поглядів надзвичайно важливу роль у будь-якій демократичній системі. При цьому, захищатися повинна не тільки особа, але й сама думка, яку особа висловила.\nТакож, Європейський Суд прийшов до висновку, що будь-які дії держави, щодо обмеження свободи вираження думок, має бути обґрунтовано наявністю гострої суспільної потреби. При цьому аргументи, які є обґрунтуванням для застосування конкретного правового засобу, повинні бути істотними та достатніми.\nСхожий висновок був у ЄСПЧ у справі Швидкої проти України, де місцевий суд застосував до шістдесятитрьохрічної жінки без судимостей, найбільш суворе покарання за правопорушення у вигляді адміністративного арешту строком на десять діб, яке не призвело до жодного насильства або загрози, та дійшов висновку, що такий захід був непропорційним переслідуваній меті, що є порушенням ст. 10 Конвенції.\nСвобода слова розцінюється як найважливіше демократичне завоювання останнього десятиліття. Держава повинна забезпечити контроль для надання свободи вираження поглядів, ідей тощо та захищати їх, спияти розвитку незалежних ЗМІ та надавати можливість створювати нові».


А яка різниця в зміні працедавца по карті часового побиту від зміни по зезволеню? На скільки мені відомо, карта часового побиту виробляється на підставі умови о праци і зезволеня. Тобто це ж один процес\nЧи можна зробить нове освядчення на роботу якщо не анульовано старе\nКількість одночасних освядчень не обмежена, не можна працювати більше встановленого терміну. Проте, якщо освядчення було взте, а людина по факту не працювала й освядчення не анулювала, то в ужонді праці період дії освядчення буде вважатися за час, в який людина працювала. Тобто можуть бути проблеми з видачею нового освядчення.\nПоивіт потрібна допомога маю карту Но змінив працедавця освідчення я відправив Но вньосек в термін не подав які наслідки мене чекають ??? Підкажіть будь-ласка!\nЯкщо я приїхав по північній візі і отримав карту побиту,то віза скасовується чи ні? І як в такому випадку я зможу поміняти роботу. Цікавить те чи можу я влаштуватися по візі на нову роботу? І що буде з картою?\nНавіть якщо у вас віза в одному паспорті, а карта побиту видана на інший, прикордонники в системі побачать, що у вас є карта. Проте, краще їм про це говорити. віза сама по собі не скасовується. Її можуть анулювати, або вона вигасне по датах. До того часу віза вважається дійсною. Але не варто забувати, що і віза, і карта прив язані до вас. Тому, ви не можете обирати між картою чи візою. Під час зміни роботодваця вам доведеться проходити процедуру, як це передбачено законодавством. Тобто протягом 15 днів повідомити ужонд, а протягом місяця надати новий пакет документів на нову карту побиту.\nЯкщо звільнилася по карті побиту і влаштувався на роботу за місяць після звільнення і не повідомила воєводі про звільнення то які наслідки?\nТочніше не влаштувався\nДоброго дня . Підскажіть будьласка.\nЧекаю на дицизію по карті чп. Але не хочу працювати там, то наприклад якщо 20.12.18 уже буде дицизія , а нового роботодавця ще немаю, то що робити?


НАШІ ГРОШІ. ЛЬВІВ » На ремонт закарпатських доріг за рік витратять понад 100 млн грн » Print\nОпублікував editor 16.04.2019 @ 08:30 в НОВИНИ,Ужгород | No Comments\nСлужба автомобільних доріг у Закарпатській області 8 квітня підписала договір з ТОВ «ШБУ-77» на поточний дрібний ремонт та експлуатаційне утримання всіх доріг державного значення в області, окрім траси М-06, за 109,7 млн грн. Про це стало відомо з сайту електронних закупівель Prozorro .\nЗа ці кошти фірма-підрядник протягом 2019-2020 років повинна ліквідувати тріщини та просадки, відремонтувати дорожнє покриття в місцях руйнування та деформації. Крім того, компанія зобов’язана наносити дорожню розмітку та встановлювати бар’єрні обгородження. При цьому товариство «ШБУ-77» отримає 470 тис. грн прибутку, а на зарплати працівникам піде 1 млн грн.\nНа торгах фірма-переможець змагалася з ТОВ «Техно-Буд-Центр». Під час аукціону учасники не знижували своїх пропозицій, однак ціна «ШБУ-77» була на 20,9 тис. грн дешевшою.\nТОВ «ШБУ-77» зареєстроване 2017 року в м. Бровари Київської області. Його засновником є Андрій Білоус. Протягом 2018-2019 років фірма отримала замовлень на 1, 7 млрд грн від Служби автомобільних доріг в Закарпатській області, враховуючи поточну угоду.\n«ШБУ-77» фігурувала в скандалі щодо ремонту дороги державного значення Н-09 Мукачеве-Рахів-Богородчани-Івано-Франківськ–Львів. Фірма розпочала  ремонт цієї траси неподалік села Сільце Іршавського району ще до офіційного проведення тендеру.\nВперше про план оновити дорогу Мукачеве−Львів 22 березня повідомив голова Закарпатської облдержадміністрації Геннадій Москаль. Відповідні тендери лише проводили на сайті електронних закупівель Prozorro, відповідно жодних договорів закарпатська САД з переможцями не підписала. Однак 23 березня народний депутат України Валерій Лунченко та міністр інфраструктури Володимир Омелян повідомили про початок робіт неподалік с. Сільце, які виконувала «ШБУ-77». Лише 6 квітня фірма офіційно підписала  договір зі закарпатською САД на вище згаданий ремонт.\nЗасновник «ШБУ-77» Андрій Білоус також є директором ТОВ «Бітунова Україна», яке засноване австрійською компанією Bau Holding Beteiligungs AG та українцем Віктором Гавриленком. Останній у 2002-2003 році очолював  ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» та, за даними  «Наших грошей», був задіяним в корупційних схемах «Укравтодору» за часів Януковича. До середини жовтня 2018 року співзасновницею «Бутінової України» разом з австрійцями була росіянка Таміла Свірідова.\nКрім того, Андрій Білоус є керівником ТОВ «САТ Україна», яке засноване австрійським концерном «Штрабаг СЕ» («Strabag SE»). Як повідомили  «Наші гроші. Львів», австрійська «Strabag SE» є головною компанією однойменного концерну, куди входить «Bau Holding Beteiligungs AG». Згідно з річним звітом за 2016 рік, чверть акцій «Strabag SE» належала кіпрській фірмі «Rasperia Trading Ltd» із групи «Базовий Елемент» російського олігарха Олега Дерипаски.\nURL статті: http://lviv.nashigroshi.org/2019/04/16/na-remont-zakarpats-kykh-dorih-za-rik-vytrat-ponad-100-mln-hrn/


Загинуло 8 людей, серед яких немовля: що відомо про ракетні удари по Одесі - Закарпаття 24 - новини Закарпаття: політика, економіка, кримінал спорт\n23.04.2022 Li Nata Війна з РФ, Новини, Суспільство 0 255\nРосійські військові у суботу, 23 квітня, завдали ракетного удару по Одесі. Унаслідок обстрілу загинули вісім людей, щонайменше 18 — дістали поранення. Окупанти пошкодили житловий будинок й об’єкти інфраструктури, дві ворожі ракети знищені.\nБлизько 15:00 оперативне командування Південь повідомило про ракетний удар по Одесі, завданий військовими РФ. Там заявили про влучання в об’єкти інфраструктури. Пізніше у міській раді підтвердили атаку окупантів.\nРадник глави Міністерства внутрішніх справ України Антон Геращенко повідомив, що випущено щонайменше шість крилатих ракет. Згодом виявилось, що 7.\n«Жителі міста чули вибухи у різних районах. Це були як прильоти, так і відльоти нашого ППО. Наразі відомо, що кілька ракет вдалося збити. Містяни бачили вибухи в небі і падіння уламків», — заявив він.\nАтака з акваторії Каспійського моря\nЗгодом у повітряному командуванні Південь заявили, що їхнє угруповання протиповітряної оборони вело бойові дії зі знищення ворожих крилатих ракет з 14:00 до 15:00. Російські окупанти їх запустили за допомогою літаків стратегічної авіації Ту-95 з акваторії Каспійського моря.\nБійці зенітних ракетних підрозділів знищили дві крилаті ракети країни-агресора (попередньо — Х-555 або Х-101). За словами глави Одеської ОВА Максима Марченка, вороги цілили по цивільних об’єктах. Також знищили два російські безпілотники оперативно-тактичного рівня. У ПК Південь припускають, що останні могли коригувати політ ракет та ставили активні перешкоди засобам ППО Повітряних сил ЗСУ.\nЗгодом у Державній службі з надзвичайних ситуацій розповіли, що ворожий боєприпас влучив у шістнадцятиповерхівку Київського району Одеси близько о 14:35 — загорілися квартири на четвертому та п’ятому поверхах. Пожежу на площі 220 кв. м локалізували о 15:54 та ліквідували близько 17:00. Під час ракетного обстрілу Одеси загинула ціла сім’я: Людмила Явкіна, її донька Валерія та тримісячна внучка Кіра.\n«Єдина мета — терор»: реакція української влади\nКерівник Офісу президента України повідомив, що внаслідок ракетного удару з боку РФ загинули щонайменше п’ятеро людей, серед яких — тримісячна дитина; ще 18 цивільних — дістали поранення. Пізніше під час пресконференції президент Володимир Зеленський повідомив, що кількість загиблих зросла до восьми.\n«Серед убитих — трьохмісячна дитина. Малеча, яка мала зустрічати з батьками свій перший Великдень. Нічого святого. Абсолютно. Зло буде покаране», — ідеться в Telegram Єрмака.\nЗ-під завалів врятували двох людей, евакуювали — 86. Рятувальники продовжують роботи, залучивши 96 осіб та 18 одиниць техніки.\nПісля ракетних ударів міністр закордонних справ України Дмитро Кулеба заявив, що єдиною метою російської атаки по Одесі є терор, та закликав Захід визнати Росію державою-спонсором тероризму.\n«Єдина мета російських ракетних ударів по Одесі — терор. Росія повинна бути визнана державою-спонсором тероризму і поводитися з нею слід відповідним чином. Ні бізнесу, ні контактів, ні культурних проєктів. Нам потрібна стіна між цивілізацією та варварами, які вражають мирні міста ракетами», — наголосив він.\nНовини Закарпаття та більше про війну в Україні у нашому Телеграм каналі\nДе закарпатцям дивитись Великодні богослужіння онлайн


Чи шкідливе безалкогольне пиво – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > здоров’я > Чи шкідливе безалкогольне пиво\nБезалкогольне пиво роблять так само, як і алкогольне, але з одним додатковим етапом, на якому з напою видаляють алкоголь, передає 24 канал.\nУ більшості досліджень всі негативні ефекти пива пов’язують з підвищеним надходженням в організм алкоголю. Саме алкоголь порушує функцію печінки, веде до алкоголізму, сприяє ожирінню і підвищує ризик деяких форм раку.\nОднак, помірний прийом навіть алкогольного пива не шкодить здоров’ю, а в деяких випадках може бути навіть корисний. Помірний прийом – це 350 мл 5% пива в день для жінок і у 2 рази більше для чоловіків (Американські дієтичні рекомендації). За даними досліджень, такі дози знижують ризик серцево-судинних захворювань, зменшують шанс розвитку раку простати й кишківника, стимулюють імунітет і перешкоджають руйнуванню кісток.\nУ зоні ООС відбулись навчання танкового резерву (ВІДЕО)\nУ Полтаві обговорили проект регуляторного акту, який обмежує продаж алкоголю вночі\nВалюта Купівля Продаж USD24.6000025.05000EUR26.8500027.55000BTC7903.00738734.9028


Водіння кози, "Меланка" - Люба моя Україна. Свята, традиції, звичаї, обряди, прикмети та повір'я українського народу - Навчальні матеріали онлайн\nЦього дня козу водять. Саму козу здебільшого роблять із дерев'яної палиці, один із кінців якої слід розколоти – це будуть роги. Роги можна прикрасити на власний смак, зокрема, можна прив'язати-дерев'яні ложки – козячі вуха. З протилежного боку палиці чіпляють якийсь віхтик – це буде' козячий хвіст. Коли коза готова, її треба "одягти" в старий кожух хутром нагору, але так, щоб видно було, де в цієї імпровізованої кози "морда". Рукава кожуха мають звисати вниз – це "ноги" кози. От той, хто цього вечора "коза", залізає під кожух, однією рукою тримається за прикрашену палицю та крутить "хвостом". Окрім "кози", компанія вибирає на вечір "кота" – зазвичай це наймолодший хлопець із гурту; до обов'язків "кота" входить носити торбу, нявчати та просити сала.\nДійство починається з настанням темряви. Діти підходять до будь-якої хати й просять:\n– Пустіть у хату, бо вже так коза змерзла!\nГосподар відповідно до звичаю наче відмовляється:\n– Дуже тісно в домі, ніде козі розгулятися.\nА діти продовжують просити:\n– Та пустіть уже, бо несила – так змерзла! Традиція вимагає, щоб тричі господар відмовив "козі" й тільки потім запитав дозволу в господині. І тоді "коза" вже звертається до господині:\n– Хазяйко, будь ласка, пустіть, бо замерзну не тільки я, але й козенята!\n– Уже пізно, та й діти сплять – ви їх налякати можете. Навіщо ви нам здалися?\nІ знову тричі господиня відмовляє (а для цього їй ніколи не бракує причин), а коза все проситься. Нарешті дозвіл від хазяйки дому отримано:\n– Добре, ідіть, але дивітеся – співайте добре!\nОсь тепер уся ватага дітей заходить до хати, знімає шапки, вітається з присутніми. "Коза" починає співати, при цьому разом із "котом" тупцює в такт пісні:\nСтавте вряду –\nДіти господарів тішаться з того, що відбувається в оселі, їм дозволено смикати "кота" За вуса й "козу" за хвіст. У цей час підспівує решта гурту, оповідаючи в пісенній формі поневіряння бідної "кози":\nДе взявся вовк – козу натовк,\nА вовченята – за козенята!\nДе взявся заєць,– став козу лаять...\nПерший стрілець – козак-молодець,\nУдарив козу в праве вухо...\nПід час співу "коза" намагається відтворити пантомімою слова пісні. Ясна річ, у кінці пісні падає та вдає, ніби мертва. Щедрівники хором співають далі, жартома перелічуючи, які харчі зарадять лиху й оживлять "козу". "Кіт" із ними цілком згоден:\nСала, сала, сала!\nЩоб наша коза встала!\n"Коза" оживає, схоплюється на рівні ноги й прямує до печі, принюхуючись, а щедрувальники продовжують жартівливо співати:\nА по цій мові\nКоли пісню доспівано, весь гурт дітлахів-щедрувальників звертається до хазяїв в один голос із побажанням здоров'я та святковими вітаннями, всі кланяються господарям. І тепер діти отримують із рук господаря заслужені солодощі, дрібні гроші тощо.\n"Кіт" у цей час жартома випрошує в господині сала. Після трьох традиційних відмов господиня все ж таки пригощає кота – салом, козовода – пирогом, а скарбника гурту – грішми.\nОтак, досхочу пощедрувавши, молодь збирається в одному домі разом і продовжує веселитися.\nЗа церковними переказами, 13 січня – день преподобної Меланії (IV-V століття). Вона народилася в християнській родині, дуже багатій і шанованій. Коли їй виповнилося 14 років, її видали заміж за парубка Апініана. Він теж був вихідцем зі знатної родини. Усе своє майно ця молода родина використовувала для того, щоб допомагати тим, хто потребує допомоги. Після багатьох років богоугодних діянь Меланін оселилася на горі Єлеонській, а згодом там було засновано монастир.\nНа Меланію українці грають у "Меланку", щоб провести старий рік якомога веселіше. А грати треба ось як.\nЗ гурту молоді вибирається хлопець, який найкраще вміє жартувати. Він переодягається й стає "Меланкою". Інші теж переодягаються: хто циганом, хто ведмедем, хто журавлем, хто чортом... одним словом, хто що цікаве придумає, те й утілює.\nГосподар запрошує до хати, уся родина збирається подивитися на ряджених, надто ж дівчата цікаві до того, що відбувається. Незважаючи на попередню "рекламу", "Меланка" ходить по хаті й робить шкоду, наприклад, може сміття розкидати або посуд поперевертати. Господині знають цей звичай, тому уважно слідкують, щоб "Меланка" поводилася гарно, нічого не чіпала.\nА Мелавка – неробоча,\nЯкщо "Меланкою" обирають дівчину, то ця "Меланка" значно поважніша та статечніша; вона вбирається молодою. Дівчата, щедруючи, до оселі не заходять, а стоять попід вікнами та співають:\nЛюдям добрим на сей вечір(


Офіційний сайт НУХТ - Стиль життя – волонтер!\nСтуденти Смілянського технікуму харчових технологій нашого університету взяли участь в урочистій зустрічі з нагоди Дня волонтера, яка відбулася в малому залі міськвиконкому. Фахівці Центру соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді зустрічали учасників міського волонтерського руху.\nВсіх присутніх привітав заступник міського голови Олександр Головченко та відзначив вагому роль молодіжного активу в наданні соціальної допомоги смілянам.\nВолонтерські загони навчальних закладів представили звіт про свою роботу за рік у формі плакатів під гаслом «Стиль життя – волонтер». Панував невимушений, дружній діалог.\nКуратор волонтерського руху, головний спеціаліст ЦСССДМ Мар’яна Пиріг підвела підсумки роботи за рік та презентувала нові напрями діяльності. Всім присутнім запропонували учать в опитуванні у формі комп’ютерної гри, відтворивши різні життєві ситуації та способи реагування на них.\nУчасники волонтерської команди нашего технікуму Наталія Горбенко, Владислав Міщенко, Альона Білоіванова, Тетяна Бражко, Юлія Вшивкова та Ярослав Парфьонов гідно представили звітний плакат під гаслом «Добро у твоїх руках».\nЗавершувало зустріч нагородження кращих волонтерів міста, серед яких була і наша студентка Наталія Горбенко.


CNF — купити в інтернет-магазині BROCARD | Київ, Дніпро, Одеса, Харків, Львів, доставка по Україні\nCNF Cosmetics Factory — корпорація, заснована в далекому 1995 році, являє два б'юті-бренда: She's lab і The Iceland. Основна мета CNF Cosmetics Factory — кинути виклик косметичним брендам, і з новаторським духом виробляти ефективні косметичні продукти на основі натуральних компонентів.\nShe's lab — південнокорейський бренд, основна спеціалізація якого — виготовлення масок для зони обличчя та декольте. Також косметологи She's lab виробляють засоби для волосся. Фундамент всіх продуктів — екологічно чиста і натуральна сировина. Вона проходить багатоетапну обробку зі збереженням цінних мікроелементів. Ефективні формули розроблені для різного типу шкіри та повністю безпечні. Гладенька шкіра, здорове волосся — це так легко за допомогою екокосметики She's lab!\nThe Iceland — бренд-лідер з продажу тканинних масок. Їх виробляють за унікальною технологією з супертонкого й еластичного матеріалу. Упаковка продуктів з додаванням фольги розроблена спеціально для збереження активних речовин. Склад екомасок відрізняється наявністю талої води з Ісландії, живильними екстрактами, істотною дозою гіалуронової кислоти. Пружна шкіра, що світиться красою і здоров'ям ... Спасибі, The Iceland!\nCNFCream Spongeмаска для обличчя\nCNFColor Modelingмаска для обличчя\nCNFCapsule Sleepingмаска для обличчя\nCNFBlue Clay Clearмаска для обличчя


Поштовий індекс Укрпошти за вашою адресою = 94425 індекс Сєверний, Краснодонський район, Луганська область, Україна.\nПоштові індекси Києва, поштовий індекс Сєверний і поштові індекси більшості інших міст України можна знайти прямо для конкретного будинку. Тобто у нас представлені поштові індекси областей, поштові індекси районів, поштові індекси міст, поштові індекси вулиць, поштові індекси будинків.\nТут представлена найбільш повна і точна база поштових індексів України, в тому числі і індекс Сєверний. Інформація про поштові індекси України представлена на основі останніх версій бази поштових індексів Укрпошти та Класифікатора адрес по Україні. Ви можете скористатися як пошуком індексу за адресою або адреси за індексом, так і ієрархічним рубрикатором України, щоб знайти необхідний індекс поштової адреси.\nЗміни поштових індексів відбуваються регулярно. Хочемо зауважити, що на відміну від інших сайтів з базами поштових індексів у нас представлений тільки реально діючі індекси, немає застарілої інформації, і ви можете бути абсолютно впевнені, що знайдена на нашому сайті Сєверний індекс буде точно чинним і відповідати обраній адресі.\nІндекс Сєверний — це номер 94425 поштового відділення, яке відповідає за декілька вулиць або цілий район.


Всі громади Кіровоградщини повинні мати рівний доступ до якісної медицини\nКіровоградщина – єдина область України, яка жодного дня не була у червоній зоні. Це відбулось завдяки самовідданості наших лікарів у подоланні коронавірусної хвороби і вчасної підтримки держави, яка подбала про фінансування всіх медичних закладів. Кошти розподілялись пропорційно, першочергові потреби дофінансовувались з бюджетів різних рівнів.\nАле сьогодні на сесії обласної ради депутати, які вже тиждень вітають лікарів з професійним святом, взяли резервні кошти на потреби медицини всієї Кіровоградщини та перерозподілили їх на дві найзаможніші громади. Решта медзакладів 47 ОТГ залишились майже без резерву.\nПозиція Президента України та Кіровоградської обласної державної адміністрації з цього приводу чітка – всі громади повинні мати рівний доступ до якісної медицини.


Іноземні інструктори місії ORBITAL спостерігали за навчаннями моряків\nУ Навчальному центрі ВМС у Миколаєві завершено курс підготовки українських військових моряків «Боротьба за живучість» за участю іноземних інструкторів операції ORBITAL з Канади та Данії, які протягом двох тижнів спостерігали за фаховою підготовкою військовослужбовців, інформує ресурс АрміяInform.\nКурсанти тренувалися як особисто, так і у складі аварійних команд, відпрацьовували питання боротьби з водою та пожежею за різноманітних умов.\nПісля завершення навчань військові моряки склали заліки.\nДля цього у спеціальному відсіку імітувалися бортові пошкодження від артилерійських снарядів різного калібру, а також протікання горловини. Під час ліквідації наслідків цих пошкоджень військовослужбовці вклалися у нормативи з установки розсувного упора та стрічкового бугеля. У будь-який момент завдання ускладнювалися різними ввідними — наприклад збільшувався тиск води або відкривалась ще одна пробоїна.\n«Це дуже важливий курс і всі курсанти успішно здали заліки та показали гарні результати. Звісно, краще, щоб такі знання не доводилось застосовувати на практиці, але готовим й навченим потрібно бути завжди», – зазначив мічман Олександр Криничний.\nЗа словами іноземних колег, вони побачили високий рівень підготовленості українців. Особливо відзначили динамічність навчального процесу, зацікавленість та креативність курсантів під час моделювання ситуацій.\nТакож, після завершення курсу, був проведений круглий стіл, де представники операції ORBITAL передали пропозиції та певні зауваження, які вони занотували протягом двох тижнів. Більше пропозицій стосувалось саме покращення технічних можливостей та розширення навчальної бази: скажімо, необхідність мати надсучасні дихальні апарати або басейн із 10- метровою вишкою для тренувань на воді з плотом та імітації стрибка з корабля тощо.\n– Ми врахуємо методичні побажання та внесемо певні корективи у навчальну програму, щодо відпрацювання на практиці гасіння вогню згори або знизу на сходах у комплексі, – додав Олександр Криничний.\nНагадаємо, як повідомляла група «ІС», водолазну школу в Одесі оснастять найсучаснішим обладнанням.\nПредыдущая статьяСанкции в действии: шведская компания отказалась поставлять оборудование ГАЗу\nСледующая статьяУкраинский ПТРК Скиф начали производить в Турции: заявление\nПолитика 23:57 | 20.10.2020\nОпрос телеканала «Наш» о необходимости вручения президенту государства-агрессора Владимиру Путину Нобелевской премии мира является провокацией против Украины и ее...


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - На Закарпатті партія Медведчука провела провокативну фотосесію | Korrespondent.net\nПредставники забороненої на Закарпатті партії Медведчука провели провокативну фотосесію на українсько-сдовацькому кордоні\nПредставники партії кума Путіна Віктора Медведчука на Закарпатті днями провели фотосесію зі своїм партійним прапором неподалік українсько-словацького кордону. До того ця проросійська організація спокійно провела у Мукачеві свою партійну конференцію за участю її місцевого лідера, екс-швагра Медведчука Івана Чубирка.\nФотографуватися з прапором біля пам’ятника визволителям, що біля КПП Ужгород у складі групи з кількох чоловік прийшов заступник Чубирка по обласному «УВ» Артур Северенчук. Останній на місцевих виборах 2015 року балотувався до Ужгородської міської ради від «Європейської партії України», очолюваної в Ужгороді неоднозначним підприємцем та політиком Іваном Волошиним. До речі, якраз на сайті Івана Волошина «Вся Закарпатська правда» можна прочитати оду «Українському вибору» на Закарпатті та побачити Северенчука у президії з Чубирком та одіозним мукачівським адвокатом Олексієм Фазекошем. Нагадаємо, що ще наприкінці лютого 2014 року після трагічних подій на Майдані Закарпатська обласна рада своїм рішенням заборонила на території області діяльність «Українського вибору».\nРазом з тим, реакція на про вокативну фото сесію забороненої в області організації не забиралася, так керівник патріотичної організації «Карпатська січ» Тарас Деяк, коментуючи це фото у мережі «Фейсбук», написав: «Друзі, прошу допомогти знайти ужгородських далб@*обів. Треба терміново допомогти їм в пошуку самих себе, бо біда може бути. p.s.: Щось не получається в наших краян)»\nЯ би доповнив від себе, що якщо молоді чоловіки так переймаються військовими звитягами та захистом нашої Батьківщини війському доречно звернути на них увагу та запропонувати захищати кордони нашої країни на Сході.\nІнші користувачі припустили, що провокатори зробили фото аби відзвітувати перед Москвою за пророблену роботу і що організовує всю цю «кухню» у області через депутата облради від «Відродження Івана Чубирка Нестор Шуфрич.


Делегація УС МПА вшанувала пам'ять Майданека.\nДелегація УС МПА вшанувала пам'ять Майданека.\nМайданек – цей район на околиці польського міста Любліна вже багато років є одним з найстрашніших символів Другої світової війни. За наказом Гіммлера тут, на території окупованої Польщі, було побудовано нацистський табір смерті. Відомо, що через Майданек пройшло близько 300 000 в'язнів з 26 держав, з них багато євреїв, поляків, значну кількість також складали українці, росіяни і білоруси, головним чином радянські військовополонені. Вважається, що у таборі було вбито приблизно 80 000 чоловік. Хоча радянські історики називають інші цифри — 1 500 000 в'язнів, з них 360 000 жертв.\nКажуть, День Перемоги – це свято зі слизами на очах. Про це вкотре замислився кожен з делегації Української секції МПА, яка під час святкових днів відвідала Люблін на запрошення польських колег і вшанувала пам'ять закатованих у Майданеку. До складу делегації увійшли переважно члени Волинського відділення УС МПА на чолі з його головою Олександром Чуйко. Серед українських гостей був також заступник генерального секретаря, керівник Національного адмінцентру УС МПА Юрій Кошець.\nДелегація УС МПА оглянула колишній концтабір, в якому зараз створено Державний музей, поклала вінок до пам’ятного обеліску. Українці також відвідали польське місто Хелм, де мали дружню зустріч з колегами з місцевого регіонального відділення Польської секції МПА.\nКвіти пам'яті від українців.\nНа згадку про дружню зустріч з польськими колегами.


Плитка kerama marazzi – це справжній керамічний рай для покупця, найвідоміший бренд Російської Федерації з виробництва плитки, створює дизайн своїх колекцій, залучаючи для цього найкращих професіоналів у цій галузі.\nПлитка для ванною керама Марацці не викличе нарікань у майстра, який буде укладати її на стіни, так як у виробах цього бренду точно дотримуються геометричні розміри, поверхня рівна, без вигинів.\nДо речі, це один з моментів, за яким можна відрізнити високоякісну керамічну плитку від неякісної.\nТехнологічна точність Keramo Marazzi\nПлитка для ванної кімнати керама Марацці має й інші переваги, вигідно відрізняють її від інших брендів, наприклад: kerama marazzi постійно вдосконалює власні технології виготовлення глазурі, чого варто тільки прозора глазур «Кристаллин», нанесення якої відразу оживляє поверхню плитки, додає об’єм її малюнку і створює неповторний блиск, що зберігається довгі роки. Випробування показали, навіть після багаторазового застосування чистячих засобів, глазур плитки kerama marazzi не втрачає своїх властивостей. Для кожної колекції цього бренду застосовуються передові технології, навіть якщо покупець вибирає з бюджетних варіантів.\nПлитка для ванної кімнати керама Марацці не дарма створюється колекціями, кожна з яких здатна переносити людини в особливу атмосферу. У квітні 2016 року покупцям була представлена ??нова kerama marazzi неаполітанська колекція керамічної плитки. Все чарівність півдня Італії, неаполітанський стиль старовинних палаців і багатих вілл надихнули дизайнерів на створення даної колекції, в числі яких знаменитий італійський художник Франко Калізія.\nНеаполітанська колекція – це не набір плиток, це цілий клас, можна сказати, стиль. Він включає в себе близько півсотні наборів керамічної плитки kerama marazzi. Від таких назв, як Помпея, Лауріта, Салерно, Понтічелі і так далі починає здаватися, що сам опинився в італійському магазині.\nВанна кімната з плиткою kerama marazzi\nВанна кімната – це те місце, де затишок особливо важливий, людина в ній не тільки миється, а й відпочиває. У деяких любителів водних процедур ванна перетворюється на щось особливе, починаючи від красивої обробки і закінчуючи музичним супроводом, підігрівом підлоги, джакузі і світломузикою. У всі часи кімнатах, призначених для гігієни, надавалося велике значення, будь то римські сауни або російська лазня. Ванна кімната як би перероджує людини, втомленого робить свіжим, бадьорим і молодшим.\nПлитку для ванної керама Марацці часто можна зустріти в Підмосков’ї, це не дивно, адже в цьому регіоні побудовано багато солідних будинків, в кожному з яких є ванна кімната і керамічна плитка керама Марацці тут аж ніяк не рідкісний гість.\nВзагалі, свою історію плитка для ванної kerama marazzi бере в далекому 1988 році, саме тоді почалося її перше виробництво. Не один десяток років старанної роботи, численні відгуки покупців, майстрів, а також власні дослідження, дозволили створити дійсно професійні вироби з повною комплектацією. Кожна колекція містить в собі повністю всі елементи для декорування кімнати в обраному стилі. Більше 300 магазинів по всій україни, а також країн ближнього зарубіжжя, запропонують всі необхідні елементи.\nВсі покупці хочуть, щоб ванна справляла враження, але викласти стіни однотипної керамічною плиткою Kerama Marazzi для цього може не вистачити. В цьому випадку можна скористатися різними бордюрами, тонкими вставками, які називали «олівець», а також всілякими вставками, плінтусами і іншими декоративними елементами від виробника kerama marazzi.\nЗрозуміло, ванна не єдине приміщення, в якому плитка kerama marazzi буде виглядати доречно. При цьому необов’язково обробляти приміщення цілком. наприклад, плитковий підлогу, відмінно поєднується з дерев’яною обробкою стін і іншими видами поверхонь, крім того, плитковий підлогу дуже довговічний і практичний.\nГалерея: плитка Керама Марацці (25 фото)\nІнші колекції Keramo Marazzi\nКолекції були названі в залежності від регіонів, де поширений дизайнерський стиль, використовуваний при виготовленні плитки. Таким чином, вийшли назви:\nЗа час існування kerama marazzi було створено більше двох тисяч наборів, кожен з яких імітує шматочок культури з різних куточків світу. Ціновий ряд теж досить демократичний, кожен знайде щось по своєму гаманцю, не кажучи вже про дизайнерських рішеннях, в різних комбінаціях вони просто безмежні.\nДля точного відтворення потрібного малюнка, на виробництві використовується спеціальна фотодрук. Одна з найбільш просунутих технологій Kerama marazzi називається Dry Press дозволяє настільки точно імітувати поверхню натуральних матеріалів, що іноді стає складно зрозуміти, справжній камінь перед очима або його точна копія.\nЗвичайний покупець, який набрав запит в пошуковій системі: керама Марацці фото, потрапляє в чарівний і казковий керамічний світ, переходячи від колекції до колекції, знаходить для себе нові і незвичайні рішення. Тут треба не поспішати, уявити собі як зміниться ванна кімната з тим чи іншим стилем плитки kerama marazzi, побачити як змінюється вигляд приміщення в кожній окремій колекції. До речі, колекції постійно поповнюються. Практично кожен місяць завод починає виробництво нової колекції, не схожою на попередні. Виробництво не стоїть на місці.\nДля того щоб зрозуміти як виглядає та чи інша колекція kerama marazzi можна відвідати один із спеціалізованих салонів, там плиткою оформляють міні-кімнати, це зовсім не те, що вибирати її з ящика в магазині. До речі, такі виставкові кімнати нерідко дозволяють дізнатися щось нове про оформлення, особливо якщо ремонтом господарі займаються самостійно, не наймаючи майстра.\nKerama marazzi також виробляє керамічний граніт, технологія виробництва доведена до досконалості. Наприклад, за однією з технологій, на поверхню кераміки наноситься штучний декоративний шар, що імітує поверхню граніту, він копіює не тільки малюнок, але і текстуру. Потім частина малюнка шліфується в одній площині, виходить красива текстура, суміш натурального рельєфу і гладкою, шліфованої плитки. І таких наборів також існують цілі колекції.\nБренд Kerama marazzi дійсно заслуговує на увагу і повагу. Підводячи підсумок можна відзначити основні переваги:\nВисока технологічність і точність виконання\nПередові технології глазурі\nВеличезний вибір, причому все поділено на колекції певної тематики\nЦіни на вибір для кожного покупця\nРепутація, підтверджена роками\nВідсутність проблем з покупкою в великих містах РФ і країнах ближнього зарубіжжя\nKerama marazzi – це солідно, красиво і довговічне, людям з хорошим смаком повинні служити хороші речі.\nПлитка Керама Марацці\nНеаполітанська колекція плитки Керама Марацці, її фото, оформлення ванної кімнати Ссылка на основную публикацию


Шкіряні браслети чоловічі. Купити чоловічий шкіряний браслет - інтернет - магазин Онікс\nШкіряний браслет з срібними вставками черепів 141241\nВага 20.2 (грам)\nШкіряний браслет Crixus з срібними вставками (позолочений) t20-01\nШкіряний браслет Wolf з срібними вставками (позолочений) t21-1\nВага 34 (грам)\nШкіряний браслет тогла (Toggle Oval) з срібними вставками t30\nШкіряний браслет Crixus з срібними вставками t20\nВага 21 (грам)\nШкіряний браслет Symbols (якір) з срібними вставками t50-01\nШкіряний браслет Crixus Double з срібними вставками t20-02\nШкіряний браслет "Wolf" з срібними вставками t21-10\nШкіряний браслет "Wolf" з срібними вставками t21\nВага 33 (грам)\nЧоловічий браслет зі срібла і шкіри Zancan TSB028-NE\nЧоловічий браслет зі срібла і шкіри ZANCAN TSB030-BL\nЧоловічий браслет зі срібла і шкіри ZANCAN TSB028-MA\nЧоловічі шкіряні браслети - найпопулярніші аксесуари сучасності\nЮвелірний асортимент постійно поповнюється новими прикрасами. Це стосується не лише жіночих аксесуарів. Так уже декілька років підряд Україні досить популярні шкіряні чоловічі браслети. Такі прикраси підкреслюють індивідуальний стиль людини та прекрасно довершують образ.\nАле не кожен наважиться на подібну покупку, оскільки вважає, що аксесуари виглядають грубо. Це один із популярних міфів. Давайте разом їх розвіємо і таки познайоммось зі шкіряними чоловічими браслетами, які представлені в асортименті.\nЯк виглядають прикраси?\nЯк уже зрозуміло із самої назви, основним матеріалом тут вважається шкіра, дорогоцінні метали є лише доповненням. Здається нічого особливого, але шкіряні браслети для чоловіків так і приваблюють. В асортименті можна зустріти такі варіанти:\nПросто смужка матеріалу. Виглядає вона досить просто. Тому її доповнюють різноманітними елементами. Це можуть бути просто вставки чи якісь фігури. Літаки, якорі, різноманітні тварини додають чоловічим браслетам зі шкіри оригінальності.\nУ вигляді джгуту. Виглядає більш цікаво і тому можна не доповнювати зайвими елементами. Хоча це не заважає ювелірам створити оригінальні варіанти. Так серед шкіряних чоловічих браслетів досить популярними вважаються моделі, де слова зашифровані азбукою Морзе. Одразу виникає певна таємничість. Хоча це далеко не всі варіанти.\nЩе декілька слів хочеться сказати про кольори. Класикою вважаються чорні чоловічі браслети зі шкіри, їх найбільше. Але червоні, коричневі, сині нічим не поступаються по красі.\nЧим ще приваблюють аксесуари?\nВ принципі, такий виріб можна вважати універсальним, але тоді потрібно підбирати максимально прості варіанти. Просто масивні елементи тяжко поєднувати з діловими костюмами.\nА ще вибирають шкіряний браслет для чоловіків через такі моменти:\nможливість довго носити;\nдосить міцний, тому можна носити щодня;\nТак чому б не поповнити колекцію.\nЗ інтернет-магазином «Онікс» отримаєте задоволення від шопінгу. Щоб вибрати та купити чоловічий шкіряний браслет, відкрийте каталог з товарами у будь-який зручний момент. Для зручності скористайтесь фільтром.\nВас приємно вразить не тільки велика кількість асортименту, а й прийнятна ціна. Оскільки у нас власне виробництво, вартість найнижча на ринку. А ще не хвилюйтесь за якість.\nЯкщо бажаєте особисто поглянути на прикраси, відвідайте наші магазини в Києві та Хмельницькому. Тут можете забрати замовлення.


Рід/Вид - Phalacrocorax africanus\nДовжина тіла: 55-60 см.\nДовжина хвоста: 14-16 см.\nМаса: 440-680 г.\nПеріод гніздування: не приурочений до певного сезону.\nВигодовування пташенят: 5-7 тижнів.\nЗвички: гніздуються колоніями, поза періодом гніздування тримаються невеликими групами.\nЇжа: риба, жаби, птахи.\nЗвуки: характерне ґелґотання, шипіння, крякання.\nТривалість життя: до 36 років.\nРодина бакланів Phalacrocoracidae складається з 30 видів, одним з яких є великий баклан (Р.carbo).\nБаклан Phalacrocorax africanus відмінно плаває і добре пристосувався до життя поблизу прісних водоймищ. Подібно до своїх родичів з родини бакланів, він вкритий водопроникним оперенням, яке, намокаючи, полегшує птахові занурення у воду. По суші баклан пересувається досить незграбно.\nПриблизно половину дня баклан Phalacrocorax africanus присвячує пошуку їжі. На полювання птах вирушає здебільшого вранці і ввечері. Прагнучи впіймати здобич, баклан може пірнути на глибину навіть до 10 м. Під час плавання баклан глибоко занурюється у воду, на поверхні видно тільки його довгу шию і голову. Оперення баклана намокає у воді, а повітря, що знаходиться в ньому, витісняється. Зазвичай птах пірнає неглибоко, притиснувши крила до тіла, загрібаючи сильними лапами з плавальними перетинками та ковзаючи біля самої поверхні. Розгалужена кровоносна система і великий об'єм крові забезпечують організм баклана достатньою кількістю кисню, тому баклан може знаходитися під водою досить тривалий час.\nБаклан харчується переважно рибою, яку ловить дзьобом із спеціальним гачком на кінці. Такий дзьоб забезпечує міцне захоплення слизької риби. Зі спійманою здобиччю птах піднімається на поверхню і тільки потім ковтає її, починаючи з голови. Баклан Phalacrocorax africanus харчується також жабами, різними водними комахами, ракоподібними, а іноді і дрібними пташками.\nСпійману здобич баклан з'їдає на суші.\nБаклани досягають статевої зрілості на 3-4 році життя. Коли самці і самки розбиваються на пари, це означає початок шлюбного періоду. Залицяння складається з кивання головою, перебирання пір'їнок, дотиків дзьобами і сплетення ший. Баклани гніздуються колоніями. Період гніздування у них не закріплений за певною порою року. Птахи влаштовують гнізда на деревах на відстані декількох метрів від по¬верхні води або ж в заростях очерету. Гніздо являє собою пліт, сплетений з гілок та іншого рослинного матеріалу. У ко¬лонії бакланів Phalacrocorax africanus гнізда майже торкаються одне одного, але іноді віддалені на відстань до 2 м. Із відкладанням першого яйця батьки починають поперемінно насиджувати кладку, протягом 23-25 днів. Пташенята баклана з'являються на світ сліпими, голими і безпорадними, але незабаром покриваються м'яким чорним пухом. Батьки годують їх напівперетравленою їжею, яку відригують пташенятам прямо в дзьоби.\nУ заростях очерету баклан будує гніздо на високій платформі.\nПрісноводні озера, ставки та річки - улюблені місця проживання баклана Phalacrocorax africanus. Цей птах також живе в гирлах річок і тихих морських затоках. На відміну від бакланів інших видів, баклан Phalacrocorax africanus є менш суспільним птахом і поза періодом гніздування віддає перевагу одиночному способу життя або тримається невеликими групами.\nПісля підводного полювання баклан Phalacrocorax africanus, як і інші баклани, розпрямляє свої крила для просушування. У цей час кров з нагрітих сонцем крил зігріває організм, що змерзнув після занурення у воду. Характерна поза баклана, який сушить крила, є сигналом для інших птахів, що це місце багате на рибу.\nАфриканські баклани Phalacrocorax africanus, як і інші баклани, сплять на деревах. Інколи вони розділяють нічліг з іншими птахами: лелеками, чаплями, ібісами та іншими бакланами. Після сходу сонця баклани покидають свої місця нічлігу і прямують до місць денного відпочинку, звідки здійснюють вилазки за рибою. Деякі баклани Phalacrocorax africanus з настанням засухи перелітають на ширші річки, а в період дощів знову повертаються на улюблені ними озера.\nКитайські та японські рибалки здавна використовують бакланів для рибного лову. Птахів при цьому випускають у воду на довгих шнурах, а на шиї бакланів накладають кільця, які не дозволяють птахам проковтнути здобич.\nЖителі Африки дуже високо цінують багатий на органічні речовини послід іншого африканського баклана Phalacrocorax africanus. Перед використанням люди сушать послід на сонці. Іноді для того, щоб полегшити процес добування посліду, для птахів спеціально будуються гнізда.\nБаклан має особливий горловий мішок, в якому переносить спійману рибу. У жаркий час дня баклан махає головою та мішком, щоб таким чином охолодитися.\nХАРАКТЕРНІ ОСОБЛИВОСТІ PHALACROCORAX AFRICANUS\nКрила: відносно короткі. Шкіра на них пронизана густою мережею капілярів, що виконують функцію регулятора температури. На відміну від інших водоплавних птахів, пір'я баклана швидко намокає у воді, що, проте, полегшує пірнання. Після виходу з води птахи сушать крила на сонці.\nХвіст: довгий, темний, під час плавання служить стерном.\nЛапи: 4 пальці з'єднані плавальною перетинью. Такими лапами бакланові зручно гребти.\nЯйця: 2-6 білих, як крейда, яєць з легким зеленуватим або блакитним блиском.\n- Ареал Phalacrocorax africanus\nПоблизу прісноводих водоймищ в Африці на південь від Сахари, а також на острові Мадагаскар.\nПодібно до інших представників родини бакланових, Phalacrocorax africanus є поширеним видом. Чисельність його популяцій досить велика і стабільна.


Пекло від Ілона. Що Маск влаштував працівникам Tesla - Korrespondent.net\nПекло від Ілона. Що Маск влаштував працівникам TeslaСюжет\nКорреспондент.biz, 22 грудня 2018, 18:12\nІлон Маск неодноразово зривався на своїх співробітниках\nМільярдер проводив на фабриці по кілька діб і в люті звільняв співробітників за найменші помилки.\nЗасновник компаній Tesla і SpaceX Ілон Маск кілька років тому став бізнес-іконою, у тому числі завдяки успіху електрокара Model S. Тільки за один тиждень після анонсу наступної серійної моделі Model 3 Tesla отримала понад 300 тисяч заявок на новий автомобіль.\nВлітку 2016 року Маск оголосив топ-менеджерам нову мету Tesla - запустити виробництво на чотири місяці раніше запланованого терміну і випускати по п'ять тисяч машин на тиждень. Далі сталося те, що сам Маск назвав "виробничим пеклом".\nВидання Wired поспілкувалося з десятками колишніх і нинішніх співробітників Tesla, які розповіли, що Маск третирує інженерів, називає всіх ідіотами і майже кожен день когось звільняє з дивних причин. Корреспондент.net розповідає подробиці.\nВиробниче пекло на Гігафабриці\nЮний інженер Tesla дуже зрадів, отримавши в жовтні 2017 року посаду на Гігафабриці в Неваді, гігантському заводі компанії з виробництва акумуляторів. Весь минулий рік він провів на валізах, працюючи по 13 годин на день, сім днів на тиждень. І ось йому дзвонить колега повідомити, що Маск просить його поради, починається стаття Wired.\nМаск проводив на Гігафабриці вихідні безперервно, намагаючись зрозуміти, чому нічого не працює, чому складання дає брак, чому програмне забезпечення дає збої. Маск домагався на своїх фабриках максимального рівня автоматизації.\nОднак ця тотальна роботизація, до якої прагнув Маск, привела до затримок і несправностей. Tesla витратила на будівництво Гігафабрики мільярд доларів, проте все пішло не так.\nЗ вибоїнами. Маск відкрив перший швидкісний тунель\nБлижче до ночі суботи Маск сердито інспектував один з механізованих модулів виробничої лінії, намагаючись з'ясувати, в чому ж справа, коли на допомогу йому викликали молодого інженера.\n"Друже, ця херня не фуричить. Це твоя робота?" - запитав Маск.\nІнженер оторопів. Маска він бачив уперше в житті і не знав точно, про що саме його питав Маск і чому він такий сердитий.\n- Ви програму маєте на увазі або дизайн?\n- Так це твоя, *** (нецензурна лексика), робота чи ні?\n- Боюся, я не розумію, про що ви.\n- Ну ти, *** (нецензурна лексика), і дебіл! Вали звідси на хрін, і щоб я тебе тут більше не бачив.\nЧерез хвилину його безпосередній начальник повідомив, що він звільнений особистим наказом Маска. Інженер був шокований, оскільки працював, не покладаючи рук, і очікував позитивного відгуку від начальства, але отримав наказ про звільнення.\nЧерез кілька тижнів за низьку продуктивність почалися масові звільнення. Всього обіцяли виставити 700 осіб. Маск збирався поговорити з рештою, надихнути їх залишитися і винести прийдешнє "виробниче пекло".\nВлітку 2016 року Маск зібрав топ-менеджерів і оголосив нову мету - запустити виробництво до липня наступного року, на чотири місяці раніше запланованого терміну. Для цього виробництво повинно бути повністю автоматизовано, заявив мільярдер.\n"Ми повинні створити машину, яка виготовлятиме машини" - сказав Маск.\nУ відповідь він почув, що це абсолютно неможливо. Наступні кілька тижнів інженери продовжували сперечатися з ним, і тоді виявилася тривожна тенденція звільнень.\nОдин з менеджерів Tesla пояснив, що у Маска іноді трапляються "напади шаленого звільнення". Інший співробітник розповів, що кожен в його відділі приходив на роботу і побоювався, що цей день стане його останнім днем у компанії.\nТретій виправдовує Маска, адже "метою Tesla є порятунок світу".\n"Що означають почуття однієї людини в порівнянні з долями мільйонів? Ілон піклується про все людство, але йому немає діла до окремих особистостей", - сказав він.\nБагато співробітників також згадують несподівані напади Маска, коли він просто починав кричати на оточення і називати всіх ідіотами за найменшу помилку.\nЙого настрій став ще більш мінливим після випуску перших тридцяти Model 3. Іноді він був веселий, постійно жартував і переривав наради, щоб змусити їхніх учасників подивитися комедію Монті Пайтон, іноді один і той самий епізод по кілька разів.\nСпівробітники також розповідають, що Маск не переносить запахів парфумів і взагалі вкрай чутливий до будь-яких запахів. Вони також могли вивести його із себе.\nWired також пише, що одного з кандидатів Маск відмовився брати ще до співбесіди через те, що той прийшов у синіх черевиках.\nЗа два роки компанію Tesla залишило майже сорок топ-мендежерів.\nВидання зазначає, що причиною важкого стану Маска могло стати розставання з моделлю Ембер Херд. Він ставав все більш агресивним.\nОфіційний представник Tesla пояснив згадані епізоди в публікації тим, що "Ілон піклується про всіх людей, які працюють у його компаніях" і звільняти когось Маску складно, але доводиться.\n"Йому доводиться приймати важкі рішення про звільнення людей, які не справляються зі своєю роботою і ставлять майбутнє всієї компанії під загрозу", - заявив представник Tesla.\nTesla Model 3 / фото EPA\nУ липні цього року співробітники Tesla отримали листа, в якому говорилося, що за тиждень компанія виробила 5031 автомобіль.\n"Думаю, ми щойно стали справжнім автовиробником. Неймовірна робота дивовижної команди. Не можу висловити, як гордий тим, що працюю поруч з вами", - писав Маск у листі.\nОднак головної мети - побудувати повністю автоматизований завод - він поки що не досяг.\nУ грудні в під час інтерв'ю телеканалу CBS у Маска спитали, як він ставиться до того, що його часто називають "ексцентричним" і "схильним до драми".\n"Схильний до драми? Звучить не так уже й погано, насправді. Мені навіть сподобалося. Але я веду себе як зазвичай. Звичайно, я перебував у стані божевільного стресу протягом божевільних годин. Але система б зламалася, якби я був по-справжньому безрозсудний", - сказав Маск.\nВлітку він дав відверте інтерв'ю New York Times, під час якого то плакав, то сміявся. Газеті він розповів про вигоряння на роботі.\n"Іноді я не залишав завод по три-чотири дні, всі ці дні я не виходив назовні. Це було за рахунок спілкування з дітьми і спілкування з друзями", - розповів Маск.\nНа запитання про те, чи не позначилося таке навантаження на фізичному здоров'ї, він відповів: "Насправді це було правда не дуже добре. Деякі мої друзі були серйозно стурбовані".\nЗа словами Маска, минулий рік став для нього "найважчим і найбільш болвсним" за всю його кар'єру.\nВ інтерв'ю Маск також розповів про скандальний твіт. 7 серпня він написав у Twitter, що може зробити компанію приватною, викупивши її акції за 420 доларів.\nЗаява мільярдера викликала подив учасників ринку, оскільки про подібні наміри щодо публічної компанії слід повідомляти не у Twitter, а регуляторам.\n18 вересня агентство Bloomberg повідомило, що міністерство юстиції США через твіти Маска завело на компанію Tesla кримінальну справу про шахрайство. Детально про це читайте в матеріалі Кислотний твіт. Кримінальна справа проти Ілона Маска.\nІлон Маск курить марихуану в радіоефірі / Скриншот\nВ інтерв'ю NYT він спочатку хотів написати 419 доларів, але прикинув, що число 420 "більш щасливе". Це був натяк на символічний зв'язок числа з марихуаною, вважає газета.\nТому у журналістів відразу виникло запитання: чи був Маск тверезий, коли писав твіт, і чи розумів, що може довести свою компанію до суду і поставить під удар власну репутацію.\nСам бізнесмен стверджує, що був у ясній свідомості. Однак виконавиця Азіль Бенкс, подруга дівчини Маска - співачки Граймс, яка в той момент була з ними в одному будинку, написала в Instagram, що мільярдер був "під кислотою", коли писав той твіт.\nТЕГИ: скандал, завод, увольнение, Tesla Motors\nГазпрому через супутник відключили австрійські компресори794\nНафтогаз відповість Газпрому позовом на $ 11 млрд571


Створення мануфактурою промисловості при Петрові I\nЗагальна характеристика мануфактурного періоду.\nУ вивченні економіки Росії початку XVIII в. нам доведеться зупинятися як на основних і провідних проблемах нема на сільському господарстві, а на проблемах промислового розвитку.\nСаме ці питання, а не питання сільського господарства зупиняли увагу як самого Петра I, так і його сучасників, які писали про його епосі, і всіх новітніх авторів аж, до теперішнього часу.\nПочаток XVIII ст. і петровські реформи в економічній історії Росії є найважливішим моментом у розвитку промисловості. Саме з цього часу починається «мануфактурний» період в історії російської промисловості, який в умовах кріпосного господарства затягнувся до половини XIX ст., Коли ця «фортечна» мануфактура повністю перетворилася в капіталістичну мануфактуру, а потім в капіталістичну фабрику. Передісторією цього мануфактурного періоду в промисловому розвитку Росії є, з одного боку, розвиток кріпак вотчинної промисловості в Російській державі ХVII ст., А з іншого ремісничої і кустарної дрібної промисловості.\nХоча початок XVIII ст. ми можемо вважати першою межею мануфактурного періоду в промисловому розвитку Росії, це не повинно бути зрозумілі в тому сенсі, що російська мануфактура і розвинулася велика промисловість виникли лише на початку XVIII ст., були створені тільки Петром і притому «штучно» їм насадження, без всякої попередньої економічної підготовки (як це вперше став стверджувати один з істориків російської промисловості Корсак, а за ним і багато письменників народницького напряму). Навпаки, з попереднього викладу ми бачили, що вже в Російській державі другої половини XVII ст. поряд з пануванням дрібної міської ремісничої промисловості зароджуються форми «великої» (на той час) промисловості. Перші її зачатки зароджуються в великих вотчинних господарствах у вигляді різних працюють на широкий ринок промислових виробництв (підприємства Морозова та ін.) Або з'являються в формі іноземних підприємств, що створюються переважно для задоволення військових та інших потреб держави. Але все ж ці зачатки і своєрідні форми «великої» промисловості ще не поклали в XVII в. початку мануфактурного періоду в російській промисловості. Це початок слід віднести саме до Петровським перетворенням, так як; окремі елементи, колишні вже в наявності раніше і які були необхідними передумовами виникнення мануфактури, під час Петра 1 вилилися вже в закінчену систему. Питання про соціально-економічну природу петровської промисловості та петровських мануфактур здавна викликав гострі розбіжності серед істориків і економістів. Це питання дискутується і до теперішнього часу. Основне питання йшла про те, чи є петровські ману- фактури капіталістичними підприємствами і створили вони, хоча б в зародковій формі, той «капіталістичний уклад», який заклав початок подальшого будівництва промисловості Росії на капіталістичних засадах? Або петровські мануфактури були мануфактурами «кріпаками», як і вся економіка петровської епохи, і «перелом» від феодалів но-кріпосницької економіки мануфактур стався пізніше, десь і кінці XVIII в. або в початок XIX в. З дореволюційних економістів Туган-Барановскнй вперше заявив, що створена Петром 1 велика промисловість не була капіталістичної і що капіталістичне вироб- ництво в Росії того часу взагалі не було можливо. Покровський і його «школа», перекручуючи соціально-економічну природу петровських перетворень як породжених економікою «торгового капіталізму», вважали і петровскую мануфактуру «кріпак мануфактурою». Незважаючи на остаточне викриття і повне банкрутство цих поглядів і всієї «школи» Покровського, питання про соціально-економічну природу петровської мануфактури в даний час знову поставлений на дискусію в зв'язку з іншим питанням про час сформування в російської промисловості «капіталістичного устрою» .Рубінштейн, розглядаючи питання про «народження капіталістичних відносин (в Росії) в XVIII в.», стверджує, що мануфактури XVII і початку XVIII ст. (Т. Е. Петровські) «були мануфактурами лише за зовнішніми, формальними ознаками, в дійсності ж представляли чисто кріпосницькі вотчинні підприємства державні або приватні і стояли ще поза капіталістичного розвитку російської мануфактури», були лише «придатком до поміщицького кріпака господарству».\nТаким чином, Рубінштейн вважає петровські мануфактури «кріпаками», як і кріпосницькі вотчинні підприємства всупереч наукового розуміння, з точки зору марксизму, економічної категорії «мануфактури». Маркс і Ленін вважали «мануфактуру» лише особливим етапом у розвитку капіталістичної промисловості. Мануфактура як форма капіталістичного виробництва, історично передувала великої машинної індустрії, «у розвитку капіталістичних форм промисловості ... має важливе значення, будучи проміжною ланкою між ремеслом і дрібним товарним виробництвом з примітивними формами капіталу і між великою машинною індустрією (фабрикою). »Передумовами виникнення капіталістичної мануфактури на Заході були: експропріація землеробського населення і виникнення найманих промислових робітників, ще не повністю відірвалися від землеробства; накопичення капіталу і виникнення промислового капіталіста, що стає на чолі мануфактури; готівку ринку для масового виробництва і широкого обміну на базі суспільного поділу праці; відома висота мануфактурної, але все ще ручної техніки, заснованої на поділі праці всередині майстерні.) В умовах виникнення мануфактури в Росії всі ці передумови приймали в значній мірі інший характер в зв'язку з сутністю тих суспільно-економічних відносин кріпацтва, в середовищі якого відбувалося зародження мануфактури в Росії в ХУ111 в, але які не могли змінити капіталістичної природи мануфактури. Подивимося тепер, з яких елементів і ознак складається соціально-економічна природа капіталістичної мануфактури і чи були вони в наявності в кріпосницької Росії початку XVIII в. Наявність значних станів і накопичення капіталів в ХVI-ХVII ст. створювалися, як ми бачили, у вигляді великих грошових станів землевласницького класу, а також торговців і промисловців. Великий торгово-промисловий капітал з'явився головним джерелом створення першої мануфактури петровського часу. Серед петровських «фабрикантів» рясніють імена колишніх московських «гостей» і купців. До них відносяться також деякі великі землевласники, невелике число іноземців та інших осіб. Правда, більшість цих осіб за недостатністю власного капіталу отримувало на пристрій промислових підприємств допомоги від казни. Але розміри і число цих посібників були особливо значними. За підрахунками Туган-Барановського, не більше 15-20 приватних підприємств із сотні, заснованих в петровський час, отримували позики на підприємство до 15-30 тис. Руб., А по но Веші досліджень і того менше. Зрозуміло, що виникнення «великої» мануфактурної про- мисловості в Росії XVIII в. по суті своїй було тес- нейшим чином пов'язано з державою, з його військовими і господар- ського завданнями, а разом з тим і з тим фінансовим допомогою, яку це держава надавала народжується промисловості. І в Західній Європі, навіть в передових промислових країнах, як Франція, участь держави своїми капіталами, створення казенних промислових ману- фактур, мало місце і зробило сильний вплив на розвиток приватної капіталістичної промисловості. І там приватне підприємництво знаходило підтримку з боку дер ства у вигляді різних промислових привілеїв, таможен- ної захисту і т. П .. У цій же площині повинен розглядатися і питання про утворення необхідного для мануфактури масового про- міна і широкого ринку. Кріпосне господарство з його натураль- но-споживчим характером і слабкою ступенем розвитку суспільного розподілу праці не могло стати особливо ши- рокім ринком масового споживання для виникає ма нуфактури. Але все ж петровські мануфактури в значній мірі працювали і на широкий ринок, виробляючи сукно, полотно, цвяхи, посуд та ін. Ця сторона мануфактури в Рос- оці отримала навіть більший розвиток, ніж до Західної Європи, через нерозвиненість ремесла і більш раннього виникнення широких ринкових зв'язків і великого ринку. Але, звичайно, і Росії, так само як і в Західній Європі, держава зі своїми військово-промисловими замовленнями було, в особ ності спочатку, найбільшим споживачем продуктів ма нуфактурной промисловості. Ремесло не могло задовольнити цей попит ні за характером своїх продуктів, ні по їх масі.\nСаме тому великі державні постачальники як в Західній Європі, так і в Росії при розширенні попиту з боку держави, природно, повинні були прийти до ви- воду, що для цих великих поставок можна спиратися тільки на об'єднану мануфактуру, а не на дрібне ремесло. Але при всьому тому не можна і перебільшувати зв'язку мануфактури петров- ського періоду з державними замовленнями і споживанням. Нарешті, передумовою освіти мануфактури є утворення класу промислового пролетаріату. У цьому відно шении в промисловому розвитку Росії спостерігається найбільш значне відміну від Західної Європи. Умови крепост- ного господарства та закріпачення значної частини землеробсько- чеського населення не давали можливості такого значитель- ного і швидкого сформування вільних мануфактурних робочих, як це було потрібно швидким темпом розвитку самої промисловості. Тому відповідно з усім строєм кре пісного господарства питання про робочих кадрах для російської ману- фактури XVIII в. став значною мірою зводитися до; питання про кріпацькій праці. Кадри вільних і вільнонайманих робітників могли поповнюватися з міських ремісників, але ремесло було слабко розвинене, і це джерело був невеликий і не міг з- здати необхідних для мануфактури кваліфікованих робітників. Іншим джерелом були відхожі селянські промисли оброчних кріпаків, що відпускаються поме- щиком. Іноді ці відхожі промисли давали мануфактурі навіть відносно кваліфіковану працю різних «куста- рей, займалися промисловою переробкою у себе вдома і приносили свої технічні навички в мануфактуру.\nНарешті, найбільш кваліфікованими вільними робочими були іноземні майстри. Цим обмежувалися кадри техни- но кваліфікованих робітників, підготовлених до мануфактурного виробництва. Для розвитку петровської промисловості кількість цих вільних робочих було все ж недостатньо. Іноді знову влаштовуються заводи разом з посібником від скарбниці отримували від старих казенних заводів також і досвідчених майстрів і робітників.\nРешту масу найманих робітників підприємці набирали з великими труднощами серед самих різних елементів: з втікачів, відставних солдатів і солдатських дітей, жебраків, бродяг і т. П. Хоча і в Західній Європі ці особи почасти поповнювали кадри мануфактурних робочих, але все ж в значної частини останні поповнювалися з маси пролетарізірующегося сво- Бодня сільського населення, а найбільш кваліфіковані - з колишніх ремісників. У Росії промисловість в умо- вах слабкого розвитку ремесла не могла мати цих джерел.\nОсь чому для петровських мануфактур особливо гостро ста- вився питання про організацію праці У дозволі його не було повної чіткості і послідовності. Знаменитий петровський указ 1721 р дозволяв «купецким людям» купувати до фабрі- кам і заводам цілі населені села «під такою кондицією, щоб ті села завжди були вже при тих заводах невідлучно».\nАле й інший спосіб «приписки» селян до «купецким фаб- рікам» також не дозволяв питання про вольнонаемном або кріпосній праці в промисловості. «Приписні» до купець ким фабрикам хоча формально і не були кріпаками, але все ж це фактично порушувало монопольні станові права дворянства на примусовий, кріпосну працю. Тому боротьба за робочу силу для промисловості між дво- рянства і купецтвом отримує в ХVIII ст. особливе значення. Але в петровську епоху участь дворянства в будівельник- стве великих мануфактур було обмеженим. Дворянство воліло будувати в своїх маєтках промислові підпри- ємства вотчинного типу для задоволення власних потреб. Лише пізніше, коли поміщики стали виходити на ринок зі своєю сільськогосподарською і промисловою продукцією нарівні з продукцією купецьких мануфактур, гостро постало питання про монополію дворянства на кріпосну працю. Таким чином, на противагу Західній Європі, де розвиток капіталістичних мануфактур співпадало у часі з віджилість кріпосницьких відносин і знамено- вало перемогу буржуазії, в Росії перші паростки мануфактур ної промисловості стали розвиватися в середовищі кріпосного хозяйства.Ето обставина привела до дуже важливим по- наслідків . Фортечна система дозволяла основне питання організації виробництва про робочу силу. Тому «роз- вать промисловість» і влаштовувати мануфактури починає не тільки купецький капітал, але і помісне дворянство, в достатку має фортечну робочу силу. В результаті боротьби дворянства за свою монополію на робочу силу указом 1762 р забороняється підприємцям- недворянам купувати селян для своїх мануфактур. І хоча до 1798 р дозвіл купувати до промислових підприємств селян знову відновлюється, однак великого значення в цей час такий захід не мала, так як з XIX в. купецькі мануфактури стали вже всюди переходити на вільнонайманих працю. Але дворянські мануфактури ще довгий час вико- зовано кріпосну працю. На основі своїх привілеїв дворян ська промисловість в тих галузях, які були пов'язані з джерелами сировини дворянських маєтків, як, наприклад, в сукняному, полотняному, папером виробництвах, на- чина витісняти купецькі мануфактури; до кінця ХVIII ст., наприклад, з 40 суконних мануфактур 19 було дворянських (Туган-Барановський). Зворотне положення мало місце в хлоп- чатобумажних, шовкових, шкіряних мануфактурах.\nТаким шляхом з часу Петра1 виникають три основних види мануфактур: казенні посес- сіоннние, приватні, переважно купецькі, а також ось чінние дворянські промислові підприємства. Для центру-лізованного державного управління промисловістю, і особливо казенними і купецькими підприємствами, ство даються Берги Мануфактур-колегії з докладним регламентом про управління промисловістю. Що й казати виглядали петровські мануфактури в тих ническом і економічному відношеннях? Чи дійсно вони були відносно великими і технічно централізованими промисловими підприємствами або, навпаки, вони предста влялі собою просту сукупність примітивних светелок кустарного характеру, що об'єднуються капіталом шляхом так званої роздавальної системи? Питання це в нашій економічній літературі також не знайшов приголосного рішення. Перший історик російської капі талістіческой фабрики М. І. Туган-Барановський і історик української фабрики А. П. Оглоблин, а також П. Г. Любомиров вирішують питання в тому сенсі, що петровські і послепетров ські мануфактури були централізовані і вельми великі за розмірами підприємства. Ці автори виходять з того, що багато петровські мануфактури мали по тисячі і більше робітників. Інші дослідники (Е. В. Тарле, І. М. Кулі шер) тримаються протилежної думки, вважаючи, що тільки дуже небагато робітники працювали в будівлі мануфактури, інші працювали на дому, а значне число їх було зайнято допоміжними роботами. Невелике число фактів, що були в розпорядженні цих авторів, не давало можливості вікон-чательно і досить обґрунтовано вирішити це питання. Лише деякі публікації останнього часу позво ляют на основі докладного конкретного матеріалу восста- попити картину, яким шляхом старі вотчинні промисло лені підприємства, що працювали працею тяглецов або панщинних селян у себе вдома, в деяких случаях перетворювалися поступово в централізовані мануфак- тури, працювали здебільшого на кріпосному, частиною на вольно- найманій праці.\nНа підставі цих даних можна припустити, що петров- ські мануфактури початку ХУШ ст. хоча і працювали в преоблада- -ющей ступеня ручною працею і з примітивним технічним обладнанням, але все ж з поділом праці всередині майстер ських, іноді досить великих за своїми розмірами. У деяких галузях технічне обладнання мануфактур (наприклад, ткацьких) було таке, що воно легко вміщалося в звичайну селянську хату, чому така «мануфактура» превраща- лась в роботу селян на дому і на їх станах або в невеликих окремих світлицю, але все ж з застосуванням поділу праці. У ряді таких, наприклад, галузей, як суконне, полот- няное, шелкоткацкое, весь процес розвивався між центра- лізованной мануфактурою (ткання) і кустарної хатою (качок, пряжа, суровье). Якщо для характеристики величини і централізації під- приємств брати число робочих, то за цією ознакою багато мануфактури представлялися великими підприємствами. На- приклад, на казенній парусної мануфактурі в Москві значилося тисячі сто шістьдесят-два робочих, на полотняною мануфактурі Щеголіна 730, на казенній полотняною мануфактурі Микляева 742р робітників і т. П..Но мабуть, при такому значному числі робочих технічна концентрація виробництва в цих мануфактурах була невелика. Деякі збережені описи їх свиде- тельствуют, що, наприклад, ткацькі мануфактури часто перед- представляли собою не єдине підприємство з сотнями робочих в од- ном будівлі, а скоріше об'єднану систему окремих светелок або навіть часткову роботу на дому окремих кустарів. Так, наприклад, одна з великих вітрильних мануфактур Меньшикова в Почепе складалася з 23 светелок для «робітних людей», 8 ам- барів для робіт, ряду інших дерев'яних будівель. Інша вітрильна мануфактура, Строганових (1732 г.), складалася з 13 светелок в 7-8 вікон; Таким чином, «мануфактури» предста- влялі собою іноді селища з кустарних хат, справжні ж «заводські» будівлі, кам'яні і великі за розмірами, встре- чалісь, по крайней мере в легкій промисловості, не часто. Але іноді (наприклад, на залізних заводах) техніка вироб ництва вимагала роботи в загальних майстернях із застосуванням механічної рухової сили, переважно водної, з користуванням сурмами і раздувальнимі хутром, Крічний печами та ін. Хоча і в таких випадках робочий користувався лише примітивними ручними інструментами і знаряддями у вигляді молота, кліщів і ін., але все ж це давало можливість в більших розмірах кооперації праці та його поділу, т. е. підвищення продуктивності. При цьому навіть на деяких найбільш важливих казенних підприємствах в заводській будівлі проводилися лише деякі операції, які на дому у майстрів виконувати було неможливо, інші ж роботи проводилися в кустарних світлицю або вдома у майстрів.\nНаприклад, таке важливе виробництво, як Тульський оружей- ний завод, мало дуже невелику технічну централіза- цію виробництва. Якщо так було на казенних ору- жейних заводах, то, звичайно, ще менш централізованим і ще більш наближається по своїй організації до типу кустарних светелок було виробництво на інших, біліше крейда ких і приватних мануфактурах, що визнають навіть захисники теорії «централізованої» мануфактури . Деякі елементи товарно-капіталістичного харак- тера цих мануфактури і їх технічно централізована орга- нізація проявляються зовсім ясно. Але, взагалі кажучи, техніка і централізація виробництва були не дуже ве- лики. І ще довгий час питання техніки були основними в організації промисловості. Доводилося приймати не завжди успішні заходи до поліпшення і підняття техніки шляхом централізації і механізації виробництва. Так в 1712 Петро 1 з метою «кращого розсуду і по- спішених" в збройовій справі наказує побудувати на Туль- ському заводі «збройовий двір, щоб то рушницю робити всіма майстрами на те збройовому дворі безупинно, а не по домівках, де хто живе, рушниці надалі аж ніяк не робити ». Слідів- вательно, до тих пір рушницю вироблялися майстрами по своїм майстерним, і тільки деякі операції (свердління дула) робилися в заводських майстерень і на заводських верстатах.\nУ 1718 р збройовий двір був готовий, але, мабуть, цін-тралізованное виробництво на ньому так і не налагодилося, так як робота на дому і надалі дозволялася, а в 1733 р значи- тельно частина будівель збройового двору була знесена на злам. Таким чином, слід зазначити, що петровські ману- фактури не справили великого перевороту в техніці, роз- ваясь в основному на базі ручної ремісничої техніки, але замість з тим і на базі застосування кооперації великих мас робітників з широким розділеному праці між ними в централізованої або децентралізованої мануфактури у цьому і полягає значення петровської епохи як епохи, в якій намітилися напрямок і організаційні форми подальшого промисло ленного розвитку та переходу мануфактури до фабрику. Вирішення питання про характер петровських мануфактур долж- але бути дано не в площині загальних для всіх видів промисло- ності положень, а в залежності від конкретних технічних і економічних умов виникнення і роботи цих отрас- лей і окремих підприємств Залежно від того, чи беруть ці виробництва і підприємства своє гойдало з середовища вотчинного виробництва, спочатку для потреб власного споживання власника і з застосуванням виключно кріпосного праці, або з дрібного ремесла, з «домашньої» промисловості селян, і Чи, нарешті, вони створюються у вигляді спеціальних казенних або купецьких великих мануфактур для роботи на продаж і для поставок державі, визначалися і форми організації мануфактур. В цьому відношенні цікаву порівняльну картину для ХVII-ХVIII ст. дають, з одного боку, вотчинное полотна ве виробництво «государевих вотчин» і «Хамовний слобод» під Москвою (Кодашево, Хамовники) і під Ярославлем (Брей тово, Черкасово) і, з іншого боку, Тульські і Каширський залізні заводи. Хамовний государеві слободи ведуть свій початок ще з XVI ст., Коли, по-видимому, колишні поселення тут вільних ремісників були підпорядковані вотчинного режиму. До ХVII в вони представляють собою типову феодальну вотчину про Мислова типу: тяглое промислове населення відбуває за наділ і за «государеве платню» повинність у вигляді виключно хамовной повинності «Вироби» т. Е. Виробленням полотна. На початку XVII ст. все «тяглеци» працюють на своїх станах у себе вдома. Ніяких вільних робочих, крім небагатьох іноземних майстрів, немає. Типові риси промислової феодальної вотчини виявляються абсолютно ясно. Велика частина продукції йде на власне споживання вотчинника - царя і його двору, і тільки надлишки йдуть на продаж. Але вже до кінця ХVII ст. колишня робота на дому і на своїх ста нах замінюється роботою в «наметах», на Хамовний дворі, т. е. в централізованої мануфактурі; відпрацювання перетворюються в промислово-заводської працю. До кінця XVII в. полотняне виробництво в цих селах починає глухнути, а початку ХVIII в в Хамовниках виникає перша, вже наближається до капіталістичного типу, полотняна мануфактура компанії руських купців на чолі з іноземцем Тамес, хоча працює частково і на кріпосній праці «приписних селян.\nІншого роду типову промислову феодальну вотчину представляли вже згадані вище вотчини боярина Морозова з численними галузями виробництва Поташня, залізоробним, полотняним, юфтяним і ін. Значна частина їх вже до кінця XVII в. або завмирає як Хамовний полотняне справу, або переходить в казну і надходить в експлуатацію в руки торгових людей (як залізоробні заплави в Павлове, де ще при Морозова застосовувався найману працю). Інший характер мало виникнення великої мануфактури, наприклад, в таких галузях, як железоделательное виробництво Тульских і Каширський заводів. У Тульському районі металеве виробництво у вигляді дрібного ковальського кустарництва і ремесла, як ми бачили вище, істота вало здавна. Історія великого виробництва починається тут з 1632 року, коли іноземцю Вініусу була дана царем Михайлом Федоровичем жалувана грамота на пристрій железоделательного заводу (в 15 верстах від Тули). Як сировина паю база до заводу були приписані Деділовскіе рудники; до заводу же була приписана волость в 347 душ селян. Це був цілий промисловий виробничий комплекс під загальною назвою «Городищенський заводів». Заводи повністю використовували кадри, техніку і весь виробничий апарат. місцевого ковальського ремесла і кустарництва. На цьому ж грунті розвитку дрібних селянських домашніх промислів і ремесла виникає й інше підприємство Тамес, полотняна фабрика в Кохма, де були здавна поширені селянські домашні полотняні промисли. Навичками селян в полотняному ткацтві скористався Тамес при влаштуванні своєї «фабрики». Сюди ж відноситься пристрій в Тулі в 1699 р першого чавуноливарного заводу російського майстра, коваля Антуфьева (Демидова), який потім побудував ряд чавуноливарних і залізоробних заводів на Уралі. І тут перші заводи здебільшого влаштовуються на місцях старих, кустарно-ремісничих розробок (Нейвінський завод поблизу старого Федьковского, Каменський у розробок Долматовського монастиря та ін.). Таке ж було розвиток в ХVIII ст. мануфактур в селі Павлове, в Устьжелезопольской і ін. Взагалі ігнорування Туган-Барановським зв'язку петровських мануфактур ХУШ в. з домашніми промислами XVII в. глибоко помилково, і в цьому відношенні він робить крок назад порівняно з Корсак, чию характеристику селянської домашньої промисловості Ленін вважав правильнішою. В якому ж відношенні стояла ця дрібна, домашня, так звана «кустарна», промисловість до процесу виникнення мануфактури в Росії? Маркс і Енгельс, розглядаючи питання про утворення мануфактур на Заході, вказують, що «найближчим наслідком поділу праці між різними містами було виникнення мануфактур, галузей виробництва, які виросли з рамок цехового ладу».) У Росії виникнення мануфактур відбувалося в умовах кріпосного господарства і було більш тісно пов'язано не з цеховим міським ремеслом, яке було слабо розвинене, а з селянської домашньої промисловістю, здавна мала велике поширення в селі, складаючи «необхідну комплекту ость натурального господарства, остат ки якого майже завжди зберігаються там, де є дрібне селянство .. Промисловості, як професії, ще немає в цій формі: промисел тут нерозривно пов'язаний із землеробством в одне ціле ». Все більше зникаючи в період капіталізму, селянська домашня промисловість безумовно користувалася ще значним поширенням в ХY111 в., В період зародження мануфактури. Але вже в цей час промисловість починає поступово відриватися від землеробства. Виробництво продуктів на ринок перетворювало селянську домашню промисловість в товарне виробництво, відокремлюючи промисловість від патріархального землеробства.\nПодальший розвиток товарного виробництва у дрібного виробника призводило до появи торговця-скупника, спочатку лише скуповував продукти ремесла та домашньої селянської промисловості, а потім ставав керівником усього виробництва, об'єднуючи виробника роздачею сировини, забезпечуючи засобами виробництва і об'єднуючи процес виробництва в одному місці.Дрібний селянин-промисловець і ремісник все більше підпадали під владу і експлуатацію капіталу. Таким чином і виникала мануфактура як в її початковій формі простої кооперації, так і у вигляді гетерогенної і органічної мануфактури. Ось ця-то форма мануфактури здавна і отримала у нас назву «кустарної промисловості. Народники, виходячи з історичної пов'язаності її з селянської домашньої промисловістю і ремеслом і, не зважаючи на історичними процесами перетворення кустарної промисловості в товарне виробництво, розглядали її як «народне виробництво», антитезу капіталізму. Насправді вже з XVIII ст., Разом з виникненням і розвитком товарного обігу, ці форми дрібної домашньої промисловості якщо і не повністю відживають свій вік, то все більше відриваються від патріархального землеробства поступово перетворюючись ще в період кріпосного господарства в органічну частину мануфактури. Ленін, разгро- мив народників та їх протиставлення «кустарної» промьш лінощів капіталізму в період капіталістичної Росії, визначив разом з тим і історичне місце домашньої промисловості, ремесла, мануфактури і фабрики в історіче- ському розвитку форм промисловості. Тому, коли в подальшому ми будемо говорити в соответ- відно до термінологією епохи про «кустарної» промисловості, ми повинні розуміти її як одну з історичних форм мануфактури, в початковій чи її формі простої кооперації дрібного товаровиробника або у вигляді гетерогенної і органічної мануфактури . У генезі петровських мануфактур капіталістичного типу необхідно також підкреслити значення перенесення іно дивною техніки і іноземного капіталу, особливо в розвитку основних галузей чорної металургії. Так, той же Виниус, спочатку в компанії з двома іншими іноземцями, Лкемой і Марселіс, а потім останні самостійно учре- ждают ряд заводів на Ваге (біля Вологди), Каширський, Прот- вінський, Угодско і ін. Залишаючи осторонь тривалу істо- рію переходу і передач цих заводів з рук в руки і з одного наказу в інший, а також не завжди щасливу долю самих заводчиків, можна все ж бачити в цих заводах по їх нізації, складу робочих, техніці та ін. одну з перших центру - лізованних мануфактур товарно-капіталістичного типу, що виникли х на основі перенесення іноземної техніки, вико вання досвіду іноземних майстрів і вільнонайманих російських робітників і ремісників. Ці мануфактури також здебільшого виникли на основі старих ремісничих і «кустарних» розробок, але вже з при- трансформаційних змін досвіду іноземних майстрів і капіталів іноземних підприємців. Більшість робочих на Тульских і Каширський заводах не тільки по основному виробництву, а й з видобутку сировини були вільнонайманими. Тільки заготівля дров та транспорт були організовані на засадах обов'язкової оброчної повинності. Технічно процес виробництва на більшості заводів був централізований, але централізований в повному обсязі. Технічне внутрішньозаводське розподіл праці на розчленовування процесу виробництва на деяких заводах про- водилося досить повно, хоча не цілком. Застосовувалися при- митивная механічні двигуни і машини. За призначенням продукції частина її, особливо, наприклад, на заводах Акемі (смуговий і покрівельне залізо, залізні віконниці, сковороди, якоря та ін.), Йшла на вільний ринок. З гарматних і ору- жейних заводів, переважно з заводів Марселіса, продукція гармати, ядра, гранати (до речі сказати, дуже поганої якості) йшла в казну, а й ці заводи виробляли значну кількість предметів широкого споживання на вільної ринок. Першою і найбільш простою формою організації «великої» промисловості, на яку головним чином звернув увагу Петро 1, було пристрій казенних промислових підприємств. Військові потреби, створення флоту, перебудову армії, будівництво міст вимагали швидких заходів але посилення промислового виробництва. Так, створюються збройові і металургійні заводи Петровський, Сестрорецький, Охтен- ський, Тульський. На Уралі створюються казенні гірські заводи. з яких найбільші Уктусскій і Каменський. Великими казенними підприємствами були вітрильна фабрика в Москві, селітрених заводи в Казані і на півдні, ряд заводів скляних (в тому числі найбільш великий знаменитий Петербурзький, існуючий досі), паперових, суконних, тютюнових, шовкових і ін. Про розміри цих казенних перед ємств можна судити за такими цифрами: до дев'яти пермським гірським заводам було приписано 25 тис. селян, на Сестро рецком заводі працювало 683 робітників, до Тульському заводу було приписано 508 дворів селян, на парусній фабриці в Москві працювало 1162 людини. Влаштовані на казенні спорідненості, ці заводи працювали за допомогою іноземних майстрів і російських робітників і селян, приписуваних на заводи, як на «государеву службу». Однак досить скоро довелося відмовитися від такої організації промисловості, мабуть, через труднощі управління підприємствами, що працюють не державною, а на приватний ринок. В руках держави залишилися головним чином підприємства, що обслуговують потреби держави-збройові, металургійні, гарматні, гірські, порохові і деякі інші. Поступово (значна частина підприємств, які працювали на широкий, приватний ринок, особливо легкої промисловості, передається на певних умовах користування приватним особам. Разом з невеликим числом колись існували підприємств виникає, таким чином, з одного боку, особлива група купецьких мануфактур, які працюють на вольнонаемном праці, з іншого так звані «посесійні мануфактури». У 1723 р видається спільне розпорядження, щоб «казенні фабрики» передавати «партикулярним особам» окремо або компаніям. головним ко тінгентом цих компаній і окремих підприємців були купці, посадські, іноземці, іноді дворяни. Так, Казанська суконна казенна мануфактура була передана купцеві Мікляева, інша купцю Щего- лину, паперова мануфактура в Петербурзі Маслову та Солодовникова, московські полотняні заводи купецької компанії Андрію Турці, Цинбальщікову і ін. З дворян ських промислових компаній найбільша шовкова мануфактура була організована графом Апраксин, ша- Фіров і Толстим. Найбільшим іноземним підприємцем був власник кількох мануфактур Тамес, що стояв також на чолі компанії з російських великих купців. «Незнатні» імена торгового купецтва, до того ж майже виключно російського, рясніють серед списків підприємців петровської епохи. Це мало місце як по відношенню до приватних підприємств, що влаштовуються самостійно, так і по відношенню до орендованих казенним. Частина фабрик влаштовувалася цілком «своїм коштом», частина лише з посібником від скарбниці. Так, у згаданій великої компанії Шафірова засновниками вкладено був капітал в 81,3 тис. Руб. і допомогу від казни 36,7 тис. руб. У компанії Тамес засновниками внесено було 46 тис. Руб. (В тому числі найбільшим пайовиком, Мікляева, 12 тис. Руб.) І 5 тис. Руб. посібників від скарбниці. Капітал компанії голки заводу Томіліна становив 33 тис. Руб., Полотняною фабрики Гончарова 142 тис. Руб. Таким чином, беручи до уваги цінність грошей того часу, можна вважати, що в організацію промислових підприємств вкладалися великі капітали в перекладі на сучасні гроші до мільйона і більше рублів. «Первинне накопичення», мабуть, досягло вже достатніх на той час розмірів. Але розвиток мануфактурної промисловості відбувався в умовах кріпосної господарської системи. Основним питанням залишався недолік вільного і кваліфікованого промислового робітника. Вперше мануфактура із застосуванням кріпосної праці на особливих умовах виникає на підставі указу 1721 року про дозвіл «для розмноження заводів як шляхетство, так і купецким людям до тих заводам села купувати безборонно з дозволу Берги мануфактур-колегії тільки під такою кондицією, щоб ті села завжди були вже при тих заводах невідлучно ». Так утворюється особливий вид мануфактур, які отримали пізніше назву «посесійних» .Посессіон ними стали називатися приватні купецькі або колишні казенні заводи, які передавалися в користування приватним особам з будовами, землею, іноді грошовою позикою і з правом покупки селян на зазначених умовах. Посесійні власники отримували звільнення від обов'язкової державної служби, від податків, митні пільги та ін. Особливості організації та положення посесійних робочих були наступні. Селяни були «міцні" не власнику, а підприємству, вони не могли продаватися окремо від нього і складали з ним нероздільне ціле. Все виробництво по сесійних заводів знаходилося під контролем уряду.\nРозміри, предмети і якість вироблення продуктів аж, наприклад, до визначення ширини і добротності сукон, умови збуту продукту, розміри заробітної плати і умови роботи все це знаходилося під контролем і регулювалося урядом. При таких умовах посесійні підприємства представляли собою малорухливий і некапіталістіческій апарат.\nВласник був пов'язаний насамперед обов'язковими умовами кількості і якості виробництва товару, його розцінками, постачанням і т. П. Він був пов'язаний готівкою певного складу приписаних до підприємства робочих. Положення посесійних і приписних робітників було досить важке. Дуже часто виникали хвилювання, відбувалися повстання робітників. Заробітна плата була незначна: чоловікам від 4 р.50 до, до 8 р. 50 к. На місяць, жінкам 2-3 руб. в місяць. Деякі заводчики містили робочих на всьому готовому і платили за них податки, як поміщик за своїх кріпаків, а робітники повинні були на нього працювати за відомою таксі. Вироблені гроші зараховувалися в подати, і на руки видавалося лише кілька копійок. Кожен посесійними робочий витрачав на заводську роботу до 260 днів на рік, деякі відпускалися на польові роботи на 1-2 місяці. Що стосується тривалості робочого дня, то звичайно працювали по 11-13 і навіть по 15 годинку на добу і більше. Застосовувалася система «уроків», завдяки чому заводським робочим доводилося виконувати річний виробіток і за малолітніх і за старих. Дуже широко застосовувалася праця малолітніх. Разом з тим заводчик не мав права звільнити робітників і скоротити виробництво. Нарешті, останнім видом кріпосної промисловості були вотчинні поміщицькі підприємства, що працювали виключно кріпаком працею належали поміщику селян. Поміщицькі дворянські мануфактури були порівняно мало поширені в петровську епоху, якщо не брати до уваги суто феодально-вотчинних підприємств, що не носять ще характеру мануфактур (винокурні, поташеві), а з власне мануфактурних підприємств переважно суконні. Дворянські мануфактури стали більше розвиватися лише з другої половини XVIII ст., В період посилення дворянській протекційною політики, аж до 1840-1850 рр., Після чого вони починають остаточно зживати себе. Підсумки будівництва петровських мануфактур. Для Петра 1 завдання оборони країни і боротьба за Прибалтику і Азовське море в першу чергу висували необхідність розвитку металургійної промисловості. Цим було обумовлено розширення Тульских, Липецьких, Олонецких і Каширський заводів, Боринської заводу у Воронежа, споруда гарматних заводів в Москві і Петербурзі, будівля найбільшого Сестро- рецки заводу для вичинки зброї та інших металевих виробів. Але найбільше значення в розвитку металургійної промисловості з часів Петра 1 отримує Урал Кустарні розробки руди на Уралі велися ще багато раніше, особливо в місцях старих рудних розробок, в «чудских копальнях» Х-Х11 ст. російські селяни-колонізатори, що переселялися на Урал з новгородських, тульських, олонецких районів, приносили на Урал навички з переробки металів, придбані на батьківщині, і влаштовували тут примітивні домниці для виплавки заліза. На металургійні багатства Уралу московське уряд звернув увагу ще в XV ст., Але головним чином на видобуток дорогоцінних металів, срібла, в якому воно особливо потребувало. Іван III 1491 р відправив спеціальну експедицію «рудознатцев» для пошуків срібних руд. Експедиція виявила замість срібної модну руду на рок Цильме, де і був влаштований завод. У XVI ст. пошуками руди на Уралі займалися Строганова. Царі Михайло Федорович і Олексій Михайлович неодноразово, але безрезультатно посилали на Урал «рудознатцев» з іноземних майстрів для пошуків руди. Після багатьох невдалих пошуків англійців-рудознатцев у 1635 р московський «гість» Светешников відкрив два багатих родовища міді на річках Яйве і Камі.\nАле тільки Петро 1 вживає рішучих і успішні заходи для організації металургійної бази на Урал Уже в 1696 рвін відправляє уральську руду на дослідження за кордон і на досвідчені плавки на Тульський завод. Були дані відгуки про високий якість руди. У 1698 Петро 1 починає будівництво першого заводу, на річці Нейві, через рік другого заводу, на річці Кам'янці, а потім, в 1702 р, Уктусского і Алапаївського заводів. Згодом Нев'янський завод був переданий у власність тульському збройового майстра Антуфьева (Демидову), який побудував Тагільський завод. Висока якість уральської руди і чавуну забезпечило успіх металургії Уралу.\nДля спостереження та організації справи Петро посилає на Урал тодішніх знавців металургії, спочатку Татіщева, потім Генніца, які багато зробили для розвитку промисловості. За Петра I на Уралі було 11 залізоробних і мідеплавильних заводів. Такі ж заводи були в Тульському, Липецькому, Олонецком, Муромське, Гжатском районах, в Петербурзі. Полотняні заводи числом 15 розташовувалися головним чином в Московському районі, 11 шкіряних в Москві, в подільському і Ярославському районах, шовкові в Москві, хімічні і скипидарні в Москві, Твері, Рязані та ін.\nКрім того, виникають суконні, паперове, скляні, шовкові, шпалерні, порцелянові, тютюнові та інші фабрики. У Сибіру організовується розробка срібло-свинцевих руд і плавка їх в Нерчинске і т. Д .. Ось такими були основні типи та напрямки промисловості, що сформувалася з часу петровської мануфактури.\nВони, як ми бачили, значно розширювали промислове виробництво, що існувало до цього часу, і за числом своїм і по новим галузям виробництва. Багато з цих галузей були і в допетровську епоху, але з часу Петра вони отримали сильний поштовх для свого розвитку. Чи не є скільки-небудь точних даних про кількість мануфактур, які виникли за Петра. Найбільш часто наводяться цифри Кирилова дають 233 мануфактури до кінця царювання Петра, але цифри ці для деяких галузей, невидимому, значно зменшені, а з іншого боку, в них потрапили деякі дрібні підприємства немануфактурного твань. За іншими даними, з 195 найбільш великих мануфактур було 10 суконних, 9 полотняних, 7 шовкових, 5 шкіряних, 4 паперових, 3 збройових. Новітні роботи (особливо по недавно виявленим архівам Берг-колегії, а також Мануфактур-колегії) дозволяють припускати кілька меншу кількість великих, чисто мануфактурного типу промислових підприємств в петрів ську епоху, ніж зазначена цифра Кирилова. Але все ж це зменшення не настільки значно, щоб змінити характер і величезне значення будівництва петровських мануфактур.\nТак, загальний перегляд кількісних підсумків петровських мануфактур, вироблений Заозерськ, дав не дуже велике відхилення від наведених вище старих числень Кі- рілова та інших. За новими матеріалами Заозерськая нарахувала 205 мануфактур, з яких 90 0/0 виникли на казенні кошти і115 (57%) на приватні капітали. По галузях 35% припадає на металургію і 16% -на текстильну промисловість. З вказаної кількості закрилися до смерті Петра 1. 11 мануфактур і 7 не працювали. Нарешті, понад обчислених 205 мануфактур передбачалося до відкриття, але воно не відкриється 45 мануфактур. Якщо взяти до уваги, що за тими ж даними Заозер- ської вчасно Петра 1 була 21 мануфактура, заснована в XVII в. (З них 4 казенних і 17 приватних), то стане ясним. що поштовх, даний Петром 1 до збільшення числа мануфактур з 21 до 205 був досить потужний, щоб закласти основу нового періоду в розвитку промисловості мануфактурного періоду, в точній науковому економічному розумінні цього слова. До того ж сама Заозерськая визнає, що наймані робітники були в усіх без винятку петровських мануфактурах і «скрізь становили основну виробничу силу». Іншими словами, ми повинні визнати, що петровської мануфактурою був вперше закладено капіталістичний уклад в промисловості Росії. Ще більшого значення мала та обставина, що велика мануфактура при всьому своєму невисокому технічному рівні сприяла загальному піднесенню продуктивних сил. Це особливо позначилося, наприклад, на таких галузях, як металургія. За розмірами виробництва чавуну Росія того часу стояла на одному з перших міст в світі. Правда, скільки-небудь точної і достовірної цифри виплавки чавуну в Росії на початку XVIII в. у нас немає. За твердженням Голікова, за Петра 1 вироблялося чавуну 6,6 млн. Пудів, але, мабуть, ця цифра значно перебільшена. Вона заперечується новітніми дослідниками або як проста помилка, а вірніше, як цифра «штатної», т. Е. Проектної, вироблення заводів, а не дійсною вироблення, так як продукція чавуну в 1767 р виражається тільки в 4985 тис.пудов, т. е. теж в дуже значній цифрі. На основі більш докладних обчислень продуктивності окремих заводів новітні дослідники визначають цифру дійсного виробництва чавуну за Петра 1 (1718 г.) в 1,6 млн. Пудів і навіть того менше. До цього потрібно додати, що Англія до середини ХУ111 в. виплавляла чавуну всього близько 1 млн. пудів. Іншими словами, навіть мінімальні обчислення виплавки чавуну в Росії на початку XVIII ст., Як ми бачимо, давали цифри, близькі до виплавці чавуну в Англії.


Миколаївщину зі Львовом з’єднала нова транспортна розв’язка (фото) – Правдиві новини\nМиколаївщину зі Львовом з’єднала нова транспортна розв’язка (фото)\nЗа admin\t Останнє оновлення Лис 23, 2019\nНа Миколаївщині біля села Велика Горожанка на перетині автомобільних доріг загального користування державного значення Т-14-16 “Львів – Пустомити – Меденичі” та Т-14-25 “Миколаїв – Городок – Жовква – Кам’янка-Бузька – Бібрка” влаштували нову транспортну розв’язку в одному рівні типу “турбо-карусель”.\nПро це повідомили у Службі автомобільних доріг Львівщини, передає zaxid.net.\nДепутат Львівської обласної ради від Миколаївщини Микола Седіло у коментарі зазначив, що побудована розв’язка значно покращить рух транспорту та підвищить рівень безпеки на дорозі. “Відтепер жителі Великої Горожанки та навколишніх сіл швидше добиратимуться до Львова і додому”, – підкреслив Микола Седіло.\nНа цьому об’єкті виконали роботи з влаштування дощової каналізації, конструктивних шарів асфальтобетонного дорожнього покриття з попереднім посиленням основи, встановили дорожні знаки, бар’єрне огородження та дорожню розмітку.\nРозв’язку будували у рамках реконструкції дороги Львів-Пустомити-Меденичі на ділянці від Щирця до Великої Горожанки. Роботи виконує турецька компанія “Онур”, реконструкція розпочалася у 2018 році і цьогоріч вийшла на фінальний етап. Загальний кошторис робіт становить 225 млн грн. За ті гроші також виконали роботи з поширення проїзної частини на майже 10 км дороги, у межах населених пунктів влаштували автобусні зупинки, тротуари, освітлення.\nadmin 1925 дописів 1 коментарі\nМиколаївчани на Революції гідності (фото)\nЗапали свічу у День пам’яті жертв Голодоморів


NewsMakers | Філарет заснував свій синод КП з відлучених єпископів - NewsMakers\nКиївський патріархат створив власний синод з п’яти єпископів, яких раніше відлучили від ПЦУ. Про це на прес-конференції в його київській резиденції заявив Філарет, передає ″ВВС Україна″ .\nЧитайте також: Філарет пояснив, чому він не підтримує Томос та ПЦУ\n″Синод є. У нього входять всі архієреї церкви. П’ятеро″, – сказав Філарет, але уточнив, що з часом їхня кількість зросте до 12, як того вимагає статут УПЦ КП.\n″Цієї так званої ПЦУ ми цураємось″, – стверджує він.\nВін також висловився щодо рішення помісної церкви про позбавлення його права керувати Київською єпархією – каже, що ″їхні рішення нас не стосуються″.\nНа Одещині підлітки зґвалтували 12-річного школяра: поліція не поспішає розслідувати справу (відео) 2458