Фен шуй: дзеркало в спальні\nОсь як ви думаєте, яку річ у своєму житті жінка вважає найнеобхіднішої? Більшість з нас не уявляє своє життя без дзеркала. Як сказав би Маяковський, жінка і дзеркало — близнюки-сестри! Крім того, з дзеркалами завжди були пов’язані різні перекази і прикмети. Без дзеркала не обходиться жодна чарівна казка або містична історія. Ось і в східному філософському вченні фен шуй дзеркала відводиться важлива роль.\nА, як відомо, фен шуй — це вчення про правила гармонізації власного життєвого простору. Ну і хто з нас не бажає жити в гармонійному оточенні? Ось тому багато і намагаються дотримуватися правил фен шуй, облаштовуючи свій будинок і вибираючи предмети інтер’єру. Не виняток і дзеркало, особливо, якщо воно знаходиться в спальній кімнаті, місці, де людина проводить третину свого життя. Так яке ж відношення фен шуй до дзеркал? Яка їхня роль в нашому житті? Чи є місце дзеркала в спальні, а якщо так, то яке саме? Давайте спробуємо розібратися.\nДавайте для початку з’ясуємо, яку роль в житті людини відводять дзеркалам майстри фен шуй? Взагалі фен шуй благоволить дзеркалам і вітає їх присутність в будинку. Однак з низкою застережень. Головне властивість дзеркала — відображати. Ось і потрібно змусити цей магічний предмет відображати потоки негативної та позитивної енергії таким чином, щоб це йшло тільки на благо мешканців будинку. Тому в фен шуй і склався ряд правил, згідно з якими дзеркало повинно надавати позитивний вплив на будинок і його мешканців.\nВважається, що в кожному будинку обов’язково має бути настільки велике дзеркало, щоб людина могла в ньому повністю відбитися. Як вважають послідовники вчення фен шуй, відображення окремих частин тіла не дає людині можливості оцінити себе цілком. І з цим важко не погодитися. Адже насправді оточуючі сприймають наш образ в повний зріст, а не тільки лише особа, ноги або торс.\nТому дзеркальне відображення в повний зріст дає людині не просто побачити себе, як це бачиться оточуючим, але і згенерувати і відобразити свою єдину внутрішню силу. Особливо важливо, щоб в дзеркальному відображенні залишався вільний простір над верхівкою людини. Це, згідно з вченням фен шуй, дає можливості для духовного, фінансового і кар’єрного зростання.\nЯк ви вже зрозуміли, головна магічна здатність дзеркала — відображати і множити силу відбитого. Так, якщо на кухні дзеркало відображає стіл, за яким відбуваються сімейні трапези, це збільшить достаток сім’ї. Висить у ванній кімнаті дзеркало дає людині можливість з самого ранку, побачивши своє відображення, відновити гармонію між фізичним і духовним началом. Здавалося б, і для спальної це правило повинно діяти. Але немає!\nСправа в тому, що в цій кімнаті більшу частину часу людина проводить в стані сну. А в цей час, як стверджує китайське вчення фен шуй, людина позбавляється від несприятливої енергії Ци. Відображена дзеркалами, ця енергія подвоюється, що призводить до дуже небажаних наслідків. Надлишок енергії Ци може спровокувати сварки між людьми, які сплять в цьому приміщенні. Спочатку такий вплив почне проявлятися в незначних сварки і нерозуміння, а в підсумку може вилитися в справжню ненависть.\nЄ і ще одна причина заборони на дзеркало в спальні. Відбиваючись в дзеркалі, пара перестає бути парою. Таким чином люди порушують тандем, помножений в дзеркальному відображенні, і немов дають зелене світло один одному для ад’юлтера. Тобто вони як би програмують себе на появу в своєму житті інших учасників їх любовного союзу.\nТим не менш суворе табу по фен шуй і усталені світські традиції запросто можуть прийти до компромісу. Тобто заборона давнього вчення цілком можна м’яко обійти: розмістити в спальні дзеркало, але уникнути при цьому негативних наслідків. Як це зробити?\nНе нами придумано, що будь-яке правило має свої винятки. І якщо чогось дуже хочеться, а не можна, то все одно можна. Ось так і тут. Вже коли вам життєво необхідно мати в спальні дзеркало, але ви боїтеся порушити закони фен шуй, то просто знайдіть компроміс. Головне, від чого вам необхідно відштовхуватися у вирішенні цього завдання, — віддзеркалює і примножує негативну енергію, що йде від сплячої людини. І ключове слово тут «сплячого»!\nІ якщо ви є послідовником вчення фен шуй, то доведеться відмовитися, перш за все, від дзеркальної стелі в спальні. Друге табу — дзеркальні дверцята шаф. Однак якщо шафа стоїть так, що ліжко в ньому не відбивається, то сміливо обладнайте його дзеркальними дверима. Інший варіант нейтралізації здатності дзеркала відображати і множити погану енергію — просто завісити його або відгородити від ліжка на ніч.\nАле, як ми вже сказали, заборона поширюється лише на ті дзеркала, в яких відбиваються сплячі люди. Так що, маючи можливість розмістити дзеркало так, щоб його не було видно з ліжка, не відмовляйтеся від цього традиційного для спальні предмета інтер’єру. Адже всім відомо і ще одну дуже цінну властивість дзеркала — візуально розширювати приміщення. До речі, даний прийом вітається не тільки в інтер’єрного дизайну, але в і самому вченні фен шуй.\nЯк знайти можливість розмістити дзеркало в спальні, щоб це не суперечило вимогам фен шуй, ми розібралися. Але для повної гармонії законів давнього вчення і тенденцій сучасного інтер’єрного дизайну не завадить кілька простих порад.\nВсі дзеркала в вашому домі повинні бути обов’язково і завжди чистими. Тоді енергія, ретранслятором якої виступають дзеркала, теж буде чистою і доброчинної.\nІ найголовніше — вірте в хороше і думайте про хороше. Адже думка не менш матеріальна, ніж все, що нас оточує. Крім того, позитивні думки несуть в собі правильний посил і чисту, творчу енергію. А саме її нам так не вистачає в житті.\nРадимо почитати: Фен-Шуй спальні


Як заплутали порядного галичанина: історія стрілецького командира\nСубота, 17 червня 2017, 09:48\nОдин із найкращих фронтових командирів Січових стрільців Осип Букшований народився 1 червня 1890 року (Косівський район Івано-Франківської області) у селянській сім'ї. Закінчив місцеву школу, здав іспити на атестат зрілості в Коломийській гімназії, вступив до Львівської Політехніки.\nЗ серпня 1914 року – в лавах Легіону УСС як "запасний старшина", під час вишколу в районі Страбичів – Горонда біля Мукачева у вересні – жовтні 1914 року дістав під командування 2-гу сотню 1-го куреня. На фронті з 7 жовтня 1914 року, активна участь в боях на вістрі австро-угорського контрнаступу в напрямі Сколе–Стрий, Турка–Дрогобич, у якому на короткий час було відбито в росіян стратегічний нафтовий басейн. Сотня Букшованого 13 жовтня дійшла з боями до Коростова. Звання капітана.\nЖовтень 1914 – січень 1915 року: оборонні бої на Карпатських перевалах, бій на горі Магура.\nЛютий 1915 року: контрудар на ст. Лавочне в надзвичайно складних погодних умовах, після якого в сотні Букшованого залишилося 55 стрільців.\nКвітень 1915 року: бій на г. Маківка. Наступ Центральних держав, Горлицький прорив російського фронту та визволення Львова.\n29 травня 1915 року: в районі с. Лисовичі під Болеховом з більшою частиною сотні потрапляє в російський полон.\nВ полоні перебував у м. Вольск, згодом – в Ташкенті (урюк, арик, с/г роботи...). Познайомився з Оленою Степанівною.\nЛипень 1915 року – разом із другом-галичанином, хорунжим В.Свідерським влаштував втечу із російського табору для військовополонених, на кордоні з Персією затримані, доставлені у в'язницю в Тегерані. Звільнені завдяки німецькій місії, вступили на контрактну службу в місцеву армію, участь в боях проти російського корпусу Баратова.\nВесна 1916 року – переїзд в Туреччину, участь в боях на Месопотамському фронті проти англійців, знайомство з майором А.Шаманеком. Букшований і Свідерський відзначені турецьким Півмісяцем і Залізним Хрестом.\nОсінь 1916 року – разом із ешелонами турецьких військ, що прямували в Галичину, через Болгарію та Угорщину повернувся до Відня, де діяла Станиця УСС та Бойова Управа УСС. Дізнався про долю полку УСС, який у вересні 1916 року був практично розгромлений росіянами на Лисоні та відведений у глибокий тил (Пісочна – Розвадів) на переформування. З 44 старшин полку залишилось 16, з усього куреня, де Букшований командував сотнею – тільки О.Семенюк.\nБерезень 1917 – на фронті під Бережанами, командир сотні.\n1919 рік. Штаб УГА в Ходорові\n29 червня 1917 року – бій під Конюхами, де більша частина полку УСС потрапила в російський полон разом з полковим командиром полк. Ф.Кікалем. З вересня – в тилу на переформуванні.\nБерезень – жовтень 1918: прогулянка на Велику Україну в складі айстро-угорських окупаційних військ за маршрутом Жмеринка–Одеса–Херсон–Єлисаветград–Олександрівськ (нині Запоріжжя).\nЖовтень – Листопад 1918: полк січовиків виведено в Чернівці. Отримавши депешу зі Львова про український військовий переворот, полк вирушає в Галичину, в ешелоні 28-літній майор Букшований, командир полкового Вишколу, з групою офіцерів усуває командира полку майора О.Микитку, і, долаючи саботаж польських залізничників, прибуває до Львова 3 листопада 1918 р: 4 стрілецьких, 1 скорострільна сотні+чета гранатометів і мінометів. Прибуває на ст. Сихів, оскільки Головний Вокзал українське командування успішно зливає полякам.\nНа пероні О.Букшованого замість штабних офіцерів українського війська зустрічає громадянка в цивільному, яка передає застарілий наказ: взяти Цитадель(2 сотні) і підсилити гарнізон Головного Вокзалу(2 сотні). Виконуючи наказ, Букшований особисто повів дві сотні на непотрібний штурм Цитаделі (через Стрийський парк), по дорозі відбивши залізничну станцію Персенківка і радіотелеграф у Козельниках(де взяв у полон понад 20польских "орльонт").\n3 – 21 листопада частини Букшованого в запеклих вуличних боях утримують ключові будівлі в центрі Львова: Цитадель, Оссолінський інститут (зараз – ЛНБ ім. Стефаника), Крайовий Сейм (зараз – ЛНУ ім. Франка), банк на розі вул.Коперніка, ст. Підзамче і артилерійські позиції на Високому Замку. Неочікуваний вечірній наказ 21 листопада 1918 року евакуювати Львів Букшований сприйняв як державну зраду і грозився заарештувати командування Галицької армії.\n22 листопада 1918 р. – всупереч наказу полк. Г.Стефаніва відступити до Борщович і перекрити залізницю Львів – Броди, Букшований відвів полк УСС на ближню лінію Підбірці–Лисиничі–Винники–Чишки, започаткувавши фронт блокади Львова.\nгрудень 1918р. – реорганізація полку січовиків в 1-у Бригаду УСС, яка увійшла в 2-й Корпус ГА, весною 1919 року нараховувала 5 куренів і гарматний полк із 6 батарей. Еліта Галицької Армії.\n4–9 грудня–участь в боях під Городком.\n27 грудня 1918р.: штурм Львова. Січовики взяли Боднарівку, Сихів, Зубру, Козельники, Персенківку, але були змушені відступити після 3-денних боїв.\n19 січня 1919р.: бої під Любенем Великим.\n17–25 лютого 1919 року: прорив польського фронту під Вовчухами–після невдачі 7-ї Львівської Бригади в дію введено резервну 1-у Бригаду УСС, яка під Городком на ділянці Братковичі–Долиняни перерізала залізницю Львів–Перемишль. Повна блокада Львова.\n14–15 квітня: командуванняліквідацією комуністичного заколоту в Дрогобичі. Дві сотні Букшованого та бронепотяг знято з фронту і перекинуто в центр нафтовибодутку Галичини, взято в полон 800 озброєних повстанців.\nКвітень–травень 1919 року – відступ з важкимиоборонними боями в складі 2-го Корпусу ГА.\n8 червня 1919 року – початок Чортківської офензиви – контрнаступу галичан, бригада Букшованого на вістрі головного удару; переможне визволення Бучача, Тернополя. 28 червня 1919 р.– бої на підступах до Жидачева, перспектива швидкого визволення Львова. Наступ захлинувся через брак амуніції. Відступ за Збруч.\nЛипень та перша половина серпня 1919: гарнізонна служба в Кам'янці – Подільському, бригада виконує роль швейцарської гвардії при уряді диктатора ЗУНР Петрушевича.\nСерпень – вересень 1919: наступ на Умань–Одесу, штурм Брацлава, зустріч з махновцями та неформальне перемир’я з повстанськимкоманлуванням.\nЖовтень – листопад 1919: фінальні бої в Чотирикутнику Смерті.\n28 листопада 1919 р. після підписання угоди з Добрармією Денікіна, "Отаман Букшований, не хотячи погодитись з сучасним станом речей, віддалився з кількома старшинами і сто людьми кудись на Староконстантинів--правдоподібно сполучитись з відділом отамана Коновальця..." Опинився в тифозній Бершаді.\nВ лютому 1920 – в Кам'янці-Подільському.\nТравень 1920 – арешт в Жмеринці у зв'язку із заколотом 2-ї і 3-ї Бригад ЧУГА, вивезений до Одеси, допитувався керівником місцевої ЧК Реденсом, потім етапованийдо Харкова.\nЧервень – липень 1920 р. : концтабір у Кожухово під Москвою. Звільнений завдяки праці Галбюро при ЦК РКП(б), де працювала Ніна Кухарчук – майбутня дружина Хрущова.\nРобота у "Всеобучі", навчання на “дипломатичних курсах” в Москві.\n1921 р.: робота в наркоматі освіти в Харкові.\nтравень 1922 р. – очолив Закордонне Бюро Допомоги Комуністичної Партії Східної Галичини – закордонну розвідувальну резидентурупід егідою Комінтерну та ВЧК.\nсерпень 1922 р. – прибув пароплавом Петроград – Гамбург у Німеччину з чеськими документами, легалізувався в Берліні як кореспондент.\nжовтень 1922 р. – поїздка до Відня. Роль кореспондента журналу "Наша правда" – рупора ЦК КПЗУ.\nСічень 1923 р. – липень 1924 р.: робота в Берліні у комуністичному видавництві "Космос".\n1924 р.– повернення до УСРР, робота помічником головного редактора Держвидаву в Харкові, участь в 2-му з'їзді КПЗУ в Москві.\nКвітень 1925 р. – переїзд в Київ, робота в Держвидаві.\n25 липня 1926 р. – арешт польським патрулем в Заліщиках при спробі перетину кордону з документами на чуже ім'я.\nЛютий 1927 р. – суд, де адвокатом витупав колишній комбриг Золочівської Бригади УГА отаман С.Шухевич (дядько Романа Шухевича). Звільнення у 1928 р. Робота в "Сельробі", підтримка лінії Кагановича в конфлікті в КПЗУ.\n1932 р. – арешт польською поліцією за підривну діяльність, випущений під заставу у 4000 злотих, втік через кордон до Української радянської соціалістичної республіки. Робота в Харкові у редакції журналу КПЗУ “Наша правда”.\n23 вересня 1933 р.: арешт НКВС, вирок –10 років концтаборів. Соловки. Розстріляний в листопаді 1937 р. Реабілітований у 1959.


МАЛИНІВСЬКИЙ Донецька обл., Волноваський р-н, смт. Оленівка – контакти сайт адреса телефон – ЄДРПОУ 00414476\nМАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО\n85710, Донецька обл., Волноваський р-н, смт. Оленівка, вул. Леніна\nСкиба Віктор Олексійович\nПро компанію «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО» мало інформації для просування на UA-REGION і в пошуковій системі Google! Якщо це ваша компанія — рекомендуємо додати інформацію про ваші товари чи послуги, а також контактні дані: телефони, електронну пошту, офіційний сайт, графік роботи і т.д. А для просування на наших сайтах рекомендуємо обрати один з чотирьох варіантів інтернет-реклами.\nЯкий код ЄДРПОУ у підприємства «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО»?\nЗа даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридичній особі «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО» присвоєно код 00414476.\nХто є керівником підприємства «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО»?\nКерівником підприємства «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО» є Скиба Віктор Олексійович, згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.\nЯка юридична адреса у підприємства «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО»?\nЗа даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридична адреса підприємства «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО» — Донецька обл., Волноваський р-н, смт. Оленівка, вул. Леніна.\nЯкий стан підприємства «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО»?\nНапишіть свій коментар — відгук про роботу компанії «МАЛИНІВСЬКИЙ, КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО»


Українське козацтво у міжнародних відносинах XVI - середини XVII ст\nЛеп’явко С.А., Історія українського козацтва: нариси у 2 т. Редкол: Смолій (відп. Ред) та інші. – Київ.: Вид.дім „Києво-Могилянська академія”, 2006р, Т.1. – 800 с. Вдячність за підртимку – Довбенко Андрей\nНа становлення і розвиток українського козацтва від його появи і до кінця існування впливало протистояння між християнською і мусульманською цивілізаціями, але в політичній сфері, в конкретно-історичних обставинах, це відбивалося в міжнародних відносинах між християнськими і мусульманськими країнами регіону. Від середини XIV ст. більша частина українських земель - Київщина, Сіверщина, Поділля і Волинь - входили до складу Великого князівства Литовського, а Галичина – Польського королівства. Під владою литовських князів були також усі білоруські землі, тобто їм вдалося об'єднати більшу частину спадщини колишньої Київської Русі. Оскільки русини (білоруси та українці) становили абсолютну більшість населення країни, то за своїм характером вона була фактично східнослов'янською державою з правлячою литовською династією і литовсько-руською знаттю. З кінця XIV ст. Литва і Польща були об'єднані спільними правителями з династії Ягеллонів, яка майже століття не мала сильних противників у Східній Європі, однак наприкінці XV ст. ситуація різко змінилася. У Північному Причорномор'ї з'явився новий, агресивний і потужний сусід, який уособлював мусульманську цивілізацію, - Османська імперія. На той час вона переживала період територіальної експансії, а її основні зусилля були спрямовані на загарбання балканських земель. Після довгої боротьби жертвою турків стало і невелике Молдавське князівство, яке потрапило у васальну залежність від султана, а пониззя Дністра і Дунаю увійшли безпосередньо до складу імперії. Стародавня фортеця Білгород, яка замикала гирло Дністра, і нове місто-фортеця Бендери (Тягин), збудоване турками як форпост просування на північ, стали опорами турецького панування в регіоні [ 1 ].\nІншим плацдармом поширення мусульманського впливу в Східній Європі стало Кримське ханство, яке виникло в середині XV ст. Особливо важливою була та обставина, що вже до кінця століття воно теж потрапило у васальну залежність від Османської імперії. Турецький вплив позначався на всіх сферах життя кримського суспільства - політичній, економічній, релігійній, культурній у широкому сенсі слова. Внаслідок підпорядкування Криму Туреччині Чорне море фактично перетворилося на внутрішнє море Османської імперії. До складу останньої відійшло й узбережжя між Дніпром і Дністром, хоча формально воно залишалося в складі Литви до середини XVI ст. Для контролю над степовою зоною біля гирла Дніпра було збудовано фортецю Очаків. Туреччина втягнула Крим в орбіту своєї наступальної політики, залучаючи ханів до власних збройних конфліктів і заохочуючи їх агресивність. Та найтрагічнішою для українського народу стала та обставина, що татари почали виконувати замовлення на постачання рабів до Туреччини. Османська імперія була країною з традиційним східним типом економіки, де широко використовувалась рабська праця. Рабів потребували домашнє господарство і гареми султана, вельмож та інших заможних осіб, будівництво, флот тощо. Наприклад, на морі турки використовували в основному галери-катирги з великою кількістю гребців-чоловіків. Оскільки за мусульманськими звичаями мусульман не можна було перетворювати на рабів, то основним джерелом рабства для турків були війни проти невірних - християн. І це була одна з причин, які штовхали Туреччину на ескалацію безкінечних військових конфліктів.\nНаприкінці XV ст. відбулись перші спустошливі напади татар на українські землі. Польсько-Литовська держава не змогла організувати належного захисту степового порубіжжя, оскільки основні економічні та політичні пріоритети польсько-литовської верхівки стосувалися Прибалтики. Тому українські землі стали легкою здобиччю степових грабіжників .Регулярні татарські напади тривали аж до кінця XVII ст. і вели до трагічних демографічних і економічних втрат. Це не були війни в традицій ному сенсі слова, оскільки татари не виступали в ролі завойовників нових територій, а займались організованим на державному рівні грабунком українських земель, їх основною здобиччю були люди.\nПоступово Кримське ханство стало одним з основних постачальників рабів на турецький ринок. Було налагоджено відповідну систему збуту живого товару - від самих походів, що їх часто фінансували турецькі купці, до продажу на ринках Туреччини. При цьому турецькі міста Північного Причорномор'я і Криму виконували роль проміжних оптових ринків і перевалочних пунктів для транспортування невільників на південь. Таким шляхом пройшли сотні тисяч українських бранців, у тому числі знаменита Роксолана, доля якої була рідкісним винятком серед її нещасних приречених земляків. Грабіжницькі походи збагачували турецьких купців і кримську верхівку, однак відіграли негативну роль в історії самого ханства. Економіку країни було спотворено работоргівлею, і правляча знать, маючи легкі доходи, не була зацікавлена в її повноцінному розвитку. Поряд із тим, з посиленням козацтва і ескалацією прикордонної боротьби, кримське суспільство, як і українське, зазнавало великих людських і економічних втрат.\nПрактично в той же час, коли змінилася політична ситуація на півдні, формується і нова конфігурація кордону на сході українських земель. З кінця XV ст. зростає новий претендент на домінування в Східній Європі Московське князівство. Відбулась серія війн між Литвою і Московією, внаслідок яких Москва змогла відірвати від литовських володінь Смоленську і Сіверську землі, але її подальший наступ було зупинено. Новий московський кордон відрізав від українських земель Сіверщину і навис над Києвом та київським Придніпров'ям. Це теж мало тривалі наслідки для місцевого життя, оскільки обидві сторони не вважали свої інтереси повністю задоволеними і неодноразово намагалися змінити ситуацію на свою користь . Отже, наприкінці XV ст. склалась нова геополітична карта регіону, за якою на південному і східному кордонах українських земель сформувались зони постійних військових конфліктів. Ця карта практично без змін проіснувала до середини XVII ст., а потім, дещо видозмінена, -до кінця XVIII ст., коли її було повністю перекроєно. Такий міжнародний контекст був одним із головних чинників, який визначив історичний розвиток українського козацтва, що формувалося як прикордонна військова спільнота.\nНайбільшу і постійну небезпеку для розвитку українського суспільства становили спустошливі татарські напади. Формуючи козацтво, український народ відповідав на виклик об'єктивних обставин і творив власні недержавні збройні сили. З моменту виникнення козацтво брало на себе одну з найважливіших політичних функцій, які мала б виконувати Польсько-Литовська держава, але практично цим не переймалась, - захисту власних територій і населення від зовнішнього втручання. Оскільки основна діяльність українського козацтва була пов'язана з обороною південного кордону, то, з погляду теорії держави, вона одразу потрапляла до сфери міжнародних відносин, оскільки питання кордонів стосується саме цієї ділянки політичного життя кожної країни. Водночас усі конфлікти на південному кордоні були проявами боротьби між християнством і мусульманством. Тобто з діяльністю козацтва був пов'язаний складний комплекс політичного, військового і цивілізаційного протистояння та контактів різних країн і народів. Не випадково більшість початкових згадок про козацтво, коли письмових джерел було обмаль, дійшла до нас з дипломатичного листування між литовсько-польськими правителями, з одного боку, і турецьких султанів та кримських ханів - з іншого. До середини XVI ст. чисельність козацтва була вкрай незначною, і воно не відігравало самостійної ролі у прикордонних справах. Однак уже з 1540-х років ситуація змінюється. У цей час відбулися перші походи козаків на турецькі міста - Очаків, Білгород і Бендери. Однак справжнім творцем самостійної політики козацтва став легендарний засновник Запорозької Січі Дмитро Вишневецький. Маючи широке політичне мислення, князь першим усвідомив стратегічну важливість діяльності козацтва і запорозького регіону в боротьбі проти татар.\nРозпочавши свою діяльність із дрібної прикордонної боротьби, Вишневецький робив усе можливе для закріплення Запорожжя за Литовською державою. Проте, оскільки уряд не переймався цією справою, то Вишневецький на свій власний ризик силами козакуючого населення збудував замок на Хортиці, який став прообразом Запорозької Січі. Логіка розвитку подій підштовхнула його і до співробітництва з Москвою, яка завжди приділяла справі боротьби з татарами велику увагу, а у 1550-х роках проводила активну наступальну політику проти татарських орд. З цим був пов'язаний і перехід Вишневецького на службу до царя Івана Грозного. Однак, потрапивши до Московії, він побачив її непривабливі сторони і тому повернувся назад. Ще один напрям, який відкрив для козацтва Вишневецький, - це Молдавія. Перебуваючи під владою турків, вона виступала традиційним полем суперництва між Польщею і Туреччиною. Між Молдавією і Польщею тривали безкінечні прикордонні суперечки, дрібні й великі збройні конфлікти. В Молдавії також практично безперервно боролися за владу різні боярські угруповання, до яких активно долучались представники знаті навколишніх країн. Тобто в політичному сенсі тут була вкрай неспокій на обстановка. Вишневецький, який доводився родичем одному з попередніх молдавських господарів, вирішив втрутитись у боротьбу за цей престол. Однак його похід, можливо, через хворобу, закінчився невдало. Князь потрапив у полон і був страчений у Стамбулі. Значення Вишневецького для історії козацтва полягало в тому, що він позначив майбутні напрями розгортання діяльності козацтва, зокрема, в міжнародній сфері .\nПринципово важливе значення для розвитку козацтва мало його залучення до збройних конфліктів Литовсько-Польської держави. Це давало козацтву можливість легальне брати участь у важливих подіях і набиратися відповідного досвіду, а потім - поступово формувати власну позицію в міжнародних військово-політичних відносинах. Першою війною, до якої козаків було залучено державою, стала Лівонська війна (1559-1581). Формально вона велась за прибалтійські землі, але, по суті, йшлося про продовження суперництва Литви і Москви за політичне домінування на сході Європи. Початок Лівонської війни засвідчив військову слабкість Великого князя Литовського, насамперед у сфері формування збройних сил. З поширенням вогнепальної зброї стара система загальної військової повинності бояр-шляхти виявилась неефективною, і тому уряд пішов на широке залучення добровольців із ненобілітованих верств населення. Ідея найму козаків на службу виникла десь улітку 1561 р., коли людей Дмитра Вишневецького, які повернулися з Московії, було запрошено на службу в Лівонію. Сприяла цьому рішенню і та обставина, що тогочасні литовські гетьмани - Григорій Ходкевич і Роман Сангушко - походили з українських земель, самі козакували в молодості й добре знали можливості козацтва. Тому вже в листопаді 1561 р. великий князь Сигізмунд Август розіслав до прикордонних з Московією замків спеціальні листи «про козаків», в яких старост заохочували до вербування на службу «людей служебних козаків» за відповідне грошове утримання. Це був перший урядовий документ, від якого почалась політика регулярного залучення козацтва до державної служби. Незабаром козацькі загони, які стояли в Острі, Любечі, Черкасах, отримали першу, зафіксовану в документах, платню з державного скарбу. Логіка розвитку подій вела до розширення сфери і території застосування козацьких сил. Козацькі загони поступово посуваються на північ уздовж литовсько-московського кордону в Білорусії, аж до Вітебська, і навіть у Лівонії. Вони охороняють замки, ведуть розвідку, вчиняють рейди вглиб території противника, насамперед на Сіверщині. Козаки вже згадуються як постійні учасники литовсько-московського конфлікту і частина збройних сил Великого князівства Литовського.І саме тоді було закладено основи принципово нових відносин уряду і козацтва. Пізніше з цієї практики виросли перші козацькі реформи . Із 1568 р. Лівонська війна перейшла в довготривалу фазу затишшя, але без стійкого миру, оскільки жодна сторона не відмовилася від своїх намірів. У будь-якому разі, потреба у значних військових контингентах на московському прикордонні на кілька років різко зменшилась. І тут вперше проявився своєрідний маятник у діяльності козацтва - коли козаків влада відривала від власних справ задля участі у війнах, які вела держава, а потім, після закінчення кожної з цих війн, вони поверталися на степове прикордоння і з подвоєною енергією знову розпочинали боротьбу проти турків і татар.\nУ 1574 р. козаки взяли участь у одній з найбільших військових кампаній того часу в Південно-Східній Європі - війні молдавського господаря Івоні проти турецького панування. Коли цей правитель зрозумів, що конфлікт із турками невідворотний, то намагався заручитися підтримкою Польщі, але король відмовив у допомозі. Тоді Івоня почав шукати добровольців з-посеред подільської шляхти і українських козаків. Так у Молдавії з'явився загін Івана Сверчовського, чисельністю близько півтори тисячі чоловік. Це було невелике військо, однак воно виконувало при Івоні роль гвардії, оскільки складалося, фактично, з професійних військових, досвідчених у боротьбі проти турків і татар.\nКампанія тривала протягом трьох місяців, і всі перемоги Івоні було здобуто за прямої участі козаків Сверчовського. На допомогу надійшов ще один загін - запорожці на чолі з отаманом Покотилою. Та зрештою туркам вдалося провести переможну битву, під кінець якої молдавське військо було знищено, а молдавський господар із козаками сховалися в таборі і кілька днів відбивалися від противника. Турки пішли на переговори, І господар погодився здатися з умовою, що козаків буде вільно відпущено. В останньому зверненні до козаків Івоня назвав їх славними рицарями і борцями проти мусульманства, вибачився за поразку і подякував за вірну службу. Після виходу з табору Івоню було вбито, козаки спробували прорватися крізь лави противника, але були знищені. Однак участь у цій війні мала і позитивне значення для козацтва. Про них фактично вперше дізналися в сусідніх балканських країнах, і за ними поступово почала закріплюватись репутація послідовних борців проти мусульманства .\nУ 1575-1576 рр. різко активізуються напади козаків на татар, турецькі фортеці Північного Причорномор'я - Білгород, Очаків, Іслам-Кермен і навіть Крим. Козаки завдавали татарам відчутних спустошень, тим самим підриваючи їх економічну базу і зменшуючи можливості походів на українські землі. Наприклад, у травні 1576 р. хан відмовився від нового походу через брак коней, а також побоюючись, що козаки нападуть на Крим. І вони підтвердили такі остороги, зруйнувавши фортецю Іслам-Кермен на Дніпрі. Це була найпівнічніша турецько-татарська фортеця, яка мала велике стратегічне значення - за її допомогою хан намагався тримати під контролем регіон нижнього Дніпра. Тому надалі козаки стежили, щоб не допустити її відбудови .\nНа згадані роки припадають і нові спроби співробітництва козацтва з Москвою на спільному ґрунті боротьби проти татар. Об'єктивно діяльність козацтва слугувала справі захисту не тільки українського, а й московського прикордоння. А до справ оборони в Москві ставилися набагато серйозніше, ніж у Варшаві. Стратегічно важливе розташування Запорожжя давало можливість козакам повідомляти московських воєвод про можливі татарські походи. Тому українських козаків прямо чи опосередковано прикордонні воєводи залучали до сторожової та станичної служби. Це була розгалужена система спостереження за татарами з центром у Путивлі, що охоплювала все межиріччя Дніпра і Дону. Цар навіть почав виплачувати запорожцям жалування, але це тривало не довго, оскільки в середині 1570-х рр. Москва знову розпочала військові дії в Прибалтиці, поставивши тим самим українське козацтво в роль її противника . У 1577 р. козаки знову втягнулися в молдавські справи. Цього разу ситуація була особливою. Претензії на трон висунув Іван Підкова, який довгий час проживав на Січі й фактично був запорожцем. У грудні 1577 р., за підтримки козацького загону на чолі з Яковом Шахом, Підкова зайняв Молдавію і проголосив себе господарем. Його правління в країні тривало близько місяця, а потім, перед лицем турецького війська, Підкова і Шах були змушені відійти на Поділля. Там Підкову було підступно арештовано і відправлено до Варшави. Під тиском турків польський король Стефан Баторій наказав стратити його у Львові. Водночас Баторій, який нещодавно посів польський трон, був змушений впритул зайнятися і козацькою проблемою в цілому . Вже було очевидним, що козацтво поступово стає самостійним фактором, який псував відносини Польщі з Туреччиною і Кримом. Султан і хан вимагали приборкати козацтво - це була одна з умов укладення довготривалого миру з Річчю Посполитою. А миру з Османською імперією і Кримом Баторій потребував для успішного продовження війни проти Москви. У 1578 р. Король провів козацьку реформу, створивши реєстровий полк на державній службі. І тут важливо зазначити, що цей захід було вжито насамперед з міркувань міжнародної політики - для посилення контролю над козацтвом, відвернення його походів проти турків і татар і спрямування козацької енергії в потрібному для короля напрямі - проти Москви.\nПротистояння Баторія з Москвою, яке тривало протягом трьох років і було завершальним етапом Лівонської війни, стало важливою віхою в історії козацтва. Мобілізаційні заходи короля сприяли різкому зростанню чисельності добровольців, які брали участь у військових діях. Реєстровий козацький полк весь час залишався в межах українського Придніпров'я і брав участь лише у виправах на Сіверщину. Далеко ширшою за масштабами була участь у війні інших козацьких підрозділів, формування яких було пов'язане саме з цими подіями.\nЗагалом, ця війна відбулась у формі трьох великих військових кампаній 1579, 1580 і 1581 рр. на трьох основних напрямах - на Сіверщині, Смоленщині і на півночі Білорусії та Московії. Козаки діяли у всіх регіонах, зокрема, щороку здійснювали походи вглиб Сіверщини. Великі козацькі гарнізони стояли в Орші та брали участь у боротьбі за Смоленськ. На півночі козаки діяли у складі основного королівського війська. Вони виконували вже традиційні для них функції - провадили розвідку, диверсійні рейди, а також діяли в складі польових військ. У кількох випадках доля битв вирішувалася саме завдяки вмілому застосуванню козаками своєї улюбленої тактики, насамперед несподіваності в нападах на противника.\nВійна Баторія проти Москви закінчилася повною перемогою Речі Посполитої і змінила баланс сил на користь останньої аж до середини XVII ст. Козаки, яких у цій війні брало участь уже кілька тисяч, святкували перемогу разом із королівським військом. Результатом війни для козацтва стало те, що, крім реформи Стефана Баторія і утворення реєстрового козацького полку, воно вперше дістало офіційне підтвердження своїх основ них станових прав. Король зафіксував це спеціальним універсалом, що було важливою віхою в перетворенні козацтва з аморфної прикордонної спільноти на окремий суспільний стан, Перемога також сприяла утвердженню традиції участі козацтва у війнах Речі Посполитої . Повернувшися на Придніпров'я, козаки знову активізувалися на південному напрямі. І тут по-своєму знаковою подією став напад козаків у 1583 р. на Бендери (Тягин) - найбільшу турецьку фортецю у Північному Причорномор'ї. Козаки знищили кількатисячний місцевий гарнізон яничар, забрали кілька десятків гармат і велику здобич. Султан, прийнявши кількох утікачів-мусульман, які лишилися живими, поклявся помсти-тися «проклятим гяурам». Турки почали стягувати війська до Молдавії, до походу готувався і кримський хан. Лише рішучі заходи короля Стефана Баторія зі зміцнення оборони кордону, вжиті ним для заспокоєння турків репресії проти козаків (було страчено понад ЗО чоловік), а потім і довгі переговори дали можливість укласти мир. Похід на Бендери привернув увагу до козацтва представників західних держав, які вперше помітили на сході Європи збройну силу, що самостійно вела боротьбу проти спільного противника.\nНезабаром посол Папи Римського в Польщі навіть завів розмову з королем Баторієм про використання козаків проти Туреччини. Але той поставився до цієї Ідеї негативно, побоюючись втратити контроль над козаками. Та через деякий час, нібито без відома посла, секретар посольства Кароль Гамберіні провів таємні переговори з неназваним у документах козацьким старшиною (очевидно, з Яном Оришовським) про участь козацтва у боротьбі європейських держав проти турецької агресії. Ці переговори не дістали втілення у конкретних діях, однак було укладено надзвичайно цікавий дипломатичний документ - спеціальний меморандум, в якому давалася характеристика козацтву і його потенційним можливостям. У ньому вказувалося, що козацьке військо здатне здійснити навіть морський похід на Константинополь і, отже, загрожувати столиці Османської імперії, або, принаймні, допомогти повстанню болгар проти турків.\nТого ж 1585 р. козаки вперше спробували знайти спільну мову зі своїми найлютішими ворогами - татарами. Ян Оришовський запропонував кримському ханові, який повстав проти турецького панування, військову допомогу. Взаємини Кримського ханства і Османської імперії були аж ніяк не безхмарними, і такі повстання відбувалися неодноразово. Однак того разу козаки і татари не змогли порозумітися, оскільки турки встигли посадити на престол більш прийнятного ставленика . У 1586 р. татари на чолі з новим ханом знову вибрались у похід на українські землі, однак на дніпровських переправах їх зустріли запорожці на чолі з гетьманом Богданом Микошинським. Вони відбили всі спроби орди переправитись через річку, тож хан був змушений повернути назад. Це був перший зафіксований у джерелах випадок, коли запорожці зупинили напад великої орди, відвернувши неминучі великі втрати серед населення .\nЗ 1587 р. розпочалася нова, і чимраз агресивніша, серія козацьких нападів на турецькі й татарські володіння. Всі турецькі поселення від Дніпра до Дністра зазнають неодноразових спустошень. У 1589 р., після нападу козаків на Козлев (Євпаторію) і знищення на морі турецької флотилії, терпець султана увірвався і він почав готуватися до війни з Польщею, звинувачуючи польського короля у потуранні козацтву. Султан вимагав повного винищення козацтва, «щоб ім'я їх було забуто», і відбудови зруйнованих козаками міст і замків за рахунок Польщі. Поряд із цим, згарячу, турки висунули ще кілька абсолютно неприйнятних умов - про надзвичайну за розмірами контрибуцію і навіть прийняття Польщею ісламу.\nУ серпні 1589 р. відбувся великий татарський напад на Галичину і Волинь. Запорожці перестріли татар, що відступали, поблизу Дністра, вночі знищили їх кілька тисяч і звільнили полонених. У битві, яка сталася після цього, козаки відбили приступ кримського хана. Про запеклість і кривавість сутички свідчить те, що козаки влаштували оборонні вали свого табору з трупів татар .\nТатарський напад був частиною наступального плану турків. Турецькі війська почали скупчуватись у Молдавії, тож поляки були змушені готуватися до оборони. Польський сейм схвалив надзвичайний податок, який давав змогу зібрати стотисячне військо. В цих умовах постала дилема - карати козаків за минулі «гріхи», чи використати їх потенціал у справі оборони кордону. Здоровий глузд підказав правильне рішення, і на весні 1590 р. на державну службу було найнято близько трьох тисяч козаків . Улітку 1590 р. цей конфлікт потрапив до центру уваги провідних європейських держав. Австрійські Габсбурги були прямо зацікавлені в розгортанні польсько-турецької війни, оскільки Польща традиційно уникала збройних конфліктів із турками. Підтримку Польщі висловили Іспанія та Папа Римський. Тож Туреччина змушена була відступити. Несподівано головним посередником у турецько-польському конфлікті стала Англія, яка мала в цьому власні інтереси. Англійський посол у Константинополі сприяв проведенню переговорів та укладенню миру, за яким вимоги турків, крім часткової контрибуції, практично звелись нанівець. Для козацтва ці події знову мали передусім, так би мовити, рекламне значення. Адже дипломати провідних європейських країн збирали відповідну інформацію про козаків та інформували про них власні уряди, як це було, наприклад, в Англії. Цікаво, що Англія виступила гарантом миру, і через кілька років, коли козаки знову розпочали боротьбу проти турків, ті звинувачували в порушенні миру англійську королеву .\nУсі ці роки продовжували розвиватись і своєрідні стосунки козацтва з Москвою. Об'єктивна спільність інтересів у боротьбі проти татар зближувала обидві сторони. Московський уряд добре платив за прикордонну службу, тому починають траплятися випадки прямого переходу козаків поодинці та невеликими групами з України в московські замки. Окремим напрямом зовнішніх відносин українського козацтва були взаємини з козацтвом донським. Типологічна спорідненість цих двох військових корпорацій вела до появи своєрідної козацької вісі Дніпро - Дон, причому запорозький елемент був значно активнішим насамперед за рахунок поповнення лав донського козацтва вихідцями з українських земель. Наприклад, у 1570-х рр. найвідомішим донським отаманом був Михайло Черкащанин. Козаки поступово звикали до самої можливості таких переходів на східні землі - чи то до московських замків, чи то в межі Дону - як до права вибору. Тому не випадково пізніше, у 1593 р., перебуваючи в конфлікті з польською владою, козаки Кришнтофа Косинського зондували ґрунт щодо переходу під владу царя. Це був перший випадок, коли у протистоянні з владою козаки рипускали можливість опертя на зовнішні сили . Однак палочна дисципліна московської служби і всевладдя воєвод відштовхували абсолютну більшість козаків, які у цьому випадку мали вибір між непевністю свободи і, хоч і ситою, але неволею. Тому в більшості випадків українські козаки були ситуативними союзниками московитів, інформуючи їх про татарські справи. Водночас із часів Лівонської війни козацтво мало вже усталену традицію участі у прикордонних конфліктах проти Москви і час від часу саме нападало на московську «украйну». У1590 р. українські козаки спалили один із найбільших московських замків прикордоння - Вороніж. Тоді ж почав розгортатись і процес проникнення українського населення на території, які вважалися московськими володіннями. Найзацікавленішими у цьому були українські магнати, зокрема Вишневецькі, які у такий спосіб намагалися розширити свої маєтки, тож активно залучали до цього козацтво. Московські дипломати постійно скаржились на прикордонні напади на Сіверщині та в басейні Сіверського Дінця .\nНайяскравішою сторінкою в історії міжнародної військово-політичної діяльності козацтва стали молдавські походи 1594-1595 рр. Вони були складовою великої війни, яка велась на Балканах проти Османської імперії. 1593 р. турки розпочали широкомасштабні військові дії з метою завоювання нових територій - аж до Відня включно. Основний удар було спрямовано на Священну Римську імперію - таку назву тоді мала держава австрійських Габсбургів, до складу якої, зокрема, входили угорські та хорватські землі. Габсбурги і Ватикан, за участі Венеції та Іспанії, створили так звану Священну Лігу і намагались залучити до неї якомога більше християнських країн. Однак основний тягар війни все ж несли придунайські землі. Зусилля австрійської та ватиканської дипломатії втягнути до Ліги Річ Посполиту і Московію не дали позитивного результату. Польща залишилась на позиції нейтралітету, чим значно послабила сили християнської коаліції. За таких обставин дипломати союзників пішли на встановлення прямих контактів із козаками. Це виявилося свідомим порушенням традиційного міжнародного права, оскільки козаки були підданими польського короля, але екстремальні обставини потребували нестандартних рішень. В Австрії та Ватикані вже знали про військові можливості козацтва і вирішили використати їх у своїх інтересах, тим більше, що козацтво само висловлювало готовність до відповідних дій. Під новий 1594 р. запорозьке військо на чолі з Григорієм Лободою здійснило похід на турецьку фортецю Юргіїв у Молдавії.\nПаралельно розгортався і переговорний процес. Ще взимку від імені козацької старшини провів переговори при австрійському дворі Станіслав Хлопицький. Після цього на Січ вирушило офіційне посольство на чолі з Еріхом Лясотою. Шлях на Запорожжя розтягнувся на кілька місяців. За цей час у березні гетьман Григорій Лобода здійснив морський похід на Білгород, а у червні інший козацький ватажок - Семерій Наливайко - зруйнував турецьку фортецю Паркани на лівому березі Дністра. Ця подія також засвідчила, що козацтво чітко усвідомлює значення проблеми державних кордонів. Річ у тім, що Паркани було збудовано турками на правому березі Дністра, на території, яка юридичне належала Польщі. Тож, коли посол прибув на Січ, у козаків були для гостя добрі новини . Еріх Лясота був першим послом європейської держави, який відвідав Січ, і ця подія стала однією з важливих віх в історії козацтва. Імператора Священної Римської імперії традиційно вважали першим за рангом серед усіх правителів європейських держав. Формально австрійський посол мав завдання лише найняти козаків на службу на час війни, але реально факт прямого звернення імператора по допомогу до козацтва свідчив про визнання його самостійною і досить потужною військово-політичною силою в міжнародних відносинах. Крім того, звернення до козаків в обхід польського уряду фактично означало визнання незалежності козацтва від державної влади Речі Посполитої, адже навіть для простого набору найманців потрібен був дозвіл уряду.\nАвстрія пішла на цей неординарний крок тому, що для неї було життєво важливим знайти нового союзника, розширити театр військових дій проти турків на Північне Причорномор'я і Молдавію, тим самим відтягуючи сили противника від балканських земель. Переговори закінчились успішно, і козакам було передано прапор імператора та гроші. Проте ця сума була більше символічною, ніж реально могла допомогти у спорядженні козацького війська. Тобто козацтво і далі вело боротьбу, розраховуючи, насамперед, на власні сили. Еріх Лясота був спостережливим дипломатом і уклав докладний щоденник своєї подорожі, який є першим відомим описом Запорозької Січі. Посол залишився надзвичайно задоволений результатом посольства, оскільки повністю виконав свою місію і, як він сам зазначав, заручився допомогою великого і досвідченого війська.\nЗі щоденника Лясоти можна дізнатися і про початий дипломатичного протоколу, який формувався на Запорозькій Січі . Поряд із Лясотою, проблемою залучення козацтва до антитурецької війни займався і спеціальний посланець Ватикану Олександр Комулович. Ще навесні він прибув на українські землі та вів переговори з українськими магнатами і представниками козацтва, зокрема, Наливайком. Однак його місія закінчилась порівняно невдало, оскільки він зробив ставку на офіційного керівника козацтва, призначеного урядом, який не мав ніякого авторитету в козацькому середовищі . У липні 1594 р. Наливайко здійснив великий похід на Бендери і захопив місто, однак під час відступу був розбитий. Та наймасштабніші військові дії розгорнулись у листопаді-грудні. Тоді вдалось об'єднати всі три основні угруповання козацтва - запорожців Лободи, реєстровців Оришовського і загін Наливайка. Разом вони налічували до 12 тисяч чоловік, і це було найбільше військо, зібране козацтвом за всю попередню історію. Важливо зазначити, що у ті часи в Європі військо такої чисельності вважалося досить великим навіть у масштабах окремих держав. Козаки увірвалися до Молдавії, розбили турецькі та молдавські війська, зайняли столичне місто Яси і більшу частину країни. Внаслідок цих дій молдавський господар Аарон перейшов на бік християнської коаліції і тепер, відповідно, став союзником козацтва. Отже, завдяки активності останнього, змінилась конфігурація театру військових дій на Балканах і розкладка сил на користь антимусульманської коаліції. Цей похід був найвдалішим серед тогочасних військових операцій козацтва.\nУ лютому 1595 р. козаки знову пішли до Молдавії, де брали участь у військових діях проти турків уже разом із молдавськими, волоськими (румунськими) та угорськими військами. Тепер вони штурмували турецькі замки в пониззі Дунаю - Ізмаїл, Килію, Браїлів - та діяли аж до болгарських земель. У травні 1595 р. вони повернулися на батьківщину, а незабаром, влітку, міжнародна ситуація в регіоні змінилася. Коли козаки фактично звільнили Північне Причорномор'я від турецького панування, в справу вирішила втрутитися офіційна Польща. Поляки ввели війська в Молдавію, де уклали мир з турками з умовою, що Молдавія перебуватиме під подвійним протекторатом Польщі та Туреччини. Але фактично в тих умовах це було на руку туркам, оскільки поляки нейтралізували Молдавію і козацтво як сили, що протистояли Османам. Польські залоги перекрили козакам доступ до Молдавії, тож і основні козацькі війська відійшли на волость. Так закінчилась серія майже дворічних козацьких походів до Молдавії. Однак частина козацтва все ж продовжила боротьбу проти турків на придунай ських землях. Улітку 1595 р. похід в Угорщину, для участі у військових діях на боці австрійських сил, здійснив Наливайко. А потім протягом майже десяти років у подунайських князівствах залишались досить численні козацькі загони, які діяли здебільшого у складі військ волось-8 кого воєводи Михая Хороброго . Молдавські походи 1594-1595 рр. остаточно утвердили сприйняття козацтва в регіоні як самостійної військово-політичної сили, незалежного суб'єкта міжнародних відносин, або, принаймні, автономної військової корпорації у складі Речі Посполитої.\nКонфлікт козацтва із польською владою і поразка повстанців у червні 1596 р. на Солониці тимчасово, на кілька років, призупинили динамічне зростання активності козацтва в міжнародній сфері. Однак на цей самий час припадає одна цікава, зовні дрібна, але насправді показова подія. У 1597 р., коли розгорнувся черговий конфлікт із турками, татарський хан Кази-Гірей звернувся до козаків із проханням про військову допомогу. І хоча реально справа не дістала подальшого розвитку, вона засвідчила розширення меж сприйняття можливостей козацтва в між-М народних відносинах регіону .\n1596 р. польський уряд офіційно наклав баніцію (заборону) на козацтво, та вже через кілька років був змушений сам звернутися до нього по допомогу. У 1600-1602 рр. Польща вела війни в Прибалтиці та Молдавії. Козаки, яких тоді очолював Самійло Кішка, взяли участь у цих кампаніях і домоглися підтвердження раніше скасованих прав. У цьому випадку, як раніше, так і надалі, соціальна історія козацтва була тісно пов'язана 25 з його військовою діяльністю . У перші роки XVII ст. розпочалась нова ескалація збройного конфлікту Речі Посполитої та Московії. Московська смута втягнула у внутрішні справи країни спочатку еліту Польщі, а потім справа дійшла і до відкритої війни за московський престол. Уже Лжедмитрій І у 1604 р. залучив козаків до наступу на Москву. 1608 р. король Сигізмунд III особисто рушив на Смоленськ. Козацькі підрозділи були і в його війську, а також діяли окремо. Тож, фактично, завдяки козацькій зброї, до рук Польщі відійшла Сіверщина. Чимало козацьких загонів здійснювали рейди вглиб Московії, аж до північних Архангельська і Вологди. Загалом, вважається, що в ці роки в Московії діяло до ЗО тисяч козаків .\nОстанню крапку у довготривалому конфлікті часів Смути поставив похід на Москву Петра Сагайдачного у 1618 р. Королевич Владислав вибрався був до Москви, щоб посісти московський трон, як, на думку польської сторони, законно обраний місцевою знаттю правитель. Однак прихильники молодого царя Михайла Романова змогли мобілізувати достатні військові сили і взяли в облогу польський табір. Єдиною силою, спроможною надати термінову допомогу королевичеві, були козаки. Король Сигізмунд III особисто попросив про це Сагайдачного. За короткий час було зібрано близько 20 тисяч козаків. Здійснивши похід через Путивль, Єлець, де він знищив 20-ти-сячне військо, Лівни та інші міста, Сагайдачний дійшов до Москви і врятував Владислава від майже неминучої поразки. Фактично і Москва, територію якої зайняли козаки, опинилася в їхніх руках, але гетьман відмовився штурмувати Кремль і прийняв рішення про відхід. Існує думка, що Сагайдачний не прагнув знищення Московії через релігійні причини, як потенційного православного союзника. Однак, з погляду міжнародних військово-політичних відносин, головним було те, що похід Сагайдачного продемонстрував реальну силу козацтва як вирішального чинника в польсько-московському суперництві .\nАле Польща знову, насамперед з міркувань соціальної політики, намагалася загнати козацтво в шати старих відносин, і 1619 р. Сагайдачний був змушений підписати вкрай невигідну для козаків Роставицьку угоду. А вже незабаром після неї, на початку 1620 р. гетьман споряджає посольство до Москви, яке очолив досвідчений козацький дипломат Петро Одинець. За всіх розбіжностей оцінок значення цього посольства в історіографії найімовірнішою видається думка про намір козацтва відновити практику військового співробітництва з Москвою проти татар, перервану в роки Смути, а також мати в своїх руках «московську карту» -- певну альтернативу складним стосункам із польським урядом, що давало б можливість зміцнити політичні позиції Війська Запорозького. Водночас, оскільки посольство не домоглося реальних рішень, воно лишилося одним із епізодів козацько-московських взаємин, який відбивав одну з тенденцій розвитку міжнародних контактів козацтва .\nУ перші десятиріччя XVII ст. енергії козацтва вже вистачало на діяльність майже одночасно на кількох напрямах. Це була так звана героїчна доба його історії. Якщо все попереднє століття було довгим періодом накопичення кількісних і якісних змін у козацтві, які ставали помітними лише в порівняно довгий проміжок часу, періодом, коли козацтво тільки визначало свої пріоритети і набиралося досвіду, то тепер ситуація принципово змінилася. Різке зростання чисельності козацтва, що припало саме на цю добу, відкрило перед ним нові можливості в масштабах діяльності. Зокрема, в боротьбі проти турків і татар відбулася зміна тактики з переважно оборонної й пасивної на агресивно-наступальну. Основними об'єктами козацьких нападів стали турецькі міста-фортеці на Чорному морі, які були основними економічними та військовими центрами регіону і водночас осередками работоргівлі ясиром з України. Козаки практично безперервно пустошили і руйнували (деякі неодноразово) майже всі великі міста, доступні для морських нападів, - Очаків, Білгород, Килію, Ізмаїл в північній частині Причорномор'я, Кафу в Криму, Варну в Болгарії, Синоп і Трапезунд в Туреччині й навіть околиці столиці імперії - Константинополя. Одним із найважливіших за значенням став напад козаків на Кафу, центр турецьких володінь у Криму, здійснений у 1616 р. козацькою флотилією на чолі з Петром Сагайдачним .\nТака масштабна діяльність козацтва в басейні Чорного моря розширила і коло його контактів. Наприклад, козаки неодноразово діставалися узбережжя Грузії і встановили добрі стосунки з місцевим населенням. Тоді ж виникла ідея укладення союзу з вічним ворогом Туреччини - Персією, яка вкотре вела війну проти турків. За допомогою грузинських князів, через Кутаїсі і Тбілісі спеціальний козацький посланець Стефан дійшов до двору шаха Аббаса. Шах ласкаво прийняв козацького дипломата, але кумедність ситуації полягала у тому, що вони не могли розмовляти, бо не знайшлося перекладача. Тоді посередником у переговорах виступив італійський мандрівник П'єтро делла Валле. З'ясувалося, що шах знав про козаків і їхню боротьбу на морі. Про це йому ще у 1614 р. розповідав приятель козацтва Шагін-Гірей, який певний час жив у шаха і ще тоді радив використати козаків у війнах проти турків. Зрештою, шах прийняв рішення відіслати Стефана назад з листами і пропозицією, щоб козаки направили до Персії повноважне посольство. Однак політична ситуація змінилася. Аббас уклав дуже вигідний мир із турками і втратив інтерес до цих переговорів, а наступні бурхливі події і віддаленість шляхів сполучень завадили подальшому розвитку цього напряму контактів козацтва . Апофеозом козацької звитяги у першій половині XVII ст. стала Хотинська війна 1621 р. її причини були вже традиційними для польсько-турецьких відносин - суперництво за контроль над Молдавією і напади козацтва на турецькі володіння. З 1595 р. Молдавія хоч і залишалась у васальній залежності від Османської імперії, але молдавські господарі були тісно пов'язані з Польщею як родинними стосунками, так і політичними зобов'язаннями. Це непокоїло турків і вони вичікували зміни ситуації, принагідне натравлюючи татар на українські землі. У вкрай напруженій ситуації, яка склалась улітку 1620 р., у коронного гетьмана Станіслава Жолкевського подалися нерви, і він необачно повів невелике польське військо в Молдавію. Через напругу у взаєминах із козацтвом він залишився без їхньої допомоги. Поляки зазнали катастрофічної поразки від турків у битві під Цецорою, де загинуло майже все польське військо, у тому числі сам Жолкевський[31 ]. Важливо зазначити, що від часів утворення Речі Посполитої це була перша велика військова кампанія Польщі, до якої не було залучено козаків. Тобто можна стверджувати, що ця держава вже не могла упоратися без допомоги козацького війська. Після перемоги туркам здалося, що Польща знесилена і не зможе вистояти перед їх натиском, тому султан прийняв рішення про нову війну вже заради оволодіння українськими землями. Та, на щастя, наступ противника затягнувся з традиційних причин. Спочатку завадила зима, а потім турки довго не могли зібрати достатні війська і розпочали бойові дії лише у серпні 1621 р. Відповідно, Польща мала достатньо часу для мобілізації нових сил, але, оскільки професійне кварцяне військо було розгромлено, фактично основою збройних сил країни в цій кампанії стали українські козаки на чолі з Петром Сагайдачним.\nПереговори про участь козацтва у війні були драматичними, адже до основного питання додалися релігійні та соціальні проблеми, але, незалежно від їх перебігу, козацтво усвідомлювало свою відповідальність за долю країни. Як видається, фактичну невдачу козаків у переговорах з королем Сигізмундом III було зумовлено ще й тим, що обидві сторони переговорного процесу знали, що козацтво не відмовиться від участі у війні проти турків. Тому і король міг дати лише туманні й нічим не підкріплені обіцянки, і козацьке посольство, хоча і настійливо заявляло про свої вимоги, але в умовах, коли ворог стояв на порозі України, погодилося на реальне повернення до спірних питань уже після закінчення війни. Сам перебіг кампанії 1621 р. засвідчив, що козацьке військо, яке налічувало 40 тисяч чоловік і становило половину війська Речі Посполитої, фактично було самодостатньою силою, здатною вирішувати будь-які військові завдання . Важливою подією у міжнародних відносинах козацтва стала так звана справа Магмет- і Шагін-Гіреїв. Ці брати, які правили Кримом, під няли повстання проти турецького панування і запросили на допомогу козаків. У грудні 1624 р. було укладено спеціальну угоду татар із Військом Запорозьким. У тексті договору не було навіть згадки про Польщу, а зобов'язання про допомогу було взаємним - не тільки козаків татарам, а, за необхідності, й навпаки. При цьому можливими «неприятелями» кожної із сторін могли виступати не лише Туреччина або інші татарські орди, а й також Московія і Польща. Конфлікт у Криму затягнувся на кілька років. Козаки намагалися відвернути турецькі сили від свого союзника і здійснили серію морських походів на Константинополь. Протягом 1624 р. вони тричі плюндрували околиці столиці імперії, незважаючи на оборонні заходи султана. У 1628 р. козацьке військо здійснило суходолом виправу до Бахчисарая і Кафи, яка закінчилася поразкою і загибеллю гетьмана Михайла Дорошенка, хоча більша частина козаків і пробилася на Січ. Ще один похід на Крим, у 1629 р., знову був невдалим. Ці всі події супроводжувалися постійною напругою на південному кордоні Речі Посполитої, демаршами турецького султана, татарськими нападами на українські землі, намаганнями польських гетьманів поставити козаків під свій З контроль .\nІз вступом на польський трон давнього приятеля козацтва Владислава IV розпочався новий етап боротьби проти Московії. У 1632-1634 рр. відбулась нова, так звана Смоленська, війна між Річчю Посполитою і Московією. У цей час козацтво було глибоко втягнуто в релігійні суперечки, в яких українське духовенство досить виразно апелювало до Москви. Тому московський уряд навіть мав надію залучити козаків до військових дій на своєму боці або, принаймні, заручитись їх нейтралітетом. Однак ці сподівання виявилися марними. Уже з початку збройного конфлікту козаки брали участь у боротьбі за Сіверщину, а згодом козацьке військо на чолі з гетьманом Тимошем Орендаренком залучається до військових дій як на Сіверщині, так і під Смоленськом . Цікавим епізодом з історії козацтва стала їх участь у Тридцятирічній війні, у яку було втягнуто більшість європейських держав. Зокрема, у 1635-1636 рр. козацьке військо чисельністю до 4 тисяч чоловік воювало в Німеччині та Франції в складі австрійської армії . Однак у цьому випадку йдеться все ж про «чисте» військове найманство, яке збагачувало козацтво досвідом і розширювало його світогляд, але не вело до розширення потрібних у майбутньому політичних контактів. Водночас події Тридцятирічної війни активізували дипломатичні відносини між європейськими монархами, і в різноманітних політичних проектах неодноразово випливала ідея використання українського козацтва. На приклад, шведська дипломатія намагалася створити сильний антипольський союз, до якого планувала залучити і козацтво .\nУ 1637 р. розпочалося так зване «Азовське сидіння». Донські та запорозькі козаки, загалом близько 10 тисяч чоловік, взяли турецьку фортецю Азов, за допомогою якої турки контролювали степову зону Приазов'я. Однак, на відміну від традиційних набігів на турецькі міста, на цей раз козаки не покинули місто, а залишилися в ньому надовго, аж до 1642 р. Козацький гарнізон Азова був чисельно нестійким, але в середньому становив близько 5 тисяч донських і 1,5 тисячі запорозьких козаків. Турки нічого не могли вдіяти військовими засобами і, лише уклавши дипломатичну угоду з Москвою, домоглися повернення фортеці в свої руки. Це був найяскравіший приклад співпраці двох козацьких корпорацій проти турецько-татарської агресії .\nПочаток «Азовського сидіння» був пов'язаний із новим зближенням козаків і татар. Тоді, у 1637 р., знову на запрошення хана, козаки взяли участь у поході кримських татар на ворожу йому Буджацьку орду. А незабаром, коли розпочалось козацьке повстання в Україні, гетьман Павло Бут (Павлюк) сам попросив допомоги у татар. У лютому 1638 р. хан надіслав кінноту новому гетьманові Дмитру Гуні, і козацько-татарське військо відбило наступ поляків на Запорожжя. Цікаво, що вони завдали поразки противникові на Жовтих Водах, місці майбутньої великої перемоги Богдана Хмельницького, здобутої теж за участі татар . Військова кампанія 1638 р. була першим спільним виступом козаків і татар проти Польщі. Ця підтримка один одного була ситуативною, оскільки взаємні напади татар на українські землі та козаків на турків і татар тривали й надалі, проте вона була показовою в сенсі розширення діапазону військово-дипломатичних контактів козацтва. Ще одна тенденція розвитку козацько-татарських відносин полягала у тому, що частина козацтва шукала притулку від переслідувань польської влади в Криму. Крім того, і у 1640-х рр. козаки і татари спільно діяли час від часу вже на зовсім іншому напрямі - на московському прикордонні, де їх окремі дрібні ватаги об'єднувалися заради здобичі й ходили до Воронежа і Тамбова. Власне, козацьке пустошення московських земель було натоді досить поширеним. Московські посли постійно скаржились на них, згадуючи, що козаки діставалися навіть мордовських земель . Однак паралельно з невеликими за масштабами прикордонними конфліктами і постійною участю козаків у війнах проти Московії, козацтво приглядалося до східного сусіда також як до потенційного союзника в боротьбі за свої права. Проблеми православної церкви, у вирішення яких козацтво було втягнуто досить тривалий час, а також непевність становища козацької спільноти в Речі Посполитій, породили цілу низку заяв козацтва про можливість зближення з Москвою, аж до переходу під владу царя, але натоді це було своєрідною риторикою, зумовленою невдоволенням польським урядом .\nВодночас ідея пошуку кращої долі на сході втілилась реально в процесі переселення українського населення, насамперед покозаченого, на східні від володінь Речі Посполитої степові та пристепові землі, номінальне чи реально підвладні московському цареві. Цей рух набирав досить значних масштабів після поразки кожного з козацьких повстань 1630-х рр. Найвідомішим стало переселення на майбутню Слобожанщину козаків на чолі з Яковом Остряницею. Переселенський рух був надзвичайно вигідним для Москви . Адже московський уряд діставав можливість заселити південне прикордоння і таким чином освоїти в господарському відношенні нові землі та посилити обороноздатність країни. Переселенці з України отримували значні пільги - можливість жити за власними традиціями, аж до створення козацьких сотень і полків, на довгий термін звільнялися від податків, але були змушені підкорятись, хай навіть номінальне, владі царя і місцевих воєвод. Це створювало прецедент і поступово формувало традицію визнання українським козацтвом залежності від московської влади.\nВстановлення після поразки повстань десятиріччя «золотого спокою», коли козацтво було змушене обмежити свою активність, не означало зменшення його потенційних можливостей. Не випадково козацьке питання залишається традиційним у переговорах між Річчю Посполитою і Туреччиною, і султан щоразу вимагав ліквідації самої загрози козацьких походів.\nІдею використання можливостей козацтва обговорювали і політики зацікавлених країн. Зокрема, Венеція, яка вела чергову війну проти Османів, у 1645 р. почала зондувати ґрунт щодо залучення козаків до війни на морі. Майже одночасно, на початку 1646 р., з такою самою пропозицією звернулося до короля і посольство Московії, яка планувала розпочати наступ на Крим. Це збігалося з планами самого короля Владислава про розгортання широкомасштабної війни проти Туреччини, але суперечило настроям більшої частини правлячої польської еліти. Король постав перед дилемою і прийняв рішення таємно дозволити козакам виправу на море. Акції козацтва мали б допомогти Венеції та Московії і водночас спровокувати конфлікт між Туреччиною і Польщею, після чого король міг офіційно вимагати набору польського війська.\nОтже, козацтво було втягнуто у досить складну політичну комбінацію. Навесні 1646 р. венеціанський посол передав через короля гроші для спорядження козацьких човнів, і їх дійсно почали будувати. Однак похід так і не відбувся через рішучий спротив всевладних на українських землях магнатів. У середині 1647 р. польський посол Адам Кисіль продовжив обговорення цього питання в Москві, проте війна Богдана Хмельницького перекреслила всі попередні плани. Дослідники також обговорюють вплив підготовки до антитурецької війни на початок Хмельниччини, оскільки, на думку козацтва, йшлося не тільки про військові дії, а і про розширення козацького реєстру, а також про підтримку короля Владислава у внутрішній боротьбі проти магнатів, які обмежували його владу . Тобто ця ідея, яка мала одночасно військовий, зовнішньо-, внутрішньополітичний і соціальний аспекти, досить тривалий час збуджувала козацьку спільноту і населення Придніпров'я, що наклалося на реальне зростання соціальної напруги в Україні.\nОтже, від кінця XV до середини XVII ст., почавши свою діяльність із дрібних військових сутичок на прикордонні, козацтво поступово зростало як військова потуга, а потім, ставши реальною силою, почало успішно опановувати і роль самостійного суб'єкта міжнародних відносин. У цій сфері, як і щодо існування власної військово-територіальної організації, Військо Запорозьке мало реальні ознаки політичної автономії. Це визнавали уряди всіх країн регіону і низка віддаленіших держав. На середину XVII ст. козацтво вже мало великий власний досвід не тільки соціального розвитку, вибудови відносин з урядом Речі Посполитої чи збройної боротьби проти зовнішніх противників, а й пройшло добру школу міжнародних відносин, що включало в себе досить чітко усвідомлені зовнішньополітичні інтереси, формування власних дипломатичних кадрів, досвід дипломатичних переговорів та все інше, необхідне для ведення власної зовнішньої політики.\nПоява половців у середині XI ст. у причорноморських степах на багато десятиліть загострила ситуацію в південноруському регіоні, проте поступово, починаючи з перших десятиліть XII ст., у стосунках Русі зі степовим світом створилися умови для співіснування і взаємодії. Цьому значно сприяли і заходи південноруських князів, спрямовані на зміцнення позицій Русі на півдні. Причому, крім широкомасштабних воєнних акцій у степах, побудови нових фортифікаційних укріплень на кордоні зі степом, важливе значення мало виникнення своєрідної прикордонної буферної зони.


Ретро-фото: Як жили в Індії при британському пануванні - добірка фото | Новини на Gazeta.ua\nЧетвер, 23 вересня 2021 17:40\nПоказали фото індійців другої половини ХІХ - початку ХХ ст.\nСвітлини опублікували у Facebook "Хроніки прекрасної епохи". На них показали різних представників індійського суспільства.\nУ ті часи Індія була колонією Великої Британії. Частина території була під безпосереднім управлінням Лондона, частину поділили на князівства. У них британську владу представляли резиденти при місцевих правителях.\nІндійське населення важко жило під час колоніальної епохи. Здебільшого високі посади обіймали британці.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Величні палаци й бідні люди - якою побачив турист столицю Кореї на початку ХХ ст.\nВ Індії живе велика кількість народів. На півдні більше дравідійських етносів, на півночі - індоарійських. На фото можна побачити людей у різному національному одязі та з різними рисами облич.\nОпублікували світлини столиці Афганістану Кабула кінця ХІХ - початку ХХ ст. У той час за контролем над афганськими правителями воювали Росія та Велика Британія. Вони хотіли здобути прохід до Індії. У центрі тодішнього Кабула розташовувався сад і палац еміра. У ньому були адміністративні установи й зал для народних зборів.\nЗараз ви читаєте новину «Як жили в Індії за британського панування - добірка фото». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Acura ILX 2013 модельного року - kk-auto.com.ua - 1\nAcura ILX 2013 модельного року\nСедан Acura ILX моделі 2013 року, якому залишили його традиційні контури, виглядає спокійніше, ніж TSX і TL. Загалом нововведенням у моделі ILX 2013 можна назвати задні крила з виштамповкою над ними і фастбеківську лінію даху. На панелі приладів ми бачимо два великих циферблати, які зробили добре видимими для того, хто їде за кермом. Між ними – мультиінформаційний дисплей, що надає інформацію про середню швидкість, майбутні техобслуговування, середні та поточні паливні витрати або ж дистанцію, яку дозволяє вам проїхати запас пального, що залишився в бензобаку.\nДизайн інтер’єру красивий і виготовлений з якісних матеріалів, а верхня частина панелі м’яка на дотик і забезпечує чудовий контраст з центральною, обробленою під алюміній, консоллю. Для автомобіля Acura ILX 2013 надавалося три можливих пакети інтер’єру, включаючи і базовий варіант, який оснащувався програвачем компакт-дисків з USB-портом і шістьма динаміками, Pandora Internet Radio, а також підключенням по Bluetooth з можливістю швидко працювати із SMS. Кольоровий п’ятидюймовий рідкокристалічний екран, розміщений в центрі панелі приладів, пропонувався в базовій комплектації, а також у середній версії Premium.\nУ найдорожчій комплектації надавалося більше опцій. Наприклад, вибір цього пакету дає можливість стати власником навігаційної системи, що відображає трафік і погодні умови реального часу. Також при виборі вищої комплектації покупець отримував уже десять динаміків, 365-ваттну систему з об’ємним звучанням ELS Surround Sound і жорсткий диск на 15 Гб.\nАвтомобіль оснащувався двома варіантами двигунів. Один з них з робочим об’ємом 2,0 літра і потужністю 150 кінських сил при 6500 оборотах на хвилину, чого цілком вистачало для щоденних справ і міських поїздок. Паливні витрати у міському циклі становлять 9,8 літрів на 100 кілометрів, на трасі – 6,7 літра на 100 кілометрів. Це цілком пристойні показники у порівнянні з одним з найважливіших конкурентів Buick Verano, у якого витрати пального 11,2 і 7,4 на сотню в міському циклі й на шосе відповідно.\nДля того, щоб більше заощадити, було запропоновано опцію Hybrid з двигуном об’ємом 1,5 літра і безступеневою коробкою передач. Потужність цього двигуна становить 91 кінську силу, плюс 23 кінські сили, що отримуються від електродвигуна. Його крутний момент – 172 Нм з 1000 до 3000 обертів у хвилину, і лише перемикання в режим Sport злегка рятує ситуацію. Однак все не так уже й погано, коли потрібно маневрувати по звивистих і тісних вулицях міста, та адреналін на прямій дорозі навряд вийде отримати.


Українська шаблістка Ольга Харлан стала лялькою Barbie - фото\nУкраїнка Харлан стала прототипом ляльки Барбі (фото)\nІнше 3 хв. 5530\nФехтувальниця Ольга Харлан стала першою українською спортсменкою, якій присвятили ляльку Barbie.\nОльга Харлан отримала персональну копію ляльки Барбі / фото facebook.com/yuri.shapovalov.3\nУкраїнська олімпійська чемпіонка 2008 року, чемпіонка світу Ольга Харлан отримала персональну копію ляльки Барбі від американської компанії Mattel.\nЧитайте такожШестиразова: українка Харлан виграла чемпіонат світу з фехтування (відео)\nПро це повідомляється на сайті компанії, передає lb.ua.\nЛялька-фехтувальниця увійшла в серію Role Models, яку почали випускати два роки тому на честь Міжнародного дня жінок.\nХарлан стала першою українкою, яка потрапила в цю серію. Такі ляльки є тільки у дев'яти спортсменок світу.\nФехтувальниці вручили персональну ляльку, яка виглядає, як сама спортсменка в екіпіровці.\n"Будучи маленькою дівчинкою, я завжди мріяла про свою ляльку Барбі. І вона у мене була, як і у більшості дівчаток. Але я навіть і подумати не могла, що колись-то сама буду лялькою Barbie! Шалено рада, що змогла мотивувати легендарний бренд Barbie для створення цієї красуні", - прокоментувала подію в своєму Instagram Ольга Харлан.\n"Мені шалено приємно. Я перебуваю серед дівчат, які настільки видатні у своїй справі, але Барбі обрав саме мене. Займаюся спортом 20 років, але не помічаю багатьох речей. У мене була Барбі, одягала її, шила сукню. Але ніколи не думала, що сама буду Барбі. Зараз закликаю всіх дівчат у спорті до дій. Якщо дівчата, які займаються спортом, думають, що їх вид спорту нежіночний... Я хотіла довести, що жінки можуть бути видатними у фехтуванні. Адже вважається, що фехтування нежіночий вид спорту. А я хотіла бути сильнішою за чоловіків", – прокоментувала нагороду Харлан, передає Трибуна.\nАмериканська компанія займається виготовленням іграшок з 1945 року. Окрім Харлан, спеціальну ляльку від всесвітньо відомої компанії отримували ще дев'ять спортсменок, серед яких футболістка Аманда Анрі, легкоатлетки Айрін Палшите, Діна Ешер-Сміт і Малайка Міхамбо.\nОльга Харлан - українська фехтувальниця, олімпійська чемпіонка 2008 року у командній першості, бронзовий призер Олімпіади-2012, шестикратна чемпіонка світу та чемпіонка Європи.\nТеги:фехтуванняОльга Харланлялька барбі


Huawei отримала великий контракт в Австралії незважаючи на побоювання влади за нацбезпеку\nHuawei отримала великий контракт в Австралії незважаючи на побоювання влади за нацбезпеку\nHuawei Technologies уклала великий телекомунікаційний контракт в Австралії, незважаючи на побоювання влади щодо національної безпеки.\nЗа умовами угоди, до 2021 році Huawei створить, розгорне й почне обслуговувати систему зв'язку LTE вздовж залізничної мережі в місті Перт. Технологія, яку китайський вендор запустить спільно з австралійською компанією UGL, дозволить контролювати сигналізацію залізничного транспорту на всій 180-км дорозі, частина якої буде пов'язана з місцевим аеропортом. Вартість замовлення становить 136 млн австралійських доларів (близько $101 млн).\nКонтракт був анонсований через місяць після того, як з'явилася інформація про можливе відсторонення Huawei від будівництва національної мережі 5G в Австралії. Спецслужби країни підозрюють, що компанія може використовувати власне обладнання для шпигунства на користь китайського уряду.\nУ 2012 році влада зеленого континенту з міркувань безпеки заборонили Huawei брати участь у тендері на будівництво національної високошвидкісний широкосмугової мережі. Зараз департамент внутрішніх справ країни оцінює ризики, що загрожують об'єктів критичної інфраструктури, і вирішує, чи варто допускати Huawei до будівництва інфраструктури для мереж 5G. Отриманий контракт із залізничним оператором може підвищити шанси Huawei на велику угоду.\nStardock DreamMaker - безкоштовна утиліта для створення нових анімованих тем для робочого столу. Для отримання відповідного\nПрограма Flash Recovery ToolBox призначена для відновлення видалених файлів зі змінних носіїв інформації і жорстких дисків з


Ладижинський суд звільнив від відповідальності за куріння на балконі » Lada.FM - перше регіональне радіо\n13 березня 2019 13:51 #Ладижин Переглядів: 454 Коментарів: Надрукувати\nЛадижинський суд звільнив від відповідальності за куріння на балконі\nЯкщо у когось були питання щодо законності куріння на балконах багатоповерхових житлових будинків, то тепер можна чітко дати однозначну відповідь, курити на власних балконах цілком законно і відповідальності за це немає.\nТакий висновок випливає з постанови Ладижинського міського суду, який нещодавно розглядав справу про адміністративне правопорушення та звільнив жителя міста від відповідальності закривши провадження у цій справі, повідомляють "Новини Ладижина".\nВ суді чоловік зазначив, що балкон не є забороненим місцем для куріння. Його позицію фактично підтвердив суд зіславшись на статтю ст. 13 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення», в якій балкон не відноситься до місць, заборонних для куріння.\nУ Ладижині зайнявся балкон в одній із багатоповерхівок


Новини за темою кордон\nЗ України не випустили 25 тисяч неплатників аліментів Державні виконавці за десять днів заборонили виїзд за кордон 25 тисячам злісних неплатників аліментів. Про це повідомив міністр юстиції України Павло Петренко в п'ятницю, 23 лютого. Також було винесено понад 21 тисячу постанов про тимчасову забо...\n06 лют. 2018 о 21:25\n770 млн євро переказали в Україну заробітчани з Польщі Українські громадяни стали частіше їздити на заробітки до Польщі У третьому кварталі 2017 року українці, що працюють в Польщі, переказали в Україну 3,2 млрд злотих (близько 770 млн євро). Про це повідомив Національний банк Польщі, пише Bankier.pl.\n02 лют. 2018 о 13:19\nЗ Буковини намагалися незаконно вивезти деревину У пункті пропуску "Вадул-Сірет-Вікшани" припинили чергову спробу незаконного вивезення деревини до Румунії. Чергове порушення під час експорту лісоматеріалів через митний кордон України виявили співробітники пункту пропуску «Вадул-Сірет – Вікшани...\n30 січ. 2018 о 13:03\nВідділ прикордонної служби "Фальків" отримав нового керівника Вчора на Вижниччині відбулася службова нарада за участі першого заступника начальника загону – начальника штабу Сергія Рибаченка, а також представників силових структур та інших відомств району. Нарада відбулася під керівництвом голови райдержадмініс...\n29 січ. 2018 о 10:38\nСтало відомо, куди найчастіше їздять українці і хто приїжджає до нашої країни Протягом останніх трьох років українці частіше почали їздити за кордон, торік за кордон їздили на 2 млн більше, ніж 2016-го. Про це розповів речник Держприкордонслужби Олег Слободян в ефірі "112 Україна". Серед пріоритетних напрямків для поїздок гр...\n28 січ. 2018 о 11:23\nНа Порубному виявили Peugeot із підробленим VIN-номером Минулої доби прикордонники Чернівецького загону виявили невідповідність номера кузова транспортного засобу з даними, зазначеними в реєстраційних документах. Про це повідомили в Держприкордонслужбі УКраїни Громадянин України прямував з Румунії ч...\n26 січ. 2018 о 11:04\nМіжнародний день митника: правила перетину українського кордону, які необхідно знати Сьогодні Міжнародний день митника, тому сайт "24" вирішиd нагадати оновлені (з 1 січня 2018 року) правила митного контролю для ввезення на територію України та вивезення за кордон різних предметів вжитку. Митні правила є однаковими для всіх грома...\n03 січ. 2018 о 11:35\nЧерез Порубне жінка хотіла перевезти дитину за підробленим дорученням Сьогодні вночі прикордонники Чернівецького загону запобігли спробі вивезення неповнолітньої дитини з території України. У пункт пропуску «Порубне» на паспортний контроль прибула жінка, яка разом із дитиною, 2005 року народження, прямувала до Румунії...


Топінамбур - рослина, яка ззовні схожа на соняшник, а під землею ховає свої бульби, які є смачною та корисною добавкою до вашого щоденного раціону харчування!\nТопінамбур (земляна груша) - багаторічна трав'яниста рослина висотою близько півтора метра (іноді до чотирьох) з прямим напушеним стеблом, яйцевидними листям і жовтими суцвіттями-кошиками діаметром 6-10 см. У гнізді буває 1-3 стебла, до 30 бульб на коротких столонах, компактно зібраних. Коріння на глибині 10-15 см відходять горизонтально до 4-4,5 м в пухкому ґрунті, а вертикально - до 1,3 м, що дозволяє рослинам витримувати посуху. На одному місці може рости до 30 років. Бульби важать від 20 - 30 до 100 грамів, кольору різні (в залежності від сорту) - білі, жовті, рожеві, фіолетові, червоні; м'якоть ніжна, соковита, з приємним солодкуватим смаком. Рослина відома також під назвами «земляна груша» і «єрусалимський артишок». У дикому вигляді рослина зустрічається в Північній Америці. Бульби їстівні. Вирощують як коштовну кормову, технічну і продовольчу рослину.\nТопінамбур зовні схожий на соняшник, тому ще одне його назва - соняшник бульбистий. Він досягає висоти двох метрів й навіть більше, має пряме стебло, жовті квіти, листя, зовні схожі на соняшник. На кінцях підземних втеч цієї рослини є бульби, різні за формою, кольором і розміром, що нагадують картоплю. Рослина переважно розмножується бульбами, а не насінням. Земляна груша починає цвісти тільки пізньої осені, дозріває в жовтні-листопаді, коли з'являються заморозки.\nСеред особливостей топінамбура можна відзначити:\nВін зовсім не вимагає догляду, зростає сам по собі на будь-якому ґрунті.\nЙому не страшні ніякі шкідники та бур'яни.\nДобре себе почуває і на сонці, і в тіні.\nНе накопичує нітратів ні в зеленій масі, ні в бульбах.\nЗа смаком нагадує спаржу і цвітну капусту, по калорійності - картоплю.\nТопінамбур - корисні властивості\nДо складу топінамбура входять: пектини, цукри, мінеральні солі (кремнію, калію, заліза і цинку), білки, амінокислоти й, зрозуміло, безліч вітамінів. У топінамбурі міститься інулін, речовина така необхідна тим, хто страждає на цукровий діабет. Є докази того, що регулярне вживання топінамбура тривалий проміжок часу, знижує рівень цукру в крові. Ці властивості роблять його вкрай необхідним як тим, хто вже хворіє на цукровий діабет, так і тим, хто схильний до цього захворювання і має ризик захворіти. З цією метою його рекомендується приймати по 2-3 бульби три рази в день, бажано за десять хвилин до їди. Інулін, що міститься в топінамбурі сприяє виведенню з організму багатьох токсичних речовин. З їжею і при перетравленні, в кишківник потрапляє безліч баластних речовин, які інулін пов'язує та усуває.\nІнулін сприяє більш активної діяльності шлунково-кишкового тракту і стимулює жовчогінну діяльність.\nСпоживання топінамбура сприяє тому, що організм стає більш стійкий до всякого роду інфекцій і вірусів, що вражають травні органи. Його корисні речовини не допускають проникнення в організм всіляких хвороботворних бактерій і паразитів, таких як лямблії та опісторхіси, наприклад. Крім цього, топінамбур сприяє утворенню в кишківнику нормальної мікрофлори, створюючи для цього всі необхідні умови. Саме завдяки цьому він незамінний для тих, хто страждає дисбактеріозом.\nТопінамбур корисний для слизових оболонок, оскільки стимулює їх кровопостачання.\nВикористовується, як підмога в лікуванні виразки шлунка, захворювань дванадцятипалої кишки, дуоденіт, коліт, гастрит, ентерит, панкреатиті, печії, при проносі й запорах.\nТопінамбур зупиняє блювоту, знімає нудоту, позбавляє від печії та гіркого присмаку в роті, усуває больовий синдром і здуття живота. Якщо при вживанні різних лікарських засобів комбінувати їх приймання з прийманням топінамбура, то вилікувати й усунути ці недуги можна як мінімум на 5-7 днів раніше.\nТопінамбур допомагає швидшому засвоєнню селену, незважаючи на те, що він не входить до його складу. Топінамбур рекомендується регулярно вживати людям, які живуть в містах з поганою екологічним середовищем, адже він допомагає виводити з організму солі важких металів. Топінамбур - коктейль з вуглеводів, органічних кислот, білків, вітамінів і безлічі інших корисних речовин.\nТопінамбур - протипоказання\nХоч би яким ні корисним продукт, завжди знайдуться люди з індивідуальною чутливістю до нього . Вам необхідно знати про це, щоб вживання топінамбура не привело до несприятливих наслідків. Варто відзначити, що в сирому вигляді топінамбур може викликати метеоризм. На щастя тільки цим і вичерпуються всі протипоказання цієї рослини.\nНа смак бульби топінамбура приємні, соковиті, вони внесуть у ваше меню певне розмаїття. Земляну грушу можна смажити, тушкувати, відварювати, випаровувати, сушити. Найздоровіший спосіб, при якому зберігаються всі корисні речовини топінамбура - вживати його в їжу в сирому вигляді. Хороший варіант - додавати в різноманітні салати. Його також можна відварити попередньо в молоці або у воді, а потім вже готувати страви.


831 0 07.12.2021Ольга Карпова\nКоли ваша дитина досягла підліткового віку, ви, мабуть, помітили, що стосунки із нею змінилися.\nДуже часто в цей час виникають конфлікти, які забирають в батьків енергетичний ресурс, а підліткам заважають почуватися вдома в емоційній безпеці.\nІнколи будинок чи квартира перетворюється на поле битви між батьками та підлітком.\nСьогодні хочу поговорити про причини підліткових конфліктів та стратегії, які допоможуть батькам конструктивно вирішувати конфлікти і не втрачати гарних відносин зі своїми дітьми.\nПоки дитина не виросла, вона в усьому слухається своїх батьків. Приблизно до 10 років тато та мама для неї – боги.\nДитина впевнена у тому, що треба робити так, як сказали мама з татом.\nДіти до підліткового віку знаходяться під керівництвом своїх батьків. Це є нормальним, бо діти навчаються необхідних навичок для життя і їм потрібен контроль та підтримка з боку батьків.\nВ період 12-14 років, коли наступає полова зрілість, діти починають відчувати себе дорослими, і саме в цей час народжується більшість конфліктів.\nЦе період, коли діти постійно все перевіряють і вже не довіряють безумовно своїм батькам.\nПідлітки досліджують себе та оточуючих і намагаються знайти своє місце і роль у світі.\nУ підлітковому віці діти переживають емоційне дистанціювання від своїх батьків. В цей період підлітки починають збиратися у підліткові стаї, де вони спираються на групову ідентичність і таким чином підтримують один одного. Вони вже орієнтуються не на батьків, а на інших дорослих – кіноакторів, блогерів, тренерів, попзірок тощо.\nНаступає період сепарації, коли діти поступово відокремлюються від своїх батьків.\nЯкщо сепарація у підлітковому віці не відбулася, то дитина не розвивається, залишається під батьківським контролем, і у дорослий світ виходить не зрілою, а інфантильною людиною.\nПідліткам для розвитку необхідно емоційно дистанціюватися від батьків, тому вони починають конфліктувати, відстоювати свої права на свободу вибору, особистий простір, власну думку. Вони прагнуть, щоб дорослі ставилися до них як до рівних.\nКонфлікти трапляються, бо батьки звикли за 12 років, що діти їх слухаються, що вони є авторитетом для дітей, а тут все змінилося, крім батьків. Останні не готові втрачати свою батьківську владу і контроль і продовжують спілкуватися з підлітками так, наче ті маленькі діти і повинні продовжувати їх слухатися.\nБатьки не готові визнати, що їх дитина орієнтована вже на інших людей, вони хочуть, щоб діти продовжували взаємодіяти з ними так, як раніше.\nЦе є основна причина всіх підліткових конфліктів, які виникають між батьками та підлітками.\nЩо робити батькам, щоб не втрачати зв’язок з дітьми та мирно пережити цей період\n1. Відійти трохи в сторону і дати свободу.\n2. Дати особистий простір, припинити заходити без стуку у кімнату, сварити за безлад в кімнаті чи на робочому столі, перевіряти їх телефон.\n3. Сприяти спілкуванню з однолітками.\n4. Давати свободу вибору занять. Якщо підліток відмовляється займатися чимось, чим займався, не наполягайте продовжувати. Він повернеться до цієї справи, коли відчує потребу.\nУ мене з приводу цього є власна історія. Коли мій старший син у 12 років відмовився займатися музикою, я його підтримала. Навчання було йому в тягар, вчитель постійно на нього скаржився. Пізніше, у 14 років він захотів повернутися до музичної школи, і займався самостійно без нагадувань, закінчив її на відмінно, і зараз гра на гітарі для нього хобі, емоційна підтримка, спосіб встановити нові знайомства.\n5. Поступово ослабляти контроль, довіряти підлітку, що він може самостійно впоратися зі своїми проблемами.\n6. Відійти в сторону, але продовжувати бути поряд. Бути уважними до психічного стану, навчання у школі. Дозволяти запрошувати друзів, зустрічати їх, бути до них привітними, створити для них безпечне середовище для спілкування. Таким чином ви будете у курсі, з ким спілкуються ваші підлітки.\n7. Якщо навіть трапилася неприємна ситуація з підлітком, не нападати на нього агресивно. Бо це погіршить ваші стосунки з дитиною.\n8. Спілкуючись з підлітками, утримуватися від моралізаторських суджень, ярликів, інтерпретацій, оцінювань, порівнянь і порад без запиту.\n9. Якщо між вами складні стосунки, зробити паузу. Дати емоціям влягтися і заспокоїтися. У підлітка є потреба у спілкуванні зі своїми батьками, дайте йому на це час.\n10. Розмовляти з ним про його почуття, потреби, що є важливим для нього, щоб він хотів, про що мріє.\n11. Створити атмосферу прийняття, любові та безпеки, де підліток може пережити свої потрясіння без осуду та звинувачень.\n04.11.2019 18382 0


Tesla з автопілотом у 6 разів безпечніша за звичайне авто – MMR — Motor Media Review\nМоделі Tesla з автопілотом потрапляють в аварії у 6,5 раза рідше звичайних машин.\nTesla опублікувала четвертий за рахунком звіт про безпеку системи автопілоту. Ця ініціатива була запущена керівництвом у відповідь на необ’єктивне висвітлення засобами масової інформації аварій за участю електромобілів компанії.\nПерший звіт про безпеку вийшов в жовтні минулого року. Тоді Tesla зареєструвала «одну аварію на 5,3 млн км, в якому брала участь система автопілоту». Що стосується ДТП без участі автопілоту, то таких у автомобілів компанії була одна на 3 млн км.\n«У другому кварталі ми зареєстрували одну аварію на кожні 5,2 млн км із включеним автопілотом. Під час поїздок без згаданого асистента, але з активною системою безпеки ми зареєстрували одну аварію на кожні 2,3 млн км. Для порівняння, за найсвіжішими даними NHTSA, в США відбувається одне ДТП на кожні 801 000 км», – йдеться в звіті.


Парламентські слухання «Безпека діяльності журналістів в Україні»\nСтуденти та викладачі кафедри журналістики Факультету міжнародних відносин взяли участь у парламентських слуханнях «Безпека діяльності журналістів в Україні: стан, проблеми і шляхи їх вирішення».\nСлухання розпочалися з доповіді Голови Комітету Верховної ради України з питань свободи слова Нестора Шуфрича, виступів журналіста Укрінформу Романа Сущенко, голови Національної спілки журналістів України Сергія Томіленка. правозахисників та керівників громадських організацій.\nДоповіли журналістам про свою діяльність представники силових структур, зокрема, заступник Міністра внутрішніх справ України Антон Геращенко та Голова Національної поліції України Ігор Клименко.\nУ частині загального обговорення мали змогу виступити журналісти національних і регіональних ЗМІ, представники міжнародних організацій, інститутів громадянського суспільства та народні депутати України.\nРезультатом парламентських слухань, що відбулися вперше за 10 років, стали проект Постанови Верховної Ради України та включені до проекту рекомендації для органів державної влади різних рівнів щодо безпеки професійної діяльності журналістів.


16 Лип 2020 о 17:02\nЙого засудили на три роки тюрми із штрафом у 13,6 тисяч гривень та конфіскацією усього майна, крім житла. Детальніше читайте у матеріалі.\nВерховний суд України залишив без змін вирок суду першої та апеляційної інстанцій, яким інспектора поліції засудили за шахрайство та підбурення до хабарів. За гроші він обіцяв пришвидшити отримання водійських прав та непритягнення до адмінвідповідальності порушників.\nПро це пише ІА АСС із посиланням на пресслужбу прокуратури Чернівецької області.\n«Встановлено, що в квітні 2017 року інспектор шахрайським шляхом заволодів коштами громадянина, підбуривши його до надання неправомірної вигоди службовим особам за прискорення одержання водійських прав, а також надання 6000 гривень неправомірної вигоди за непритягнення до адміністративної відповідальності та повернення транспортного засобу», - йдеться у повідомленні.\nУ прокуратурі зазначили, що Кіцманський районний суд визнав колишнього поліцейського винним та засудив його до 3 років тюрми зі штрафом 13 600 гривень та з конфіскацією майна, крім житла.\nЧитайте також: Справу патрульного з Буковини, який збував наркотики колегам, передали до суду\nЧернівецький апеляційний суд відхилив скаргу адвоката засудженого та залишив без змін вирок суду першої інстанції. У Касаційній скарзі сторона захисту просила скасувати рішення апеляційної та першої інстанції у зв’язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону України.\nПроте, Верховния суд залишив рішення попередніх судів без змін. Остаточний вирок обвинуваченому - 3 роки позбавлення волі.\nПрокурор 17.07.2020 07:04:37


Ні пам’яті , ні хреста… Як поховали героя – InfoTime\nЙого ім‘я залишилося в пам`яті друзів та викарбуване на граніті. Шапка Євген Олександрович, сирота. Ще на початку в 2014 році він став на\nзахист незалежності та свободи мирного населення України пішовши в ряди ЗСУ підрозділу 43-го Окремого Мотопіхотного батальйону. Сумлінно виконуючи свої військові обов’язки Євген Олександрович загинув при виконанні бойового завдання 20 серпня 2015 року лишивши дружину та доньку. До сьогодні на міському\nкладовищі, що у м.Дніпрі, місце захоронення героя не мало навіть хреста, лише табличка із написом прізвища та ім‘я військовослужбовця. Місцеві побратими одним з яких є голова правління Дніпровського представництва всеукраїнської громадської організації – «Об’єднані війною.90й батальйон», звернувши увагу із обуренням на те як все це виглядає, звернувся до інших членів та побратимів для вирішення цього питання. Письмово звернувшись від імені організації до місцевої ради та до народного депутата України – Ричкової Тетяни Борисівної, була надана матеріальна допомога для встановлення загиблому герою пам`ятника. Сьогодні побратими та друзі офіційно на місці захоронення Євгена Олександровича відкрили пам`ятник та зібралися для того щоб згадати про захисника.\n«Герої не вмирають, вони завжди будуть жити доки ми будемо пам’ятати їх! І ми маємо поважати та вшановувати іх пам`ять!» – додав член громадської організації, військовий побратим, ветеран АТО, батько двох діточок.\n← Склероз виборців або як Бабенко йде до влади\nУрядовий комітет з питань соціальної політики та гуманітарного розвитку рекомендував Уряду розглянути Положення про Єдиний державний реєстр ветеранів війни. →


Терміново потрібні гроші? Звертайтеся в | CreditFerma™\nТерміново потрібні гроші на карту сьогодні?\nЕкстрені й непередбачені ситуації іноді застають зненацька. Буває так, що ще вчора все було добре і нічого не віщувало біди, а потім відбувається форс-мажор і людині вже дуже терміново потрібні гроші, просто сьогодні. Прикладів таких ситуацій багато, але найпоширеніший варіант — це, на жаль, раптові проблеми зі здоров'ям.\nВ Україні велика кількість людей живе від зарплати до зарплати чи від пенсії до пенсії, що не дозволяє їм відкладати хоча б якісь кошти навіть на випадок потреби екстреного лікування. Часом, коли терміново потрібні гроші, не залишається іншого вибору, окрім як звертатися до банків або МФО за фінансовою допомогою. Втім, останнім часом позичальники віддають перевагу отримувати кредит онлайн. Таку пропозицію підготувала для своєї клієнтської аудиторії й CREDIT FERMA.\nВідсоткова ставка й чесність\nСтавка за відсотками — однозначно найголовніша умова, залежно від якої клієнт обере або не обере того чи іншого кредитора. І у випадку з «КРЕДИТ ФЕРМОЮ» процентна ставка виглядає явно привабливою, адже знайти іншого кредитора, готового надати першу позику під 0% на день та без прихованих платежів, Вам буде непросто.\nНе варто думати, що лояльне ставлення поширюється тільки на клієнтів-новачків. Стандартний відсоток переплати дорівнює 1,8 на день, але для тих, хто бере гроші в борг вдруге, він скоротиться вдвічі — до 0,9%.\nКомпанія CREDITFERMA гарантує чесність і прозорість умов кредитного договору, відсутність будь-яких прихованих комісій та інших «підводних каменів», якими грішать недобросовісні кредитори. Ще до того, як отримати гроші, позичальник має повну інформацію, скільки і коли йому потрібно буде повернути. На головній сторінці сайту розміщено онлайн-калькулятор, де, зазначивши розмір позики і період кредитування, можна дізнатися підсумкову суму до погашення.\nВідсутність зайвої бюрократії і безпека\nУ разі коли негайно потрібні гроші, збирати купу документів однозначно не варіант. Як і шукати поручителів, оформляти застави. Все перераховане вище «КРЕДИТФЕРМА» не вимагає. У компанії розуміють: якщо людині терміново потрібні гроші онлайн на карту, у неї може не бути ні часу, ні можливостей на зайву бюрократію. Саме тому вимоги до потенційного позичальника максимально прості:\nнаявність паспорта повнолітнього громадянина України;\nНаша компанія гарантує всім, хто звернувся, повну безпеку всіх переданих особистих даних.\nПростота, зручність і оперативність\nМФО CreditFerma створює всі умови для того, щоб кожен, кому потрібні гроші, особливо якщо терміново потрібні гроші в борг сьогодні, зміг отримати їх екстрено. Отримання триватиме біля 15–20 хвилин, цей час включає в себе реєстрацію користувача, заповнення заявки, куди вводяться паспортні дані, ПІБ, дані ідентифікаційного коду тощо, відправка заявки на обробку, її схвалення і переказ грошей на зазначену клієнтом карту.\nМожливості пролонгації та дострокового погашення боргу\nМи розуміємо, що ситуації бувають різними. Інколи з об'єктивних причин людина не може погасити заборгованість вчасно. Хороший кредитор у такому разі зобов'язаний піти назустріч боржнику і надати йому можливість пролонгації — процедури, за якої сплачуються тільки нараховані на поточний момент відсотки, а оплата «тіла» позики відкладається на обумовлений термін.\nДострокове погашення боргу — це право клієнта повернути гроші в будь-який час ще до настання крайнього терміну, зазначеного у кредитному договорі. У такому випадку позичальник повертає «тіло» позики і фактично нараховані відсотки тільки за дні користування кредитними коштами.\nТаким чином, якщо вам терміново потрібні гроші сьогодні на банківську карту, то їх отримання у «КРЕДИТ ФЕРМІ» — варіант, гідний уваги. Ця МФО допомогла вже чималій кількості українців, причому допомогла на взаємовигідних і чесних умовах, швидко та без бюрократичного пекла. Якщо терміново потрібні гроші, а де взяти — невідомо, забудьте про морально застарілі послуги кредиторів, які не встигають йти в ногу з часом. Наша компанія — приклад шанобливого ставлення до клієнта та його потреб.