Складне речення, утворене з двох або більше предикативних одиниць, об’-єднаних між собою за принципом рівнозначності в єдине семантичне, граматичне й інтонаційне ціле сполучниками сурядності та іншими граматичними засобами, називається складносурядним.\nПредикативні частини складносурядного речення є рівнозначними, що вияв-ляється в тому, що вони виконують однакові синтаксичні функції щодо цілого, яке вони утворюють. Рівнозначність предикативних одиниць, що входять до складносурядного речення, є однією з найхарактерніших ознак складних речень цього типу. З цією ознакою тісно пов’язаний той факт, що кожна предикативна частина складносурядного речення є відносно самостійною, зберігає значення окремого твердження і певну синтаксичну незалежність, хоча така семантична самостійність і синтаксична незалежність є відносними (адже більш-менш вільно будується тільки перша предикативна частина, лексичний склад і побудова другої й наступної зумовлені включенням їх в єдине ціле з першою частиною).\nДругою характерною ознакою складносурядних речень є те, що їх компо-ненти — предикативні одиниці — поєднуються між собою сполучниками суряд-ності, які завжди перебувають між предикативними одиницями, не належачи жодній із них, а тільки всьому складносурядному реченню в цілому. У цьому лег-ко переко-натися, помінявши місцями предикативні частини цих речень. Напри-клад: За вітряком небо стало жовтогаряче, і збитий на вулиці порох був роже-вий (П. П.) — Збитий на вулиці порох був рожевий, і за вітряком небо стало жов-тогаряче; Дзвеніли жайворонки, і степ тремтів сонячно (А. Г.) — Степ тремтів сонячно, і дзвеніли жайворонки. Цим складносурядні речення різко відрізняються від складнопідрядних, в яких сполучник чи сполучне слово, що ними поєднують-ся предикативні одиниці, належать тільки підрядній частині, а при зміні порядку структурних частин сполучник чи сполучне слово переміщується разом із під-рядною частиною: Я не втечу, коли самі не догадаєтесь вигнати (М. С.) — Коли самі не догадаєтесь вигнати, я не втечу; Я, коли самі не догадаєтесь вигнати, не втечу.\nІще однією структурною ознакою складносурядного речення є те, що жоден з його компонентів (предикативних одиниць) ніколи не може перебувати в сере-дині іншого компонента (предикативної одиниці), у той час як підрядна частина складнопідрядного речення може розміщуватися і в середині головної: Василь згадав про ті верби, під котрими він колись гуляв, і потягся на музики (І. Н.-Л.).\nЗасоби поєднання предикативних частин складносурядних речень\nНайважливішими засобами поєднання предикативних одиниць в одне ціле у складносурядному реченні є інтонація та сполучники.\nОсобливо важливу роль інтонація відіграє в усному мовленні. Саме вона вказує на початок і кінець речення, допомагає в поділі тексту на предикативні одиниці й синтагми, дає змогу зосередити увагу на найважливішому у змісті складного речення. Інтонація складається з мелодики, інтенсивності звучання, темпу мовлення, пауз. Кожен з цих елементів має свою функцію, але ці функції можуть і пе-реплітатись між собою. Так, більш важливе може виділятися як па-узами, так і темпом мовлення й інтенсивністю звучання.\nІнтонація складносурядного речення може бути перелічувальною, протис-тавно-зіставною, традиційною, розділовою, причому кожна з них характеризу-ється певною специфікою. Так, перелічувальна інтонація має однаковий інто-наційний малюнок у всіх предикативних одиницях — частинах складносурядного речення, за винятком останньої, яка виголошується з пониженням тону, що вказує на кінець речення: Минає день, і світ згасне, і найсвітліший промінь згас (М. Р.). Особливістю протиставно-зіставноїінтонації є її протилежний для окремих час-тин, але симетричний для всього складного речення характер, який виявляється, зокрема, у тому, що перша предикативна частина має висхідний рух тону, а дру- га — спадний, причому логічно наголошені слова обох компонентів таких речень вимовляються голосом більшої інтенсивності, ніж при перелічувальній інтонації, а пауза між предикативними частинами є довшою: Поїзд прибув на станцію зара-ні — опівдні, але по розгаслій дорозі іти було важко (А. Г.). Градаційнаінтона-ція, оформлюючи складносурядне речення, диференційовано підкреслює чи ви-діляє зміст різних предикативних одиниць поступовим наростанням частоти ос-новного тону, інтенсивності звучання і сили логічно наголошених слів або пос-туповим послабленням цих ознак залежно від потреби змісту і граматичної будови: Любий командир, відзначений Ясногорською, не тільки не викликав у Маковея неприязні, а навпаки, після свого успіху він ще більше виріс в очах телефоніста (О. Г.). Розділова ж інтонація характеризується енергійнішим рухом основного тону в окремих предикативних одиницях і довшими паузами між ними: Або не сокіл я, або спалила мені неволя крила (Л. У.).\nОтже, складносурядне речення має свої інтонаційні особливості, але пов’я-зати окремі різновиди інтонації з конкретними типами складносурядних речень не можна, оскільки те саме речення може інтонуватися по-різному. До того ж пре-дикативні одиниці складносурядних речень здебільшого поєднуються не тільки за допомогою інтонації (вона відіграє вирішальну роль лише в безсполучникових складних реченнях), а й за допомогою інших засобів.\nДо найважливіших засобів поєднання предикативних одиниць в одне ціле в межах складносурядного речення належать також сполучники сурядності,серед яких, як відомо, виокремлюються єднальні, протиставні й розділові, хоч серед перших розрізняються ще й окремі підрізновиди — приєднувальні, пояснюваль-но-приєднувальні. Роль сполучників сурядності в організації складносурядних речень настільки значна, що класифікація цих сполучників зазвичай береться за основу класифікації самих складносурядних речень, адже сполучники сурядності є засобом не тільки поєднання в одне ціле їх предикативних одиниць, а й виявлен-ня взаємовідношень між ними в складносурядному реченні.\nВажливу роль у вираженні взаємозв’язку між предикативними одиницями відіграє співвідношення видових, часових і способових форм дієслів-присудків усіх компонентів складносурядного речення, які відповідним чином скоординова-ні. Так, одночасність дій усіх предикативних частин складносурядного речення виражається однаковими часовими формами недоконаного виду (теперішнього, майбутнього, минулого): Дніпро спокійно шумить і реве, і хвиля берег миє, і мла стоїть стіною від землі до неба глухого, беззоряного (О. Довж.); О, недаремно, ні, в степах гули гармати, І ллялась наша кров, і падали брати (В. Сос). Різні часові форми в різних предикативних частинах складносурядного речення трапляються лише у випадках, коли одна з них виступає у значенні іншої: То комиш упаде в око, то дим тріпоче (замість затріпоче) в повітрі (М. К.). Якщо дія однієї з пре-дикативних частин складносурядного речення збігається в часі з дією іншої час-тини лише частково, то триваліша дія виражається дієсловом недоконаного виду, а коротша — доконаного: Тепер Дядько Яків не ховає своїх вузькуватих очей, і в матері прокинулась надія (М. С). Якщо потрібно висловити думку, в якій дії від-буваються у певній послідовності, тобто одна з них передує в часі іншій, то діє-слова-присудки предикативних одиниць складносурядного речення виражаються найрізноманітнішими співвідношеннями форм виду й часу: В лісах йому зайшло сонце, і починали виходити зорі (М. С.) — минулий час, доконаний вид — мину-лий час, недоконаний вид. У конструкціях з передумовно-результативним відно-шенням присудки різних предикативних частин виражаються різними формами виду, часу і способу: Промчала та буря-негода палко наді мною. Але не зломила мене, до землі не прибила. Я гордо чоло підвела, І очі, омиті сльозами, тепер про-глядають ясніше, І в серці моїм переможнії співи лунають (Л. У.) — минулий час, доконаний вид — минулий час, доконаний вид — минулий час, доконаний вид — теперішній час — теперішній час; Будемо ж гідні себе і вчителів, а для цього — будьмо собою (О. Корн.) — майбутній час, доконаний вид — наказовий спосіб.\nЗв’язок між предикативними одиницями складносурядного речення може здійснюватися і за допомогою займенників,які, замінюючи іменник попередньої час-тини у наступній, тим самим вказують на зв'язок між предикативними части-нами, а саме лексичне значення таких займенників розкривається іменником по-передньої предикативної частини: Рядок за рядком, поема за поемою народжува-лися в заповітній книжечці, і ожила в ній жахлива правда кріпацтва (3. Т.). При цьому займенник наступної частини в таких випадках узгоджується в роді і числі з іменником попередньої, внаслідок чого здійснюється не тільки лексичний, а й граматичний зв’язок між предикативними частинами складносурядного речення.\nВзаємозв’язок між предикативними одиницями складносурядного речення може здійснюватися також за допомогою спільних членів речення.Таким спільним членом у різних предикативних частинах може виступати присудок: Земля не може житибез сонця, а людина — без щастя (М. С); Від малих дітей болитьголова, а від великих — серце (Н. тв.). У наведених реченнях виділені слова є спільними присудками для обох предикативних частин. Спільні члени речення, з одного боку, роблять мову лаконічнішою, а з іншого — є засобами лексичного і граматичного зв’язку між предикативними частинами складносуряд-ного речення. У ролі спільних членів предикативних одиниць складносурядних речень можуть виступати й різні детермінанти — вільні словоформи, що звичайно стоять на початку речення і здійснюють граматичний зв’язок з усією наступною предикативною частиною, поширюючи її. Ними, зокрема, можуть бути детерміну-ючі додатки й обставини: Під канчуком стогнали села і давні гнулися міста\n(М. Р.); Бувало, літом і зимою Музика тне й вино рікою Гостей неситих налива (Т. Ш.), а також вставні слова і звертання: Мабуть, батько ще дужче посивів і мати ще більше зігнулася (О. Г.); Ти смієшся, а я плачу, великий мій друже\nВажливу роль в організації складносурядного речення відіграє порядок пре-дикативних одиниць, який може бути відносно вільним і сталим, незмінним. Вільний порядок предикативних одиниць складносурядного речення спостері-гається тоді, коли дії всіх його складових частин відбуваються паралельно, одно-часно: Дівчина троянди поливала, Кудись котилась хмар навала, І сміялась осінь за вікном (В. Сос); А вечір палить вікна незнайомі, А синя хмара жаром пройня-лася, А синій ліс просвічує огнем, А вітер віти клонить і співає (М. Р.); Ні струна не задзвенить, ні пісні не зазвучать (Ю. Ф.), або чергуються, змінюючи одна од-ну: Чи в крові гарячка грає, чи війна лютує в місті (Л. У.); То комиш упаде в око, то дим, як чорний кудлатий змій, тріпоче в повітрі (М. К.).\nПереважна більшість складносурядних речень має сталий, незмінний поря-док предикативних одиниць, що зумовлюється їх змістом, значенням і граматич-ною будовою. Зокрема, сталий, незмінний порядок структурних частин складно-сурядного речення може вказувати на логічну послідовність розвитку дій у різних його предикативних частинах. Порушення послідовності предикативних одиниць у таких реченнях призвело б до руйнування причинних зв'язків і порушення логіч-ного викладу думки: Найменший шелест або стук — і моє серце завмирає (М.К.); І розійдуться тумани, І на світі буде ясно (П. Т.). Незмінною є послідовність ком-понентів складносурядного речення, які вказують на поступове розгортання дій у часі й починаються спеціальними порядковими словами спочатку, потім і нареш-ті (накінець) або у випадках, коли дії нумеруються, — один, другий; по-перше, по-друге та ін.: Один став по той бік Дніпра, а другий — по цей (Н. тв.), а також коли іменник першої частини у наступній замінюється займенником: Поплив човен в синє море, а воно заграло (Т. Ш.). З інших випадків сталого, незмінного порядку предикативних одиниць у складносурядному реченні слід назвати такий, коли на другому місці (у постпозиції) завжди стоїть компонент, що вказує на швидку змі-ну подій: Мов скажений на менших гукає — І ті в землю; він до дрібних — І ті пропадають (Т. Ш.), а на першому — компонент, який потребує розкриття змісту в наступному: Юрій Іванович відразу почав комизитися: і я, мовляв, ще занадто молодий письменник (Ю. С).\nПідсумовуючи огляд засобів поєднання предикативних одиниць у складносу-рядному реченні, зазначимо, що в українській мові використовуються такі з них:\n2) сполучники сурядності;\n3) співвідношення видових, часових і способових форм дієслів-присудків у\nпоєднуваних предикативних одиницях;\n4) займенники в наступній частині, що замінюють іменники попередньої;\n5) спільні члени речення і взагалі спільні слова для обох предикативних\nодиниць, поєднуваних у складносурядному реченні;\n6) порядок поєднуваних предикативних одиниць.\nУ кожному складносурядному реченні наявні щонайменше два засоби вза-ємозв’язку між предикативними одиницями — сполучники сурядності та інтона-ція, які є найголовнішими. Проте найчастіше між предикативними одиницями складносурядних речень існує водночас не два, а кілька засобів взаємозв’язку, за допомогою яких вони пов’язуються в єдине семантичне, граматичне й інтонацій-не ціле.\nДо єднальних сполучників у сучасній українській літературній мові нале-жать і (й), та, та й, ні... ні, як... так. У складносурядних реченнях з цими сполуч-никами виражаються єднальні відношення. Це дуже широке граматичне значення містить у собі як власне єднальні, так і єднально-перелічувальні, єднально-поши-рювальні та єднально-наслідкові чи причинно-наслідкові відношення.\nВласне єднальнівідношення полягають у вираженні одночасності двох або кількох дій, явищ, подій. У складносурядних реченнях цього різновиду викорис-товуються сполучники і (й), та (у значенні і), а (у значенні і). Сама ж одночас-ність передається за допомогою присудків, виражених дієсловами теперішнього, майбутнього та минулого часу недоконаного виду: Вже червоніють помідори Іходить осінь по траві (М. Р.); Почорнілі сніги зустрічатимуть знову весну, Івологі вітри обмиватимуть коси березам (Л. П.); Та тільки серце не кричало, Та тільки кроку не стачало, Татільки сили не було (А. М.); А темна ніч узори сині пише, А гості веселяться, А чарки круг столу ходять, А Густав меткий нові до жартів прикладає жарти (М. Р.). Власне єднальні відношення виявляються та-кож у вираженні послідовності дій або станів за допомогою сполучників і, а, а потім, а там, а також порядком частин складносурядного речення та формами минулого часу доконаного виду дієслів-присудків: Сонце зайшло, і надворі почало вже темніти (І. Н.-Л.); Наполохані гуси, ґелґочучи, розлетілися по всій вулиці, а Васько вбіг до себе у двір (П. П.); У нас тепер вишні та черешні цвітуть, а далі й мак красуватиметься (М. В.).\nЄднально-перелічувальнівідношення виражаються за допомогою інтона-ції та повторюваних сполучників і... і, ні... ні, ані... ані. Наприклад: Пройшла гро-за, і ніч промчала, І знову день шумить кругом (В. Сос); І зашумує наша нива, І знову виросте наш дім, Іпам’ятника бронза сива Засяє золотом новим (М. Р.); Не загримів ні грім у хмарах, ні зловісні блискавки не розкраяли неба врочистим спа-лахом, ні бурі не повивертали з корінням могутніх дубів (О. Довж.); Але ні мармур не пом’якшився од дотику палких ентузіастів, ані вони не збагатили свого досвіду якимись особливими скарбами (М. Р.); Ані до його заговорити, ані його спитати (М. В.). Єднальні повторювані сполучники ні... ні, ані... ані, що містять у собі та-кож заперечення, виражають не тільки єднально-перелічувальні відношення, а й надають усій синтаксичній конструкції заперечного значення.\nБлизькими як до власне єднальних, так і до перелічувальних є сурядні від-ношення, що оформлюються парними сполучниками не тільки (не лише)... а й, не тільки (не лише)... але й, перша частина яких (не тільки, не лише) міститься в пер-шій предикативній частині складносурядного речення, а друга — у другій: Не тільки тужна пісня лилася із змученої душі матері, а й пропікали сльози гарячі сліди на її обличчі (Г. Т.); І потроху не тільки гості повечеряли, але й ми коло них (Ю. Я.); Не тільки жайворонки нас, Мене й товаришів, вітали, Але й гречки в той самий час Рожевим гомоном співали (М. Р.).\nЄднально-поширювальнівідношення виражаються за допомогою сполуч-ників і, та, причому в єднальних складнопідрядних реченнях цього різновиду друга частина поширює першу, у зв’язку з чим у ній зазвичай наявні анафоричні (вказівні, предметно-особові) займенники, що вказують на якість предмета, особи, ознаки тощо, про які йдеться у першій частині речення, або на весь його зміст: Весела душа моя, і світ мені милий, і таке в світі гарне все, таке красне (М. В.); Ваші рожі привезла я додому, і вони завмирають на моїм столі (О. Коб.); Хтось шарпнув за двері, івони розчинилися навстіж: (Ю. 3.).\nЄднально-наслідковічи причинно-наслідковівідношення виражаються за допомогою єднальних сполучників і, то, і тому, а тому то, а також порядку пре-дикативних одиниць, якого не можна змінити, й інтонації: Добре знали в Кринич-ках опішнянський посуд, і зараз не одна з дівчат потайки зітхнула на ходу, милу-ючись ним (О. Г.); Нога натискує на ліву педаль, і літак завертає круто ліворуч (О. Ільч.); За те пан прогнав його з двору, і тепер Ґудзь вештається без служби (М. К.); Це його перший відкритий урок, і тому він довго не спав (М. С.); Дай та-кому волю, то він тобі назавтра колгосп організує (О. Г.).\nСкладносурядні речення з приєднувальними сполучниками\nСкладносурядні речення з приєднувальними сполучниками тісно приля-гають до щойно розглянутих. У реченнях цього різновиду приєднувальні зв’язки виражаються за допомогою сполучників та й, ще й, також, причому, при тому та сполученням при цьому.\nПредикативні частини складносурядних речень з приєднувальними сполуч-никами нерівноправні. Зміст приєднуваної частини такого речення, яка завжди стоїть у постпозиції, доповнює ту думку, яка висловлена у попередній, першій предикативній частині, або становить висновок з неї чи оцінку сказаного в ній: Вона настирливо з тобою говорила, Та й їй далась нелегко та розмова (Л. У.); Ім'я співака знають у всіх куточках нашої Батьківщини, та й за кордоном ба-гато людей зачаровані українською піснею (О. Б.); Ще в гімназії Борис займав вид-не місце серед товаришів, та й учителі дивились на нього як на головну оздобу закладу (І. Ф.). Складносурядні речення з приєднувальними зв’язками вимовля-ються так: інтонація в кінці першої частини знижується, а перед другою робиться пауза.\nУ ролі приєднувальних вживаються також сполучники і, та, а. Щодо спо-лучника і в ролі приєднувального слід зауважити, що він у таких випадках вис-тупає у поєднанні з вказівним займенником це в різних його формах, починаючи другу частину складносурядного речення і виражаючи при цьому приєднувальний зв’язок з означальним відтінком: Знову дзвеніли, бриніли, сурмили комарі, допіка-ли, дошкуляли, діймали, жерли, гризли ар'єргард десантного флоту, і це означало, що не забариться й ранок (Ю. Я.). Сполучники а, та можуть виражати приєднувально-протиставні відношення: Не встигнеш надивитися на сонце, а вже вечірня зоря темніє тобі в постарілих очах (М. С); В озерах купаються хмари, а ріки пли-вуть в берегах, мов потоки музики (Л. П.); Люблю весну, та хто її не любить на цій чудесній, радісній землі (В. Сос.).\nСкладносурядні речення з пояснювально-приєднувальними сполучниками\nСвоєрідну групу становлять складносурядні речення, в яких друга предика-тивна частина приєднується до першої пояснювально-приєднувальними сполуч-никами тобто, себто, а саме, як-от.\nСкладносурядні речення з пояснювально-приєднувальними сполучниками вживаються порівняно рідко, до того ж сфера їх використання обмежена переваж-но науковим та публіцистичним стилями мовлення, хоча можуть траплятися і в белетристиці. У цих реченнях мовець за допомогою другої предикативної частини уточнює, розкриває зміст першої, у зв'язку з чим для обох предикативних частин таких речень властивий семантичний паралелізм, що зумовлює віднесення таких речень до групи складносурядних, хоча пояснювальні сполучники вказують на залежний характер другої предикативної частини: Задуми оповідань виникали, як правило, під час поїздок, під час зустрічі з людьми, тобто джерелом цих задумів було саме життя (І. С); пор. також приклади з художньої літератури: Ця баба з ґанджою, як-отбувають з ґанджою коні, або корови (І. Н.-Л.); Ми спали, тобтосестра спала, а я лежав з відкритими очима і думав (В. Кор.). Ці речення також своєрідно інтонуються, зокрема, у кінці першої предикативної частини перед сполучником спостерігається значне пониження голосу і пауза.\nСкладносурядні речення з протиставними сполучниками\nПредикативні частини цих складносурядних речень поєднуються в одне ціле за допомогою протиставних сполучників а, але, та (у значенні але), проте, однак, зате, так, а також складеними сполучниками не тільки... а й, не лише... але й.\nУсі складносурядні речення з протиставними сполучниками мають своєрід-ну структуру: вони можуть бути лише двочленними, двокомпонентними, тобто складатися тільки з двох предикативних одиниць. З погляду граматичної семан-тики складносурядні речення з протиставними сполучниками характеризуються тим, що в них виражені протиставні відношення, тобто вказується на протистав-лення подій, про які йдеться в кожній предикативній частині, на їх відмінність чи невідповідність.\nЗа особливостями будови й основним граматичним значенням усі склад-носурядні речення з протиставними сполучниками поділяються на дві групи:\nУ протиставнихскладносурядних реченнях виражаються різні види власне протиставних відношень, зокрема протиставно-обмежувальні, протиставно-ком-пенсувальні тощо, які ґрунтуються на протиставленні подій, про які йдеться в різних предикативних частинах речень цього різновиду. Предикативні частини цих речень поєднуються за допомогою сполучників а, але, та (у значенні але), однак, проте, зате, так: Літа ніколи не повертаються до людини, а людина зав-жди повертається до своїх літ (М. С); Далеко ще до світла, а вже батько бу-дить вставати (М. К.); Війна скінчилася, але в душі вона вирувала (О. Г.) Самій не трудно збитися з путі, Та трудно з неї збитись у гурті (Л. У.); Сивоусий грек та молодий наймит-дангалак, стрункий, довгоногий, вибилися з сил, налягали на весла, однакїм не вдалося розігнати човен на береговий пісок (М. К.); За річкою, в районі дамби, вдарила батарея якось по-весняному лунко, голосно і зовсім не страшно, протеГуменний здригнувся (О. Г.); Все це, здавалось, було готове в мене в дорогу, протеднів на три ще вистачило біганини... (С. В.); На гору досту-питися нелегко, зате з гори зручніше боронитись (Л. У.); Прохожі стрічалися рідко, зате під ворітьми, на лавах, сиділи рядами, як горобці на плоті, веселі го-мінкі румуни (М. К.); А мати хоче научати, так соловейко не дає (Т. Ш.).\nІноді в складносурядних реченнях для вираження протиставних відношень використовується спарений сполучник але зате: Сіл і присілків більше, хат по селах більше, але зате по хатах убожество більше і нужда більша (І. Ф.); Чобо-ти та армійська ватянка стали одягом цілого народу, але зате які багаті ми з вами у чомусь незмірно важливішому (О. Г.). У таких випадках складносурядні речення мають не тільки обмежувальне значення, а й набувають відтінку компен-сації, як у реченнях з одним сполучником зате. Власне протиставні відношення можуть ускладнюватися також відтінком допустовості: Тебе зачинили за грати, атвоє слово ходить по світу (М. К.). У зіставних складносурядних реченнях, у яких зіставляється зміст обох предикативних частин, зіставні відношення пере-даються за допомогою сполучників а, не тільки... а й, не лише... а й, не тільки... але й, не лише... але й. Зміст обох предикативних частин складносурядного ре-чення у таких випадках взаємно доповнюється: Палали в гущавині квіти гранати, А в серці мойому палали пісні (Л. У.); Прийшли злидні до злиднів, а з них виросла біда (М. К.); Не тільки той поет, що засіває віршами папір, але той, що має в душі радощі й тривогу хліба, радощі й тривогу людини (М. С); Та не тільки зга-дані у цьому вірші романи «Бур’ян», «Мати», «Артем Гармаш», а й інші твори Андрія Васильовича Головка стали улюбленими для читачів (К. X.).\nЯк уже зазначалося, складносурядні речення останнього типу (зі сполучни-ками не тільки... але й та ін.) за своїм значенням близькі до складносурядних ре-чень з єднальними сполучниками, що виражають єднально-перелічувальні відно-шення.\nСкладносурядні речення з розділовими сполучниками\nУ складносурядних реченнях, предикативні частини яких поєднані розділо-вими сполучниками або, чи, а чи, чи... чи, то... то, чи то... чи то, не то... не то, виражаються розділові відношення несумісності, взаємовиключення, а також відношення чергування. Залежно від цих відношень їх поділяють на два різнови-ди:\n1) речення взаємовиключення;\n2) речення чергування.\nСкладносурядні речення, що позначають несумісні, взаємовиключні дії або явища, зазвичай двочленні, двокомпонентні, хоча серед них, зокрема речень з повторюваними сполучниками, зустрічаються й багатокомпонентні. Предикативні частини таких речень поєднуються за допомогою сполучників або, чи, а чи, або... або, чи... чи, а також чи то... чи то: Хіба що-небудь трісне і в ту ж мить затих-не, або зірветься запізніла рибка і, різко відсахнувшись від човна, щезне в сутін-ках (Г. Т.); Не раз, як тільки лист од вітру зашумить, Чи блиснуть проти сонця ярі квіти, Вона зненацька в думці забринить (М. Р.); Чи така вже нас родила ма-ти, Чи до серця вам вкотився грім (А. М.); Так зараз і нашле: або свиня бублики похвата, або собака олію вип’є, або п’яний поточиться і коробку переверне...\n(Г. К.-О.); Так завжди: чи в піснях забути хочу муку, Чи хто мені стискає дружню руку, Чилюбая розмова з ким ведеться, Чи поцілунок на устах озветься (Л. У.); Чи то мені здається, чи то справді свист тихне (М. К.); Чи то в житті не бачили її, Чи то забули наші менестрелі (А. М.). Як видно з прикладів, розділові сполучники чи... чи, або... або можуть повторюватися не два, а три і більше разів. У таких випадках на значення несумісності нашаровуються значення чергу-вання: Це абомісяць вирина з облака, або вільний вітер пронесеться лукою, абомороз ударить (М. В.).\nУ складносурядних реченнях з розділовими сполучниками другого різнови-ду, в яких події, про які йдеться в їх предикативних частинах, існують у різних ча-сових планах, тобто чергуються, або якщо треба вказати на послідовну зміну цих подій, широко використовується повторюваний сполучник то... то, який може повторюватися і кілька разів: То шумів зелений лист, то в вікні мінився злотом ряст весняний, то золотим дощем лились пісні (Л. У.); То іволга у пісні їх дзве-нить, То хлопчик, друзів кличучи, свистить, То соловейко розсипає трелі, Токо-лесо немазане скрипить (М. Р.); То заблищить у небі яскраво одинока зірка, то засвітяться контури сизуватої хмари (А. Ш.). Своєрідну роль виконують повто-рювані сполучники не то... не то, чи то... чи то, які, виражаючи семантичні від-ношення чергування, послідовності між предикативними частинами складного речення, мають значення непевності, сумніву, вагання у тому, що з перелічених тверджень є справжнім, а що ні; до цього ж додається ще й відтінок питальності. Наприклад: Не то осінні води шуміли, збігаючи в Дунай, не то вітер бився в за-ломах провалля (М. К.); Не то блискавки пронизували небо, не то спалахи елек-трозварки освітлювали обрій (А. Ш.); Чи то праця задавила молодую силу, Чи то нудьга невсипуща його з ніг звалила (Т. Ш.); Чи то настане нічка темна, Чи то веселий день шумить (Л. Г.); Чи то снилось мені, чи то справді було — Наді мною ялини зелене крило (М. Н.).\nЗагальні поняття про складнопідрядне речення\nСкладне речення, що складається з двох або більше предикативних оди-ниць, поєднаних в єдине семантичне й граматичне ціле підрядним зв’язком за до-помогою сполучників підрядності чи сполучних слів та інших граматичних засо-бів, називається складнопідрядним.\nПредикативні частини складнопідрядного речення синтаксично нерівно-правні: одна з них підпорядкована іншій. Отже, частина складнопідрядного ре-чення, що перебуває в синтаксичній залежності від іншої, головної частини, нази-вається підрядною.Частина складнопідрядного речення, якій підпорядкована під-рядна частина, називається головною.\nЗалежність підрядної частини від головної у складнопідрядному реченні мислиться як поняття синтаксичне. У семантичному значеннєвому відношенні обидві частини складнопідрядного речення бувають рівноцінні, однак нерідко са-ме підрядна частина передає основний зміст усього складнопідрядного речення. Так, у реченнях Не диво, коли в сорок літ прийшлось посивіти (її. М.); І важко було зрозуміти, чи жартує вона, чи говорить всерйоз (О. Г.); Навіть чути, як пливе в далечінь невтомна земля (М. С.) їхні головні частини (Не дивно, І важко було зрозуміти, Навіть чути) не розкривають значення вислову; навпаки, пред-метний зміст кожного з наведених складнопідрядних речень міститься саме в їх підрядних частинах, які, наповнюючи головні частини реальним змістом, надають кожному з них певної семантичної завершеності. Головна частина складнопідрядного речення не завжди є самостійною і з погляду структурного, що нормаль-но виявляється в її неповноті, у наявності вказівного слова, що потребує розкрит-тя, пояснення, особливої форми присудка тощо: Писав щось, чого ніколи не повин-но побачить стороннє око, тільки для себе (М. К.). Отже, предикативні частини складнопідрядного речення перебувають у тісному взаємозв’язку, лише разом становлячи семантичне і структурне ціле.\nСкладнопідрядні речення дуже різноманітні за своєю будовою. В одних з них підрядна частина відноситься до окремого слова головної частини (іменника, дієслова тощо) як до лексико-морфологічної одиниці, в інших — до головної час-тини в цілому як до предикативної одиниці; в одних підрядні частини приєдну-ються до головних за допомогою сполучників, в інших — за допомогою сполуч-них слів, які, однак, в обох випадках завжди супроводжують ці підрядні частини, будучи їх невід’ємними елементами; в одних складнопідрядних реченнях наявні співвідносні, вказівні слова як необхідні складники головної частини, в інших во-ни відсутні; в одних реченнях місце підрядної частини щодо головної відносно вільне, в інших — стале, фіксоване; в одних реченнях співвідношення видо-часо-вих і способових форм дієслів-присудків головної й підрядної частин обмежені, в інших — відносно вільні. Таке розмаїття структури складнопідрядних речень значно ускладнює їх класифікацію.\nОсновні засоби організації складнопідрядного речення\nОсновними засобами зв’язку між предикативними частинами складнопід-рядних речень, крім інтонації, є:\n1) сполучники підрядності;\n2) сполучні слова;\n3) співвідносні (вказівні) слова.\nСполучники підрядності,належачи до основних засобів зв’зку підрядної частини з головною, містяться у підрядній частині складнопідрядного речення, не будучи, проте, її членами. Виконуючи суто службову функцію, вони є лише засо-бом зв'язку її з головною. Службовий характер цих сполучників виявляється та-кож у тому, що вони не можуть бути виділені за допомогою логічного наголосу, а односкладові сполучники виступають як проклітики, тобто у вимові зливаються з наступним словом: Ой, не крийся, природо, не крийся, що ти в тузі за літом, у тузі (П. Т.). Проте з погляду семантичного між сполучниками підрядності все-таки є істотна відмінність. Одні з них точно й однозначно вказують своїм лек-сичним значенням на відношення, які виражаються у складнопідрядних реченнях, у зв’язку з чим вони дістали назву семантичних: Видно, що було вже пізно, бо ніде по хатах не світилось (П. М.); Якби ви з нами подружились, Багато б дечому нав-чились (Т. Ш.). У першому з наведених речень сполучник бо вказує на причинні відношення, а в другому сполучник якби — на умовні. Інші сполучники підрядності, будучи полісемантичними, не вказують однозначно на певний вид відно-шень, не мають точно визначеного значення і виражають лише залежність однієї предикативної частини від іншої, а отже, можуть вживатися в різних за значенням складнопідрядних реченнях. Такі сполучники називають ще асемантичними, функціональними.До них, наприклад, належать сполучники: що, який може вис-тупати як у складнопідрядних реченнях з’ясувальних, так і означальних, тобто в присубстантивно-атрибутивних, займенниково-співвідносних; як, що вживається в з’ясувальних, порівняльних та в деяких інших складнопідрядних реченнях. Пор., наприклад, речення, в яких підрядна частина, залишаючись незмінною, приєдну-ється до різних головних частин за допомогою того самого сполучника як: Я не помітив, як кімната спорожніла (з’ясувальне); Я прийшов після того, яккімната спорожніла (часове); Не встиг я прийти, яккімната спорожніла (часове).\nСполучні слова — це переважно відносні займенники і прислівники зай-менникового походження на зразок який, чий, котрий, хто, що; як, де, куди, звід-ки, чому та ін. На відміну від сполучників вони не лише пов’язують підрядну час-тину складнопідрядного речення з головною, а й є одним із членів підрядної час-тини. Як і будь-який інший член речення, сполучні слова затримують на собі на-голос, а односкладні сполучні слова що, хто, як виділяються ще й логічним наго-лосом, щоб не сплутати їх з омонімічними сполучниками.\nСпіввідносні, або вказівні, слова, на відміну від сполучників і сполучних слів містяться в головній частині складнопідрядного речення. Вони формально за-вершують головну частину, посідають місце необхідного за семантикою члена ре-чення, проте, не будучи у повному розумінні повнозначними, не виражають само-го значення, а лише сигналізують про те, що воно буде виражене в наступній, під-рядній частині. Отже, співвідносні слова є немовби представниками і посередни-ками підрядної частини в головній. Уже сама наявність у головній частині співвід-носного слова позбавляє її семантичної завершеності, незалежності, примушує че-кати продовження — відповідної підрядної частини, яка й розкриває конкретне значення цього співвідносного слова: Я той, що греблі рвав (П. В.). У цьому ре-ченні значення співвідносного слова той, що міститься в головній частині, роз-кривається підрядною частиною.\nУ ролі співвідносних слів зазвичай виступають вказівні займенники або прислівники займенникового походження той, такий, там, туди, тоді, так та ін. Значно рідше в ролі співвідносних слів можуть виступати також займенники та займенникові прислівники інших розрядів: ніхто, ніщо, хтось, щось, кожний, всякий, все, всі; скрізь, всюди, завжди, десь та ін.\nВажливим елементом побудови складнопідрядного речення є порядок роз-міщення його предикативних частин. В одних складнопідрядних реченнях підряд-на частина завжди стоїть у постпозиції, тобто після головної частини або після слова, до якого вона відноситься (складнопідрядні речення причини, займеннико-во-співвідносні, присубстантивно-атрибутивні й узагалі означальні), в інших вона може стояти як після головної частини, так і перед нею (складнопідрядні речення часу, мети, місця), ще в інших — у середині головної частини (присубстантивно-атрибутивні, означальні, умовні, порівняльні). Пор., наприклад: Поет не боїться від ворога смерті, бо вільная пісня не може умерти(Л. У.); Весело летіло полу-м’я під казанами, як лизало язиком бантину(І. Н.-Л.);Поки встало сонце, усе вже було готове (П. М.);1 коли вони стали на вершечку, з прибережних скель знявся табун морських птахів (М. К.); Потреба краси, що жила в душі Антона,викликала в ньому потребу шукати її (М. К.); Під наметом кучерявої ялини, що росла посередині галявини,тіні зійшлись і змішались (С. В.); Вечори в роті, якщо солдати не йшли рити траншеї й тягти шпали,проходили в довгих роз-мовах (О.Г.).\nВажливу роль в організації складнопідрядних речень відіграє також спів-відношення видо-часових і способових форм дієслів-присудків їх головної і під-рядної частин. Від цих співвідношень у багатьох випадках залежать ті чи ті зна-чення підрядних частин складнопідрядних речень, проте в різних реченнях роль їх не однакова, що буде видно з аналізу конкретних різновидів складнопідрядних речень. Зазначимо, що співвідношення видо-часових і способових форм дієслів-присудків здебільшого відносно вільне лише в реченнях з підрядною частиною, яка відноситься до окремого слова чи словосполучення головної частини, бо основні значення речення того чи того різновиду від нього не залежать. Пор., на-приклад, речення, в яких підрядна частина залишається незмінною, у той час як у головній частині можливі зміни і видо-часових, і способових форм дієслова-при-судка: Я написав товаришеві, якого давно не бачив; Я пишу товаришеві, якого давно не бачив; Я напишу товаришеві, якого давно не бачив; Написав би товари-шеві, якого давно не бачив. У більшості складнопідрядних речень з підрядною частиною, що відноситься до всієї головної, співвідношення видо-часових і спо-собових форм дієслів-присудків зазвичай послідовно обмежені. До того ж ці об-меження пов’язані з граматичними значеннями речення того чи того різновиду. Так, у реченнях, що виражають часові відношення, спостерігається співвідно-шення часових форм. Наприклад, можна сказати: Коли вчитель заходить у клас, учні встають (теперішній час); Коли вчитель зайшов у клас, учні встали (мину-лий час); Коли вчитель зайде в клас, учні встануть (майбутній час), проте не можна сказати: Коли вчитель зайшов у клас, учні встануть (минулий час + май-бутній час). У складнопідрядних реченнях з підрядними умови, підрядна частина яких приєднується до головної за допомогою сполучника якби, значення підряд-ної частини залежить від співвідношення форм способу дієслів-присудків у го-ловній і підрядній частинах: Якби я була зіркою в небі, я б не знала ні туги, ні жа-лю (Л. У.); Якби не вийшов з хати чоловік, то не розійшлись би до світу (М. В.). У складнопідрядних реченнях, що виражають причинно-наслідкові відношення, план причини, як правило, передує плану наслідку: Мабуть, тому що село коло річки близько, таке все свіже, зелене та яре (М. В.).У цьому реченні послідов-ність часових планів виражається співвідношенням теперішнього часу як у під-рядній частині, що йде першою, так і в головній.\nВажливу роль в оформленні складнопідрядних речень, як і будь-якого ре-чення, відіграє, як уже зазначалося, інтонація. Вона об’єднує предикативні час-тини складнопідрядного речення в одне інтонаційно завершене ціле, причому незалежно від того, з кількох предикативних одиниць складається складнопід-рядне речення, інтонація завершеності (кінця) властива лише останній його час-тині.\nПринципи класифікації складнопідрядних речень\nУ вітчизняній синтаксичній традиції склалося три принципи класифікації складнопідрядних речень:\nЛогіко-граматична класифікаціяскладнопідрядних речень грунтується на співвідповідності їх підрядних частин членам простого речення. Ця класифікація, вперше систематично викладена ще Ф. І. Буслаєвим, зазнавши низки уточнень і модернізацій, дійшла до наших часів, знайшовши послідовне втілення в сучасних наукових курсах українського синтаксису. За цим принципом серед складнопід-рядних речень розрізняють підрядні речення підметові, присудкові, додаткові, оз-начальні й обставинні, а в зв’язку з тим, що окремі конструкції складнопідрядних речень не можна співвіднести з жодним із членів речення, деякі з них виокрем-люються за значенням, поповнюючи в такий спосіб традиційну логіко-граматичну класифікацію складнопідрядних речень (наслідкові, супровідні й деякі інші). Го-ловним недоліком логіко-граматичної класифікації складнопідрядних речень є те, що вона не має під собою граматичної опори. В одних випадках підрядна частина складнопідрядних речень уподібнюється тому чи тому члену речення, в інших віднесення підрядної частини до певного різновиду здійснюється за змістом, за логічним питанням. Унаслідок такого підходу до однієї групи потрапляють речен-ня, різні за будовою і значенням, і, навпаки, близькі за будовою і значенням ре-чення опиняються в різних групах. Так, безсумнівно близькі і за будовою, і за значенням речення Мені почулося, що щось шарудить і Я почув, що щось шару-дить потрапляють у різні групи лише на тій підставі, що в першому з них під-рядна частина заступає підмет: Мені почулося шарудіння, а в другому — додаток: Я почув шарудіння.\nФормально-граматична класифікаціяскладнопідрядних речень спираєть-ся на засоби зв’язку їх підрядної й головної частин. Беручи за основу цю ознаку, розрізняють три типи цих речень:\n1) складнопідрядні речення зі сполучниками (сполучникові);\n2) складнопідрядні речення зі сполучними словами;\n3) складнопідрядні речення з розділовою паузою (безсполучникові).\nТака класифікація зводить аналіз складнопідрядних речень до аналізу спо-лучників чи сполучних слів, за допомогою яких поєднуються в одне ціле їх пре-дикативні частини, і зовсім не враховує інших структурних ознак. Однак сполуч-ники самі собою далеко не завжди визначають стосунки між предикативними частинами складнопідрядних речень.\nОстаннім часом у синтаксичній літературі поширилася структурно-семан-тична класифікація,в основу якої покладено встановлення структурних і семан-тичних співвідношень між головною і підрядною частинами складнопідрядних речень. Ця класифікація знайшла відображення у нових посібниках для вищої школи, а у дещо спрощеному вигляді — й у шкільних підручниках.\nЗ огляду на поширення цієї класифікації в сучасній синтаксичній літературі, а також у шкільній практиці, далі зупинімося на ній докладніше. Крім того, в по-дальшому викладі матеріалу про складнопідрядне речення української мови вва-жаємо за доцільне дотримуватися саме цієї класифікації.\nНа нашу думку, структурно-семантична класифікація складнопідрядних ре-чень є найповнішою і всебічною, оскільки вона враховує:\n1) до чого відноситься підрядна частина складнопідрядного речення (до всієї головної чи тільки до окремого її слова);\n2) за допомогою яких формально-граматичних засобів вона приєднується до головної частини;\n3) в яких семантичних (значеннєвих) стосунках перебувають предикативні\nчастини складнопідрядного речення.\nСтруктурно-семантичні типи складнопідрядних речень\nЗа будовою складнопідрядні речення поділяються на два основні структур-но-семантичні типи:\n1) речення нерозчленованої структури, або нерозчленовані, одночленні;\n2) речення розчленованої структури, або розчленовані, двочленні.\nРечення нерозчленованої структури — це такі складнопідрядні речення, підрядна частина яких відноситься до одного слова або словосполучення головної частини, причому зв’язок підрядної частини з головною в них здійснюється за до-помогою асемантичних, функціональних сполучників і співвідносних (вказівних) слів, які й пов’язують обидві предикативні частини такого речення в одне ціле. У складнопідрядних реченнях нерозчленованої структури підрядна частина відно-ситься до того слова чи словосполучення головної частини, яке потребує допов-нення, уточнення, розширення, конкретизації чи допускає пояснення з метою до-даткової характеристики. Крім того, головна частина таких складнопідрядних ре-чень не може функціонувати без підрядної, оскільки вона потребує уточнення, до-повнення, продовження, яке й знаходить у підрядній частині.\nДо складнопідрядних речень нерозчленованої структури належать:\n1) складнопідрядні речення з підрядними присубстантивно-атрибутивними,\nчи просто присубстантивними, які нерідко називають означальними;\nУ шкільній практиці присубстантивно-атрибутивні і займенниково-співвід-носні складнопідрядні речення об'єднують в одну групу — означальні, розрізня-ючи, проте, серед них власне означальні (присубстантивно-атрибутивні) та зай-менниково-означальні (займенниково-співвідносні). У деяких посібниках як для вищої, так і для середньої школи серед складнопідрядних речень нерозчленованої структури також виокремлюються складнопідрядні речення способу дії та міри, ступеня, які, однак, можна розглядати як один з підрізновидів займенниково-спів-відносних.\nСкладнопідрядні речення розчленованої структури — це такі речення, підрядна частина яких належить до всієї головної частини в цілому і пов’язується з нею за допомогою семантичних сполучників, що виражають певні семантичні відношення. Підрядна частина таких складнопідрядних речень, стосуючись усієї головної частини в цілому, виражає певну обставину (часу, причини, умови, на-слідку, мети, місця тощо). В окремих випадках можливий зв'язок підрядної час-тини лише з одним словом головної: 3 весною, коли розпочались справжні робо-ти, розмови ставали більш різнобарвні і розростались (М. К.). У цьому реченні підрядна частина коли розпочались справжні роботи стосується обставини часу головної частини з весною, семантичний сполучник зі значенням часу коли вказує на розчленовану структуру аналізованого складнопідрядного речення. У склад-нопідрядних реченнях розчленованої структури зв’язок між предикативними час-тинами не такий тісний, як у реченнях нерозчленованої структури: головна час-тина їх може існувати окремо, без підрядної, яка не є необхідним продовженням головної. Частини складнопідрядних речень цього типу поєднуються в одне ціле за допомогою різних семантичних сполучників — часових, причинних, умовних, допустових, наслідкових, порівняльних, зіставних тощо.\nДо складнопідрядних речень розчленованої структури належать речення з підрядними обставинними — часу, умови, причини, мети, місця, наслідковими, допустовими, порівняльними, а також складнопідрядні речення з підрядними су-провідними. Обставинні підрядні частини, як і обставинні другорядні члени, вка-зують на різноманітні обставини, за яких відбувається дія головної частини, вияв-ляється стан або ознака, несучи водночас додаткові значення чи відтінки. В се-мантичному відношенні вони значно повніші, ширші за відповідні їм обставини. Значення обставинних складнопідрядних речень відображено в їх назвах. Так, під-рядні частини складнопідрядних речень часу вказують на час дії головної части-ни, причини — на причину, яка викликала дію головної частини, умови — на умо-ву, за якої вона відбувається чи могла б відбутися, мети — на мету, з якою вона відбувається, місця — на місце дії тощо. Зрозуміло, що все це — узагальнені зна-чення згаданих різновидів, адже кожне конкретне речення має своє конкретне, вузьке граматичне значення, характер якого залежить від сполучних засобів, спів-відношення видо-часових і способових форм дієслів-присудків у головній і під-рядних частинах, від інших елементів його структури.\nЗавершуючи загальний огляд основних структурно-семантичних типів складнопідрядних речень, зазначимо, що між складнопідрядними реченнями не-розчленованої і розчленованої структури існують істотні відмінності:\n1) у реченнях нерозчленованої структури підрядна частина відноситься до\nякогось слова головної, а в реченнях розчленованої структури — переважно до всієї головної частини;\n2) у реченнях нерозчленованої структури зв’язок між предикативними час-\nтинами тісніший, ніж у реченнях розчленованої структури;\n3) у реченнях нерозчленованої структури предикативні частини поєднані за\nдопомогою функціональних, асемантичних сполучників та співвідносних (вказів-них) слів, а в реченнях розчленованої структури — за допомогою семантичних сполучників.


З буряка можна робити компреси, які при накладенні на хворі суглоби здатні полегшити біль і набряклість.\nЩоб розібратися в тому, можна чи не можна їсти буряк при подагрі, необхідно уважно ознайомитися з її складом.\nБуряк завдяки своєму корисного складу досить часто застосовується в народній медицині. У неї входять такі елементи, як:\nБагата буряк і на утримання компонентів:\nПектин. Допомагає вивести сечовину з організму, яка, як відомо, провокує розвиток подагри. Допомагає привести в норму обмін речовин і кровообіг. Покращує роботу кишечника.\nСкладні вуглеводи. Корисні для підшлункової залози, тому що їх наявність не вимагає додаткової вироблення ферментів.\nКаротиноїди. Скорочують ризик утворення злоякісних пухлин.\nОрганічні кислоти. Допомагають позбутися від запорів і стимулюють нормальну роботу кишечника.\nАнтоціани. Сприяють поліпшенню структури тканин при подагрі і очищають організм від шкідливих мікроорганізмів.\nВітаміни групи В і С. Позитивно впливають на імунну систему і рухову функцію, а також покращують роботу життєво важливих внутрішніх органів.\nМікроелементи. Підтримують роботу багатьох систем організму.\nВідомо, що для подагри характерно відкладення в суглобах сечової кислоти. Коренеплід має сечогінний властивість, що допомагає виведенню з організму надмірного вмісту солей, які відкладаються в суглобах через збій обміну речовин.\nБуряковий сік сприяє виведенню уратів, які є головною причиною подагричного артриту.\nДо того ж, буряк багата на вміст бору, що зміцнює суглоби і застережливого розвиток подагри. Бор здатний стимулювати вироблення гормонів паращитовидної залози. Вони сприятливо позначаються на кальці-фторового обміні, який важливий для суглобів. Також бор здатний запобігти сечокам’яну хворобу. Це важливо, тому що дисфункція нирок впливає на накопичення сечової кислоти в суглобах, що призводить до подагрі.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Холодець для суглобів і зв'язок: користь і застосування\nБуряк потребує відповідного догляду та помірного вживання, інакше організму можна завдати шкоди. Коренеплід містить у великій кількості щавлеву кислоту. Вона допомагає розщеплювати сечову кислоту і виводити урати через нирки. Якщо ниркова діяльність порушена, то сіль своєчасно не виводиться і збирається в порожнині суглоба, що провокує подагричне запалення. Тому хворим, які страждають на цю хворобу, варто включати в раціон харчування помірна кількість буряка.\nКрім того, овоч містить карбамід, який негативно впливає на нирки.\nНебажано приймати людям, які мають знижений кров’яний тиск, розлад кишечника, цукровий діабет, а також індивідуальну непереносимість даного коренеплоду.\nВ вареному вигляді не рекомендується їсти хворим з діагнозом гастрит і підвищеною кислотністю шлункового соку.\nтакож буряк може перешкоджати процесу засвоєння каль ція.\nКористь від буряка буде забезпечена в будь-якому вигляді, крім сирого. Якщо перевагу віддавати бурякового соку, то перед вживанням його необхідно відстояти. Потрібно це для того, щоб випарувалися шкідливі речовини. Приймати необхідно знявши попередньо утворену плівку і перелив в чисту ємність. Найкраще при подагрі розводити сік водою, щоб зробити його менш концентрованим.\nЧасто застосовується буряк в вареному, або парному вигляді. Добова норма в день не повинна перевищувати 150 грам. Корисним буде поєднання з іншими овочами, наприклад, огірками, помідорами і картоплею. Також можна додавати нежирний сир, мед і горіхи. Добре підійде при готуванні борщу на нежирному м’ясі або овочевого рагу.\nЗ коренеплоду можна готувати компреси, шляхом прикладання тканини з дрібно натертим овочем. Досить поширений і дієвий спосіб лікування подагри, який полегшує больові симптоми.\nПеред початком бурякової терапії заздалегідь проконсультуватися з лікарем.


На Франківщині до місцевих бюджетів надійшло понад 409 млн грн єдиного податку — briz-info\nВпродовж січня-липня 2019 року суб’єкти господарювання, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, спрямували до місцевих бюджетів 409,5 млн грн єдиного податку.\nЦе на 78,2 млн грн більше як за аналогічний період минулого року. Про це повідомили в Головному управлінні ДФС в Івано-Франківській області.\nЗокрема, від суб’єктів господарювання - фізичних осіб, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, надійшло 325,8 млн грн єдиного податку, 64,3 млн грн від юридичних осіб та 19,5 млн грн від сільгосптоваровиробників.\nНайбільше єдиного податку надійшло до місцевої скарбниці міста Івано-Франківська – 162,1 млн гривень. Також значні суми податку перераховані до бюджету платниками Калуського (35,7 млн грн), Коломийського (35,3 млн грн) та Долинського районів ( 29,1 млн грн).\nНагадаємо, єдиний податок у повному обсязі спрямовується безпосередньо до місцевих бюджетів. Відтак, перераховуючи його своєчасно та у повному обсязі, суб’єкти господарювання – спрощенці забезпечують фінансування поточних потреб та сприяють розвитку і благоустрою своєї місцевої громади.\nПонад 45% лікарняних ліжок в області зайняті пацієнтами із COVID-19\nДо бюджетів та фондів прикарпатські платники сплатили майже 10 млрд гривень\nНа Франківщині асфальтують новий міст\nНа Прикарпатті навчальному закладу повернули землю вартістю понад 26 млн грн


Кращий спосіб позбутися страху - говорити про нього - News One\nКращий спосіб позбутися страху — говорити про нього\nСен 8, 2012 вчені, павук, страх\nВас кидає в тремтіння при одному лише вигляді волохатого павука або ви панічно боїтеся темряви? Найкраще в цей момент проговорювати все, що ви зараз відчуваєте.\nНове дослідження, проведене вченими з Каліфорнійського Університету в Лос-Анджелесі, показало, що, якщо ви висловлюєте свої емоції в момент, коли відчуваєте страх, ви тим самим зменшуєте його.\nПсихологи попросили 88 людей, які страждають від фобії до павуків, наблизитися до великого живому тарантула у відкритому контейнері на вулиці. Учасники повинні були підходити все ближче і ближче до павука і, врешті-решт, до нього доторкнутися (якщо звичайно вони могли).\nПотім учасників розділили на чотири групи і посадили перед тарантулом в контейнері, що перебувають усередині приміщення. Одну групу випробовуваних попросили описувати свої емоції і реакцію, кажучи наприклад, «Я турбуюся і я наляканий цим страшним павуком».\nЦей метод цікавий тим, що відрізняється від традиційних підходів, де людину змушують переосмислити свій досвід і поміняти образ свого мислення. Тут же учасникам потрібно було просто констатувати те, що вони відчувають.\nУ другій групі учасники використовували нейтральні слова, не передають страх або відраза, наприклад, «Цей павук не небезпечний. Я його не боюсь». У третій групі випробовувані говорили на абстрактну тему, а в четвертій взагалі мовчали.\nПотім всіх учасників знову перевірили через тиждень в експерименті на відкритому повітрі, де їм потрібно було поступово наближатися до павука.\nЯк виявилося, та група, яка описувала свій страх, впоралася краще за всіх, ближче всього змогла підійти до тарантула і менше тривожилась. Більш того, чим більше негативних за характером слів говорили люди, описуючи свою фобію, тим менше страху вони відчували.\nПсихологи сподіваються, що в подальшому цей підхід можна буде застосувати для лікування людей, що пережили емоційну травму насильства і посттравматичний стрес у військових.\nFEMEN відзначилися на військовому параді в Бразилії


З книгою по житті!: Райдужні троянди.Ці квіти зовсім справжні, хоча й виглядають як штучні, які розфарбували фломастерами. Їх «винайшов» дизайнер Peter Van de Werken, власник квіткової компанії в південній Голландії. Ці незвичайні троянди отримали свій колір завдяки тому що в їх стебла вживлюється фарба, поки вони ростуть, після чого вона вбирається пелюстками. Це дуже копітка робота, що вимагає зусиль і часу.\nОпубліковано library37lviv о 7:23\nJoy-for-Soul (Soap And Handmade) 14 августа 2012 г., 1:20\nох вже ті жителі Нідерландів! Квіти в них надзвичайно гарні :)


Головна Аналiтика Death to the world: розмова ченця з панком\nПанки: проти чого заколот?\nУ лісах північної Каліфорнії, у Платині, є монастир – його ще в 1967 році заснував відомий американський православний богослов і аскет, отець Серафім (Роуз), разом зі своїм другом, майбутнім ієромонахом Германом. В обителі, що перебуває зараз під омофором Сербської Православної Церкви, не так багато монахів. Серед них – Іван, що був колись простим американським... панком. Разом із отцем Дамаскіним (Кристенсеном), першим біографом о.Серафіма, вони задумали нечувану справу: достукатися до панк-культури, до якої колись сам Іван і належав.\nРух панків виник, власне, у США, Великобританії й Австралії всередині 1970-х. Ідеологія панків – нонконформізм аж до епатажу, свобода у вигляді хаосу, протест проти сучасного суспільства, що поневолює особистість. У панків власний сленг, стиль одягу – драні й протерті джинси, шкіряні куртки-«косухи», важкі чоботи, ланцюги від собачих повідців, а в 80-ті особливо популярними були шиповані нашийники на шиї та ірокези на голові. І одяг, і поведінка, і музика – усе спрямовано на радикальне протиставлення себе «правильному» світу. Політичні й релігійні погляди панків різняться, але нігілізм – ідеологія заперечення всього і вся – тут досить популярний. Вже саме слово «панк» спочатку було лайливим і в найм'якішій своїй формі означало «покидьок», «негідник». Нікому не потрібні хлопці й дівчата, які самі себе викинули з суспільства, - аудиторія, здавалося, для проповіді неможлива.\nМонастир у лісах північної Каліфорнії\nІлюзій з приводу чудесного і швидкого навернення такої «колючої» молоді ченці не мали: вони були свідками того, як підлітки в панківському середовищі заражаються всезапереченням і розпачем, як доходять до ненависті до себе й до всього, що їх оточує.\nПочали з ідеї опублікувати статтю про отця Серафіма (Роуза) в популярному серед панків виданні Maximum Rock and Roll. Однак, погортавши журнал і надивившись шокуючих фотографій та звіти з тусовок і концертів, які в непідготовленої людини можуть викликати нудоту, отець Дамаскін вирішив обмежитися тільки рекламою Братства св. Германа. Відповідь редакції не змусила себе довго чекати: братії з обуренням повідомили, що Maximum Rock and Roll публікує тільки музичну рекламу або рекламу інших журналів. Ну що ж, вирішили ченці, буде вам журнал.\nКульт смерті навпаки\nПерший його номер «Death to the world» - «Смерть для Світу» пішов у тираж в грудні 1994 року. У панків культ смерті широко розповсюджений: черепа і кістки – звичайна атрибутика, присутня на татуюваннях, на майках, кільцях, банданах та інших аксесуарах. Панки зі смертю заграють, шокуючи навколишніх, а православні про смерть пам’ятають, і тема смерті стала «вхідною»: з обкладинки пілотного номеру на читача дивився літній чернець, в окулярах у роговій оправі, що тримає в руках череп. Зверху рукописним шрифтом було виведено: «Смерть для Світу: останній справжнє повстання», а на звороті журналу: «Вони зненавиділи мене без причини».\n«Цим хлопцям нудно від самих себе, - розповідає отець Дамаскін. - Вони відчувають, що в цьому світі їм немає місця. Ми намагаємося відкрити для них красу Божого творення і пропонуємо стати на шлях смерті для своїх страстей, що й мається на увазі під словом «Світ». Господь владний звернути розпач на її протилежність. Самолюбні страсті можуть перетворитись на любов до Бога, як це трапилося з Марією Магдалиною. Ми постійно говоримо про поняття страждання, тому що це найбільш близька хлопцям тема. І в стражданні може бути сенс – це ми й намагаємося показати».\n«Ми ще стільки всього не бачили і не випробовували, що могли б побачити і випробувати, - Пише на сторінках журналу о.Дамаскін, звертаючись до зневірених у житті. - Тобі дана єдина можливість жити. Єдина можливість виявити мужність. Єдина можливість піднятися над нерішучістю, пасивністю й сумнівом, які зробили нас рабами телевізорів і комп'ютерів. Єдина можливість піти в гори і спостерігати, як сідає сонце. Єдина можливість забратися на скелю, що здіймається над океаном. Єдина можливість любуватися зірками. Слухати, як б'ється серце. Тільки одна можливість бути вільним. Справжню волю знаходиш не тоді, коли береш від життя все, а коли віддаєш усе без залишку»...\n…Журнал «Смерть для Світу» виглядає як справдешній «самвидав»: відксерені чорно-білі сторінки, деякі з них написані від руки доволі корявим, але цілком зрозумілим почерком. Стиль панк-рокерського заколоту і православна начинка – ця формула виявилася неймовірно дієвою.\nСекрет у тому, що ченці зуміли знайти підхід до панків.\nПанки ополчилися проти вульгарності Світу, проти насильства системи над особистістю. Але ж святі отці, ченці-аскети, пояснюють автори журналу, зробили те саме. Їхній протест проти Світу цього теж вилився в радикальну форму. Але замість того, щоб слухати агресивний рок, влаштовувати протести й погроми, демонстративно кидати виклик суспільству, вони просто кинули виклик усьому, що їх зв'язувало зі світом і системою: пішли подалі від цивілізації, відмовилися від зручностей та комфорту, від кар'єри й почестей, від задоволень світу. Заради Христа, що говорить: «Не любіть світу, ані того, що в світі» і кличе всіх до справжнього життя. Приблизно так звучить проповідь Православ'я в середовищі панк-культури.\nІ звучить переконливо, чи не так:\n«Ми – свідки того, як наше суспільство зробило долар мірилом усього, і навіть намагається продати нам «бога» в магазині, немов зв'язаного і безмовного раба. Нам не потрібен усереднений, усміхнений американський бог, що насправді – просто викидень гниючої системи, що оточує нас. Нас зростили на рекламних роликах, але нам не потрібен ваш продажний бог, загорнений у блискучу обгортку з рожевим бантиком нагорі. Ми хочемо дізнатися правду, не ту абстрактну правду, що дозволить самовдоволено дивитися на світ крізь рожеві окуляри, але справжню, сувору правду. Ми жадаємо істини, суворої, але справжньої. Ми хочемо пізнати Христа розп'ятого – не пластмасову солодку підробку під Нього. Тільки Чоловік Скорботний (Vir Dolorum) може зрозуміти нашу тугу, і тільки Бог розп'ятий і воскреслий заслуговує на нашу віри».\nДрібний текст замість картинок? - Чудово!\nЩо конкретно надихало читачів – важко сказати. Можливо, розповіді про незвичайне життя отця Серафіма, який виріс у простій американській родині протестантів і пройшов шлях від «неформала», який шукав істину в буддизмі, до православного аскета? Або вислови святих, що друкувалися в кожному номері в рубриці «Ті, хто возлюбив істину»? Історії життя новомучеників, святителів, сповідників, давніх отців Церкви або характерні для протестантської Америки сучасні «свідчення» - розповіді про шлях до віри?\nПоза тим, після того, як реклама перших номерів, проілюстрованих зображеннями давніх ікон або фотографіями сучасних мучеників, з'явилася в Maximum Rock and Roll, із усього світу в редакцію посипалися листи. Люди з Японії, Литви, Ірландії палко бажали роздобути екземпляр цього нового, ні на що не схожого журналу. Список поштової розсилки дедалі збільшувався, журнал поширювали на рок-концертах, фестивалях і на андерграундних тусовках. Подумати тільки: журнал, де дрібного тексту в рази більше, ніж ілюстрацій, просто розбирали підлітки! Більш того, його ксерокопіювали й передавали з рук у руки ті, хто хотів дізнатися про безкомпромісне життя «тих, хто возлюбив істину» і про таємницю чернецтва. Було підраховано, що одночасно циркулювало близько 50000 екземплярів «Death to the world».\nБатько Паїсій, чернець із Братства святого Германа, розповідає: «Панк-рокери ні на гріш не цінують життя. Ці молоді люди – маргінали, глибоко вражені внутрішньо. А журнал «Смерть для Світу» саме був замислений як дотик цілющої руки до тих ран».\nВсі 12 номерів писали і верстали ченці, що живуть у лісах Північної Каліфорнії – по сусідству з оленями, ведмедями, пумами, гримучими зміями. Журнал став брендом: незабаром було налагоджене поширення майок з його символікою, що типово для Америки.\nПісля виходу 12-го випуску журналу «Смерть для Світу» наступила перерва, ченці взялися за поширення старих номерів.\n«Якщо Христос – Бог, то немає нічого радикальнішого за християнство»\nНамагалися працювати з панк-культурою і протестантські конфесії. І от через 8 років після закриття журналу в монастир звернулася група панків з протестантської церкви в Південній Каліфорнії в пошуках відповідей, які не могли дати їм їхні пастори. Хлопці зізнавалися потім, що прагнули чогось "не від світу цього". У своїх пошуках вони знайшли в собі мужність не замикатися на церкві, під дахом якої виросли, і зацікавилися аскетичним шляхом святих отців древності.\nІгумен монастиря святого Германа, отець Гарасим, вислав їм копії кожного номера журналу DTTW, що надихнув уже чимало «маргінального» народу, до того ж – сім екземплярів виданої монастирем книги «Молодь Апокаліпсису» (Youth of the Apocalypse). Вона написана ченцями Іваном (Марлером) і Андрієм (Вермутом) – двома молодими ченцями з Аляски, які свого часу теж «перехворіли» нігілізмом та ідеями панк-культури. Книга привела до Христа вже дуже багатьох молодих людей, включаючи й тих бідолах, які перебували на межі самогубства.\nПрочитавши все це, молоді неформали зрозуміли, що їхні пошуки закінчені: ось воно – радикальне християнство, так не схоже на те, у якому їх виховували!\n«Щось завжди змушувало мене шукати ґрунтовне, безкомпромісне християнство, - говорить один з них. – Тому що в глибині душі я розумів: якщо Ісус Христос – Бог, тоді християнство має бути найрадикальнішою вірою в світі».\nПанки стали часто їздити в монастир, відвідувати богослужіння в місцевій православній церківці – храмі святого Варнави, згодом стали запрошували сюди і своїх друзів-неформалів. На додачу сюди ж почали з'їжджатися неформали всіх мастей із сусідніх православних храмів! Невеликий приход із кожним днем поповнювався вкритими татуюваннями й пірсингом молодими маргіналами й досить швидко отримав репутацію «притулку розкаяних рок-н-ролльщиків». «Татуйований приход» - на початку його так і називали!\nЦе ті, кого неможливо було б уявити в лоні Церкви, тепер вони - члени Церкви.\nОдин раз на порозі церкви св.Варнави з'явився панк-рокер Едді (у хрещенні – Іван) Валдез: чорне пальто до п'ят, довгий срібний ланцюг збоку, і, як водиться, від голови до ніг у татуюваннях. Тепер він – член Церкви й один з авторів журналу DTTW.\n«Люди приходили й приходили, - згадує період свого воцерковлення Едді. - Ті, кого неможливо було б уявити в лоні Церкви, разом із нами ставали в чергу на Святе Хрещення. Журнал «Смерть для світу» нас добряче надихнув. Він виявився саме тим, чого так не вистачало, альтернативою порожнечі й суєтності цього світу. І він звертався до нас на нашому рівні, зрозумілою нам мовою».\nЙого колега по панк-рок-сцені Пейдж (у хрещенні – Марина) Кріссман стверджує, що панк-доля... підготувала її до прийняття Православ'я, тому що «в нас уже дозріло уявлення про християнство, відмінне від його звичної протестантської інтерпретації. Ми були готові сприйняти ідею смерті для світу, просто ми не ходили до Церкви, тому що релігію заперечували, а Біблію намагалися трактувати самі, на свій лад».\nЧереп замість курсору\nЗ багатоденних паломництв до загубленого серед лісів Північної Каліфорнії монастиря молодь привозила коробки з журналами, аби роздати їхнім друзям й поширити на концертах. В один із таких приїздів отець Дамаскін сказав: «Може, нам варто знову взятися за випуск журналу?..»\nЗнову почався випуск журналу. Підготовка наступного випуску\nЗа минулі роки панк-рух ще більше деградував, пошук істини в цьому середовищі став здаватися справою зовсім немислимою. Не втрачаючи надії принести світло й у це глибоке «підземелля», група молодих людей склала 13-й номер журналу й відправила його в монастир на редакцію. Так, із благословення отця Дамаскіна й ігумена Гарасима, «Death to the world» знову побачив світло. Перший після майже десятилітнього мовчання номер був надрукований і розісланий читачам по всій Америці та Європі. Сьогодні журнал виходить нечасто – приблизно раз в 3-4 місяці.\nЗапрацював сайт – www.deathtotheworld.com – наповнений статтями, фотографіями, архівом старих номерів, аудіо-лекціями о.Серафіма, посиланнями на сайти інших монастирів. Зворотний зв'язок теж «на ходу»: у журналі регулярно друкується творчість самих читачів.\nСвій стиль DTTW змінювати й не думав: ось, наприклад, замість курсору по меню сайту на деяких сторінках пересувається череп. Смерть як ні як, хоч і для світу!\nОт так потихеньку братії монастиря св.Германа Аляскінського продовжує робити свою справу: підігрівати в молодих бунтарях спрагу до істини й проповідувати давній принцип, як вони кажуть, «останнього справжнього повстання» - бути мертвим для світу цього й живим для світу іншого.


РОЗДІЛ 2 ПОЛІТИЧНІ ВЧЕННЯ НА ЗЛАМІ ЕПОХ TEMA 5 ПОЛІТИЧНІ ВЧЕННЯ ДОБИ ВЕЛИКОЇ ФРАНЦУЗЬКОЇ РЕВОЛЮЦІЇ : Історія зарубіжних політичних вчень : Кращі підручники\nРОЗДІЛ 2 ПОЛІТИЧНІ ВЧЕННЯ НА ЗЛАМІ ЕПОХ TEMA 5 ПОЛІТИЧНІ ВЧЕННЯ ДОБИ ВЕЛИКОЇ ФРАНЦУЗЬКОЇ РЕВОЛЮЦІЇ\nЛіберально-демократичні ідеї Жана-Антуана де Кондорсе.\nТеорія консерватизму Едмунда Берка.\nВелика французька революція стала найбільшою історичною подією, яка визначила розвиток Європи на десятиліття. Причин, які її спричинили, було дуже багато. Одна з основних полягала в тому, що формувалося нове суспільство, яке несло в собі ідеї Просвітництва, суспільство, яке втратило віру в абсолютистську систему «старого режиму», який на той час повністю і економічно, і політично дискредитував себе.\nФранцузька революція не була сама по собі єдиним політичним і суспільним рухом. У ній перетиналися найрізноманітніші революційні течії. Під знаменами «свободи, братства і рівності» у Франції здійснилася спочатку політична (конституційна) революція, рушійною силою якої була буржуазія. Поряд із нею проходила й народна революція, рушійною силою якої стали політизовані міські прошарки населення. До цього долучилися селянські повстання в провінції. 9\nСутністні ознаки революційних перетворень\nВелика французька революція започаткувала не лише нову ціннісну парадигму, а й нову історичну добу, пов'язану зі становленням капіталізму, переходом суспільства до індустріальної фази розвитку, масовими рухами, формуванням різноманітних ідеологій, посттрадиційних форм суспільного життя відповідних політичних систем і режимів. Ця революція була наслідком суперечностей між системою ринкових економічних відносин та абсолютистсько-аристократичним суспільно-політичним ладом Франції. Визрівала вона і під впливом ідей Просвітництва, світоглядні орієнтири якого підривали засади традиційного суспільства.\nСистемна криза французького суспільства характеризувалася багатьма обставинами. Сувора зима, неврожай і голод у 1788 р. збіглися в часі з економічним спадом і політичною кризою. Для виходу зі скрутного становища король Людовик XVI ініціював податкову реформу, що передбачала однакове оподаткування дворянських, церковних і селянських земель. Прагнучи заручитися підтримкою вищих класів, він скликав у лютому 1787 р. зібрання нотаблів — представників аристократії та вищого духовенства. Однак вони реформу не підтримали, і король змушений був запровадити єдиний земельний податок для всіх станів. Проти цього виступили місцеві парламенти. У зв'язку з цим король скликав Генеральні штати, які не збиралися з 1614 р.\nКороль, аристократія, вище духовенство, очевидно, не усвідомлювали того, що Франція уже переросла межі традиційного суспільства, а Генеральні штати стануть формою публічної констатації необхідності суспільних змін. У країні вже сформувався третій стан, який зміг протиставити традиційним поглядам дворянства і духовенства нову систему суспільних цінностей.\nРеалізація ідеї «народного суверенітету» почалася із зібрання представників третього стану (17 червня 1789 р.), що невдовзі (9 липня 1789 р.) перетворилося на Національні установчі збори. Концентрація навколо Парижа військ і відставка глави уряду Неккера, який мав репутацію реформатора і не підтримував розгін Національних зборів, спричинили соціальний вибух у Парижі, символом якого став штурм Бастилії 14 липня 1789 р. Відтоді у Франції почалися події, метафорично названі «Великою французькою революцією», яка тривала майже до кінця ХУЛІ ст.\nДоба конституційної монархії формально постала з прийняттям у 1791 р. конституції, але фактично повноваження традиційних інститутів управління були обмежені «Декларацією прав людини і громадянина», прийнятою 26 серпня 1789 р. «Декларація», ставши прообразом конституційних документів ХІХ та ХХ ст., започаткувала ліберально-демократичну тенденцію. Вона фіксувала природні людські та суспільні права громадян, що означало цілковитий розрив з традиційними цінностями і формування нової системи світобачення. «Люди народжуються і залишаються вільними і рівними в правах», — проголошувала її перша стаття. Єдине джерело влади — воля народу. Кожному гарантовано право на безпеку, оскільки «ніхто не може бути підданий звинуваченню, затриманню або ув'язненню, крім передбачених законом випадків і за дотримання форм, передбачених законом». Фундаментальний принцип — недоторканність приватної власності: «Оскільки власність є право недоторканне і священне, то ніхто не може бути позбавлений її інакше, як у випадках установленої законом безперечної громадської необхідності і за умов справедливого і попереднього відшкодування».\nНа початку жовтня 1789 р. король змушений був підписати «Декларацію», що поклало край інституту королівської влади. Щоб поєднати владу короля з ідеєю народного суверенітету, було прийнято декрети, які змінювали його титул: до слів «милістю Божою» додавалось «і в силу конституційного закону держави король французів». Цей компроміс ще модернізувала Конституція 1791 р., що визнала короля керівником лише виконавчої влади (з правом «вето» на деякі законодавчі акти), а законодавчі функції закріплювала за Законодавчими зборами. Цим вона засвідчила утвердження конституційної монархії. Було прийнято новий адміністративно-територіальний поділ на департаменти з виборними органами управління; самоуправління міст; судову систему на принципах виборності та участі присяжних у судовому процесі; новий виборчий закон, за яким виборче право мали лише платники податків (поділ на «пасивних» і «активних» громадян).\nПісля прийняття Конституції почали роботу Законодавчі збори, в яких сформувалися три великі угруповання: праві («фельяни» — прихильники конституційної монархії), центристи («болото») і ліві (жирондисти, назва яких походить від назви департаменту Жиронда). Радикальніші елементи серед лівих називалися «монтаньярами» (назва походить від слова «горці», оскільки вони займали верхні лави у залі засідань Законодавчих зборів).\nНаступний етап Великої французької революції розпочався повстанням 10 серпня 1792 р. Він характеризувався посиленням радикальних настроїв, активізацією військових дій проти Франції з боку сусідніх монархічних держав, загостренням суперечностей у Законодавчих зборах, посиленням впливу жирондистів, прийняттям нового виборчого закону, який запроваджував загальне виборче право. За цим законом було обрано Національний конвент, який мав значно радикальніший склад депутатів. Праві позиції у Конвенті зайняли жирондисти, яких серйозно атакували монтаньяри. В умовах гострої боротьби Конвент проголосив Францію республікою, а згодом (21 січня 1793 р.) на вимогу Паризької комуни звинуваченого Конвентом у зраді короля Людовика ХУІ було страчено.\nПротягом 31 травня — 2 червня 1793 р. владу захопили радикали з Якобінського клубу (якобінська диктатура). Виконавчим органом на той час був Комітет громадського порятунку, який очолював колишній адвокат Максиміліан Робесп'єр. Декрети про скасування феодальних повинностей, вирішення аграрного питання, прийняття нової Конституції (29 червня 1793 р.) супроводжувалися посиленням терору, стратою не лише членів королівської родини, зокрема герцога Філіпа Орлеанського, який, будучи депутатом парламенту, взяв собі революційне ім'я «Егаліте» («Рівність»), а й деяких діячів революції. Санкціоновані декретами розподіл між біднотою майна «ворогів народу» і «підозрілих», спрощення процесуальних процедур, які закінчувалися переважно винесенням смертних вироків, стали прикметами революцій у майбутньому, зокрема в Російській імперії.\n9 термідора 1793 р. незадоволені «політикою» Робесп'єра та його оточення помірковані елементи Конвенту (Баррас, Фуше, Тальєн та їх прибічники), організувавши змову, ліквідували якобінську диктатуру, яка ввійшла в історію як уособлення державного терору проти власного народу. «Термідоріанським» (поняття, що символізує початок контрреволюції) переворотом почалася друга фаза революції, за висловом Питирима Сорокі-на — її «приборкування». Відчутно посилила свої позиції армія, на чолі якої стояли молоді, талановиті й популярні серед військовиків революційні генерали. «Термідор» позначився і на прийнятті нової Конституції, що відступила від багатьох положень якобінської Конституції 1793 р., але залишила багато статей Конституції 1791 р. Зберігаючи республіканську форму правління, нова Конституція знову обмежувала виборчі права. Замість Конвенту створювалися Рада старійшин (250 осіб) і Рада п' ятисот. Вибори до них були двоступеневими. Депутати обирали виконавчу владу — Директорію з п'яти осіб. Ця система проіснувала до 1799 р. і час її функціонування дістав назву «період Директорії».\nВлада Директорії трималася завдяки успіхам армії в боротьбі проти антифранцузької коаліції. У цих війнах (в Європі, Єгипті та Сирії) зміцнів авторитет молодого генерала Бонапарта, який 9 листопада (18 брюмера, за революційним календарем) 1799 р. здійснив державний переворот, внаслідок якого виконавча влада зосередилася в трьох консулів. У 1802 р. Бонапарт став першим консулом, а в 1804 р. проголосив себе імператором. Нова Конституція, прийнята 1799 р., закріпила здійснені Бонапартом зміни, зберігаючи водночас основні ідеї попередніх конституційних актів. Бонапарт дозволив багатьом дворянам повернутися до Франції (але відмовився від реституції (лат. restitutio — відновлення) в питаннях власності). Розуміючи живучість традиційних понять та інституцій, відродив титули герцогів, графів, баронів, надаючи їх і вихідцям із середніх та нижчих верств населення. Це надавало легітимності імператору в очах традиційної Європи, а соціальна циркуляція в середовищі французької еліти сприяла зміцненню існуючого ладу.\nПопри «реставраційні» тенденції, Наполеон започаткував новий етап у розвитку права. В 1804, 1808 та 1811 роках було прийнято «Кодекси Наполеона» — Цивільний, Комерційний і Карний, які були на той час найвищим досягненням юриспруденції, що ґрунтувалась на засадах римського права. Вони передбачали основні буржуазні свободи: рівність усіх громадян перед законом, свободу совісті та ін.\nХроніка французької революції\n19 червня 1789 р. Депутати третього стану проголосили себе Національними зборами. Червень 1789 р. Заснований Бретонський клуб, який у жовтні цього ж року був перетворений у Товариство друзів конституції (Якобінський клуб). 14 липня 1789 р. Падіння Бастилії, початок революції. 26 серпня 1789 р. Декларація прав людини і громадянина. 3 вересня 1790 р. Прийняття першої в історії Франції конституції.\n1 жовтня 1791 р. — 20 серпня 1792 рр. Законодавчі збори.\n1792—1797 рр. Перша коаліція європейських держав проти Франції.\n10 серпня 1792 р. Народне повстання в Парижі й повалення Людовика ХУІ.\n21 серпня 1792 р. Декрет і про ліквідацію королівської влади.\n22 серпня 1792 р. Установлення у Франції республіки.\n21 січня 1793 р. Страта Людовика ХУІ.\n10 березня 1793 р. Початок контрреволюційного повстання у Вандеї.\n6 квітня 1793 р. Створення Комітету громадянського порятунку.\n31 квітня — 1 червня 1793 р. Народне повстання в Парижі, яке покінчило з пануванням жирондистів.\n2 червня 1793 р. Установлення якобінської диктатури.\n24 червня 1793 р. Прийняття Конвентом нової конституції.\n27—28 липня 1794 р. Контрреволюційний термідоріанський переворот.\n11 листопада 1794 р. Закриття Якобінського клубу.\n22 серпня 1795 р. Прийняття Конвентом Конституції ІІІ року.\n22 жовтня 1795 — 9 листопада 1799 рр. Період Директорії, (уряд — виконавча директорія з 4 листопада 1795 р.).


##### Грати на гроші в ігрові автомати – Ігрові автомати онлайн на гривні, рублі або безкоштовно в.\nВи коли-небудь потрапляли на фішингові сайти, де пропонується стратегія якогось ігрового автомата, який принесе вам купу грошей? Гравці з України можуть грати в безкоштовні гральні автомати онлайн. Слот Fruits n Грати безкоштовно ігрові автомати пігі має 5 ігрових барабанів і 5 ліній виплат, кількість яких можна регулювати. Відкривайте будь-яку гру, натиснувши на кнопку «На гроші».\nА гральний автомат King of Card складе Вам приємну компанію! Вибираємо кращі ігрові автомати з автомоти. Онлайн азартні ігри в які можете грати безкоштовно.\nВ ігровому автоматі Fruit Zen вас чекають не тільки реальні грошові виграші, але і приємна атмосфера. Dolphins Pearl (Дельфіни) в онлайн казино Ностальгія - злови три. Грати на гроші. Sindbad грати без реєстрації Ігровий грати на гроші в ігрові автомати Sindbad має гпати барабанів з 20-ма лініями та 3-ма рядами символів на основному екрані. Для цього навіть не потрібно проходити.\nДаний ігровий автомат можна знайти в нашому казино Слот Клуб. Грайте грати на гроші в ігрові автомати або на гроші в інтернет-казино Вулкан.\nНа нашому сайті гртаи безкоштовно.\nОтримайте незабутні відчуття, граючи в онлайн атвомати з чвтомати дому. В ньому ви можете насолодитися двома бонусними іграми і в грі на гроші отримати додаткові виграші у вигляді зриву джекпотів Mini, Midi і Maxi.\nНові. Популярні. Джекпот. Рулетка. Ігров без реєстарції бесплатно в безкоштовні гральні автомати 777 та ігровий автомат paradise lost онлайн на гральні-автомати.укр. З ігрових автоматів сьогодні легко виводити реальні гроші. Перші ігрові автомати Вулкан зявилися більше 20 років грати на гроші в ігрові автомати і незабаром гральний клуб став легендою на території України, Росії та країнах СНД.\nОнлайн-казино Вулкан - популярні ігрові автомати онлайн на гривні, долари і рублі. Про ігрові автомати в останні роки можна почути багато. Відкривши ігровий автомат в режимі «На гроші» введіть кошти в гру за допомогою. Казино Паріматч ✓ Отримайте бонуси при реєстрації. Book of Ra. На грошіБезкоштовно. У казино Вулкан Gmslots зможете грати на реальні гроші.\nДізнайтеся більше про улюблених ігрових автоматах в популярних клубах казино Вулкан в Україні або Росії, і про сайти, де найвигідніше проводити своє. Усі виграші в бонусній грі збільшуються в три рази! Як грати в ігрові автомати. 6.4.2019.\nГравця чекають підпільні ігри, зрадники і вірні гангстери, гроші, дівчата і світ. Ставка робиться в грати на гроші в ігрові автомати. Вегас казино гра кредит еквівалентний одному долару.\nТому що відсутні ті гемблери, які хочуть витрачати час даремно, а тим більше грати на гроші в ігрові автомати з виведенням, які не сильно вражають.\nГрайте у Піраміди безкоштовно або на гроші! Новий, яскравий, незабутній ігровий автомат сподобається любителям азарту. Крейзі Манкі - Божевільна Мавпочка у казино Слот Клуб. Онлайн автомат Ultra Hot Deluxe має 3 ігрових барабани, 5 ліній виплат, Дуже гарячу призової комбінацію і раунд. Якщо ви хочете грати прибутково, то слід вибирати слоти від провідних світових виробників.\nНавчитися грати в ігрові автомати дуже легко, якщо гравець.\nТэги: ігровий автомат жаби безкоштовно Категории: сердечка ігрові автомати\nГраємо і виграємо реальні гроші. Грати на гривні в ігрові автомати можна з ПК, смартфонів і планшетів в нашому. Якщо ви одразу не готові грати на реальні гроші у вас є можливість. Почавши грати в цей апарат на реальні гроші, ви побуваєте на Дикому Заході, щоб. Грай і вигравай! Легкий вивід ua грошей і великі бонуси! Для цього потрібно лише зареєструватися і ввести гроші в гру.\nНайкращі ігрові автомати на гривні в онлайн казино Олігарх. Це дозволить пограти на гроші казино і зберегти виграш, хоча час. Гральні автомати на гроші. Грайте в улюблені гральні апарати прямо зараз. Складно зустріти сьогодні людину, яка б не грала або не чула б про онлайн казино. Зростає і число любителів грати на реальні гроші по-крупному. Ми пропонуємо. Грати безкоштовно в ігрові автомати відеослоти онлайн в інтернет казино Слот Клуб У їх плани точно не входить миттєва реєстрація та гра на гроші. Ностальгія - грайте в відеослоти від виробників.\nВулкан - ваш шалений випадок що призведе до реальних грошових виграшів! Dolphins Pearl (Дельфіни) в інтернет казино Слот Клуб. Как играть в игровые автоматы. Багато казино пропонують Вулкан ігрові автомати на гроші. Грати в слоти. Як ми знаємо, раніше люди грали в ігрові апарати на вулиці, в казино або інших спеціальних закладах. Грати в кращі онлайн автомати від різних провайдерів в онлайн казино 24open. На ігровому автоматі грати безкоштовно Ви можете на тестових рахунках або на.\nПрості правила і відсутність ускладнених режимів не. Грати безкоштовно Ви можете без будь-яких. Грати на автоматі Lucky Ladys Charm Deluxe на гроші. Сотні ігрових автоматів на гроші з бонусом при реєстрації в Україні тепер. Arizona Treasure - ігровий автомат від виробника Genesis Gaming. Грати в казино Ностальгія можна як безкоштовно, так і на гроші і.


Головна > Новини > Ставки по депозитах в доларах ростуть\nСтавки по депозитах в доларах ростуть\n01.04.20 о 16:13\nМаксимальна ставка за вкладами в американській валюті на рік виросла з 4,5% до 5% річних. Лідером по прибутковості цього виду вкладів завдяки новій програмі лояльності став Комерційний Індустріальний Банк.\nНа втором месте с такими же условиями размещения депозитов оказался КомІнвестБанк со ставкой 4,5% годовых, на третьем Місто Банк, который обещает вкладчикам 4,25% годовых.\nДолларовые депозиты подешевели на 0,25-1,25% годовых только в 3 украинских банках: Метабанк, Кліринговий Дім і земельний Капітал.\nЗа останній місяць зими загальний обсяг депозитів в банках, які є учасниками Фонду гарантування, виріс на 1,6%, або 7,9 млрд грн.\n#Банки #Валюта #Депозити


. Цефалоспорини III покоління звичайно розглядають як препарати із широким спектром активності, однак вони не діють на MRSA, анаероби, ентерококи, лістерії, атипові збудники й ін.\nПо-перше, унікальність антибіотиків полягає в тім, що, на відміну від більшості інших лікарських засобів, їх мішень-рецептор знаходиться не в тканинах людини, а в клітині мікроорганізму.\nАнтибиотикорезистентність є неминучим біологічним явищем і запобігти їй практично неможливо.\nРАЦІОНАЛЬНА АНТИБІОТИКОТЕРАПІЯ У ЛІКУВАННІ ЗАХВОРЮВАНЬ ЛЕГЕНІВ\nАнтибіотики - речовини, що вибірково пригнічують життєдіяльність мікроорганізмів. Під виборчою дією розуміють активність тільки по відношенню до мікроорганізмів при збереженні життєздатності кліток хазяїна та впливу не на всі, а на певні види мікроорганізмів.\nЗ позицій сьогоднішнього дня розподіл антибіотиків на препарати широкого і вузького спектра дії представляється умовним і зазнає серйозної критики, у першу чергу через відсутність критеріїв для такого розподілу.\nПомилковим є представлення про те, що препарати широкого спектру активності більш «надійні», більш «сильні», а застосування антибіотиків з вузьким спектром у меншому ступені сприяє розвиткові резистентності і т.д. При цьому не враховується придбана резистентність.\nПриміром, тетрацикліни, які в перші роки застосування були активні у відношенні до більшості клінічно значимих мікроорганізмів, у даний час утратили значну частину свого спектру активності саме через розвиток придбаної резистентності пневмококів, стафілококів, гонококів, ентеробактерій.\nБільш доцільно розглядати антибіотики з погляду клінічної ефективності, тому що клінічні докази ефективності, отримані в добре контрольованих (порівняльних, рандомізованих) клінічних дослідженнях мають безсумнівно більш важливе значення, ніж умовний ярлик типу антибіотик «широкого» або «вузького» спектру активності.\nТрадиційно антибактеріальні препарати поділяються на природні (власне антибіотики, наприклад пеніцилін), продукти модифікації природних молекул, (наприклад, амоксицилін або цефазолін) і синтетичні (наприклад, сульфаніламіди, нитрофурани).\nВ даний час такий розподіл втратив актуальність, тому що ряд природних антибіотиків одержують шляхом синтезу (хлорамфенікол),а деякі препарати, що називаються антибіотиками (фторхінолони), defacto є синтетичними з'єднаннями.\nВарто відрізняти антибіотики від антисептиків, що діють на мікроорганізми невибірково і застосовуються для їхнього знищення в живих тканинах, і дезинфектантів, призначених для невиборчого знищення мікроорганізмів поза живим організмом (предмети відходу, поверхні й ін.)\nАнтибіотики являють собою саму численну групу лікарських засобів. Так, в Україні в даний час використовується 30 різних груп антибіотиків, а число препаратів (без обліку дженериків) наближається до 200.\nВсі антибіотики, незважаючи на розходження хімічної структури і механізму дії, об′єднує ряд унікальних властивостей.\nПо-друге, активність антибіотиків не є постійною, а знижується згодом, що обумовлено формуванням медикаментозної стійкості (резистентності).\nПо-третє, антибиотикорезистентні мікроорганізми становлять небезпеку не тільки для пацієнта, у якого вони були виділені, але і для багатьох інших людей, навіть розділених часом і простором. Тому боротьба з антибиотикорезистентністю в даний час придбала глобальні масштаби.\nДобре відомий поділ антибіотиків, як і інших лікарських препаратів, на групи і класи. Такий розподіл має велике значення з погляду розуміння спектру активності, фармакокінетичних особливостей, характеру небажаних медикаментозних реакцій і т.д.\nНевірно розглядати всі препарати, що входять в одну групу (клас, покоління), як взаємозамінні. Між препаратами одного покоління, що відрізняються тільки на одну молекулу, можуть бути істотні розходження.\nНаприклад, серед цефалоспоринов III покоління клінічно значущою активністю по відношенню до синьогнійної палички володіють тільки цефтазідим і цефоперазон. Тому, навіть при одержанні даних in vitro про чутливість синьогнійної палички до цефотаксиму або цефтриаксону, ці препарати не слід застосовувати для лікування даної інфекції, тому що результати клінічних досліджень свідчать про високу частоту їх неефективності.


В Харкові Міжнародний день музики пройде під звуки класики | Справжня Варта\nВ Харкові Міжнародний день музики пройде під звуки класики\nВівторок, 29 вересня 2020, 13:03\n1 жовтня в Міжнародний день музики в Харкові відбудеться концерт класичної музики «Класика для молоді».\nВиконувати відомі класичні твори буде Харківський камерний оркестр Nova Sinfonietta та Дитячий симфонічний оркестр KharkivMusicFest. Диригувати буде спеціально запрошений гість Віталій Алексейонок – диригент та художній керівник оркестру Мюнхенського університету.\nДругий рік поспіль у Міжнародний день музики організатори Міжнародного фестивалю KharkivMusicFest радують харків'ян хорошими новинами і подіями. У минулому році в цей день був анонсований старт прийому робіт до Всеукраїнського конкурсу молодих композиторів ім. Б. Лятошинського. В цьому ж році жителів і гостей міста запрошують на концерт класичної музики «Класика для молоді».\nЗа словами організаторів, незважаючи на те, що в назві згадується молодь, концерт буде цікавий всім віковим категоріям.\n«Популяризація класичної музики – одне з пріоритетних завдань KharkivMusicFest. Проєкт «Класика для молоді» націлений на вкрай важливу для цієї теми аудиторію – школярів і студентів, – розповідає виконавчий директор KharkivMusicFest Марія Горбонос. – Проєкт включає в себе не тільки концертні виступи, але й серію лекцій, які проходять в харківських вузах і школах. Такий формат передбачає не нудну розмову, а інтерактивну і пізнавальну розповідь про класичну музику, в якій лектор вчить правильно її слухати і розуміти. Класика завжди актуальна, вона може бути модною і цікавою для молодіжної аудиторії – такого висновку приходять слухачі лекцій».\n«Класичну музику дуже важливо популяризувати, бо вона, як і інші види мистецтва, які не завжди легко зрозуміти й негайно прийняти, містить дуже багато живих переживань, глибоких думок і почуттів, – коментує Віталій Алексейонок, диригент та художній керівник оркестру Мюнхенського університету. – Вона змушує людей, стати більш усвідомленими, живими, щирими перед самим собою. Особливо зараз, в епоху постійного руху та культу матеріальних цінностей. Класична музика – це спосіб зближення людей та їх духовного зростання».\nПрограма концерту, який буде складатися з двох частин, включає в себе твори Бетховена (Симфонія №5, Увертюра Кориолан), Моцарта (Симфонія №29), Гріга («Пер Гюнт»), Бортнянського (Увертюра до опери «Сокіл»), Яськова («Lulla.By»).\nНа думку Віталія Алексейонка, музичні смаки та сприйняття класичної музики відрізняються у жителів країн СНД і Європи.\n«Для публіки в Європі класична музика завжди була чимось своїм, вирощеним у себе на батьківщині, – розповідає Віталій. – Для країн СНД – це все ж експорт культури, яка не завжди мала коріння в нашому суспільстві. Тому часто смаки публіки відрізняються в сторону того, що близько людям по їх відчуттям, за ментальністю. В СНД – це, наприклад, Чайковський – адже він наш, слов'янський. У Європі, особливо в Німеччині, дуже люблять Баха. Але це, зрозуміло, дуже прості приклади. Публіці важливо дізнатися щось знайоме, але з іншого боку і мати можливість здивуватися чомусь новому».\nНа концерт запрошені студенти та учні освітніх шкіл та спеціалізованих навчальних закладів Харкова.\nВхід на концерт за запрошеннями https://forms.gle/ggWgxMDtfykVaGJL9\nІнформаційна довідка: Міжнародний фестиваль KharkivMusicFest-2021 пройде в Харкові 7 квітня-24 квітня. Протягом декількох тижнів на харків'ян чекають концерти зірок класичної музики світового рівня, лекції для дорослих та просвітницька програма для школярів, форум, професійні майстер-класи від зарубіжних гостей фестивалю та зустрічі з цікавими особистостями в неформальній обстановці.\nВіталій Алексейонок – головний диригент оркестру Мюнхенського університету. Лауреат конкурсу «MDR Conducting Competition 2018» він диригував такими оркестрами, як оркестр Лейпцігського радіо, Staatskapelle Weimar, Lucerne Festival Strings, філармонійні оркестри р Карлові Вари, Йена, Гота, Градец-Кралове тощо.\nДитячий симфонічний оркестр KharkivMusicFest існує з 2019 року. У ньому грає близько 60 осіб з різних музичних шкіл Харкова. Мета створення оркестру – об'єднати талановитих дітей та підлітків у віці 10-17 років і дати їм можливість музикувати разом, знайомитися з шедеврами класичної музики, виступати на кращих концертних майданчиках міста, а пізніше – інших міст та країн.\nПрезентація камерного складу колективу відбулася на сцені органного залу Харківської філармонії в рамках проекту «Класика для молоді» 3 грудня 2019.\nЗавдяки фінансовій підтримці KharkivMusicFest участь для дітей є безкоштовним.\nУ Верховній Раді почали використовувати сенсорну кнопку


Плитка коттофорте - Товари та послуги\nЦе типово італійський продукт (спочатку він виготовлявся майже виключно на заводах, розташованих на території області Емілья -Романья). Ця плитка в обов'язковому порядку покривається непрозорої глазур'ю і застосовується в основному для покриття підлог всередині будівель, хоча іноді і використовується в якості облицювального матеріалу.\nДуже широке розповсюдження цей матеріал отримав в 60-70-ті роки завдяки величезному різноманітності, а також і вдосконалення малюнків та технології виробництва плитки. Основними форматами є розміри 15х25 см, 20х20 см і 20х30 см.\nГоловними характеристиками є хороша чи цілком достатня механічна міцність і просте нанесення малюнків та глазурі. Цей тип плитки є перехідним між майолікой (метлахской плиткою) і плиткою на спеченном утеле, як за властивостями сировини, так і по фізичним властивостям утеля. Плитка коттофорте піддається подвійному випалювання. З цієї причини (і з-за високих витрат на енергію, пов'язаних із цією технологією) у більшій частині плитка була витіснені плиткою, що одержується однократним випалюванням на червоній масі.\nВ результаті вдосконалення техніки підбору мас і досягнень у технології шелкографіческого нанесення узорів стало можливим при одноразовому випаленні отримувати продукцію, що володіють тими ж технічними характеристиками і тими ж естетичними перевагами, що і керамічна плитка коттофорте. У той же час ця технологія приводила до зниження витрат виробництва.\nЗнайти "Плитка коттофорте" в каталозі організацій