Зміна морфології клітин крові при дозріванні - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nЗміна морфології клітин крові при дозріванні\nАлгоритм забору крові для визначення кількості холестерину, білірубіну, АЛТ, АСТ, Тимолова пробу, активність лужної фосфатази, амілази і т. Д.\n1. Розміри їх, як правило, зменшуються.\n2. Зміни ядер проявляються:\n- Відносним зменшенням їх розмірів, а у еритроцитів ядра зникають зовсім;\n- Форма ядер поступово ускладнюється, набуваючи характерні для зрілих клітин обриси;\n- Нуклеоли зникають;\n- Колір ядер стає фіолетовим, а їх структура - більш грубою.\n3. Цитоплазма у гранулоцитів і еритроцитів набуває рожевий колір. У гранулоцитах з'являєтьсяспецифічна зернистість.\nКонтрольні питання по темі «Схема кровотворення»\n1. Які класи клітин крові морфологічно не диференціюються?\n2. З якого класу починаються ряди для окремих клітин крові?\n3. Скільки є різновидів бластних клітин?\n4. Скільки стадій дозрівання проходить в своєму розвитку еритроцит?\n5. Перерахуйте всі стадії дозрівання нейтрофілів.\n6. Принцип поділу нормоцітов на 3 види.\n7. Які клітини крові відносяться до мієлоїдний ряду?\n8. Які зрілі клітини крові при певних умовах можуть трансформуватися в бластні клітини?\n9. Які класи клітин циркулюють в периферичної крові в нормі?\n10. Як змінюється морфологія ядер при дозріванні клітин?\nАнемія (безкровний, недокрів'я) [від грец. an заперечення + haima кров] - це стан, що характеризується зменшенням кількості гемоглобіну та еритроцитів в одиниці об'єму крові, що веде до розвитку кисневого голодування тканин.\n4.1. КЛАСИФІКАЦІЯ АНЕМІЙ\nАнемії - велика група захворювань, які розрізняються по етіології, патогенезу та клініко-гематологічної картини. Існує багато класифікацій анемій. Найбільш поширені класифікації анемій з причини виникнення хвороби, величиною ЦПК, середнього діаметра еритроцитів і за кількістю ретикулоцитів в крові.\nЗалежно від причин виникнення анемії діляться на 3 групи.\n1. Анемії внаслідок крововтрат (постгеморрагические): гострі постгеморрагические і хронічні постгеморрагические.\n2. Анемії внаслідок порушення кровотворення: залізодефіцитні, железонасищенние (сидероахрестичні), В12(Фолієвої) дефіцитна і гіпо-апластичні.\n3. Анемії внаслідок підвищеного кроворазрушенія (гемолітичні): спадкові та набуті.\nЗа величиною ЦПК анемії діляться на:\n- Гіпохромні (ЦПК <0,86): залізодефіцитні, железонасищенние, таласемія;\n- Гіперхромні (ЦПК> 1,05): У12(Фолієвої) дефіцитна, спадковий микросфероцитоз;\n- Нормохромние (ЦПК 0,86-1,05): всі інші анемії.\nПо діаметру еритроцитів розрізняють анемії:\n- Нормоцитарні (середній діаметр еритроцитів 7-8мкм): гострі постгеморрагические, апластичні анемії;\n- Мікроцітарние (середній діаметр еритроцитів 6мкм і менше): залізодефіцитні, железонасищенние анемії;\n- Макро- і мегалоцітарние (середній діаметр еритроцитів більше 8 і 12мкм): У12(Фолієвої) дефіцитної анемії.\nЗа кількістю ретикулоцитів (показником регенераторной здатності кісткового мозку щодо еритропоезу) анемії діляться на:\n- Гіпер- норморегенераторная (кількість ретикулоцитів в нормі або підвищений), при яких відновлювальна здатність кісткового мозку висока і дуже висока: гострі постгеморрагические і гемолітичні анемії;\n- Гіпорегенераторние (кількість ретикулоцитів знижено) характеризуються ослабленими відновними здібностями кісткового мозку: хронічні постгеморрагические анемії;\n- Арегенераторние форми спостерігаються при гіпо- та апластична анемія, характеризуються майже повною відсутністю ретикулоцитів і відновлювальних можливостей кісткового мозку.\nКлінічні та гематологічні прояви анемій можна розділити на три групи.\n1. Симптоми, загальні для всіх анемій, які є результатом гіпоксії. Це блідість шкірних покривів і слизових оболонок, слабкість, головний біль, миготіння мушок перед очима, шум у вухах, серцебиття, неприємні відчуття в області серця, задишка.\n2. Симптоми, характерні для певних анемій відповідно до їх патогенезом. Так, тільки при залізодефіцитної анемії розвивається синдром, обумовлений атрофічнимизмінами шкіри і слизових оболонок через дефіцит заліза в тканинах - сухість шкіри, випадання волосся, ламкість нігтів, збочення смаку та нюху. для В12дефіцитної анемії характерне ураження травної системи (зниження апетиту, відраза до деяких продуктів, печіння і болю в мові) і порушення нервової чутливості (оніміння, поколювання в кінчиках пальців).\n3. Зміни з боку крові і кістковомозкового кровотворення.\n4.2. ЛАБОРАТОРНІ ОЗНАКИ АНЕМІЙ\nДо основних гематологічним показниками анемій відносяться:\n- Зниження кількості гемоглобіну та еритроцитів в 1 л крові;\n- Зміна морфології еритроцитів (анізоцитоз, кількості, анізохромія, поява включень в еритроцитах);\n- Зміна величини ЦПК і кількості ретикулоцитів;\n- Наявність в периферичної крові незрілих еритроцитів;\n- Зміна осмотичної резистентності еритроцитів.\nЗниження концентрації гемоглобіну і зміна морфології еритроцитів в тій чи іншій мірі спостерігаються при всіх видах анемій. Зменшення кількості еритроцитів також характерно для всіх видів анемій, крім початкової стадії залізодефіцитної анемії, коли кількість еритроцитів може бути на нижній межі норми. Решта лабораторні ознаки непостійні і зустрічаються при певних видах анемій (зниження осмотичної резистентності еритроцитів при гемолітичних анеміях, поява в крові мегалобластів і еритробластів при В12дефіцитної анемії і т. д.).\n4.2.1. Зміна морфології еритроцитів при анеміях\nМорфологія еритроцитів в нормі: це невеликі (діаметром 7-8мкм) круглі або злегка овальні клітини, що не містять ядра і зернистості, фарбуються в рожево-червоний колір. Мають форму двояковогнутих дисків, тому центральна частина клітини забарвлюється світліше, ніж периферія, при цьому центральне просвітлення займає не більше однієї третини діаметра еритроцита.\nАнізоцитоз [від лат. anisos нерівний + kytos клітина] - наявність в крові еритроцитів різної величини, що виходить за межі норми. Анізоцитоз при анеміях спостерігається завжди і є ранньою ознакою недокрів'я. розрізняють:\n- Мікроціти [від грец. мicros малий + kytos] - Еритроцити з діаметром 5-6мкм;\n- Макроціти [від грец. мacros великий + kytos] - Еритроцити з діаметром 9-12 мкм;\n- Мегалоціти [від грец. megas величезний + kytos] - Еритроцити з діаметром 12-15 мкм;\n- Шізоціти [від грец. schizo поділяю + kytos] Обривки еритроцитів розміром 2-3мкм.\nПойкилоцитоз [від лат. poikilos різний + kytos] - Зміна форми еритроцитів, які можуть набувати вигляду крапель, груш, куль і т. Д. Деякі змінені форми еритроцитів мають власні назви:\n- Сфероціти, овалоціти - еритроцити у вигляді куль і овалів;\n- Дрепаноціти - еритроцити у вигляді серпа;\n- Акантоціти [від грец. akantha шип + kytos] - Еритроцити, мають 5-10 виростів різного розміру;\n- Ехіноціти [від грец. еchinos їжак + kytos] - Еритроцити, які мають 10-30 рівних по довжині і товщині відростків, рівномірно розташованих по всій поверхні еритроцита;\n- Стоматоціти [від грец. stomatos рот + kytos] - Еритроцити з центральним прольотом у вигляді злегка зігнутої палички, що нагадує рот;\n- Мішеневідние еритроцити.\nПойкилоцитоз, на відміну від анізоцитозу, є пізнім ознакою анемії і відзначається при важких формах хвороби.\nАнізохромія [від грец. anisos нерівний + chroma колір] - зміна забарвлення еритроцитів. Може проявлятися у вигляді гипохромии, гіперхромією і Поліхроматофілія. при гипохромии еритроцити фарбуються в світліші, в порівнянні з нормальними еритроцитами, тони і мають центральне просвітлення, що займає більше 1/3 діаметра клітини. гіперхромія характеризується інтенсивно-червоним кольором еритроцитів, в яких часто відсутнє центральне просвітлення. Наявність еритроцитів бузкового кольору називається поліхроматофілія. При спеціальних методах забарвлення в Поліхроматофілія виявляється зернисто-нитчатая субстанція, тобто вони відносяться до незрілим еритроцитів - ретикулоцитів.\nВключення в еритроцитах. Виділяють ядерні включення (тільця Жолли, кільця Кебота, тільця Гейнца) і цитоплазматичні включення (базофильная пунктация, негемоглобінового залізо). Тельця Жолли являють собою залишки ядер у вигляді округлих утворень червоно-фіолетового кольору діаметром 1-2мкм, що містяться по 1-2 в еритроциті. кільця Кебота є залишками оболонок ядер еритроцитів, мають вигляд овалу або «вісімки» рожево-фіолетового кольору. тільця Гейнца - Круглі включення різних розмірів, які виявляються при суправітально забарвленням. базофільна пунктация має вигляд 5-20 дрібних зерен світло-синього кольору. негемоглобінового залізо у вигляді синіх гранул виявляється при забарвленні берлінської блакиттю в еритроцитах і еритробластах, які називаються тоді сідероціти і сидеробласти. Включення в еритроцитах зустрічаються при тяжкому перебігу анемій.\nПринципи розподілу анемій\nЗа колірним показником По діаметру еритроцитів За регенеративним ознаками\nнормохромная нормоцитарна Нормо (гіпер) регенераторная\nгіпохромна мікроцітарная гіпорегенераторная\nгіперхромні макроцитарною Арегенераторная\nВідповідно до цих принципів анемії можуть бути охарактеризовані наступним чином:\n- Гостра постгеморагічна анемія - нормохромна, нормоцитарна, Регенераторна;\n- Залізодефіцитна анемія - гіпохромна, мікроцітарная, гіпорегенераторная;\n- В12(Фолієвої) дефіцитна анемія - гиперхромная, макромегалоцітарная, гіпорегенераторная;\n- Гіпо- апластична анемія - нормохромна, нормоцитарна, арегенераторная;\n- Гемолітичні анемії - нормо (гіпо) Хромние, гіперрегенераторним.\nПорівняльна характеристика картини крові при анеміях\nпоказники крові Залозодефіцитна анемія В12(Фолієвої) - дефіцитна анемія Гіпо-апластична анемія Гемо- литические анемії\nЗміст гемоглобінаі еритроцитів Нb знижений більш різко, ніж еритроцити Еритроцити знижені більш різко, ніж Нb Різке зниження, Er до 1 · 1012/ ЛНb до 40 г / л Зниження, в період кризи різке\nЯкісні особливості еритроцитів Гіпохромія, мікроцитоз, кількості Мегалоцітоза, базофильная пунктация, тільця Жоллікольца Кебота Іногдамакроцітоз Мікро-сфероціти, мішеневідн.ерітроціти, дрепаноціти\nознаки регенерації мало виражені мало виражені відсутні Вираз період криза\nкількість лейкоцитів Невисокий лейкоцитоз або норма лейкопенія виражена лейкопенія Незначітельнийлейкоцітоз, лейкопенія\nособливості лейкоформули Іноді зрушення вліво Нейтропенія, зрушення вправо, гіпер-сегментація нейтрофілів Нейтропенія, щодо тверджень. лимфоцитоз\nкількість тромбоцитів норма Тромбоцито-співу Виражена тромбоцито-співу Іноді тромбоцитопенія\n4.3. АНЕМІЇ внаслідок крововтрати\n4.3.1. Гостра постгеморагічна анемія\nВиникає при швидкій втраті великої кількості крові - при травмах, рясних маткових, шлункових, легеневих кровотечах.\nВ її розвитку виділяють кілька стадій. У перший день після гострої крововтрати анемії в звичайному розумінні цього слова немає (прихована анемія), так як зміст формених елементів в одиниці об'єму крові не змінюється. У цей час можна спостерігати навіть деяке згущення крові за рахунок поповнення периферичної крові більш концентрованою кров'ю з кров'яних депо.\nЧерез 2-3 дні в кров'яне русло надходить тканинна рідина. Це так звана гідреміческой фаза. Зміст еритроцитів і гемоглобіну в одиниці об'єму рівномірно знижується - розвивається нормохромнаяанемія.\nПотім, через 4-5 днів, завдяки регенераторні здібностям кісткового мозку в периферичну кров виходить велика кількість еритроцитів, частково в незрілому вигляді - у вигляді ретикулоцитів (до 20-30% від загального числа еритроцитів). це стадія кістковомозковою компенсації. Відновлення гемоглобіну відбувається повільніше, тому при наростанні кількості еритроцитів ЦПК нижче норми - розвивається гіпохромна анемія. У цей період можливий анізоцитоз, кількості. Збільшується кількість лейкоцитів до 9-10 · 109/ Л, в основному за рахунок нейтрофілів, зі зрушенням вліво. ШОЕ наростає пропорційно ступеня анемії.\n4.3.2. Хронічна постгеморагічна анемія\nРозвивається поступово і повільно в результаті невеликих, але часто повторюваних кровотеч. Найчастіше це кровотечі з шлунково-кишкового тракту (при кровоточить виразці шлунка і дванадцятипалої кишки, раку шлунка і кишечника, геморої), а також маткові і носові кровотечі.\nВтрата організмом всього 5-15мл крові щодня призводить до розвитку хронічної постгеморагічної анемії, яка за характером є залізодефіцитної.\nЛабораторна діагностика: Вміст гемоглобіну та еритроцитів знижений, ЦПК знижений до 0,4-0,6, при мікроскопії виявляється анізоцитоз (у вигляді микроцитоза), кількості і гипохромия. Вміст заліза в сироватці крові зменшено.\n4.3.3. Контрольні питання за темами «Лабораторні ознаки анемій. Анемії внаслідок крововтрат »\n1. Які принципи лежать в основі різних класифікацій анемій?\n2. Які лабораторні ознаки виявляються при всіх видах анемій, а які - лише при деяких анеміях?\n3. Що таке пойкилоцитоз і анізохромія еритроцитів?\n4. Як називаються еритроцити в формі серпа?\n5. Чому стоматоціти отримали таку назву?\n6. В який колір АЗУР-еозином за Романовським забарвлює ретикулоцити?\n7. Назвіть ядерні включення еритроцитів.\n8. Причини розвитку гострої постгеморагічної анемії.\n9. Які і стадія анемії не виявляється лабораторними дослідженнями?\n10. Як характеризується хронічна постгеморагічна анемія по ЦПК, кількості ретикулоцитів і діаметру еритроцитів?\n4.4. АНЕМІЇ ВНАСЛІДОК порушенням кровотворення\n4.4.1. Залозодефіцитна анемія\nСутність залізодефіцитної анемії полягає в нестачі заліза в організмі, внаслідок чого порушується синтез гемоглобіну. Залізодефіцитна анемія зустрічається частіше за всіх інших форм анемій, що пояснюється великою кількістю обставин, що ведуть до дефіциту заліза в організмі.\nЛабораторна діагностика: Кількість гемоглобіну різко знижений, кількість еритроцитів знижений незначно, на ранніх стадіях захворювання на нижній межі норми, колірний показник крові різко знижений - до 0,4-0,6 (гіпохромна анемія).\nЗміни морфології еритроцитів проявляються у вигляді анізоцитозу (з переважанням мікроцітов), пойкілоцитозу, гипохромии. У сироватці крові зменшений вміст заліза.\nЧинники, що викликають дефіцит заліза в організмі Захворювання і стани, що призводять до дефіциту заліза\nкровотечі Захворювання шлунково-кишкового тракту: виразкова хвороба, поліпоз, рак, геморой, неспецифічний виразковий колітРак легких, бронхоектатична болезньПочечнокаменная хвороба, рак почекФіброміома матки, рак шийки матки\nНестача заліза в їжі Неповноцінне харчування, голодування\nПідвищений витрата заліза в організмі Вагітність, лактаціяПеріод статевого созреваніяХроніческіе інфекцііОпухолі\nПорушення всмоктування заліза в шлунково-кишковому тракті Хронічний ентерітРезекція шлунка, тонкого кишечника\n4.4.2. Железонасищенная (сидероахрестична) анемія\nЖелезонасищенная анемія характеризується порушенням активності ферментів, необхідних для синтезу порфіринів (гема), в результаті чого залізо не використовується для утворення гемоглобіну, а накопичується в організмі, відкладається в різних органах і порушує їх функції. Відкладення заліза в печінці може призвести до цирозу, в підшлунковій залозі - до цукрового діабету, в надниркових залозах - надниркової недостатності. Сидероахрестична анемія розвивається при інтоксикації свинцем, а також при токсичному впливі деяких лікарських препаратів: протитуберкульозних засобів, левоміцетину та ін.\nЛабораторна діагностика: концентрація гемоглобіну значно знижена при помірному зменшенні кількості еритроцитів. ЦПК нижче норми. У крові виявляється велика кількість сідероцітов, базофильная зернистість еритроцитів (при свинцевою анемії). Вміст заліза в сироватці крові підвищений. Для підтвердження діагнозу необхідна забарвлення на залізо цитологічних і гістологічних препаратів.\n4.4.3. В12 (Фолієвої) - дефіцитні анемії\nвітамін В12 (Ціанкобаламін, або зовнішній антианемический фактор Кастла) в організмі виконує важливі функції: він є простетичної групою ферментів, що синтезують пуринові і піримідинові підстави, тобто необхідний для синтезу ДНК і РНК, а також переводить в активну форму фолієву кислоту, яка здійснює освіту тимідину - складової частини ДНК. При дефіциті вітаміну В12 і фолієвої кислоти порушуються синтез ДНК і митотические процеси в клітинах, особливо в кістковому мозку.\nвітамін В12 міститься в продуктах тваринного походження (м'ясі, яйцях, печінці, молочних продуктах). У шлунку він пов'язується з внутрішнім антианемічні фактором - білком-гастромукопротеином, що виробляється обкладочнимі залозами дна і тіла шлунка, і в такому вигляді абсорбується спеціальними рецепторами дистального відділу тонкого кишечника. Комплексне з'єднання вітаміну В12 і гастромукопротеина надходить в печінку, де перетворює фолієву кислоту в фолиновую - активатор кровотворення в кістковому мозку.\nПри дефіциті вітаміну В12 порушується розподіл і дозрівання клітин кісткового мозку, особливо червоного ряду. Нормоцитарні тип кровотворення замінюється мегалобластичного, в нормі зустрічається тільки в ембріональному періоді. При цьому з клітин-попередників еритроцитів замість еритробластів утворюються мегалобластов, які втрачають здатність визрівати до кінцевої без'ядерної стадії свого розвитку - мегалоціти. Більшість мегалобластів розпадається в кістковому мозку, і тільки незначна частина їх дозріває до мегалоцитов і надходить в периферичну кров. Мегалоціти функціонально неповноцінні, нестійкі до впливу фізико-хімічних факторів і живуть в 2-3 рази менше, ніж нормальні еритроцити. Причиною різкої анемизации при В12- Дефіцитної анемії є також розлад митотических процесів: один Мегалобластов продукує всього 2 мегалоціти, в той час як один еритробласт - 8 еритроцитів.\nПричини дефіциту вітаміну В12 Стану, захворювання\nпорушення секреціігастромукопротеіна Спадкова атрофія залоз шлунка (хвороба Аддісона-Бірмера) Атрофічний гастрітРак, поліпоз желудкаСостоянія після резекції шлунка\nПідвищення витрати вітаміну В12 Інвазія лентеця шірокогоАктівація кишкової флори при дивертикулезе\nПорушення всмоктування вітамінаВ12 Хронічний ентерітРак кішечнікаСостоянія після резекції кишечника\nЛабораторна діагностика. Зміст еритроцитів знижено дуже різко - до 1 · 1012/ Л. Вміст гемоглобіну також різко знижений, але все ж в меншій мірі, ніж еритроцитів. Кольоровий показник крові збільшений до 1,4-1,5 (гіперхромні анемія). Виявляються різкі зміни морфології еритроцитів: анізоцитоз (в формі макро-мегалоцітоза), виражений пойкілоцитоз, гіперхромія. В еритроцитах з'являються включення (базофильная пунктация, тільця Жолли, кільця Кебота). Зміст ретикулоцитів в періоди загострення знижено. спостерігається панцитопенія - Зменшення в крові кількості клітин всіх трьох паростків (еритроцитів, лейкоцитів і тромбоцитів). У великій кількості виявляються гіперсегментірованние нейтрофіли при відсутності молодих (паличкоядерних) нейтрофілів - відзначається зрушення лейкоформули вправо.\n4.4.4. Гіпо- і апластичні анемії\nПри гіпо-апластична анемія відбувається різке пригнічення кровотворення в кістковому мозку при відсутності ознак пухлини кровотворної тканини. Апластична анемія може розвинутися в результаті токсичного впливу на кістковий мозок іонізуючої радіації, лікарських засобів (цитостатичних препаратів, деяких антибіотиків і сульфаніламідів, анальгіну, амідопірину, імунодепресантів), а також хімічних речовин (бензолу, миш'яку, важких металів). Іноді захворювання розвивається на тлі вірусного гепатиту, туберкульозу, важкого сепсису. Причини розвитку близько 50% випадків захворювання залишаються не з'ясованими.\nЛабораторна діагностика. Концентрація гемоглобіну різко знижена - до 30-40 г / л; кількість еритроцитів також різко знижений - до 1 · 1012/ Л. ЦПК в межах норми (нормохромнаяанемія). Для гіпо- апластичної анемії характерні також панцитопенія, різко знижене кількість ретикулоцитів і збільшення ШОЕ до 30-50 мм / год. Лейкопенію може бути різною, аж до розвитку агранулоцитоза - Зменшення кількості лейкоцитів менше 1,0 · 109/ Л і гранулоцитів менше 0,75 · 109/ Л до повного їх зникнення.\n4.4.5. Контрольні питання по темі «Анемії внаслідок порушення кровотворення»\n1. Які захворювання шлунково-кишкового тракту можуть призвести до розвитку залізодефіцитної анемії?\n2. Переважний вид еритроцитів по діаметру клітин при залізодефіцитної анемії.\n3. Чому при залізодефіцитної анемії колірний показник крові різко знижений?\n4. За якими лабораторними показниками железонасищенная анемія відрізняється від залізодефіцитної анемії?\n5. Які клінічні прояви специфічні для залізодефіцитної анемії?\n6. Чим Мегалобластна кровотворення відрізняється від нормоцитарні?\n7. У яких випадках розвивається В12дефіцитна анемія?\n8. Причина гіперхромією при В12дефіцитної анемії.\n9. Форма анізоцитозу при В12дефіцитної анемії.\n10. Для яких анемій характерна панцитопенія?\n11. Що таке агранулоцитоз?\nфарбування мазків | Забарвлення по Нохта | ТЕХНІКА ПІДРАХУНКУ лейкоцитарній формулі | Лейкоцитарна формула в нормі | ЗМІНА МОРФОЛОГІЇ ЛЕЙКОЦИТІВ ПРИ ПАТОЛОГІЇ | ЗМІНА КІЛЬКОСТІ ОКРЕМИХ ВИДІВ ЛЕЙКОЦИТІВ ПРИ ПАТОЛОГІЇ | Вікові зміни крові | Спадкові аномалії морфології лейкоцитів | Зміна крові при гнійно-запальних і інфекційних захворюваннях | АВТОМАТИЧНІ МЕТОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ КЛІТИН КРОВІ |


Національні та міжнародні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина (курсова) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nНаціональні та міжнародні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина (курсова)\tadmin\n“Національні та міжнародні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина”\n1. Загальне поняття гарантій реалізації і захисту прав і свобод людини і\nгромадянина в Україні, їх різновиди\n1.1. Поняття гарантій реалізації та захисту прав і свобод в Україні\n1.2. Види гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина\n2. Головні передумови та елементи захисту прав і громадянина в системі\nгарантій в Україні\n3. Міжнародні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина\n3.1. Права і свободи в теорії конституціоналізму. Принципи\nконституційного статусу особи\n3.2. Конституційні права і свободи та їх класифікація та гарантії\nТема даної курсової роботи: “Національні та міжнародні гарантії захисту\nправ і свобод людини і громадянина”. Вивчення даного питання є вкрай\nактуальним, оскільки захист прав людини є одним із ключових моментів\nсучасної цивілізованої правової держави. Здобувши незалежність, Україна\nрозпочала активну діяльність по створенню своєї демократичної правової\nдержави. Права людини набули цінності і отримали обґрунтування в міжнародному\nправі як правовий стандарт, до якого повинні прагнути всі народи і\nдержави. З моменту визнання цих прав кожна людина набувала певного\nправового статусу відповідно до міжнародного гуманітарного і, разом із\nним, національного права. Саме стан справ у сфері забезпечення прав і\nсвобод особи, їх практичної реалізації є тим критерієм, за яким\nоцінюється рівень демократичного розвитку будь-якої держави й\nдемократичного державного апарату, затвердженню демократичної\nКонституції, але шлях який передував цьому був нелегким. Тому обрана\nтема є вкрай цікавою і необхідною для дослідження. Сходження України до\nправової держави – це повчальний і трагічний урок, який потрібно\nоб’єктивно вивчити і зробити правильні висновки. Поняття «правова держава» виникло у XIX столітті, хоча витоки слід\nвзаємодії влади і права. Античними авторами було вироблено низку\nположень про правову державу. Вперше термін «правова держава» було вжито\nнімецькими вченими К.Т. Велькером (1813), І.Х. Фрайхер фон Аретином\n(1824). Створення юридичне завершеного поняття «правова держава»\nпов’язують з ім’ям Р. Моля, який ввів його до загального\nдержавно-правового і політичного вжитку. У XX ст., особливо після Другої\nсвітової війни, теорія правової держави набула нових рис. Вона пройшла\nчерез період панування нацистського варіанту теорії «правової держави» у\nфашистській Німеччині, через етап неприйняття в СРСР ідеї правової\nдержави з її (ідеї) напрацьованими за дореволюційних часів ціннісними\nелементами-ознаками: верховенство права, поділ влади, недоторканність\nособи, гарантії прав і свобод людини та ін. У 80-х роках XX ст. ідея\nстворення правової держави актуалізувалася у країнах колишнього\n«соціалістичного табору» як реакція на тоталітарний режим,\nадміністративно-командні методи владарювання, порушення прав людини. Вітчизняна наука прийняла формулу «правова держава» у результаті\n«перебудови», проголошеної в 1985 p. Україна, перетворившись на\nМетою роботи є якнайрізнобічніше дослідити всі особливості гарантії\nзахисту прав і свобод людини і громадянина в Україні та в інших країнах,\nзавданням є аналіз практики здійснення та захисту прав людини державою\nОб’єктом дослідження виступаують національний та міжнародний захист\nправ і свобод. Предметом дослідження виступають нормативно-правові акти\nта інші чинники, які є гарантом захисту прав і свобод людини і\nПід час написання курсової роботи були використані такі методи\nдослідження як хронологічний метод (дослідження об’єкта в часовому\nрозрізі), літературний метод (опрацювання спеціальної та нормативної\nлітератури, періодичних видань), методи аналізу та синтезу, порівняльний\nметод, метод узагальнення.\n1. ЗАГАЛЬНЕ ПОНЯТТЯ ГАРАНТІЙ РЕАЛІЗАЦІЇ\nІ ЗАХИСТУ ПРАВ І СВОБОД ЛЮДИНИ І ГРОМАДЯНИНА\nВ УКРАЇНІ, ЇХ РІЗНОВИДИ\nПрийняття Конституції — це надзвичайно важлива, але лише часткова,\nсправа. Та водночас із її прийняттям необхідне створення механізму\nреалізації Основного Закону, зокрема й щодо практичного втілення\nпередбачених нею прав, свобод та обов’язків. Під таким механізмом слід\nрозуміти всю сукупність різних гарантій і дій, відповідний процес,\nзавдяки якому громадяни, що мають певне право, свободу чи обов’язок,\nреально досягають цілей, інтересів, благ, передбачених нормою\nІз цього визначення випливає, що механізм реалізації прав, свобод і\nобов’язків людини і громадянина, — це категорія, надзвичайно об’ємна й\nширока в тому розумінні, що вона охоплює не тільки юридичні, а й\nполітичні, економічні, ідеологічні та інші явища.\nТак, на нашу думку, потверджену юридичною наукою, механізм реалізації\nправ, свобод і обов’язків передусім складається з гарантій забезпечення\nправ, свобод і обов’язків людини і громадянина. Їх головне призначення\nполягає у забезпеченні всіх і кожного рівними правовими можливостями для\nнабуття, реалізації, охорони і захисту суб’єктивних прав і свобод. Під гарантіями прав і свобод особи слід розуміти, по-перше, певні умови,\nза яких можлива найповніша і всебічна реалізація прав і свобод особи, і,\nпо-друге, засоби, які ефективно забезпечують охорону і захист прав і\nсвобод особи у разі їх незаконного порушення. Роль і значення гарантій\nправ і свобод особи визначається тим, що вони являють собою сукупність\nрізних факторів в економічній, політико-правовій, культурній та інших\nсферах життя суспільства, які створюють максимум можливих на даному\nетапі розвитку суспільства і держави умов та передумов для реальної\nможливості здійснення прав і свобод особи [14, с.78].\nСистема гарантій прав і свобод особи є досить складною і розгалуженою.\nЗа змістом і за видами суспільної діяльності гарантії прав і свобод\nособи поділяються на загальні та спеціальні. До загальних гарантій\nналежать економічні, політичні, соціальні, ідеологічні та культурні\nгарантії — засоби забезпечення прав і свобод. До спеціальних належать\nюридичні або правові гарантії прав і свобод особи.\nЮридичні гарантії прав і свобод, у свою чергу, поділяються на\nматеріальні, процесуальні та організаційно-правові. Крім того, юридичні\nгарантії прав і свобод особи можуть поділятись за відповідними галузями\nправа (конституційно-правові, цивільно-правові, сімейно-правові,\nкримінально-правові та ін.). До юридичних гарантій прав і свобод особи\nможна віднести і юридичну відповідальність.\nЗа сферою дії з-поміж гарантій прав і свобод розрізняють\nміжнародно-правові (планетарні) гарантії, гарантії регіональних\nміжнародних співтовариств, внутрішньодержавні та автономні.\nОсобисті гарантії — власні можливості людини і громадянина щодо захисту\nйого прав, свобод, законних інтересів і обов’язків. До них відносять:\n• право на захист передбачених законом можливостей людини і громадянина\nв суді, в Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в\nміжнародних судах чи відповідних міжнародних організаціях;\n• право на відшкодування матеріальних і моральних збитків, заподіяних\nдержавними органами, органами місцевого самоврядування та їхніми\n• право відповідати тільки за діяння, скоєні в часі та просторі дії\n• право не нести відповідальності за відмову свідчити або давати\n• право засудженого користуватися всіма правами людини і громадянина за\nвинятком обмежень, визначених законом і встановлених вироком суду [12,\nс.207]. Під політичними гарантіями слід розуміти політичний плюралізм і свободу\nполітичної діяльності, що не заборонена законодавством і передбачена ст.\n15 Конституції України, реальне визнання народу єдиним джерелом влади і\nздійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу,\nвиконавчу і судову, відповідно до статей 5 і 6 Конституції України,\nобмеження діяльності ультрарадикальних політичних організацій [2, стаття\n37] і т. д.\nНайголовнішими економічними гарантіями слід уважати: конституційні\nположення про рівність усіх форм власності та їх захист державою [2,\nстаття 13]; справедливість і неупередженість розподілу суспільного\nбагатства [2, стаття 95]; гарантування приватної власності [2, стаття\n41] і т. ін.\nДо ідеологічних гарантій у більшості випадків відносять: ідеологічну\nбагатоманітність суспільного життя, відсутність державної (обов’язкової)\nідеології та цензури [2, стаття 15]; забезпечення вільного розвитку мов\n[2, стаття 10]; сприяння «консолідації та розвиткові української нації,\nїї історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові\nетнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних\nнародів і національних меншин України» [2, стаття 11].\nЮридичні гарантії — державно-правові засоби, які забезпечують здійснення\nта охорону прав, свобод і обов’язків людини і громадянина. Саме вони\nнайбільшою мірою і складають механізм реалізації прав і свобод людини і\nгромадянина, елементами якого є:\nпо-перше, юридичне закріплення гарантій прав і свобод. Так, Конституція\nУкраїни у ст. 21 визначила: «Права і свободи людини є невідчужуваними та\nнепорушними», а в ст. 22 — що вони не можуть бути скасовані, а «при\nприйнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не\nдопускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»\nпо-друге, створення широкої системи охорони й захисту державою прав і\nсвобод, яка забезпечувала б їхнє реальне використання та надійний захист\nвід будь-яких посягань. Це вбачається у конституційних положеннях про\nте, що «права і свободи людини і громадянина захищаються судом», «кожен\nмає право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної\nРади України з прав людини», використовувати для цього всі національні\nзасоби, а також «… звертатися за захистом своїх прав і свобод до\nміжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна» [2, стаття\n55]. Завдана громадянинові матеріальна чи моральна шкода має обов’язково\nвідшкодовуватися [2, стаття 56];\nпо-третє, розвиток суспільно-політичної активності громадян, формування\nправової культури. Першочерговим напрямком діяльності в цьому аспекті є\nнеобхідність навчити громадян України боронити й захищати свої права.\nСаме тому Конституція України надає право будь-якими, не забороненими\nзаконом, засобами захищати свої права і свободи від порушень і\nпротиправних посягань, а ст. 57 гарантує право знати свої права, свободи\nта обов’язки, вважає нечинними закони та інші нормативно-правові акти,\nщо визначають права та обов’язки громадян, але не доведені до відома\nпо-четверте, активізація діяльності об’єднань громадян, які сприяють\nохороні й захистові прав і свобод. Вказане положення зафіксоване у ст.\n59 Конституції, яка проголошує, що кожен має право на правову допомогу.\nУ випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Для\nздійснення правової допомоги в Україні діє адвокатура. Певна річ,\nфункції захисту прав, свобод та обов’язків людини й громадянина\nсфері мають органи прокуратури, суду, СБУ, внутрішніх справ і т. д. 3\nформуванням в Україні громадянського суспільства зростає кількість\nнедержавних право-захисних органів, якісно поліпшується їхня діяльність;\nпо-п’яте, державний і громадський контроль за станом забезпечення прав,\nсвобод і обов’язків. Державний контроль у вказаній сфері покладається\nмайже на всі державні органи. Так, відповідно до ст. 102 Конституції\nПрезидент України проголошується гарантом державного суверенітету,\nтериторіальної цілісності, додержання Конституції, прав і свобод людини\nі громадянина, а ст. 116 Конституції вказує, що Кабінет Міністрів\nУкраїни «… вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і\nГромадський контроль покладається і може здійснюватися політичними\nпартіями, масовими демократичними об’єднаннями, засобами масової\nінформації, органами місцевого самоврядування.\nКонституція України створила принципово нову та якіснішу модель\nмеханізму реалізації прав, свобод та обов’язків людини і громадянина,\nале цей процес ніколи не може вважатися закінченим. 2. ГОЛОВНІ ПЕРЕДУМОВИ ТА ЕЛЕМЕНТИ ЗАХИСТУ ПРАВ І ГРОМАДЯНИНА В СИСТЕМІ ГАРАНТІЙ В УКРАЇНІ\nвідповідні заходи до порушників закону [10, с.58].\nпро особу [9, с.103].\nрозгляд цього звернення, або відмовляє в подальшому розгляді звернення\n3.1. Права і свободи в теорії конституціоналізму. Принципи конституційного статусу особи\nТеоретичне обгрунтування природи прав і свобод особи тією чи іншою мірою\nпов’язане із змістом практично всіх політико-правових ідей загального\nхарактеру. Однак існують такі ідеї, головним призначенням яких є\nтлумачення саме феномена прав і свобод.\nДо цих ідей насамперед належить теорія природного права, а точніше —\nконцепція прав людини і громадянина, що є однією з складових цієї\nтеорії. Теорія природного права активно використовувалася новими\nсоціальними силами у період революцій XVII—XVIII ст.ст. у їхній боротьбі\nза політичну владу. За цією теорією, люди природно є носіями незалежних\nвід влади прав, що існують поза волею держави, але держава повинна\nдодержуватись і захищати їх. Для цього природні права і свободи\nзакріплюються в законодавстві.\nДо природно-правових поглядів минулого звертаються сучасні вчені,\nвідповідним чином інтерпретуючи їх. Нерідко навіть пишуть про\nвідродження школи природного права. Ідеї згаданої теорії використовують\nтакож зарубіжні конституціоналісти. Деякі з них вважають, що над правом\nу цілому є норми, які існують об’єктивно, незалежно від чиєїсь волі. Ці\nнорми виводять або прямо пов’язують із сутністю природних прав людини.\nІнакше кажучи, природні права ставляться над позитивним правом і\nрозглядаються як критерій оцінки його змісту. Така теоретична\nконструкція не завжди узгоджується з практикою. Проте загальний зміст\nтеорії природного права не можна сприймати негативно. Відповідні ідеї\nмають демократичне звучання, а реалізація їх охоплює різні аспекти\nсуспільного і державно-політичного життя [15, с.204-205].\nВизначаючи зміст концепції прав людини і громадянина, необхідно вказати,\nщо вона відображає дуалізм у поглядах на громадянське суспільство і\nдержаву. Як зазначалося, природні права належать особі безпосередньо.\nРоль держави при цьому зводиться до забезпечення умов для їх реалізації.\nНерідко сукупність природних прав позначається терміном «права людини».\nДо цих прав звичайно відносять різні права і свободи особи, пов’язані з\nїї існуванням та діяльністю як абстрактного індивіда. На відміну від\nтаких прав і свобод, «права громадянина» визначаються і встановлюються\nдержавою. Головне їх призначення — забезпечити участь особи в\nдержавно-політичному житті шляхом надання їй відповідних юридичних\nможливостей. Цим особа як суб’єкт конституційних правовідносин, по суті,\nставиться в певну залежність від держави.\nУ зв’язку з цим не можна не звернути увагу на протиріччя у змісті\nприйнятої в зарубіжному конституціоналізмі тези про принципову рівність\nміж особою і державою як суб’єктами конституційного права або навіть про\nзверхність першої щодо другої. Зверхність особи щодо держави насамперед\nпояснюється тим, що основні закони зорієнтовані на існування чіткої межі\nміж суспільною і приватною сферами, а встановлені в їхніх нормах\nзаборони і дозволи стосуються лише держави та її органів.\nЦя безумовно демократична формула далеко не завжди знаходить\nпідтвердження в державно-політичному житті. Слід зважити й на те, що\nдержава та її органи мають специфічні, притаманні тільки їм владні права\n(повноваження). У рамках правовідносин, пов’язаних із здійсненням таких\nповноважень, держава об’єктивно виступає як вихідний суб’єкт. Про це\nсвідчить і наявність певних захисних прав особи: право на судовий або\nадміністративний захист від неправомірних дій державних органів, на\nвідшкодування збитків, завданих такими діями, тощо. Ці права, за умов\nіснування ефективних механізмів реалізації, мають велике значення і є\nважливим елементом правового статусу особи.\nСамі ж права людини і громадянина в конституційній теорії і практиці\nнерідко ототожнюються відповідно з особистими і політичними правами.\nІснують також інші визначення прав і свобод, зовні не узгоджені зі\nзмістом концепції прав людини і громадянина. Зокрема, у теорії серед\nполітичних прав виділяють ті, що пов’язані з участю особи в процесі\nформування та здійснення державної влади, і називають такі права власне\nполітичними. Говорять також про індивідуальні та публічні (соціальні)\nправа, як визначення особистих прав використовують поняття «громадянські\nДуалізм особистих та політичних прав і свобод як прав людини і\nгромадянина має певне загальнополітичне і конституційне значення. На\nоснові аналізу розмежування цих прав і свобод та з урахуванням практики\nїх реалізації можна зробити висновки щодо характеру співвідношення\nсуспільства і держави у конкретній країні, природи існуючого тут\nполітичного режиму [15, с.237].\nУ багатьох конституціях відмінність між правами людини і громадянина\nвідбивається у формулюваннях відповідних статей. Коли йдеться про права\nлюдини, звичайно використовуються визначення «кожний», «ніхто», «усі»\nабо «визнається право», «гарантується свобода» та подібні\nсловосполучення абстрактного, безособового характеру. Що ж до прав\nгромадянина, то вони, як правило, адресовані саме громадянам:\n«громадянин (громадяни) може» тощо. Іноді права громадянина формулюються\nяк права народу (Японія) або як права осіб певної національної\n(етнічної) належності (Іспанія, ФРН). Однак і тут наявність їх прямо\nпов’язується зі станом громадянства. Співвідношення між відповідним\nчином сформульованими правами людини і правами громадянина в основних\nзаконах різних держав неоднакові, що відображає різні підходи в\nконституційній теорії та практиці.\nЗ теоретичним обгрунтуванням природи прав і свобод особи тісно пов’язана\nтакож ідея правової держави. Сучасна теорія правової держави випливає з\nконцепції видатного німецького філософа XVIII ст. Іммануїла Канта. Сфера\nсвободи індивіда становила першооснову концепції І. Канта. На його\nдумку, індивід може робити все, що не заборонено законом, і така\nповедінка буде правомірною. Держава може втручатися лише у випадках,\nколи особа порушує вимоги права. Особу, за І. Кантом, не можна\nрозглядати як засіб досягнення будь-яких благ чи навіть так званих\nспільних інтересів. Держава — це об’єднання великої кількості людей,\nпідпорядковане праву. Останнє ж має грунтуватися на людському розумі і\nВчення про правову державу номінальне вважалося пріоритетним у\nдержавно-правовому розвитку Німеччини XIX—XX ст.ст. Сучасна теорія\nправової держави знайшла своє відображення в конституційному тексті. В\nзагальній формі це зроблено в ст. 20 Основного закону ФРН:\n«Законодавство зв’язане конституційним устроєм, виконавча влада і\nправосуддя — законом і правом». Водночас якість вищої цінності\nвизнається за правами, сформульованими в конституції. У ст. 1 Основного\nзакону сказано, що «основні права зобов’язують законодавство, виконавчу\nвладу і правосуддя так само, як і діюче право». Захист прав людини\nпроголошується головною функцією правової держави.\nФормула «правова держава» має місце в Конституції Іспанії:\n«Іспанія — соціальна, правова і демократична держава» (ст. 1). Про\nправову державу йдеться також в основних законах майже усіх держав\nЦентральної і Східної Європи, а також тих, що утворилися на терені\nколишнього СРСР. Нерідко вони містять норми, що сприяють більш\nконкретному тлумаченню самого поняття правової держави. «Права і свободи\nлюдини та громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають смисл,\nзміст і застосування законів, діяльність законодавчої і виконавчої\nвлади, місцевого самоврядування і забезпечуються правосуддям», —\nзаписано в ст. 18 Конституції Росії. Подібні за змістом положення можна\nзнайти в основних законах Казахстану, Киргизстану, Словенії та деяких\nЗа змістом поняття правової держави слід тлумачити інші конституційні\nположення. Зокрема, як зазначено в ст. 10 Конституції Естонії,\n«встановлені права, свободи і обов’язки не виключають існування інших\nправ, свобод і обов’язків, що випливають зі смислу Конституції або\nузгоджуються з ним, а також відповідають принципам людської гідності,\nсоціальної і правової держави». Аналогічного характеру положення містять\nосновні закони Киргизстану, Росії та Словенії.\nТреба додати, що в сучасній юридичній літературі за рубежем\nрозрізняються поняття формально-правової і матеріально-правової держави.\nПерше позначає державу, в якій управління побудоване на формальній\nзаконності, на виконанні вимог права, якими б вони не були, друге —\nдержаву, підпорядковану праву, заснованому на імперативних гуманітарних\nцінностях загального характеру. Згадані цінності не можна не\nвраховувати, оскільки, як вважають прихильники відповідного підходу, це\nб знищило самий сенс права. Сказане об’єктивно має ключове значення при\nвизначенні критеріїв правової державності.\nСвоєрідним еквівалентом концепції правової держави є ідея панування\n(верховенства) права, поширена в англомовних країнах. Сучасне розуміння\nцієї ідеї багато в чому зумовлене змістом концепції, сформульованої в\nкінці XIX ст. відомим британським державознавцем А. Дайсі. Він сприймав\nпанування права як його верховенство, протиставлене адміністративній\nсваволі. Водночас у пануванні права А. Дайсі вбачав рівність перед\nзаконом, або рівну підлеглість усіх одним і тим самим законам.\nНині концепція А. Дайсі не втратила своєї привабливості для багатьох\nавторів. Але їхні оцінки панування права ширші за змістом. У розробці\nсвоїх концепцій сучасні автори застосовують різні підходи, хоч майже\nзавжди ідея панування права пов’язується з визнанням існування широкого\nкола прав і свобод, їх процесуальних гарантій та демократичних принципів\nсудочинства. Послідовники А. Дайсі вважають, що органи виконавчої влади\nповинні не тільки діяти відповідно до вимог права, а й\nпідпорядковуватись йому. Водночас вони вказують на необхідність захисту\nособи від зловживання цих органів своїми повноваженнями.\nВажливу роль у з’ясуванні природи прав і свобод особи та її\nконституційного статусу в цілому відіграють принципи цього статусу. До\nтаких принципів звичайно відносять свободу і рівність. І це не\nвипадково: відповідні філософські категорії тісно взаємопов’язані.\nПринципи конституційного статусу особи є складовою політико-право-вої\nтеорії. Вони являють собою певні теоретичні узагальнення, сформульовані\nв процесі осмислення суспільно-політичного розвитку. Проблеми свободи і\nрівності були присутні в теорії конституціоналізму протягом усього\nперіоду її становлення і розвитку. З іншого боку, принципи\nконституційного статусу особи можна розглядати як важливий елемент його\nсамого. У такому випадку вони мають нормативно-правовий характер. З\nсамого початку існування сучасної державності в конституціях у тій чи\nіншій формі (звичайно у загальній) фіксують вимогу свободи і рівності\nособи. Так, Декларація прав людини і громадянина 1789 p. починалася\nсловами: «Люди народжуються і залишаються вільними та рівними в правах».\nТрадиційне для зарубіжного конституціоналізму тлумачення свободи полягає\nв тому, що її звичайно сприймають як відсутність широких обмежень\nдіяльності особи. Але це не означає абсолютної свободи. Держава\nвстановлює певні вимоги, яким повинна відповідати діяльність кожної\nособи. Межею свободи будь-якої людини є свобода інших людей. Ці ідеї\nзнайшли своє відображення в конституційних текстах. Зокрема, у ст. 2\nОсновного закону ФРН зафіксовано: «Кожний має право на вільний розвиток\nсвоєї особистості, оскільки він не порушує права інших і не йде супроти\nконституційного порядку чи моралі». Аналогічні або близькі за змістом\nположення містять конституції багатьох держав.\nІноді свобода розглядається не як загальний принцип, а як одне з\nконкретних прав особи — право на свободу. Зокрема, такі формулювання\nможна знайти в конституціях Іспанії та Японії. Це має історичну\nтрадицію: декларації прав і свобод, проголошені у XVIII ст., фактично\nвідносили до особистих прав і свобод право на життя, свободу, рівність і\nзабезпечення людської гідності.\nЗвичайно принцип свободи деталізується у проголошених в конституціях\nособистих правах і свободах. Останні тісно пов’язані з поняттям\nпроцесуальних гарантій прав і свобод. Деякі автори виділяють\nпроцесуальні гарантії в окрему групу особистих прав — прав\nобвинуваченого в судовому процесі. Проте зміст процесуальних гарантій\nширший. Він охоплює не тільки процедури судочинства, а й попередні\nпроцесуальні стадії [11, с.24].\nВ основних законах багатьох держав встановлюються загальні вимоги\nзаконності проведення затримань, арештів, обшуків та інших процесуальних\nдій. Конституції закріплюють окремі демократичні засади судочинства.\nІноді тут можна знайти положення про принципи застосування кримінальних\nпокарань. У найширшому обсязі це відображено в новітніх конституціях\nГреції, Іспанії, Португалії і Швеції, а також у конституціях 90-х років\nXX ст. Відповідні конституційні положення несуть на собі відбиток змісту\nміжнародних документів про права людини.\nТі ж самі питання регламентуються і окремими старими конституціями.\nНаприклад, процесуальні гарантії прав і свобод особи та демократичні\nзасади судочинства у США зафіксовані в Біллі про права 1791 p. (перші\nдесять поправок до конституції). У ст. 4 цього акта (четверта поправка)\nйдеться про «право народу на охорону особи, житла, паперів і майна від\nнеобгрунтованих обшуків та арештів», а також встановлюються деякі\nзагальні вимоги до змісту відповідних ордерів та умови їх видачі.\nПринцип, проголошений у ст. 5 Білля про права, називається привілеєм\nпроти самозвинувачення. Згідно з цією статтею, «ніхто не буде примушений\nсвідчити проти самого себе». Нарешті, в ст. 6 сформульоване право на\nзахист у судовому процесі і визначені певні засади судочинства.\nВідповідні конституційні положення конкретизуються в законодавстві та в\nінших правових джерелах. В англомовних країнах велику роль у визначенні\nзмісту процесуальних гарантій відіграють судові прецеденти. Як би там не\nбуло, конституційне закріплення процесуальних гарантій надає їм вищого\nавторитету і політичної значущості.\nЗначення судового захисту прав і свобод особи передусім зумовлене\nхарактером і змістом прийнятих принципів судочинства, зокрема гласністю\nсудового розгляду, доступністю суду, презумпцією невинності тощо.\nКонституційне і в цілому юридичне оформлення демократичних принципів\nсудочинства є одним із досягнень суспільно-політичного розвитку. Однак\nце не означає, що тут усі проблеми вже вирішені. Наприклад, існує\nпроблема суду присяжних, який прийнято розцінювати як наочне\nпідтвердження демократизму судоустрою і судочинства.\nЦікаво простежити сучасну еволюцію суду присяжних у Великобританії —\nбатьківщині цього інституту. Участь присяжних у судовому засіданні\nтрадиційно розглядається британською наукою як гарантія забезпечення\nсправедливості правосуддя, проте розвиток законодавства з питань\nсудоустрою і судочинства свідчить про наявність стійкої тенденції до\nзвуження компетенції суду присяжних і обмеження реального демократизму в\nдіяльності відповідних судових установ. Так, у 60-і роки XX ст. було\nскасовано принцип одноголосності присяжних у винесенні вердикту. У\nповоєнні часи кілька разів зменшувалося число безумовних, тобто без\nзазначення мотивів, відведень присяжних захистом. Тим самим сталося\nзвуження обсягу процесуальних гарантій. До того ж в останні десятиліття\nзаконодавче розширено кількість складів злочинів, які розглядаються без\nучасті присяжних. Фактично мінімальна частина кримінальних і цивільних\nсправ розглядається у суді присяжних. Усе це, однак, не заперечує той\nфакт, що суд присяжних зберігає значний прогресивний потенціал.\nХарактеризуючи конституційний статус особи, слід також проаналізувати\nінший його принцип — принцип рівності, юридичний зміст якого виявляється\nу визнанні рівності всіх перед законом, в наданні усім громадянам\nоднакових прав і обов’язків. Принцип рівності означає відсутність\nзакріпленої в праві дискримінації з будь-яких ознак [15, с.262-263].\nПринцип рівності відображений практично в усіх конституціях. «Усі люди\nрівні перед законом. Чоловіки і жінки рівноправні. Нікому не може бути\nзавдано шкоди або віддано перевагу за ознаками його статі, його\nпоходження, його раси, його мови, його вітчизни і місця народження, його\nвіросповідання, його релігійних або політичних переконань», — записано в\nст. 3 Основного закону ФРН.\nЗгідно з поширеною ліберальною концепцією прав і свобод, завдання\nдержави в основному обмежувалося створенням юридичних умов для їх\nреалізації. Інакше кажучи, проголошення рівноправності громадян у\nсуспільстві означало, що реалізація прав е передусім приватною справою\nкожної особи. Однак з часом, в умовах так званої держави загального\nблагоденства, остання взяла на себе відповідальність за забезпечення не\nтільки юридичних, а й певних матеріальних гарантій цих прав (наприклад,\nбезкоштовна юридична допомога неімущим та малоімущим).\nНеобхідність забезпечення державою прав і свобод іноді проголошується в\nосновних законах. Наприклад, у ст. З Конституції Італії записано:\n«Завдання Республіки — усувати перешкоди економічного і соціального\nпорядку, які, фактично обмежуючи свободу і рівність громадян, заважають\nповному розвитку людської особистості та дійсній ефективній участі всіх\nтрудящих у політичній і соціальній організації країни». Однак практичні\nможливості реалізації прав і свобод нерідко прямо пов’язані з\nматеріальним становищем суб’єктів.\nЗ принципом рівності пов’язаний і факт проголошення в новітніх\nконституціях державного захисту прав та інтересів національних меншин.\nТак, у ст. 6 Конституції Італії сказано, що «Республіка відповідними\nзасобами охороняє мовні меншини». У ст. З Конституції Іспанії записано,\nщо «багатство різних мовних відтінків у країні є культурною цінністю,\nяка користується особливою повагою і захистом». Захист прав національних\nменшин, інтересів різних етнічних груп передбачено також конституційними\nактами Канади, Швеції та деяких інших держав.\nПро права національних меншин йдеться і у конституціях держав\nЦентральної та Східної Європи, а також тих, що утворилися на терені\nколишнього СРСР. В одних випадках відповідні права подано в\nузагальненому викладі. Наприклад, у ст. 50 Конституції Білорусі\nпроголошено, що «кожний має право зберігати свою національну\nналежність». В інших випадках встановлюється принцип так званої\nнаціонально-культурної автономії відповідних меншин. Так, у ст. 50\nКонституції Естонії встановлено, що «національні меншини мають право\nстворювати для національних культурних потреб самоврядні установи».\nАналогічне за змістом положення містить ст. 45 Конституції Литви:\n«Національні громади громадян самостійно займаються справами своєї\nнаціональної культури, освіти, благодійництва, взаємодопомоги. Держава\nнадає підтримку національним громадам».\nІноді в конституціях здійснено більш детальну регламентацію прав\nнаціональних меншин. До Конституції Словаччини включений спеціальний\nрозділ (четвертий) під назвою «Права національних меншин та етнічних\nгруп». Тут зафіксовано право відповідних громад на розвиток національної\nкультури, право одержувати інформацію рідною мовою, право об’єднуватися\nв асоціації на національній основі, право на здобуття освіти рідною\nмовою, право користуватися своєю мовою в офіційних стосунках, право\nбрати участь у вирішенні справ, що їх безпосередньо стосуються, та деякі\nінші. Водночас застережено, що використання усіх цих прав не повинно\nстановити загрози суверенітету і територіальній цілісності держави чи\nпризводити до дискримінації інших її громадян.\nДокладно йдеться про права національних меншин і в Конституції Словенії.\nКрім прав на національно-культурну автономію, тут викладені так звані\nспеціальні права італійської та угорської етнічних груп. У ст. 64 цієї\nКонституції до таких прав віднесені право вільно користуватися\nнаціональною символікою, право на державне сприяння спілкуванню з\nкраїнами своєї етнічної тотожності. Припускається делегування певних\nвладних функцій установам, що можуть бути створені національними\nменшинами. Останні мають бути прямо представлені у парламенті і на рівні\nмісцевого самоврядування. Передбачається також прийняття спеціальних\nзаконів про статус італійської та угорської етнічних груп. Ці закони\nможуть бути введені тільки за згодою представників цих груп. Характерно,\nщо, згідно зі ст. 83 Конституції Хорватії, закони про статус\nнаціональних меншин вводяться за умови їх підтримки кваліфікованою\nбільшістю складу нижньої палати парламенту. Тим самим цим законам\nнадають, по суті, конституційного характеру.\nДо особливостей конституційної регламентації слід віднести і те, що в\nокремих основних законах, прийнятих у 90-і роки, визнані спеціальні\nправа осіб корінної національності. Так, у ст. 5 Конституції Словенії\nвизнані такі права за особами словенського походження, що мешкають на\nтериторії цієї держави, але не мають словенського громадянства. Там саме\nйдеться про державне сприяння відносинам з словенськими етнічними\nгрупами в інших країнах. У Конституції Румунії у ст. 7, яка має назву\n«Румуни за рубежем», зафіксовано, що держава сприяє зміцненню зв’язків з\nрумунами, які мешкають поза межами цієї країни, і діє з метою збереження\nта розвитку етнічної, культурної та релігійної ідентичності відповідних\nосіб, зберігаючи при цьому повагу до законодавства іноземних держав.\nПодібні положення можна знайти і в Конституції Македонії (ст. 49).\nЗавершуючи аналіз змісту конституційного статусу особи, слід звернути\nувагу на проблему взаємозв’язку прав та обов’язків особи. В теорії і\nпрактиці зарубіжного конституціоналізму наявність такого зв’язку нерідко\nзаперечується. Хоч існування обов’язків не відкидається, але вони не\nсприймаються в органічному взаємозв’язку з правами. Деякі держа-вознавці\nвважають, що такий взаємозв’язок призвів би до обмеження прав особи.\nТеза про відсутність взаємозв’язку прав і обов’язків звичайно\nаргументується тим, що невиконання особою того чи іншого обов’язку не\nпозбавляє її прав. Такий підхід дещо спрощує природу прав і обов’язків\nособи. Водночас немовби знімається питання про обов’язки держави щодо\nзабезпечення проголошених у конституціях прав і свобод особи.\nОднак у змісті новітніх конституцій виявляються нові підходи до цього\nпитання. Так, у ст. 12 Конституції Португалії («Принцип єдності прав і\nобов’язків») записано, що «всі громадяни користуються правами і мають\nобов’язки, закріплені за ними Конституцією». Аналогічні за характером\nположення можна знайти в основних законах держав Центральної і Східної\nЄвропи, а також тих, що утворилися на терені колишнього СРСР.\nПроблема взаємозв’язку прав і обов’язків має ще один аспект. У теорії\nзарубіжного конституціоналізму акцент у взаємовідносинах особи і\nдержави, врегульованих на основі відповідних положень, ставиться на\nобов’язках держави. Конституційні права особи розглядаються як формальна\nмежа здійснення державної влади. Обов’язки держави також визнаються\nмежею здійснення її влади: встановлюючи права і свободи особи, держава\nобмежує себе і бере відповідні обов’язки.\nТакий підхід тією чи іншою мірою відображений у текстах основних\nзаконів. «Повага й охорона людської особистості є першорядним обов’язком\nдержави», — записано в ст. 2 Конституції Греції. «Людська гідність\nнедоторканна. Поважати і захищати її — обов’язок державної влади», —\nпроголошено в ст. 1 Основного закону ФРН. «Людина, її права і свободи є\nвищою цінністю. Визнання, дотримання і захист прав і свобод людини і\nгромадянина — обов’язок держави», — зафіксовано в ст. 2 Конституції\nРосії [15, с.290].\nІноді про обов’язки держави щодо особи йдеться у більш загальному плані,\nі вони пов’язуються із здійсненням державних функцій у\nсоціально-економічній сфері. Зокрема, відповідні державні обов’язки\nдекларовані в розділі 3 Конституції Іспанії під назвою «Про основні\nпринципи соціальної та економічної політики».\nРазом з тим у конституціях іноді вказується і на обов’язки особи щодо\nдержави. У ст. 2 Конституції Італії зафіксовано, «що Республіка визнає і\nгарантує невід’ємні права людини… і вимагає виконання непорушних\nобов’язків політичної, економічної і соціальної солідарності». Майже\nаналогічне за змістом положення містить ст. 24 Конституції Греції.\nПодібні надмірно узагальнені визначення обов’язків особи перед державою\nпевною мірою деформують природу її прав і свобод і об’єктивно створюють\nгрунт для довільного тлумачення їх у конкретних ситуаціях взаємовідносин\nдержави і особи.\nДо сказаного слід додати, що деякими теоретиками встановлення\nконституційних обов’язків особи перед державою розцінюється як намір\nпозначити межу відповідних вимог державної влади, тобто знову ж таки як\nсамообмеження держави щодо особи та її прав і свобод. З цією думкою\nнавряд чи можна погодитись, адже існують зафіксовані в конституціях і\nдеталізовані в законодавстві обов’язки особи захищати батьківщину,\nсплачувати податки тощо. Такі обов’язки не зумовлені самообмеженням\nдержавної влади і мають, по суті, об’єктивний характер.\nКонституційне закріплення прав і свобод особи в різних країнах має свої\nособливості, зумовлені національними традиціями в розвитку\nполітико-правової теорії і практики. Переважна більшість конституцій\nмістить спеціальні розділи, в яких фіксуються права і свободи і які\nзвичайно передують розділам, присвяченим регламентації основ організації\nі діяльності державного механізму.\nУ преамбулі до Конституції Франції записано: «Французький народ урочисто\nпроголошує свою відданість правам людини і принципам національного\nсуверенітету тією мірою, якою вони були визначені в Декларації 1789\nроку, підтвердженій преамбулою до Конституції 1946 року». Отже, тут має\nмісце загальне визнання інституту основних прав і свобод без будь-якої\nїх деталізації [6, с.38].\nОсновою конституційної регламентації прав і свобод у США є перші десять\nпоправок до федеральної Конституції, або Білль про права 1791 p. Такий\nпідхід можна було б вважати надто вузьким, якби не численні судові\nпрецеденти з відповідних питань, створені верховним судом. Слід також\nзауважити, що в більшості штатів діють власні біллі про права, або\nвідповідні розділи конституцій. У 60—80-і роки XX ст. майже в усіх\nштатах були прийняті поправки до конституцій або навіть нові біллі про\nправа. Вони розширили обсяг конституційного регулювання прав і свобод\nПринципово інший підхід до регламентації прав і свобод у Великобританії.\nТут немає акта конституційної значущості, у якому б закріплялися основи\nправового статусу особи. Окремі законодавчі акти відповідного змісту,\nприйняті в ході історичного розвитку, здебільшого застаріли і не\nстворюють цілісної картини. Прийнято вважати, що права і свободи у\nВеликобританії формулюються судами. Останні в ході судового розгляду\nприймають рішення (судові прецеденти), що обмежують дії особи. Поза цими\nобмеженнями і перебуває сфера реалізації прав і свобод.\nНаведена схема формально відповідає відомому принципу «все, що не\nзаборонено, — дозволено». Вона зовні забезпечує майже абсолютний обсяг\nправ і свобод. Однак подібний висновок був би спрощенням. Суди не завжди\nточно формулюють прецеденти. Це призводить до довільного визначення ними\nобсягу правового статусу особи та його окремих елементів. До того ж, як\nсвідчить практика, далеко не всі права і свободи можуть бути реально\nвстановлені та ефективно забезпечені в такий спосіб.\nПодібний підхід до регламентації прав і свобод, на відміну від\nприйнятого в інших країнах, називають негативним. У цьому випадку норми\nконституційного права не встановлюють конкретні права і свободи, а\nшляхом заборон визначають сферу їх існування.\nКонституційні права і свободи особи, залежно від характеру відображених\nв них суспільних відносин, у зарубіжній науці конституційного права\nзвичайно класифікують як особисті та політичні. Іноді сюди додають і\nсоціально-економічні права, розглянуті вище. Наведена класифікація є\nдещо умовною, оскільки не сприяє точному визначенню групової належності\nокремих прав і свобод. Наприклад, право на страйк містить елементи,\nпоєднані з політичним і соціально-економічним станом особи [15, с.78].\nОсобисті права і свободи — категорія прав і свобод, що прямо не\nстосується стану громадянства індивіда. Тому іноді такі права\nвизначаються як індивідуальні права або свободи фізичної особи. Як\nзазначалося, їх також називають громадянськими правами, але така назва\nможе призвести до непорозуміння, коли йдеться про конституційну\n(політичну) правоздатність осіб, які не є громадянами відповідної\nдержави. У текстах конституцій прийняті різноманітні формулювання\nособистих прав і свобод, але вони піддаються узагальненням.\nДо категорії особистих прав і свобод передусім належить особиста\nнедоторканність (особиста свобода). Б головний зміст — захист від\nнеобгрунтованих арештів. Відображена в багатьох конституціях англійська\nпроцесуальна процедура «хабеас корпус», встановлена законом ще в XVII\nст., передбачав перевірку в суді обгрунтованості арешту особи. В\nконституційній теорії і практиці Франції та деяких інших країн прийняте\nширше поняття безпеки особи, яке містить не тільки гарантії від\nбезпідставних арештів і утримання під вартою, а й сукупність\nпроцесуальних гарантій прав особи в судовому процесі. Не викликає\nсумнівів той факт, що зазначені правові положення відіграють істотну\nроль у формуванні конституційного статусу особи. Проте їхня дія може\nбути призупинена. Певну загрозу недоторканності особи становить\nпроголошення надзвичайного стану. У конституціях визначені загальні\nзасади регламентації надзвичайного стану.\nДо змісту поняття особистих прав і свобод входять також так звані\nсвободи приватного життя — недоторканність житла, таємниця\nкореспонденції, свобода вибору місця проживання, свобода пересування,\nправа і свободи, пов’язані із шлюбним станом та сімейними відносинами\nтощо. Серед них слід виділити таємницю кореспонденції.\nОднією з особливостей сучасної конституційної регламентації таємниці\nкореспонденції є те, що захистом забезпечуються не тільки окремі, дещо\nстатичні за формулюваннями права і свободи, що становлять зміст цього\nпоняття (таємниця листування, телефонного зв’язку тощо), а й загальна\nсвобода, визначена як свобода від посягань на інформацію приватного\nхарактеру. Поняття цієї свободи має свої відмінності в різних країнах,\nале практично всюди посяганням визнають не лише перехоплення відповідної\nінформації, а й неофіційне збирання інформації у так званих банках даних\nта її використання проти волі і на шкоду інтересам особи, чиї права\nКонституційні положення про свободу від посягань на інформацію\nприватного характеру конкретизуються відповідними законами. Більшість з\nних встановили право заінтересованої особи на ознайомлення з\nінформацією, яка збирається та зберігається в державних органах. Це\nправо також проголошене в деяких новітніх конституціях. Визначаючи його\nбезумовно прогресивний характер, слід вказати і на об’єктивну\nобмеженість, яка передусім зумовлена різними застереженнями,\nвстановленими в законодавстві. Ті ж закони, в яких проголошено право\nіндивіда на ознайомлення з інформацією, нерідко фактично заперечують\nйого посиланнями на необхідність забезпечення функціонування державних\nорганів, збереження державної таємниці тощо.\nДо цього слід додати, що свободи приватного життя є об’єктом постійних\nпосягань з боку каральних органів. У боротьбі зі злочинністю технічне\nперехоплення інформації, зовнішнє спостереження або інші види подібної\nдіяльності є звичайною поліцейською практикою, її основи встановлюються\nспеціальними законодавчими актами. Однак завжди існувала й існує\nпроблема розмежування легальної та нелегальної практики поліції, інших\nкаральних органів, що безпосередньо зачіпає свободи приватного життя.\nНерідко розв’язанню цієї проблеми перешкоджають самі законодавчі акти,\nневизначеність окремих положень яких дозволяє припускатися різних\nтлумачень. Згадана проблема нерідко має не тільки юридичний, а й\nХарактеризуючи особисті права, необхідно також визначитися щодо права\nприватної власності, яке зарубіжні дослідники слушно відносять до\nвказаної категорії прав і свобод. Як зазначалося, у старих конституціях\nправо на приватну власність проголошувалось як одне з природних прав\nлюдини, що має невідчужуваний характер. У цілому ж це право слід\nсприймати не тільки як одне з прав особи, а й як своєрідну основу,\nстрижень сукупності її прав і свобод, що визначає зміст останніх.\nІншу категорію прав і свобод становлять політичні права і свободи. У\nпоєднанні з особистими правами і свободами вони утворюють так званий\nтрадиційний каталог прав і свобод. У різних формах та обсязі вони\nпроголошуються практично в усіх конституціях. Для нормального розвитку\nполітичного життя кожної країни найбільше значення мають свобода слова\n(свобода висловлення своїх думок), свобода друку, свобода зборів,\nмітингів та процесій, свобода асоціацій (право на утворення об’єднань),\nправо петицій (звернень до державних органів), виборче право та деякі\nінші. Більшість з них може бути поділена на елементи, які також нерідко\nсприймаються як окремі права і свободи. Наприклад, поняття виборчого\nправа охоплює право обирати, бути обраним, право на участь у виборчій\nкампанії тощо. Свобода асоціацій передбачає право на утворення\nполітичних партій, профспілок тощо.\nСкладний характер має також співвідношення між окремими політичними\nправами і свободами. Так, свобода слова — це і самостійне правове явище\nі елемент свободи друку або свободи зборів. Предметнішим є поняття\nсвободи висловлення своїх думок, яке означає, що особа може вільно\nвисловлювати думки у приватних бесідах і листуванні, на мітингах і\nзборах, через засоби масової інформації тощо.\nНаведений перелік політичних прав і свобод не є вичерпним. Зокрема,\nаналіз новітніх конституцій дозволяє зробити висновок, що сюди може бути\nвіднесене право на участь у вирішенні державних справ, право на\nсамоврядування, право на посаду на державній службі тощо. Визнання цих\nправ і свобод розширює сферу конституційного регулювання відповідних\nвідносин, сприяє суспільним інтересам і інтересам окремої особи [15,\nНа особливу увагу заслуговує таке політичне право, як виборче. Наслідком\nреалізації його є формування таких ланок державного механізму, як\nпарламент і нерідко глава держави. Як зазначалося, саме з наявністю в\nособи виборчого права звичайно пов’язують стан її громадянства. Однак у\nдеяких країнах припускається можливість участі у голосуванні на місцевих\nі навіть загальних виборах іноземців.\nТак, згідно зі ст. 26 Конституції Австрії, виборче право на основі\nвстановленої за міждержавними угодами взаємності може бути надане\nособам, які не є громадянами цієї держави. Існують і інші подібні\nСаме ж виборче право як суб’єктивне право особи (громадянина)\nподіляється на активне і пасивне виборче право. Активне виборче право —\nце встановлене законом право громадянина брати участь у виборах в органи\nдержавної влади насамперед шляхом голосування. Пасивне виборче право\nозначає право балотуватись на відповідні посади, тобто право бути\nобраним. Можливість надання активного і пасивного виборчого права завжди\nзумовлювалась певними вимогами до потенційних учасників виборів. Ці\nвимоги визначено в конституціях і виборчому законодавстві.\nЗгідно з концепціями виборчої дієздатності, що були запропоновані\nтеоретиками XVIII ст. і певний час домінували в Європі та Америці,\nнаявність виборчого права зумовлювалася цензами майнового характеру.\nОднак з середини XIX ст. загальна картина поступово почала змінюватися.\nОбмеження майнового характеру були поступово скасовані або зведені\nнанівець. Ще однією рисою розвитку виборчого права у XIX—XX ст.ст. було\nте, що при встановленні вікового цензу для активного виборчого права\nвиходили з необхідності зрівняти його з віком повноліття. Проте спочатку\nу більшості європейських країн відповідний віковий ценз становив 21—25\nТакий підхід об’єктивно обмежував політичну активність молоді. І тільки\nв другій половині XX ст. динаміка суспільно-політичного життя призвела\nдо зниження вікового цензу для активного виборчого права. У 1969 p. у\nВеликобританії він становив 18 років. Наступного року такий самий ценз\nзаконодавче визначили ФРН і США, а згодом — Франція, Італія, Швеція,\nІспанія, Греція та інші країни. Однак у Туреччині, Швейцарії та Японії\nвідповідний ценз і нині дорівнює 20 рокам.\nРазом з тим у наші дні зберігається різниця між віковими цензами для\nактивного і пасивного виборчого права. Як і раніше, перший за загальним\nправилом нижчий. Наприклад, на виборах у нижні палати парламентів\nБельгії, Великобританії і Росії відповідних прав набувають у віці 18 і\n21 року, Франції і Румунії —18 і 23 років, Італії, Канади, США та деяких\nінших країн — 18 і 25 років, Японії — 20 і 25 років. Водночас у Данії,\nНідерландах, Фінляндії, Швейцарії, Угорщині і Словенії вікові цензи для\nактивного і пасивного виборчого права збігаються.\nХарактерним є і те, що на виборах у верхню палату парламенту там, де\nвона існує і обирається, віковий ценз для пасивного виборчого права\nзвичайно вищий, ніж у нижню. Так, у США правом бути обраними до палати\nпредставників наділені громадяни з 25-річного віку, а в сенат — з\n30-річно-го. В інших країнах відповідні цензи становлять: в Італії — 25\nі 40 років, Чехії — 21 і 40 років, Франції — 23 і 25 років, Румунії — 23\nі 35 років, Японії — 25 і ЗО років.\nЕволюція виборчого права призвела до скасування так званого статевого\nцензу і надання відповідних прав жінкам. Уперше активне виборче право\nбуло надане жінкам у США: в період з кінця XIX ст. і до першої світової\nвійни воно було встановлене законодавством шести штатів. На початку XX\nст. емансипація жінок на виборах мала місце в Австралії, а на\nєвропейському континенті — в Норвегії та Фінляндії, причому в двох\nостанніх країнах жінки могли не тільки голосувати, а й балотуватися на\nПісля першої світової війни почався процес відповідного розширення\nвиборчого корпусу і в інших країнах. Цей процес був досить тривалим і\nдля багатьох розвинутих країн завершився лише після другої світової\nвійни. Наприклад, якщо в США на федеральному рівні виборчі права були\nнадані жінкам у 1920 р., то в цілому ряді європейських країн це було\nзроблено після другої світової війни, а у Швейцарії — в 1971 р. В наш\nчас формальних обмежень виборчих прав за ознаками статі в розвинутих\nкраїнах практично не існує.\nОдна з характерних рис виборчого права XIX—XX ст.ст. — наявність цензу\nосілості. Це відповідає історично зумовленим поглядам на виборчий округ\nяк на територіальну корпорацію, населення якої є певною єдністю з\nрізноманітними спільними інтересами. Однак на сьогодні виборчі округи\nдалеко не завжди збігаються з адміністративно-територіальними одиницями,\nякі могли б претендувати на визнання такими корпораціями. Як би там не\nбуло, ценз осілості впроваджений у багатьох країнах. У США він дорівнює\nодному місяцю, в Австралії, ФРН і Японії — трьом, у Бельгії і Франції —\nшести, у Канаді та Фінляндії — дванадцяти місяцям тощо. Звичайно цей\nценз зумовлює необхідність проживання протягом встановленого строку на\nтериторії відповідного виборчого округу або\nадміністративно-територіальної одиниці [15, с.209].\nВ окремих країнах ценз осілості виражений узагальнено. Наприклад, у\nКонституції Ісландії зазначено, що для участі в голосуванні на\nпарламентських виборах потрібно проживати в країні не менше п’яти років\n(ст. 33). Аналогічний строк осілості для надання активного виборчого\nправа визначений у Норвегії, для пасивного права він становить десять\nроків (§§ 50 і 61 Конституції). В Австралії, крім тримісячного цензу\nосілості у відповідному виборчому окрузі, запроваджена вимога проживати\nв країні протягом не менше півроку до початку складання виборчих\nсписків. Іноді ценз осілості встановлюється в непрямій формі. Зокрема, у\nВеликобританії до участі в голосуванні не допускаються ті громадяни, які\nхоч і мають виборчі права, але за місяць до дня виборів не були\nСучасне виборче право сприймається як загальне при оптимальному\nобмеженні виборчого віку. Як зазначалося, майнові цензи в розвинутих\nкраїнах практично відсутні. Єдиним реальним цензом у більшості випадків\nзалишається ценз осілості. Це не виключає обмеження громадян у виборчих\nправах за законом. Звичайно, такі обмеження встановлюються для тих, хто\nвчинив злочин і відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.\nЗаконодавство ряду країн застерігає, що у виборчих правах обмежуються\nбанкрути, ті, хто утримується за рахунок суспільних фондів, та деякі\nінші особи. Іноді встановлюються більш загальні обмеження щодо\nсоціальної поведінки виборців: у Конституції Італії припускається\nобмеження виборчих прав у випадках скоєння «негідних вчинків, вказаних у\nзаконі» (ст. 48).\nКонституції і законодавство закріплюють принцип рівного виборчого права.\nНа практиці це означає, що, по-перше, кожний виборець має один голос і,\nпо-друге, всі громадяни беруть участь у виборах на рівних підставах.\nЗаконодавство передбачає необхідність утворення рівних за кількістю\nвиборців або населення округів, хоча вимога рівності виборчих округів\nзвичайно розглядається як загальна і майже повсюдно не виконується. Для\nнерівності округів є певні об’єктивні підстави. Зокрема, виборчі округи\nнамагаються більш-менш точно узгодити з існуючим в тій чи іншій країні\nадміністративно-територіальним поділом. Відповідні одиниці за кількістю\nнаселення можуть помітно різнитися. Нерівна ж кількість виборців, які\nпроживають у різних округах, призводить до того, що голос, поданий в\nодному окрузі, «важить» більше, ніж поданий в іншому. Як результат,\nпорушується принцип рівного виборчого права.\nПроте ще більшою мірою таким порушенням сприяють свідомі маніпуляції з\nвиборчими округами, відомі як «виборча географія (геометрія)». Оскільки\nвизначення виборчих округів є звичайно прерогативою державних органів,\nправлячі партії здобувають можливість забезпечити собі завищене\nпредставництво в парламенті. Робиться це так: менша частина округів\nформується таким чином, щоб там мешкала переважна більшість прибічників\nопозиції. Остання буде домінувати в цих округах на виборах, а її\nпредставники будуть обрані. В кожному з решти округів більшість серед\nвиборців, хоч і незначну, становитимуть ті, хто підтримує уряд. Звідси\nпри однаковій підтримці конкуруючих партій в цілому по країні в більшому\nчислі округів переможуть представники правлячої партії, що забезпечує їй\nзбереження влади. Подібна практика тією чи іншою мірою застосовується в\nрізних країнах, починаючи з часів проголошення самого принципу рівного\nМожливість порушень рівного виборчого права зумовлена і характером\nприйнятих виборчих систем, розглянутих вище.\nЗавершуючи розгляд питань конституційної регламентації прав і свобод\nособи, зупинимось на проблемі їх обмеження. Хоча формулювання обмежень в\nосновних законах різні, всі вони звичайно мають загальний характер.\nНаприклад, у ст. 12 Конституції Японії записано, що «народ повинен\nутримуватися від будь-яких зловживань правами і свободами і несе\nпостійну відповідальність за використання їх на шкоду інтересам\nПоряд з обмеженнями, що стосуються всього загалу і відповідним чином\nсформульовані, конституції іноді передбачають позбавлення прав і свобод\nяк індивідуальну санкцію за зловживання ними. Як записано у вже\nцитованій ст. 18 Основного закону ФРН, «кожний, хто використовує свободу\nвисловлення думок, особливо свободу друку, свободу викладання, свободу\nзборів, свободу створення спілок і товариств, таємницю листування,\nпоштовий, телефонний та інший зв’язок, власність або право притулку для\nборотьби проти основ вільного демократичного порядку, позбавляється цих\nосновних прав». Однак і ці положення, незважаючи на зовні\nіндивідуалізований їх характер, є загальними за своєю природою.\nМало чим відрізняються від них обмеження прав і свобод, можливість яких\nпередбачена у зв’язку з проголошенням надзвичайного стану, та деякі\nІноді можливість обмеження прав і свобод органічно пов’язується з самою\nїх природою. «Обмеження прав і свобод не можуть змінювати зміст і\nсутність цих прав і свобод», — записано в ст. 13 Конституції Словаччини.\nУ ст. 54 Конституції Молдови встановлено, що «обмеження прав і свобод\nмають відповідати обставинам, що їх зумовили, і не можуть заперечувати\nсаме існування права або свободи». Подібні положення, що об’єктивно є\nдемократичними за характером, можна знайти в основних законах Естонії,\nКиргизстану, Угорщини та деяких інших держав.\nІснування певних обмежень прав і свобод має об’єктивний характер.\nРеалізація їх для кожного конкретного індивіда здійснюється в умовах\nвстановленого правопорядку і пов’язана з правами і свободами інших осіб.\nТому проблемою є не сам факт таких обмежень, а форма юридичного їх\nзакріплення. Формулювання в основних законах таких підстав для можливого\nобмеження прав і свобод, як «необхідність захисту вільного і\nдемократичного ладу», «збереження суспільного добробуту, моралі і\nздоров’я інших осіб» тощо, мають надто загальне значення і припускають\nнадмірно широке їх тлумачення. Результатом може бути порушення прав і\nсвобод особи [15, с.299].\nйого прав, свобод, законних інтересів і обов’язків. Найважливішими\nпередумовами і водночас елементами захисту прав людини і громадянина в\nсистемі гарантій в Україні повинні виступати норми та принципи\nматеріального і процесуального права, які закріплені у Конституції і які\nмають бути реалізовані у поточному законодавстві й судовій практиці. До\nтаких норм та принципів, наприклад, належать: принцип, що конституційні\nправа і свободи не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів\nабо внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу\nіснуючих прав і свобод [2, стаття 22]; принцип передбачуваності та\nясності законів, які приймаються.\nВсеобщая декларация прав человека. — М., 1989. Конституція України. – К., 1996.\nво внутреннем праве. — К., Наукова думка, 1992. — 244 с. Захаров Є., Речицький В. Права людини в Конституції України // Правник.\nправе. — М.,1995. — 132 с. Коментар до Конституції України: Підруч. Вид. ІІ, доповнене / За ред.\nред. В.В.Копєйчикова. – К., 1998.\nОбщая теория прав человека / Руководитель авторского коллектива и\nответственный редактор Лукашева Е.А. — М., 1996. — 509 с. Скакун О.Ф. Теорія держави і права: Підручник / Пер. з рос. — Харків:\nТеорія держави і права (під ред. В.В.Копейчикова). Київ: Юрінком. —\nШаповал В.М. Конституційне право зарубіжних країн: Підручник. — К.:\nАртЕк, Вища шк., 1998. — 264 с. PAGE 2 Похожие записи\nПерші та Другі Олімпійські ігри (реферат)\nМетодика підготовки майбутніх учителів до викладання біології англійською мовою (автореферат)\nХімічний комплекс України (курсова робота)\nКерівник секретаріату Конституційного Суду України і його роль у реалізації завдань єдиного Органу Конституційної юрисдикції в Україні (реферат)


Президент УЄФА не дозволить футболістам Суперліги грати за свої збі... - УНІАН\nСеред тих клубів, які хочуть організувати Суперлігу є два українці: Андрій Лунін з мадридського "Реалу" та Олександр Зінченко з "Манчестер Сіті".\nЧитайте також "Це просто ганьба": знаменитий екс-футболіст розніс англійські клуби за вступ до Суперліги\n6 травня 2021 - яке сьогодні свято, чим день увійшов в історію, прикмети та заборони. В Австралії знайшли велетенського метелика з розмахом крил 25 сантиметрів. Успішно приземлився: SpaceX провела випробування прототипу корабля Starship. Ані Лорак у спокусливому монокіні блиснула витонченою фігурою. Держсекретар США Блінкен прибув з офіційним візитом до України.


Волейбол. Вперше в історії команда з Хмельниччини вийшла у чвертьфінал єврокубків | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n9 Грудня, 2020 Володимир ГОРДИНСЬКИЙ Спорт 1375\nЕпіцентр-Подоляни здолали естонців і попереду на команду з Городка очікує протистояння з чеською Прагою. Фото: ілюстративне facebook.com/lasmirroks\nГородоцький «Епіцентр-Подоляни» переміг естонський клуб «Сааремаа».\nВчора, 8 грудня, відбулися матчі 1/8 фіналу Кубка Виклику з волейболу. Єдиний представник України – городоцький «Епіцентр-Подоляни», в рідних стінах приймав естонську команду «Сааремаа». І, щоб визначити переможця протистояння, командам знадобилося п’ять партій.\nГосподарі майданчику, для яких цей матч став дебютним в єврокубках, довові впевнено розпочали матч. Вигравши першу партію з рахунком 25:20, «Епіцентр-Подоляни» продовжив свій успіх і в другому сеті. Утім, в середині партії травму отримав Владислав Діденко і гра в городоцької команди «посипалася». Чим швидко скористалися гості, які змогли виграти сет 25:20 та зрівняти рахунок у матчі – 1:1.\nКоманда Юрія Мельничука змогла «прийти до тями» в третій партії та виграти її 25:22. Та вже в четвертому сеті естонці знову переламали хід зустрічі. Утім, перемога далася їм важко. Адже за рахунку 20:14 на користь «Саареми», волейболісти «Епіцентру-Подолян» проявили справжній характер, наздогнавши суперника. Однак дотиснути… мабуть, не вистачило сил – 23:25.\nДолю путівки до чверьтфіналу команди вирішували на тай-брейці. У «короткому» сеті до 15 очок сильнішими виявилися городоцькі волейболісти – 15:13. А відтак «Епіцентр-Подоляни» вперше в історії волейболу України став представником Хмельниччини, якому вдалося пройти до 1/4 фіналу єврокубкових змагань.\nВже сьогодні, 9 грудня, у Городку «Епіцентр-Подоляни» зіграють свій чветрьфінальний матч Кубка Виклику. Суперником подолян стануть чеські «Леви». Початок матчу о 18.00, транслювати його планує телеканал «Xsport».\nНагадаємо, в 1/16 фіналу Кубка Виклику ВК «Епіцентр-Подоляни» мав зіграти із бєлградським «Партизаном». Але серби знялися зі змагань через захворюваність декількох волейболістів на COVID-19. А відтак «Епіцентр-Подоляни» достроково пройшов до 1/8 фіналу змагань.\nХмельниччина волейбол Епіцентр-Подоляни Городок єврокубки Кубок Виклику Сааремаа Естонія


Авіаквитки онлайн Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж купити за низькою ціною. Резервування та замовлення квитків на літак Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж в Києві, Україні | Pilot (Пілот)\nМазарі-Шаріф - Прінс Джордж\nАвіаквитки Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж\nкупити авіаквиток Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж можна для своїх родичів і близьких: їм досить прибути в аеропорт і зробити переліт;\nКлючова перевага в бронюванні авіаквитків в тому, що не обов'язково їхати куди-небудь для їх придбання. Ніяких пробок, черг - все легко і швидко. На сайті можна дізнатися докладний розклад рейсів літаків, додаткову інформацію по кожному маршруті та отримати підтримку консультанта. Оформляючи авіаквитки Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж, ціна на які в інтернеті більш вигідна, ви зможете проконтролювати правильне написання вашого прізвища та інших персональних даних. Важлива і можливість завчасно вибрати місця в літаку (інтернет-реєстрація на рейс починається раніше, ніж в аеропорту).\nУ нас зібрані кращі пропозиції від провідних авіакомпаній, включаючи акції та спеціальні пропозиції. Широка мережа маршрутів на міжнародні напрямки польотів відкриває перед вами всі межі! Замовляйте авіарейси Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж навіть на складні маршрути: наша система автоматично підбирає стикувальні варіанти від декількох авіакомпаній. Так ви за лічені хвилини виберете найбільш підходящий за вартістю і часу вильоту.\nПрінс Джордж - Мазарі-Шаріф\nДля вашої зручності «ПІЛОТ» пропонує все необхідне для організації незабутньої подорожі. Тут можна не тільки оформити документи на переліт Мазарі-Шаріф - Прінс Джордж, а й забронювати номер в готелі, придбати страховку. Замовляйте онлайн, економте гроші та час!


Стало відомо, коли в містах України введуть обмеження швидкості до 50 км/год\nКабінет Міністрів України вніс зміни в Правила дорожнього руху – обмежив максимальну швидкість в населених пунктах до 50 км/год.\nУряд зменшив максимально дозволену швидкість в населених пунктах з 60 до 50 км/год, передає Ukr.Media.\nЦе закріплено в Постанові КМУ від 10 листопада 2017 р. № 883, яке було опубліковано на вихідних. Постанова змінює швидкісний режим шляхом внесення змін у Правила дорожнього руху.\nЗміни в Правила почнуть діяти з 1 січня 2018 року. До цього часу відповідні служби повинні змінити обмежувальні знаки на дорогах, а водії – звикнути до нових лімітів.\nТекст постанови звучить так: Внести зміни в пункт 12.4 розділу 12 і знаків 5.63.1 і 5.63.2 підрозділу 5 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (Офіційний вісник України, 2001, № 41, ст. 1852; 2008 р., № 75, ст. 2526; 2009, № 31, ст. 1053; 2011, № 78, ст. 2881; 2012, № 56, ст. 2247; 2013 р., № 14, ст. 505; 2016 р., № 91, ст. 2962; 2017 р., № 27, ст. 778), замінивши цифри "60" цифрами "50".\nЗміни в Правила дорожнього руху і збільшення штрафів були ініційовані міністром МВС Аресном Аваковим після страшної трагедії в Харкові, де позашляховик Lexus збив шістьох чоловік.\nМаксимальна швидкість-50 км/год діє в більшості країн Європи, а в деяких випадках ( в центрі міст, біля шкіл) - навіть 30 км/год. Крім того, вчені довели, що при ДТП на швидкості 50 км/год шанси вижити у пішохода набагато вище, ніж при швидкості авто 60 км/год.\nВтім, поки в Україні не буде фото - і відеофіксації порушень дорожнього руху, ніхто з водіїв не буде дотримуватися цього ліміту - адже покарання за перевищення по суті, застосувати неможливо.\nЗміни Водії Прості правила для водія\n14 Червня 2017 13:54


Дидактичний матеріал 1- 4 клас "Щоденні 5"\nНова українська школа. Дидактичний матеріал 1- 4 клас "Щоденні 5".Роздрукований матеріал презентації можна використовувати для оснащення навчального середовища учнів: стендів, стін... Матеріал містить інформацію для удосконалення мовлення в учнів усного та письмового.\nЩоденні 5 1 – 4 клас НУШ\nМета Удосконалення навичок читання в учнів. Зацікавлення та заохочення учнів до читання. Розвиток вміння вільно викладати власні думки усно та письмово.\nЧитання для себе УЧНІ: Самостійно обирають книгу для читання. Читають впродовж визначеного часу. Виконують завдання для перевірки розуміння й усвідомлення прочитаного.\nЧитання для когось УЧИТЕЛЬ: Готує тексти для читання. Об’єднує учнів у пари. Визначає час для читання. Готує завдання для роботи над усвідомленням прочитаного.\nслухання УЧИТЕЛЬ: 1. Готує матеріал для слухання (твори, аудіофайли). 2. Готує завдання для роботи над усвідомленням почутого. 3. Готує матеріал для роботи після слухання.\nРобота зі словами УЧИТЕЛЬ: Добирає слова та тексти для роботи. Добирає матеріали та завдання. Готує словники. Розміщує слова на стіні слів.\nПисьмо для себе УЧИТЕЛЬ: Добирає теми, які стосуються їхнього власного досвіду. Не оціню, не критикує творів учнів. Не обмежує об’єм тексту. Визначає час для написання тексту.\n↓Завантажити документ Отримати свідоцтво BK719160\nДидактичний матеріал 1- 4 клас "У нашому класі ми..."\nДидактичний матеріал 1 клас "Стіна слів до теми тижня "Літо.""\nДидактичний матеріал 1 клас "Стіна слів до теми тижня "Ми - українці. Ми - європейці.""\nДидактичний матеріал 1 клас "Стіна слів до теми тижня "Моя родина.""\nДидактичний матеріал 1 клас "Стіна слів до теми тижня "Веселка""\nДидактичний матеріал 1 клас "Стіна слів до теми тижня "Світ тварин""


Зразок характеристики учня » Все для вчителів та учнів\nДжерело знань » Головна » Зразок характеристики учня\n12.03.1987 року народження,\nІванов Іван навчається у школі з першого класу. Зарекомендував себе як (старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний) учень. Має навчальні досягнення (високого, достатнього, середнього, низького) рівня. Навчається (в повну міру своїх сил, не в повну міру, потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання, навчається погано).Має довільну (зорову, слухову, механічну, змішану) пам’ять, (гарно, добре, швидко, повільно) запам’ятовує учбовий матеріал. Виявляє (логічне, образне, конкретне, творче) мислення. Має здібності до вивчення (вказати предмети). На уроках завжди (уважний, активний, байдужий, виконує домашнє завдання, допомагає товаришам). Має добрий загальний розвиток. Багато читає.\nХарактеристика учня учениці зразок


Українських політв’язнів судять за те, що вони виходили на мітинги, захищали безпеку країни, працювали журналістами, проявляли непокору російській владі, говорили правду, повідомляє «Район.in.ua».\nЦе стало можливим для кожного українця та кожного, хто вболіває за українців, завдяки проєкту, який реалізувала громадська організація «Інтерньюз-Україна» за підтримки Українського культурного фонду та у співпраці із Центром громадянських свобод. Вони створили безкоштовний додаток доповненої реальності #PrisonersVoice, завдяки якому можна пережити емоції українських бранців Кремля. На сайті проєкту можна завантажити застосунок і дізнатися більше про ініціативу.\nКористувачі нового застосунку можуть яскраво уявити та зрозуміти, яким чином проводили допити, збагнути, що коїлось у тюремних камерах на території Росії з трьома в’язнями Кремля, яких вже вдалося звільнити. Це – Олег Сенцов, Олександр Кольченко та Володимир Балух.\nКожен охочий зможе безкоштовно завантажити додаток із 10-хвилинною технологією доповненої реальності на мобільний пристрій. Звуковий запис виклали українською мовою, є також переклад на англійську. Скоро застосунок оновлять, й історії можна буде почути також німецькою, польською та французькою мовами.\n• Завантажити застосунок #PrisonersVoice для своєї операційної системи та почути історії Олександра Кольченка, Олега Сенцова та Володимира Балуха.\n• Підписати петицію з однойменною назвою. Вона покликана допомогти заручитися підтримкою міжнародних організацій у справі звільнення бранців Кремля.\n• Стати волонтером кампанії #PrisonersVoice. Досвід трьох політв’язнів показує, що підтримка надзвичайно важлива для кожного з бранців Кремля. Листи від небайдужих людей допомагають пережити жахіття в’язниць, масові акції та заходи дають змогу привернути увагу міжнародних правозахисників, які впливають на Росію санкціями.\nТеги: #Бранці кремля, #Олег сенцов, #Подкаст, #PrisonersVoice\n«Якби ми не побачили, була би біда»: луцька блогерка врятувала будинок сусідів. ФОТО 6010


Ривкін Семен Миколайович\n> Персоналії > Музика > Рывкин Семен\nМинуле і сьогодення Семена Ривкіна.\nВихованці херсонського викладача, не маючи початкової музичної освіти, перемагають у найпристижніших конкурсах, вступають до музучилища та консерваторії. Понад п'ятдесят років херсонець Семен Миколайович Ривкін, викладач музики обласного Палацу дитячої та юнацької творчості, вчить дітей грати на духових музичних інструментах.\nСемен Ривкін переїхав до Херсона в 1955 році, коли вступив до місцевого музичного училища - одразу на третій курс. У день зарахування він пішов гуляти по місту. Побачив будинок Палацу піонерів, зайшов і запитав у директора: чи є у них дитячий духовий оркестр? Виявилося, немає. Будемо робити - вирішив Семен Миколайович. І переконав керівництво придбати інструменти.\nЧерез два тижні питання з інструментами вирішили. Семен Миколайович відправився набирати майбутніх музикантів ... на вулицю. Побачив хлопчаків самого хуліганського вигляду, з цигарками в зубах. Заговорив з ними (розмова виявився нелегкою - хлопчаки спочатку «шокали», «тюкали» і лише посміювалися) та запросив у майбутній оркестр. Ті поставилися з недовірою, але все-таки прийшли, та ще й друзів привели. Так і створили колектив.\nХлопці були з розряду «важких» підлітків. Найцікавіше, що після зарахування до оркестру жоден хлопець не залишився на вулиці, не потрапив до міліції, не був виключений зі школи. Семен Миколайович знайшов до них простий підхід: погано себе ведеш - не підійдеш до інструментів. А це, мабуть, було для хлопців найбільшим покаранням! Вони кожен день відразу після школи прибігали на заняття в оркестр, а розгоняти по домівках їх доводилося о десятій годині вечора. Вже через два місяці оркестр грав невелику програму, а через два роки став готуватися до великого виступу. У 1957 році херсонських музикантів запросили на IV Республіканський зліт піонерів у Києві, де треба було брати участь у Параді дитячих духових оркестрів, поряд з 25 колективами з кожного регіону. Музичні колективи марширували на відстані всього 20 метрів один від одного. І при цьому одночасно грали кожен свою програму. Головним завданням було не збитися з ритму, так як працювало правило: зіб'єшся - сходиш з дистанції. Оркестр з дворових хлопчаків Семена Ривкіна єдиний з усіх дійшов до кінця дистанції. Хоча ця перемога далася нелегко - у багатьох хлопців від напруги і втоми губи були в крові. Але радості не було меж! Хлопців по достоїнству нагородили, запросили на телебачення і преміювали путівками в Артек.\nА в 1958 році Семен Миколайович мало не поїхав до Москви. До того часу його колектив - молодіжний оркестр - грав перед сеансами у кінотеатрі. У місто приїхав цирк, але диригент циркового оркестру потрапив до лікарні. Забезпечити музичний супровід програми доручили Семену Ривкіну за два дні до виступу. Він справився з цим важким завданням, і тоді йому запропонували постійну роботу в московському цирку. Почувши, що Семен Миколайович може назавжди поїхати, дітлахи не стали чекати цього моменту, а подзвонили в інше місто його батькам, і поскаржилися, що їх син «кидає дітей». Так Семен Миколайович залишився працювати з хлопцями.\nЗа півстоліття роботи Семен Миколайович навчив тисячі хлопців. Багато хто не тільки стали професійними музикантами, але і завоювали титули, зробили блискучу кар'єру. Перші вихованці вже розміняли сьомий десяток. Його учень Ігор Тертичний (учасник того самого параду духових оркестрів) в 1997 році був визнаний кращим кларнетистом-саксофоністом Росії, багато років виступав у московських діксілендах, нью-йоркських джаз-клубах, був лауреатом джаз-фестивалів у Бремені, Дюссельдорфі, Берліні, Гамбурзі , Парижі. Ще один учень займає посаду першого заступника директора московського концертного залу «Росія», другий дослужився до заступника міністра ...\nЯк Ривкін вчить дітей?\n«У мене немає ніякої методики», - говорить педагог, «Відмінник освіти». Діти приходять до нього щодня, коли хто хоче і може. У класі співають по нотах, знайомлячись з новими творами, вчаться грати на інструментах - кларнетах, трубі, ударних ... Коли втомлюються - без сорому відпочивають, перекушують, потім займаються знову ... «Як правило, у дитини немає можливості повноцінно займатися музикою вдома, а тут вони можуть грати скільки хочуть», - говорить Семен Миколайович. Він створив прекрасний екстрадно-духовий колектив, який завоював перемогу на багатьох конкурсах, у тому числі і міжнародних. З найбільш обдарованими хлопцями Семен Миколайович займається окремо - готує їм сольні програми.\nИрина ПАВЛОВА // Гривна-СВ № 45 (260) 03.11.2006 (стр. 5)\nДиксиленд в Нидерландах\n15.09.2011 Херсонець, закоханий у музику\n02.12.2010 Він навчив херсонців любити джаз ...\n28.10.2010 «"Дядько, а ти, часом, не з міліції?"- Запитали мене мої перші учні ...»\n19.08.2010 Як збирали гроші на сузіфон\n03.11.2009 Мистер Рывкин и КО покорили Голландию\n20.10.2008 Семен Ривкин і чарівна сила музики\n13.03.2008 Влюблённый в джаз\n21.02.2008 Вот и сбылось предсказание\n25.09.2003 Смысл жизни с Семеном Николаевичем Рывкиным\n2. 08.12.2010 01:17\nя давно не пацан, а то бы пошел к такому человеку учиться играть на трубе. Здоровья Вам Семен Николаевич!!!.\n1. 29.08.2009 21:34\nДобрый вечер... Возможно ли у Вас брать уроки по ударным инструментам???Контактный телефон 8095-91-20-994 Юля=)) Буду очень благодарна, если Вы поможете мне..\nСемена Николаевича Рывкина можно найти по рабочему телефону в ДДЮ 225652 (деж.)


«Шахтар» і «Динамо» не зустрінуться в 1/16 фіналу Кубка України (У середу, 4 вересня, у Будинку футболу ФФУ відбулося жеребкування 1/16 фіналу Кубка України, за підсумками якого донецький футбольний клуб «Шахтар» і київське «Динамо» були розведені по різних парах)\n«Шахтар» і «Динамо» не зустрінуться в 1/16 фіналу Кубка України\n04.09.2013 15:31 1810\nУ середу, 4 вересня, у Будинку футболу ФФУ відбулося жеребкування 1/16 фіналу Кубка України, за підсумками якого донецький футбольний клуб «Шахтар» і київське «Динамо» були розведені по різних парах. Про це повідомляє офіційний сайт турніру.\nЧинний володар трофею, донецький «Шахтар», на цій стадії зустрінеться з сусідами з «Іллічівця», а київське «Динамо» чекає непросте випробування донецьким «Металургом».\nТакож варто виділити пари ПФК «Олександрія» - «Металіст», «Карпати» - «Севастополь» і «Ворскла» - «Волинь». Ще два представника Прем'єр-ліги зустрінуться в Ужгороді, де місцева «Говерла» прийматиме «Арсенал».\nМатчі 1/16 фіналу Кубка України відбудуться 25 вересня.\nпопередня новина У Москві затримали двох українців, які перебували у розшуку наступна новина Мальтійські візи для українців можуть стати безкоштовними


Запорізький «Арпі» вийшов до півфіналу змагань - Телеканал Z\nГоловна / Новини спорту / Запорізький «Арпі» вийшов до півфіналу змагань\nПерший матч ¼ фіналу запорізький «Арпі» програв із рахунком 2:3. Завдяки правилу виїзних голів вдома нашу команду влаштовувала як мінімальна перемога 1:0, так і 2:1. Відповідно у разі дзеркального реваншу 3:2 рахунок у серії вирівнюється, тож виникає потреба в додаткових таймах. Господарі явно не горіли бажанням затягувати процес. Вже на четвертій хвилині «Арпі» вийшов уперед. З пенальті відзначився Андрій Огнистий.\nРахунок, якого «Арпі» вистачало для перемоги, протримався до останньої хвилини першого тайму. Аж доки Олександр Басич не відправив господарям гол «у роздягальню».\nОднак прикрість тривала недовго. Майже одразу після перерви Євген Рогачув повернув запоріжцям лідерство. Згодом Андрій Огнистий оформив дубль, забезпечивши рахунок 3:1. З боку гостей Андрію відповів Володимир Кручок, зробивши рахунок дзеркальним відносно першого поєдинку. Однак господарів, і зокрема того ж таки Андрія, це не влаштовувало і невгамовний 17-й номер поставив остаточну крапку в матчі. 4:2 — перемога за «Арпі», котрий виходить до півфіналу змагань.\nТепер на «Арпі» у півфіналі чекатиме «Славута» з Хмельницької області. Її шлях до півфіналу був досить цікавим. Адже свій перший чвертьфінальний матч на виїзді з «Автолокомотивом» «Славута» програла 5:8. А у матчі-відповіді на своєму майданчику взяла реванш 6:1. Дати півфінальних ігор наразі уточнюються.\nУ Запоріжжі капітально ремонтують ділянку Набережної магістралі