ДЖУЗЕППЕ МОСКАТІ – мирянин, лікар, святий – Домашня Церква\nВ кінці жовтня 1987 року в Римі добігав кінця Генеральний Синод Єпископів, який майже два місяці обговорював тему “покликання і місії мирян в Церкві і світі”.\nЦя проблема широко обговорювалася і поза Синодом, і її обговорення супроводилося лютими суперечками, тому що йшлося про насущне і важливе питання – про “сутність християнина”, інакше кажучи, про те, що означає сьогодні бути християнами, без додаткових визначень або особливих покликань, залишаючись там, де всі інші люди живуть і творять історію.\nПерш ніж єпископи роз’їхалися з Риму, – не дивлячись на те, що ще не були підведені підсумки обговорення, – в справу втрутився Папа. Його втручання було хоча і опосередкованим, проте вельми значимим: він запропонував як приклад для наслідування образ і життя одного християнина-мирянина.\n“Людина, до якої ми сьогодні волатимемо як до святого Вселенської Церкви, представляється нам конкретним втіленням ідеалу християнина-мирянина: це Джузеппе Москаті, головний лікар лікарні, видатний учений, доцент університету по фізіології і фізіологічній хімії…”.\nДеякі знали більше і могли довго розповідати про надзвичайні доброчесності цього нового святого, особливо про тих, які сьогодні представляються найкоштовнішими: любові до бідних, абсолютній безкорисливості, вірності Евангелію, самопожертвуванні…\nПроте дуже небагато – навіть серед досвідчених людей – були налаштовані беззастережно прийняти безперечну і безкомпромісну реальність: те уявлення про “християнина у світі”, якому слідував і яке захищав Москаті.\nНеобхідно сказати про це відразу зі всією ясністю: з точки зору “світської” Москаті поводився якраз навпаки тому, що учили всі, хто намагався точно обкреслити кордони, в рамках яких повинен залишатися мирянин: Москаті не визнавав жодних кордонів і розділень.\nСучасні католики-інтелектуали дуже люблять розпливчату формулу Марітена, що учив “розділяти в ім’я єднання”. Інші, ближчі до істини, говорять швидше про необхідність “розділяти в єдиному”. І всі мають на увазі, що необхідно з мудрою обачністю сполучати те, що належить вірі, і те, що належить науці, те, що належить Церкві, і те, що належить світу, те, що відноситься до сповідання християнської віри, і те, що відноситься до ролі людини в суспільстві.\nІнакше кажучи, звертатися до прикладу Москаті в сучасній полеміці про роль мирян – означає кидати виклик і мало не бути піднятим на сміх.\nАле почнемо з безперечного – з підтвердження того, що всі християни покликані до святості: всі можуть стати святими.\nВіднині це знають всі віруючі, і священики говорять про це в проповідях, але багато мирян все ж залишаються при переконанні, що насправді святість – це недосяжний ідеал, якому судиться поступово здавати свої позиції під натиском життя з його невблаганними законами. Звичайно, мирянин, який хоч трохи любить Ісуса Христа і Його святу Церкву, не може не відчувати в душі тугу по святості, але не можна не сумніватися в тому, чи можлива вона для тих, хто живе у світі, на кожному кроці стикаючись з його протиріччями.\nМимоволі думаєш, наприклад, про те, що міг би стати святим який-небудь санітар, який як місіонер присвятив би себе своїм хворим, служивши їм з незмінною любов’ю, терпляче зносячи причіпки своїх колег і самих хворих, зберігши чисте, добре серце, не піддававшись щоденній втомі і не зачерствівши.\nАле коли святим стає головний лікар, що вдягнувся владою, учений, що брав участь в конференціях, головуючий на конкурсах, з натовпом учнів і науковими публікаціями, знаменитий діагност, до якого зверталися за порадою зі всієї Італії і з інших країн, – в цьому випадку, звичайно, з’являється цікавість і бажання взнати, як йому це вдалося, і поглянути, чи можна його наслідувати в буденному житті.\n“Москаті – це мирянин, який звертається перш за все до нас, мирян, і не стільки словом, скільки свідоцтвом свого повсякденного життя. Його заклик – це заклик до послідовності і виконання боргу, і ми не можемо залишитися байдужі до цього заклику, якщо не хочемо відмовитися від свого покликання”.\nАле такий ззовні простий підхід насправді залишається безплідним, як і всі заклики моралістичного толку: те, що святого необхідно наслідувати, – це очевидна істина, яку немає сенсу зайвий раз повторювати. Важливіше інше питання: завдяки чому наслідування можливе?\nСвятий – це не герой, якого пропонують натовпу боязких людей, вимагаючи від них набратися хоробрості і ризикнути наслідувати його, з надією, що принаймні хто-небудь на це зважиться, проте в упевненості, що основна маса залишиться неминуче дуже далека від нього: святий – це дар Божий, освітлюючий світ звичайних людей, але саме ним вказуючий, де виявляється опір благодаті, де та крапка, в якій людина – будь-яка людина, повинна “уступити”, аби дозволити себе “взяти і вознести”.\nСвятий – це зразок, який можна запропонувати всім, тому що його досвідом можуть скористатися дійсно всі, негайно (навіть ті, у кого немає ні грама сили і рішучості і ні грама послідовності, на які можна було б розраховувати), тому що це світло, що освічує нас з піднебесся і освітлююче все суще, навіть якщо реальне життя ганебне і брудне. І це осяяння вже в собі самому – очищення, початкове освячення.\nІ це особливо справедливо у випадку з Москаті, етичні доброчесності якого, як ми вже говорили, – альтруїзм, безкорисливість, бідність, професіоналізм і так далі – звичайно, легше прийняти, ніж його уявлення про самосуть християнина, про цілісний синтез природних і надприродних аспектів його покликання і місії.\nНе можна приховати тієї обставини, про яку абсолютно однозначно свідчать документи: теоретичне уявлення про роль християнина у світі, яке Москаті втілював в життя, сьогодні було б рішуче знехтувано більшістю християн, які обговорюють цю проблему і пишуть про неї. І небезпідставно, якщо лише не бачити в самій святості Москаті своєрідного богослів’я, втіленого в життя: слова, яке Бог побажав сказати нам, справою передбачивши всі наші вчені спори і розрізнення.\nЗазвичай, коли Бог посилає в світ ці “живі слова”, Він робить це не без лукавства, бо, по словах св. Павла, завгодно Йому погубити мудрість мудрих і розум розумних відкинути, “мудрість світу сього обернувши в безумство”.\nІ ця мудрість може бути “мирянською”, навіть якщо це мудрість відомих богословів або святих учених.\nКанонізуючи Москаті, Іван Павло II сказав мирянам не вчитися перш за все його етичним доброчесностям, але вчитися роздумувати про своє власне покликання: “Ставлячи перед нашими очима людину, визнану святою, Церква говорить всім мирянам: “Роздумуйте про своє покликання!””.\nМи теж почнемо з розповіді про приклад високої моральності, який нам залишив святий, не забуваючи, проте, про те, що його висока духовність – це як би замітки на його посвідченні особи: вони служать для того, щоб пізнати його, але не є його самосуттю. Самосуть вимальовувалася з його особистого образу, серця, сприйняття стосунків між лікарем і хворим як частини історії християнського спасіння.\nЙого дитинство і юність були нічим не примітні – він зростав в достовірно християнській сім’ї, яку не обійшли стороною нещастя: раптово, коли Пеппіно тільки що поступив в університет, помер його батько; через декілька років після довгої хвороби у віці всього 32 років помер його брат. Лікарською діяльністю Джузеппе Моськаті займався 24 роки – він помер в 1927 році, коли йому було лише сорок сім років.\nЗа конкурсом він отримав посаду позаштатного ад’юнкта в одній з неаполітанських лікарень в 1903 році. Під час виверження Везувію йому доручили керувати евакуацією лікарні в Торре дель Греко – він врятував хворих, ризикуючи власним життям.\nУ 1911 році він став штатним ад’юнктом лікарні, перемігши в конкурсі, в якому брали участь найвидатніші медики і викладачі в Південній Італії, оскільки конкурсу чекали вже тридцять років. Москаті був наймолодшим з кандидатів і переміг, залишивши позаду двох майбутніх директорів університетської клініки. Його прийняли в члени Королівської Медико-хірургічної Академії. У тому ж році він отримав право вільного викладання фізіологічній хімії і згодом викладав в лікарні протягом більше дванадцяти років.\nМи нашвидку перерахували основні етапи його професійної кар’єри саме для того, щоб за допомогою простого переліку дат, титулів і посад показати, що в житті Москаті було все, про що мріє для себе будь-який студент-медик, хоча, мабуть, і в інших формах і в іншій сфері діяльності. Скажемо ще лише про те, що медичний факультет неаполітанського університету був готовий надати Москаті кафедру клінічної фізіології, якби він лише цього захотів.\nТак само ми могли б перерахувати список його наукових статей, починаючи з дипломної роботи на тему “Печінковий уреогенез”, рекомендованої до друку, до двох останніх статей, написаних для журналу Ріформа медика (він був редактором цього журналу по матеріалах на англійській, німецькій, французькій і іспанській мовах): статті “Про так званий антагонізм надниркових і підшлункової залози” і “Про лімфатичні шляхи від кишечника до легенів”.\nАле в чому виявилася особлива святість Москаті, який зробив таку блискучу і швидку медичну кар’єру?\n“Образ Москаті потрібно розглядати в контексті культурної атмосфери, що визначає роль в якій грав позитивізм, що поширився останніми роками XIX і на початку XX століття. Москаті належав до мирян, які, не дивлячись на модні віяння, зробили визначальний вплив на сучасний світ, знов явивши йому життєздатність і вічну юність Церкви”.\n“Раб Божий жив у наш час, коли з вини так званого лаїцизму маса народу була відірвана від Церкви, віра була відокремлена від науки і протистояла їй, сповідання християнської віри було відокремлене від занять вільними мистецтвами і від громадянських обов’язків, відсунуто і обмежено невидимими рамками свідомості. Проти подібного згубного лаїцизму Божественне Провидіння призвало видатних мирян, які, рухомі апостольським духом, якоюсь мірою несли священицьке служіння (“sacerdotalia munera”) і допомагали священикам, видатних лікарів, які в своєму житті дивним чином явили єдність віри і науки, видатних громадян, які, відкрито сповідаючи свою віру і виконуючи свою суспільну місію, перевершили всіх в чесності і сталі піднесеним прикладом для суспільства”.\nСенс цієї оцінки – якою подальші біографи несправедливо нехтували – у вказівці на суть свідоцтва Москаті. При цьому автори цих рядків не розглядають його образ у відриві від історичного контексту, бачивши в нім лише “святого лікаря” і підкреслюючи його великодушність, скромність, серйозність і безкорисливе служіння незаможним.\n“Бачивши в хворих образ скорботного Христа, він не хотів брати з них грошей і всякий раз, коли йому їх пропонували, мабуть страждав”.\n“Високоповажна пані, я повертаю вам частину гонорару, тому що мені здається, що ви дали мені надто багато. Звичайно, від яких-небудь акул я узяв би більше, але від трудівників – ні. Я сподіваюся, що Бог пошле вам радість, зціливши вашого чоловіка. І зробіть так, щоб він не віддалявся від Бога і відвідував джерело порятунку (Святе Причастя). З найкращими побажаннями Дж. Москаті”.\nОдного дня його кілька разів звали до хворого п’ятнадцятирічного хлопчика, якого він повністю вилікував. Закінчивши лікування, він отримав конверт з гонораром. Повертаючись додому, Москаті відкрив його і побачив, що там була досить значна на ті часи сума – тисяча лір. За свідченням очевидців, він раптово повернув назад, в хвилюванні вибіг по сходах і віддав конверт, сказавши з роздратуванням: “Ви або з розуму з’їхали, або прийняли мене за злодія”.\nВсі відразу ж подумали, що знаменитий професор невдоволений тим, що отримав дуже мало, і батько хлопчика в замішанні протягнув йому інший папірець в тисячу лір. Проте професор не лише з незадоволенням відкинув це нове приношення, але, відкривши гаманець, повернув вісімсот лір, стверджуючи, що двохсот більш ніж достатньо. Потім він пішов із спокійною совістю, залишивши сім’ю пацієнта в повному подиві.\n“Пеппі, даруйте, тут мати плаче про хворого сина, а ви мені про гроші!”.\n“Не можна боятися, коли йдеш робити добро”.\n“Знаєш, – сказав із сміхом Москаті, – я щодня приходжу, аби служити плювальницею для одного бідного студента”.\nЖив-був бідний і самотній старий чоловік, який колись вигадував пісні (в ті роки в Неаполі були вигадані найзнаменитіші пісні): його здоров’я було в критичному, хоча і не безнадійному стані, і хвороба могла раптово загостритися. Йому потрібне було постійне медичне спостереження, але Москаті не міг за ним спостерігати, тому що був дуже зайнятий в лікарні. Тому вони домовилися так: кожен ранок старий приходив в кафе на вулиці, по якій Москаті йшов в лікарню і там (звичайно, за рахунок професора) випивав чашку гарячого молока з печивом. Професор проходив, заглядав в кафе, перевіряв, чи там старий, посміхався йому і відразу ж вирушав. Якщо декілька днів підряд він його не бачив, то знав, що повинен якнайскоріше зайти в його халупу на околиці міста, аби надати йому допомогу.\nРозповіді такого роду можна було б помножити, але не можна забувати, що милосердя Москаті було не милосердям спокійного добродійника, але милосердям видного лікаря, чия професія пов’язана з нервовою напругою, до якої постійно звертаються з усіх боків з проханнями: як учений він повинен був стежити за новинками, проводити досліди в лабораторії, писати наукові доповіді; його присутність як лікуючого лікаря, була необхідна як в лікарні, так і в будинках приватних осіб, які постійно зверталися до нього з наполегливими викликами; він повинен був готуватися до занять, викладати, стежити за роботою учнів і, разом зі всім цим і перш за все, – як християнин він узяв собі за правило ніколи не ухилятися від допомоги бідним з бідних.\nПісля його передчасної смерті друзі говорили про його “працю, щоденну, щогодинну, без відпочинку, без передиху”. Тим, хто запитував його, як він все це виносить, він просто відповідав:\n“В того, хто причащається кожен ранок, невичерпний запас енергії”.\nЛікарські пізнання Москаті йому вже не могли допомогти, але йому допомогла його віра. І дійсно, Москаті не поколивався сказати Карузо, що “він порадився зі всіма лікарями, але не порадився з Ісусом Христом”.\nКарузо відповів: “Професор, робіть, що хочете”.\n“Він ставив діагнози так точно, що і учні і маститі професори лише чудувалися”.\nДосить сказати, що вищий медичний авторитет того часу – Антоніо Кардареллі, що зробив епоху в італійській медицині, вважав Москаті своїм улюбленим учнем (“Це кращий учень, який був у мене за шістдесят років”, – говорив він), вибрав його своїм особистим лікарем і бував зворушений до сліз, бачивши, як той лікує хворих.\nОкрім відвідин хворих і огляду натовпів народу, що з’їжджалися до нього зі всього півдня і що буквально не давали йому проходу, він постійно працював в лікарняних палатах, по яких ходив у супроводі учнів, навчавши їх медицині безпосередньо на основі спостереження за хворими (“Навіть до студентів-першокурсників він звертався як до колег і ніколи не упускав випадку запитати їх думки”).\n“Поряд з хворим немає ієрархії. Всі ми приходимо сюди, аби вчитися: завідувачки, коад’ютори, асистенти – всі ми приходимо до ложа хворого, тому що хворий – це книга природи”.\nКафедра паталогоанатомії знаходилася тоді в занепаді – ніхто не хотів нею займатися, і Москаті погодився безоплатно зайнятися її “реорганізацією і раціональним перевлаштуванням”. Над вхідними дверима було написано старий вислів, вибраний засновником, на яке ніхто вже, мабуть, не звертав особливої уваги. Воно свідчило: “Hie est locus ubi mors gaudet succurrere vitam” – “Це місце, де смерть радіє, бо може допомогти життю”.\nМоскаті почав з того, що наказав повісити на ці занепалі похмурі стіни чудової роботи розп’яття з написом під ним: “О mors ego mors tua” – “О смерть, я стану твоєю смертю!”. Надихаючись цією обіцянкою Воскреслого, Москаті як би здійснював літургію, перетворюючи і відкупляючи це місце, що було в очах всіх “хворим, похмурим, убогим, гнітючим”.\nКоли студенти входили і вставали довкола викладача, той на мить зупиняв погляд на розп’ятті і всі помічали, що він мовчки молиться; потім він брався за розтин, завжди починаючи з якого-небудь короткого, але досить виразного нагадування: “Тут кінчається гординя людини! ось що ми таке! як повчальна смерть!”. Або ж, вказуючи на труп, він говорив: “Ще вчора це був наш пацієнт, а тепер ми бачимо деякі органи, йому що належали… Якби ви, молоді люди, час від часу роздумували про смерть, ви були б набагато добріші”. Так ця кафедра, що була, як він любив повторювати, “місцем, де ми, лікарі, перевіряємо свої діагнози і свої помилки”, не дивлячись на убоге приміщення і недолік технічних засобів, за загальним свідченням, досягла “блискучих наукових висот”.\nУчні, що проводили всі дні з Москаті, буквально обожнювали його і багато хто проводжав його до будинку, продовжуючи по дорозі розмовляти з ним і ставити йому питання. Один з них згадує про видовище, що стало звичайним для Неаполя: “Ми йшли за ним цілою процесією, неначе він був святим”. І після недільного обходу лікарняних палат майже всі йшли разом з ним в церкву.\n“Я створив як би релігійну чернечу спільноту: ми з моїми друзями працюємо, змагавшись, рухомі піднесеними ідеалами. Ми такі сентиментальні! Бог веде нас. Я вирішив, що всі молоді люди (…) мають право удосконалюватися, читаючи не друкарську книгу, де все написано чорним по білому, але книгу, обкладинка якої – лікарняні ліжка і лабораторії, а вміст – страждущая плоть людська і науковий матеріал, – книгу, яку потрібно читати з безконечною любов’ю і найбільшою самопожертвою заради ближнього” (11 вересня 1923 року).\n“Я думав, що борг моєї совісті – навчити молодих. В мені викликав відразу звичай ревниво приховувати від них плоди свого досвіду, і я вважав своїм обов’язком поділитися з ними всім, що знаю…”.\nУ часи, коли покликання були чітко відокремлені один від одного – або шлюб, або монастир – Москаті вирішив залишатися у світі(миру), не будучи пов’язаним ні з якими чернечими об’єднаннями, навіть як терциарій, проте свідомо вибрав безшлюбність.\n“Ісусе, любове моя! Твоя любов прославляє мене; Твоя любов освячує мене, звертає мене не до одного творіння, але до всіх творінь, до безконечної краси всіх істот, створених за образом і подобою Твоєю”.\nАле те, що це може відбуватися у світі, де робота стає для багатьох єдиним богом і де наукові і матеріальні турботи, здається, поневолили навіть дух, – це для світу загадка, відповідь на яку – таємниця Сина Божого, такого, що став нашим ближнім, до Якого ми можемо звертати слова, сповнені якнайглибшої ніжності.\n“Коли я його запитав, про що він думав в повнісінькому трамваї, де ми випадково зустрілися і де він купив мені квиток, він відповів мені: “Про Бога, отче мій, про небо””.\n“Любити Бога, не знаючи міри в любові, не знаючи міри в стражданні” – в цьому був синтез його покликання бути лікарем-християнином; надихаючись цією істиною, він дивився на хворих. Проте часи і середовище, в якому він жив, не полегшували його завдання.\n“Рабові Божому доводилося боротися зі всіма лікарями – членами масонських лож – бо він відкрито сповідав свою християнську віру, а також з тими, хто бачив в нім сильного суперника, не дивлячись на його молодий вік”.\nОтже, в ненависті масонів до Москаті була прихована підоснова (“ревнощі і заздрість тих, хто не міг винести його професійної переваги”), проте зовнішньою причиною їх лютої ворожнечі було щось інше.\n“Його зневажали, висміювали ті, кому було не до душі чесне, пряме і мужнє сповідання ним католицької віри: його називали маніяком, істериком, людиною не при своєму розумі, фанатиком”.\nУ його адресу звучали і інші образи (і дехто з недоброзичливих колег піклувався про те, аби вони дійшли до його слуху) – його називали “фанатиком, лихим оком, божевільним, лікарем священиків і черниць”.\n“Я – зірка найдрібнішої величини серед блискучих світил і буду радий зникнути в їх світлі, якщо, проте, зійдуть яскраві світила, а не каламутні і слабкі…”.\nВін вимагав, аби на конкурсах не було “ні компромісів, ні закулісних маневрів… але лише визнання дійсних заслуг, незалежно від віку, школи, угрупувань”.\n“Я знаю, що один високопоставлений масон хоче поповнити число “братів” на факультеті, що став для них рідним будинком”.\nДеякі свідки відкрито і недвозначно говорили про відношення масонської секти до Москаті: “Вони хотіли роздавити його, знищити”.\n“Всі знали, – говорить очевидець, – що Москаті був як священик, і боротьба, яку вели проти нього лікарі-масони і колеги-матеріалісти, ніколи не засмучувала його… Він часто говорив мені: “Що мені інші? Я піклуюся про те, аби догодити Богові””.\nПід час канонічних процесів, на яких його поведінка ретельно аналізувалася і оцінювалася, церковний суддя часто навіть в не дуже завуальованій формі ставив питання: “Чи був Москаті релігійним маніяком?”. “Ні, – відповідали всі свідки, – він був урівноваженою і уважною людиною і до всіх відносився з повагою. Проте його уявлення про свою професію – і, отже, відношення до неї на ділі – були, звичайно, незвичайними”.\nСправа була ось в чому: Москаті був абсолютно переконаний в тому, “що лікар повинен піклуватися не лише про тілесне здоров’я хворого, але і приходити на допомогу всім потребам хворого і його сім’ї – потребам будь-якого роду”.\nТому він узяв собі за правило відноситися до всіх потребуючих з тою милосердною любов’ю, про яку ми говорили. Але з тією ж невблаганною логікою він вважав головними духовні потреби пацієнтів і турботу про їх душі. Необхідно сказати про це з абсолютною ясністю.\n“Хворі знали, що для того, щоб лікуватися в Москаті, потрібно залучатися до Таїнств”.\nІ ще: “У всіх хворих він запитував, чи в мирі вони з Богом, чи залучаються до Таїнств, чи немає на їх совісті тяжкого гріха. Іншими словами, він спочатку лікував душу, а потім – тіло хворих, що приходили до нього”.\nМоскаті зі всією упевненістю стверджував, що в лікарні “місія всіх” – черниць, молодшого медичного персоналу, лікарів – “сприяти милосердю Божому”.\nЧерниця його відділення повинна була перш за все піклуватися про духовний стан пацієнта і повідомляти про нього професора, який, лікуючи його зі всілякою самовіддачею і прикликавши на допомогу весь свій досвід, прагнув допомогти хворому цілісно осмислити те, що з ним відбувається, і майже завжди з непохитною м’якістю вселяв йому бажання досягти зцілення, що розуміється як правдиве спасіння.\nЗаклики і твердження: “Сповідайтеся”, “примиріться з Богом”, “поверніться до Господа”, “подумайте про безсмертну душу”, “життя і смерть – в руках Божих” раніше або пізніше знаходили своє місце серед лікарських вказівок, що давав Москаті його пацієнтам, особливо тоді, коли він бачив, що їх життя в небезпеці і що в небезпеці їх вічне спасіння. Але річ у тому, що коли він говорив про це, хворі вже так любили його, що майже завжди приймали ці вказівки з вдячністю, і багато хто слухався його.\nБезпомилково поставивши діагноз одному відомому міланському адвокатові, чого не удавалося зробити нікому з лікарів, він вручив йому лист, в якому рекомендував йому одного з міланських священиків, “щоб він примирився з Богом, оскільки вже багато років тому віддалився від Нього”, стверджуючи, що інакше не зможе вилікувати його тілесну недугу.\nІншому хворому, який, здавалося, цілий місяць лікувався безрезультатно, він сказав: “Ви не сповідалися, тому і не видужуєте. Бог нагадує вам про це”.\n“Говорити з хворими про те, що не стосується хвороби, увійшло у мене до звички, тому що у них є і душа… Так званий фрейдистський психоаналіз – це лікування; а що таке психоаналіз? Це сповідь лікареві з метою позбавитися від нав’язливих ідей. Але це добре для протестантських країн, де немає сповіді, – а в нашій католицькій Церкві сповідь є”.\nОдній молодій людині, найтяжчою недугою якої здавалася абсолютна безхребетність, він дав рецепт з написом: “Лікування Євхаристією”.\nНам важко уявити собі, як Москаті вдавалося лікувати душу одночасно з тілом (слід зазначити, що він відправляв хворих лікувати “духовну недугу” до якого-небудь зі своїх знайомих священиків, а потім особисто перевіряв, чи відбулася зустріч).\n“Блаженні ми, лікарі, якщо пам’ятаємо, що окрім тіл перед нами – безсмертні душі, яких, згідно євангельської заповіді, ми повинні любити, як самих себе. У цьому – наше задоволення, а не в тому, аби чути, як нас проголошують цілителями фізичних недуг” (і не без іронії він додавав: “Особливо тоді, коли совість підказує нам, що фізична недуга пройшла сама собою!”).\n“Це лікар тілес і душ”, – говорив про нього Бартоло Лонго, що побудував святилище Діви Марії в Помпеях, нині також блаженний, який був його пацієнтом.\n“Хай почуття обов’язку незмінно керує вами при виконання місії, довіреної вам Провидінням: думайте про те, що ваші хворі перш за все наділені душею, до якої ви повинні знайти підхід і яку ви повинні привести до Бога; подумайте про те, що на вас покладається борг любові до навчання, тому що лише так ви можете виконати своє велике завдання – допомагати людям в нещасті. Наука і віра!” (16 липня 1926).\n“Пам’ятаєте про те, що ви повинні піклуватися не лише про тіла, але і про стогнаючі душі, що взивають до вас. Скільки скорботи ви швидше полегшите порадою або духовною втіхою, ніж холодними аптекарськими рецептами” (1923).\n“Я прошу вас пригадати про своє дитинство і про ті відчуття, які відчували до вас ваші близькі, ваша мама; поверніться до добродійного життя, і я присягаюся вам, що окрім вашого духу, і плоть ваша отримає полегшення: ви зцілитеся душею і тілом, тому що отримаєте головні ліки – безконечну любов” (23 червня 1923 року).\nАле необхідно нагадати, що Москаті не був ні цілителем, ні чудотворцем: він був лікарем, і лікарем чудовим, проте був абсолютно переконаний, що перед ним перш за все – безсмертна душа.\n“Сестра, Богові служать, працюючи”.\n“Для вашої душі корисно, аби вашому тілу зробили один-єдиний укол від хвороби, ніж читати безліч молитов”.\nЙшов лютий 1927 року. До смерті Москаті, яку ніяк не можна було передбачати, залишалися всього два місяці. До Неаполя приїхав виступати на науковій конференції знаменитий професор Леонардо Бьянки: він завідував кафедрою психіатрії і нейрохірургії спочатку в Палермо, а потім в Неаполі. Потім він став міністром народної освіти, а згодом – міністром оборони і віце-президентом палати депутатів. У 75 років він опублікував книгу “Механіка мозку”. Крім того, він був відомим масоном і кілька років тому організував відкриту конференцію проти Ісуса Христа.\nСімдесятидев’ятирічний професор виступав перед залом, повнісіньким лікарями і викладачами, і раптом, коли пролунав грім оплесків, він впав за землю. У залі були присутні лікарі самих різних спеціальностей, і всі, включаючи Москаті, зібралися довкола нього. Але послухаємо розповідь самого Моськаті:\n“Я не хотів йти на конференцію, тому що давно вже не був пов’язаний з університетом, але того дня нелюдська сила, якою я не міг опиратися, захопила мене туди… Сталося те, про що говориться в євангельській притчі: покликані в годині одинадцятій отримають ту ж винагороду, що і покликані в першу годину дня. У моїй пам’яті незгладимо відобразився погляд вмираючого, шукаючого мене серед безлічі викладачів, що зібралися… І Леонардо Бьянки були добре відомі мої релігійні переконання, оскільки він знав мене ще студентом. Я підбіг до нього, підказав йому слова покаяння і уповання, тоді як він стискував мою руку, не в силах говорити…”.\nСпробуємо собі представити в тодішньому масонському святилищі – Неаполітанському університеті – не лише безпрецедентна подія – поява священика зі Святими Дарами, покликаного Москаті, але і смерть старого масона на руках святого лікаря, який голосно читав акт покаяння і Символ віри.\nІ ми можемо пригадати схвильовані, навіть приголомшені свідоцтва відомих діячів культури і науки, які, спілкуючись з цим християнином нового типу (слід зазначити, що з Москаті можна було говорити про філософію, про мистецтво, про літературу, про музику, про богослів’я, про урбаністику, з незмінною користю і поживою для розуму), задумалися про себе самих і про свою долю.\n“Він був дивною людиною і жив в незмінному спілкуванні з Христом, що відкриває могили і перемагає смерть”. Інший лікар сказав:\n“Він був найдосконалішим втіленням любові, про яке говорить св. Павло в Посланні до Коринтян, яке мені будь-коли доводилося бачити”. Погляди Бенедетто Кроче загальновідомі. Так от, філософ жив в мансарді, з вікна якої він кожен ранок міг бачити, як Москаті квапився в лікарню.\nЧасто вони зустрічалися і розмовляли. Інколи для розмов не було часу і тоді філософ, як справжній неаполітанець, окликав його з балкона: “Дон Пеппіно, я тебе не розумію, чому ти все біжиш? куди ти йдеш? чого ти сподіваєшся досягти…? Все приходить свого часу”. А потім, повернувшись до себе, він говорив доморобітниці: “Якби всі католики були такими… якби всі були як дон Пеппіно!”.\n“Люби істину, будь самим собою, без удавання, страхів і оглядок. І якщо істина накликає на тебе переслідування, прийми їх; і якщо вона коштує тобі мук, терпи їх. І якщо ради істини тобі доведеться принести в жертву самого себе і своє життя, принеси цю жертву мужньо”.\nТак ми знов підходимо до тієї засадничої проблеми, з якою почали свою розповідь, не бажаючи давати на неї відповідь заздалегідь: що означає бути християнином у миру(у світі)? Ця людина, визнана Церквою святим, розуміла свою місію так глибоко і цілісно, як сьогодні її не розуміє навіть капелан, що піклується в лікарні про духовну втіху хворих. Чи був він дійсним мирянином? або він був мирянином, що незаслужено узяв на себе роль священика? чи було його прагнення “лікувати, окрім тіла, і душу” абсурдною тоталітарною претензією або воно було пророкуванням? У якому сенсі можна запропонувати його сьогодні як приклад християнина-мирянина?\nМожна лише констатувати, що в Москаті є щось унікальне і неповторне: його можна наслідувати, не копіюючи його поведінку (вчинки, вказівки, вирази), але перш за все осягаючи, яку роботу зробила в нім благодать Божа: роботу по “уподібненню”, по “цілісному перетворенню”, якою творіння підкоряється беззаперечно: і саме цієї роботи слід чекати для себе, саме до неї потрібно себе підготувати завдяки глибокому упокорюванню і аскезі.\nМи живемо в епоху, коли ми, християни, стали дуже майстерно проводити “розділення”: між природним і надприродним початком, церквою і світом, вірою і розумом, одкровенням і наукою, євангелізацією і прогресом людства, “вже і ще не”, єдністю і плюралізмом і так далі Але ці тонкі розділення повинен був би проводити суб’єкт, що настільки неподільно належить Христу, настільки органічно щеплений до Церкви, що розділення повинні були б йому служити лише для вираження різних методів, згідно яким виливається, поширюється і втілюється одна і та ж милосердна любов. Проте насправді розділення дуже часто служать лише відвернутим алібі, аби приховати і виправдати незавершеність або боязкість особи, її насилу досягнуту рівновагу або навіть розпад.\n1) Бути покликаним до існування і бути покликаним до виконання певної місії повинно бути для християнина чимось єдиним, як це було для Ісуса, “Я” Якого полягало в досконалій слухняності Отцеві і повному підпорядкуванні Його волі. Проте часто два ці покликання (до існування і до місії) залишаються двома окремими світами, які насилу прагнуть зберегти хоч би якісь точки зіткнення.\n“Що ви говорите, мама! я готовий лягти навіть в ліжко хворого!”. І мати, що добре його знала, сказала пророчі слова: “Аби полегшити страждання хворих, він сам стане мучеником!”.\nАвтори біографій Москаті згідно свідчать про те, що він вважав професію лікаря покликанням і місією, які повинні довести його до виснаження, у тому числі і фізичного, тому що лише так може виконатися Промисел Божий. Тому він просто і без вагань погоджувався йти всюди, куди його кликали і тягнули, і інколи говорив про те, що “занурений в пучину жахливого хаосу страждань”.\n“Пишу вам пізно вночі. Запевняю вас, у мене немає часу навіть на те, аби схопитися руками за голову… Лікарня, лабораторії, офіційні заняття, мої заняття по діагностиці і в клініці, маса тяжкохворих в пригніченому стані духу займають мене цілком і не дають мені робити нічого іншого” (січень 1919 року).\nЙого життя і діяння – це суд над всіма християнами, які ухиляються від виконання волі Божої, відмовляючись бути “нічого не вартими рабами”, тому що сприймають свою місію в Церкві і в світі як щось розпливчате, мало не другорядне для їх існування, для їх особи і тому кінець кінцем відчувають невпевненість, ностальгію по інших можливостях, сумніваються в своєму покликанні, психологічно готові змінити його (жінки, що живуть в цнотливості, хотіли б бути заміжні, а ті, що живуть в шлюбі хотіли б мати іншого чоловіка або зберігати цнотливість, духовні особи хотіли б бути мирянами, а миряни хотіли б бути духовними особами, люди, що займаються однією професією, хотіли б знайти своє самовираження в чому-небудь іншому, і є ще багато інших прикладів); суд над всім цим існуванням, яке не присвячене неподільно виконанню місії, йому довіреної, або всіх уявних “місій”, вибраних як екологічна ніша.\n2) Існування і місія християнина – це перш за все прихильність до Христа, гаряча особиста спрямованість до Нього як до живої людини, а не як до “точки відліку”. Найбільш яскраве знамення тому – життя в цнотливості. Любов до ближнього має бути знаменням цієї початкової близькості, яка виникає по волі Христа Господа і приноситься Йому в жертву. Для християнина джерелом любові до ближнього є або цнотливість, породжена особистою самовіддачею Христу, або лише психологічна спроба наблизитися до Христа, здійснюючи моралістичне насильство над власними привязанностями.\nДивлячись на життя і на діяння Москаті, ніхто не міг сумніватися в тому, що він відкрито сповідає свою любов до Христа. Тим, хто відкидав Ісуса Господа, Москаті здавався маніяком, з яким слід боротися і якого потрібно знищити. Але якщо людина визнавала Христа (хоч би не без коливань) і ще пам’ятала про Нього (навіть якщо минула віра ослабла), тоді Москаті, що творив справи милосердя, виявляв для нього свідоцтво полум’яне, виконане переконливої сили. І ніхто не міг помилятися ні на мить, думаючи, що йдеться про природню доброту доктора.\nАскеза і діяльне милосердя давали Москаті право переконано проповідувати Господа Ісуса: він став безкорисливий, аби говорити нелицемірно, він став всім для всіх, аби вказати Того, Хто є “всім”, він приносив в жертву хворим своє життя, аби отримати право говорити про життя вічне. Інколи він навіть просив хворого замість грошей зробити йому інший дарунок – причаститися, повернутися до втраченої віри.\n“Коли я одного дня запитав його, чому він відмовився від грошей, запропонованих йому спроможним хворим, який був дуже серйозно хворий і був великим грішником, він відповів мені: “Я його наверну””.\nЯкщо людина, що діє в ім’я Христове, думає, що може робити це анонімно, тим більше законним буде анонимат для того, хто отримує плід самих його справ. У цьому, мабуть, корениться парадокс сучасної ситуації: Церква і миряни ведуть енергійну професійну і харитативную діяльність, проте віра поступово слабіє саме там, де християни живуть і діють найактивніше.\n3) Чим більш християнською є милосердна любов, описана нами, тим більше вона прагне зсередини привести до єдності свідомість людини, виявляючи, таким чином, свою всеосяжну силу: вона встановлює несподівані зв’язки, відкриває невідомі можливості, надихає енергію в різних ситуаціях. Різні “плани” реальності не піддаються інтегристському запереченню, проте спостерігається несподівана “текучість”, через яку природне природним чином зливається з надприродним, а надприродне надприродним чином відкривається природному.\n“Господь дарує мені таке ясновидіння, що я не можу перешкодити йому, і незрідка бачу потворність душ хворих”.\n“Знаєш, що сталося зі мною сьогодні? До мене прийшла одна пані зі своєю дочкою. Дочці було роки двадцять чотири-двадцять п’ять. Поглянувши на неї, я їй сказав: “Панночка, ви ще не прийняли першого Причастя!”. По її сльозах я зрозумів, що так воно і є. Потім я пильно поглянув на пані і сказав їй: “Пані, ви живете зі священиком, який покинув священство”. Знаєш, все це була правда, і я не можу собі пояснити, як я про це здогадався!”.\nІ в тому, що стосується фізичних недуг, і в тому, що стосується недуг духовних, він, здавалося, був наділений надприродними даруваннями (точно так, як і Христос, згідно розповідям Євангелія!). Але тут необхідно сказати, що в Москаті ці дарування були не даруваннями чудотворця, механічно доданими до звичайних лікарських здібностей, – навпаки, вони були як би дивом уподібнення. Інакше кажучи, здавалося, ніби, пройшовши всю дорогу науки (а Москаті займався постійно) і всю дорогу духовної зрілості, яка була для нього можливою, його особа укорінялася в точці, де вони сходяться: там, де його погляд міг бути обернений і в ту і в іншу сторону, аби прийти до їх синтезу. У певний період життя Москаті наука і віра проявили в нім не лише свою не-суперечність, але милосердну любов як своє кінцеве єство, будучи різними проявами тої премудрої любові, яке разом створило і відкупила їх.\nб) Що стосується пацієнта, уподібнення, досягнуте завдяки милосердній любові, дозволило Москаті сприймати антиномію хвороби-одужання відносно всього людського буття, передбачаючи новітні наукові досягнення. Іван Павло II в промові на канонізації сказав, що він “сприяв гуманізації медицини, яка сьогодні сприймається як необхідна умова допомоги тим, хто страждає, і передбачив її”.\nКоли зайшла мова про те, аби перетворити лікарні на клініки, чого добивався Джентіле, він написав своєму другу Бенедетто Кроче лист, в якому протестував проти “постанов, які розпоряджаються людською плоттю, як товаром”, і в яких “хворих прагнуть збути з рук, як акції на біржі”.\nУ одній рецензії він писав: “Біль потрібно сприймати не як судому або м’язове скорочення, але як крик душі, на який брат хворого, лікар, біжить з полум’яною любов’ю і милосердям”.\nПроте і тут потрібно зробити ще один крок: Москаті не лише сприймав хворого як духовно-тілесну єдність і не лише сприймав хворобу в її цілісному і етичному аспектах, але все це здавалося йому необхідним мінімумом для подальшого поглиблення в “людину як єдине ціле”. Лікування людини як психо-фізичної єдності повинно було досягти його духовних глибин, сокровенного душевного страждання, сокровенній спрямованості на щастя, надихаючись духовними цінностями.\nЗ медичної точки зору проблема хвороби-одужання повинна сприйматися як виходячи з цілісності “хвороби” (аж до хвороби-зла-гріха), так і цілісності здоров’я (аж до здоров’я-спасіння), як виходячи з єднання тих, хто працює в різних сферах (єднання, а не просто розподіли ролей), так, нарешті, і єдність лікувальних установ.\nВиникає питання: чи досить для Церкви і для християн-мирян тримати в лікарнях або в санаторіях священиків або монахів, мета діяльності яких – не добитися одужання в повному розумінні цього слова, але в кращому разі утішити пацієнта, коли хвороба вселяє йому страх або коли одужання неможливе?\nНайменше, що можна сказати, – це що розуміння, перетворене любов’ю, і любов, що стала розумною діяльністю, багато чому навчилися б від цього головного лікаря-мирянина, який поодинці захищав право пацієнта на цілісне лікування і борг лікаря лікувати саме так: інакше кажучи, від людини, яка хотіла лікувати, а не лише ходити з візитами і виписувати рецепти.\n“Не наука, але любов перетворила світ… Я завжди в глибині серця жалію, що ви далеко від мене, і мене утішає лише думка про те, що щось від мене залишилося у вас; не тому, ніби я що-небудь вартував, але через той духовний заряд, який я прагну зберегти і розповсюдити довкола. Я весь час пам’ятаю про вас, будьте упевнені в цьому. Цілую вас в Христі!”.\nМабуть, тепер нам легко зрозуміти, чому кардинал Ронкаллі, прочитавши життєпис Москаті, назвав його Lumen ecclesiae, світлом Церкви. Скликаний ним II Ватиканський Собор сказав згодом, що завдання Церкви – “відображати в світі те Світло Народів (Lumen Gentium), яким є Христос”.\nКоли в Страсний четвер 1927 року похоронна процесія йшла по вулицях Неаполя – в ній брала участь безліч викладачів, студентів і простого люду – один старий чоловік підійшов до столика, поставленого біля входу в будинок Москаті, і тремтячою рукою записав в книзі співчуття:\n“Ми оплакуємо його, тому що світ втратив святого, Неаполь – приклад усіляких доброчесностей, а хворі бідняки втратили все”.\nМирон Шкробут 20 Лютого 2016


Одещині загрожує повінь через льодохід на Дунаї (ФОТО) - Новини Одеси Depo.ua\nОдещині загрожує повінь через льодохід на Дунаї (ФОТО)\nТовщина льоду на Дунаї кілька днів тому складала близько 15-18 см\n19 січня 2017 13:11\nЯк передає Depo.Одеса з посиланням на "Траса Е-95", влада Кілійського району Одеської області висловили побоювання з приводу можливого паводку через прийдешнього льодоходу на Дунаї.\n"Це не тільки величний вигляд, але і прихована загроза населеним пунктам дельти Дунаю, перш за все місту Вилкове. У разі різкого танення, освіти крижаних торосів це може погано скінчитися!" - Сказав голова Кілійської районної ради Павло Бойченко.\nПредставники місцевої влади доповіли про ситуацію голові обласної ради Анатолію Урбанському, начальнику управління з питань надзвичайних ситуацій обладміністрації Сергію Помазану і голові ОДА Максиму Степанову.\nДля координації дій створений районний оперативний штаб. Затверджено план заходів на випадок виникнення загрози надзвичайної ситуації.\nМітки: #Одеса #повінь #Одещина #Дунай #Новини Одеси #Новини Одещини #Кілія #Новини Кілії\n17:16 Як фанати тролять дотепним банером футболістів "Динамо" в матчі з "Десною" (ВІДЕО)


Випадковий секс безмістовний |\nВипадковий секс безмістовний\nМолодь третього тисячоліття … Яка вона? Останні соціологічні дослідження показали, що більшість молодих людей ХХI в. вважають нормальним мати 10 партнерів до шлюбу. Так думають 64% юнаків і 54% дівчат з усіх опитаних. І не бачать нічого поганого в тому, що дівчина втрачає цноту до 15 років.\n«Одного разу мене використали, і цього достатньо. Чоловіки дивляться на нас, як на старі автомобілі, на яких можна вчитися їздити. Коли ж вони думають, що стали вже гарними водіями, то шукають собі іншу машину. Особисто я вирішила не спати ні з ким до шлюбу. Випадковий секс безмістовний».\n«Я не згоден з твердженням, що повинна бути сувора стриманість до шлюбу. Я не прихильник розбещеності, ні в якому разі! Однак коли людина дізнається все лише в першу шлюбну ніч, це веде до численних зруйнованих доль. Як, втім, і безладне статеве життя. У всьому повинна бути золота середина, в тому числі і в цьому».\nЧим виправдовують молоді люди інтимні стосунки до шлюбу?\n1 — статевий потяг закладено в нас природою, пригнічувати його протиприродно;\n2 — утримання від сексу шкодить здоров’ю;\n3 — досвід інтимних відносин до шлюбу дозволяє згодом уникнути помилок у виборі чоловіка та досягти гармонії в шлюбі.\nСпробуємо розібратися, наскільки все це вірно. Перше: «Статевий потяг закладено в нас природою, пригнічувати його протиприродньо». З тим, що статевий інстинкт природний, сперечатися ніхто не стане. Однак безперечно й інше: зрілість характеру людини визначається тим, якою мірою віна контролює свої бажання. І саме цим ми і відрізняємося від тварин.\nСправа в тому, що будь-який потяг може цілком підпорядкувати людину, її поведінку та мислення. Ми стаємо заручниками своєї потреби, страждаємо, коли не можемо її задовольнити, або відчуваємо спустошення, коли переситимося. Думка перетворює природну потребу на некеровану пристрасть. Ось чому таке небезпечне захоплення порнографією. Перегляд цих матеріалів постійно тримає ваші думки в полоні. Ви думаєте тільки про це, дивитеся на людей тільки з цієї точки зору. Збуджена думка шукає шляхи до реальної дії. «Бо з серця виходять лихі думки, убивства, перелюби, розпуста …» (Мт. 15:19), — Ісус Христос сказав про це ще 2000 років тому. Контролювати свої бажання — зовсім не те саме, що придушувати їх. Чим сильніше ми придушуємо якусь потребу, тим більша її енергія. Пригнічені бажання рано чи пізно обертаються неврозами та нав’язливими станами, що й використовують як аргумент прихильники вільних дошлюбних стосунків. Але якщо людина свідомо, з Божою допомогою хоче навчитися керувати своїми інстинктами, Бог дасть їй силу контролювати себе, (мається на увазі спостерігати за собою, бачити себе -. Ред.).\nДруге: «Утримання шкодить здоров’ю». Чи чули ви, щоб хто-небудь помер від відсутності статевих відносин, як помирають від голоду або спраги? Навпаки, відомі приклади, коли цнотливе життя вивільняло духовну та інтелектуальну енергію у чоловіків і жінок, які направляли її на благо людям. Утримуватися людина повинна свідомо, з доброї волі, а не зі страху чи сорому. Добровільно накладені на себе обмеження ніколи не приводять до розвитку психологічних комплексів. Що ж стосується подання про шкоду утримання для здоров’я, то це найнебезпечніша брехня, яку насаджують молоді сексуально нестримані люди і ті, хто не гидує заробляти гроші, торгуючи вседозволеністю.\nТретє: «Досвід інтимних відносин до шлюбу дозволяє уникнути помилок у виборі чоловіка та досягти гармонії в шлюбі».\nПсихологи стверджують, що перший досвід інтимної близькості двох людей має унікальну цінність: такої миті у вас більше не буде ніколи. Особливо це важливо для жінки. У цей момент люблячі люди дарують себе один одному, відкриваються цілком.\nКолишній сексуальний досвід позбавляє цю подію її високого значення. А якщо перша близькість проходила у дівчини зовсім інакше, якщо її просто використовували як інструмент для задоволення своєї похоті або, гірше того, зробили це насильно, — як вона буде ставитися до інтимного життя взагалі? З огидою? З цинізмом? З презирством до себе і недовірою до партнера? Секс до шлюбу — це відносини, позбавлені зобов’язань перед партнером. Тому так звані «пробні шлюби» виявилися неспроможними: у них більше ймовірності зрад, насильства, вони менш стабільні. Справа в тому, що не можна «спробувати», що таке справжній шлюб у відносинах, які свідомо позбавлені зобов’язань. А поняття «сексуальна несумісність» — просто виправдання для тих, хто не вміє любити. Любов — це, перш за все, здатність жити один для одного, жертвувати собою заради коханого, здатність поважати, розуміти, співпереживати, бути безкорисливим. Якщо всього цього немає, інтим не допоможе.\nЗгідно з опитуваннями, проведеними серед подружніх пар, сексуальне задоволення здебільшого стоїть в шкалі пріоритетів приблизно на 7-му місці, а спочатку йде довіра, вірність, жертовність і т.д. Загалом, сексуальний «досвід» не є гарантом добрих відносин.\nБагато молодих пар вінчаються в Церкві. Кожен з них оголошує, що приймає іншого навічно як дар Бога. Якщо молоді вже мали інтимний зв’язок до шлюбу, це означає, що замість того, щоб дочекатися дару, вони з нетерпінням, не дочекавшись грубо вирвали його з рук Бога. Їх союз починається з брехні, виголошеній перед Богом та людьми. Це стосується не тільки віруючих людей. Не починайте спільне життя з брехні. Цнотливість — міцна моральна основа вдалого шлюбу. Звичайно, що шлюбна фортеця залежить від двох. У чоловіка, який мав безладні зв’язки до шлюбу, неминуче падає повага до жінки як такої, і, навіть якщо його дружина чиста, він мимоволі буде вважати її знаряддям насолоди, предметом, яким він має право володіти. Конфлікти в такій сім’ї неминучі. Так що кращий спосіб уникнути невдачі — володіти не іншою людиною, а собою.\nА що стосується «золотої середини», то це поняття є досить відносне. Взяти, наприклад, наркотики. Варто їх приймати чи ні? Чи є тут золота середина? Ні. Істина понад крайнощами. Щось схоже і з сексом до шлюбу. Соціологи провели багато досліджень, згідно з якими секс до шлюбу має ряд негативних наслідків. Про них ми вже говорили. У пошуках матеріалу я знайшла лист молодої дівчини. Він був поміщений на молодіжному Інтернет-сайті. «Мені 19 років. Пишу вам, бо в душі накипіло. Мені здається, хлопці тільки й думають, як затягти дівчину в ліжко. Хочу виділити п’ять основних аргументів, які вони використовують для цього.\n1. Вони кажуть: «Секс створює атмосферу довіри». Нічого подібного. Щирі інтимні відносини будуються на повній віддачі, чесності, любові та свободі. Продажні жінки теж віддають свої тіла, проте їх відносини з клієнтами не можна назвати довірливими.\n2. «Рано розпочаті сексуальні відносини відіграють позитивну роль. Вони дають можливість для ближчого знайомства і позитивно впливають на подальше життя у шлюбі». Цілком можливо, що при першому статевому контакті ти отримуєш короткочасне задоволення, але насправді це самообман, і ти позбавляєш себе радості в майбутньому. Якщо бути чесними до кінця, то більшість дівчат зізнаються, що дошлюбні статеві стосунки найчастіше розчаровують.\n3 «Випадковий секс — це розвага, що символізує волю». Думаю, що постійна зміна партнерів не може зробити людину щасливою і дати йому свободу. Більшість молодих жінок відчувають себе приниженими, коли віддають свої тіла на одну ніч. Дошлюбні відносини не є даром свободи, тому що є наслідком примусу. Тиск преси, радіо, телебачення, оточення, партнера не несуть волі. Це приносить лише розчарування, образу почуттів і рани душі, які довго не загоюються.\n4. «Якщо ти вільно не виражаєш свою сексуальність, ти просто далекий а також відсталий». Неправда. Стосунки до шлюбу несуть в собі хвороби і проблеми, негативно впливають на психіку, а також на майбутнє життя в шлюбі. Дошлюбні статеві контакти є благодатним грунтом для порівнянь, підозр, взаємної недовіри, а це може зрйнувати сімейний союз.\n5. І, нарешті, кажуть:. «! Ми живемо в 21 столітті» І що? Перетворюватися тепер на кроликів? Кількість покинутих дітей росте, чиєсь життя ламається через короткочасні задоволення. Чи не краще почекати трохи, а потім пізнати всю повноту відчуттів у шлюбі?».\nМолоді люди запитують: «Чому ми не можемо нашу любов виразити фізично? Чи повинні ми брати для цього дозвіл у РАКСі? Невже шлюб виникає через свідоцтво про шлюб?».\nБезумовно, ні. Це твердження так само невірне, як і те, що життя людини виникає через свідоцтво про народження. І, тим не менш, свідоцтво про народження щось більше, ніж шматочок паперу. Воно правомірно підтримує людське життя. Те ж саме можемо сказати і про шлюбне свідоцтво. Воно підтримує шлюб юридично.\nСтатистика показує, що пари, які мають зв’язок до шлюбу, розходяться в 2 рази частіше, ніж ті, які утримувалися. Це дані спостережень за 50-річний період. Життя на віру веде до невдилих та хитких союзів. Виявляється, що шлях, вказаний Богом, — не тільки єдино вірний, але і єдино здоровий для всіх. Кажуть: «Нервові клітини не відновлюються». Можна перефразувати цей вислів, сказавши: «Втрачені почуття не відновлюються». Розтрачені даремно почуття на випадкових людей не відновляться, щоб їх вилити в повноті на вашого чоловіка.\nУ кабінеті християнського психолога сиділо молоде подружжя. У їхньому житті панував цілковитий безлад. Незважаючи на те, що вони багато разів аналізували свої проблеми і відвідали безліч консультацій, нічого не допомагало. До кінця консультації психолог раптом запитав:\n«Ви вступали в інтимні стосунки до шлюбу»? Вони відповіли позитивно. Потім дружина заплакала, потім заридала. Цілий потік емоцій хлинув при згадці про цей випадок, що стався кілька років тому.\n— Ви коли-небудь просили у неї вибачення за це? — Запитав психолог у чоловіка.\n— Ні. — Тепер саме час це зробити.\nЦя пара більше не приходила на консультацію. У їх будинку запанував мир.\nЄ в природі вітер, який називається «самум». Він дує зі спекотної пустелі, який є страшенно гарячий, пекучий, згубний для всього живого. Подібна до самуму одна з прикмет нашого часу — вседозволеність в людських відносинах, яку в усі віки іменували прямо та різко — розпуста. Він теж сушить і знищує в душах людей все живе і прекрасне.\nГреблю, яка стримувала натиск сексуальної енергії, прорвало, і плоть стала ідолом, який вимагає все нових жертв. Розпад духу сучасної людини — так називає це явище Церква. Чи варто дивуватися, що нас захлиснула епідемія венеричних захворювань, що мільйони дівчаток, самі ще діти, народжують дітей, яких не в змозі ні прогодувати, ні виховати, що число абортів становить мільйони.\nНавіть невіруючі люди погоджуються: свобода сексуальних відносин обернулася нещастям. Виявилося, і статеве утримання до шлюбу, і вірність у шлюбі не такі вже погані речі. Між іншим, до цих цінностей тепер болісно намагається повернутися Америка. Це непросто, і не одне покоління піде, поки щось зміниться. А поки американська молодь об’єднується в рух «Цнотливість до шлюбу». Багато хто з них на власному гіркому досвіді переконалися, що розрекламованого «безпечного» сексу не існує, як не існує «невинного» гріха.\nСуспільство називає дошлюбні стосунки «вільною любов’ю» — Біблія називає їх блудом. Апостол Павло сказав, що статева розпуста є гріхом проти свого ж тіла, так як результатом є аборти, венеричні захворювання, СНІД. «Блудників і перелюбників судить Бог» (Євр.13: 4), — говорить Біблія а також підкреслює, що «ніхто з тих, хто віддається блуду чи перелюбу, не успадкує Царство Боже» (1Кор.6:9-10).\n«Стережися молодечих пожадливостей, тримайся правди, віри, любови, миру з тими, хто Господа кличе від чистого серця» (2Тим 2:22), — радить апостол Павло молодому Тимофію. Проблема в тому, що самі, без Бога, ми не зможемо контролювати та управляти своїми сексуальними інстинктами. Але якщо Ісус увійде у твоє життя, хтиві бажання перестануть панувати над тобою. Бог допоможе тобі справитися з усім, що обтяжать твою совість. Покайтеся перед Богом за дошлюбний зв’язок і потім бережи себе для свого чоловіка до законного шлюбу. Бог вам на допомогу, мої молоді друзі.\nПереклад: Дмитро Тирусь


Пит №28. Правління династії Юліїв-Клавдіїв та Флавіїв.\nПит №28. Правління династії Юліїв-Клавдіїв та Флавіїв.\nОктавіан Август, який належав до роду Юліїв (бо його всиновив Юлій Цезар), започаткував династію Юліїв. Після його смерті імператором став Тиберій (14-37 pp.). Надзвичайно жорстокий і мстивий, він усе життя боявся замаху сенаторів. За найменшою підозрою будь-хто, особливо із сенаторів, підлягав знищенню. За таких умов дуже поширилися доноси. Тиберій ухвалив закон Про образу величності', за яким піддавали покаранню кожного, хто зневажливо проказав хоча б слово про імператора. Такі безглузді вчинки Тиберія сильно розхитали його владу. Серед сенаторів дійсно виникла змова, готувався державний заколот, розпочалися бунти легіонів у Германії та Іллірії. Тиберій, ошаленівши від жаху, зосередив у Римі преторіанські когорти, збудував для них табір на околиці міста. Народні збори зовсім не скликав. Відтак Тиберій сховався у своєму маєтку, де згодом і помер.\nУ 37 р. імператором було проголошено Гая Цезаря, усиновленого Тиберієм. Його батько Германік був військовим начальником, і майбутній імператор усе дитинство провів у таборах поміж солдатами. Легіонери дали йому прізвисько калігула (чобіток).\nНовий імператор правив лише 4 роки (37-41 pp.). Калігула влаштовував нескінченні свята і пригощання для міської бідноти задля її прихильності, іноді перевдягався рабом, тинявся вулицями й пиячив з люмпенами. Він швидко розтринькав гроші, заощаджені Тиберієм. Відчуття необмеженої влади довело його майже до божевілля. Себе ж він вважав земним божеством і вимагав від усіх відповідного ставлення.\nЗавдяки вилученню розкішних маєтків римської знаті, Калігула прагнув відновити спустошену державну скарбницю. Аристократів і багатіїв піддавали страті за найменшим приводом, а їхнє майно потрапляло до рук імператора. Так не могло тривати довго — сенатори й офіцери вчинили заколот. Імператора було вбито в його палаці.\nПреторіанці, які нишпорили, шукаючи вбивць імператора, в одній з кімнат під ліжком знайшли переляканого Клавдія, який був родичем Октавіана Августа. Як єдиного нащадка імператорського роду його проголосили імператором. За часи правління Клавдія (41-54 pp.) система влади й управління значно зміцніла. Імператорська влада жорстоко придушувала найменші спроби відновити республіканський лад.\nРозлючені сенатори не бажали миритися зі свавіллям і жорстокістю Клавдія. Вони вже не прагнули відновити республіканський лад, а мріяли тільки про заміну Клавдія новим імператором.\nКлавдія було отруєно, а імператором став усиновлений ним 17-річний Нерон (54-68 pp.). Розбещений, вередливий юнак більше цікавився поезією та акторською грою. Державними справами замість нього переймалися його мати Агрипина, вихователь і філософ Сенека й Афраній Бур — командир преторіанців. Вони сподівалися, що Нерон буде слухняним знаряддям їхньої волі. Певний час так і було. Та поступово опікуни Нерона в боротьбі за владу знищили один одного. У 58 р. було вбито Агрипину, у 62 р. — Афранія Бура.\nУ 64 р. у Римі сталася пожежа, яка тривала 6 днів. Половина міста згоріла дотла. По Риму поповзли чутки, нібито місто було підпалено за наказом Нерона, який хотів помилуватися видовищем. Щоб чутки вщухли, імператор піддав тортурам і стратам іноземців, шанувальників східних релігій, у тому числі й християн.\nУ 68 р. проти Нерона спалахнуло повстання. Нерон змушений був тікати. Залишений усіма, він укоротив собі віку наказавши рабові вбити себе, і, вмираючи, Нерон вигукнув: Який великий актор умирає!. На цьому завершилося правління династії Юліїв-Клавдіїв.\nПовсталі проголосили імператором Сервія Сульпіція Ґальбу — представника давньої римської знаті. Новий імператор уступив у Рим і відразу ж почав знищувати прибічників Нерона, відбирати дарунки, надані солдатам. Невдовзі він розчарував своїх прихильників, і в 69 р. його було вбито. Отон, який очолював змову, пробув імператором лише кілька місяців. Його легіони були розбиті легатом Германії Авлом Віттелієм. Той, у свою чергу, утримався при владі менше року. Його місце посів Флавій Веспасіан (69-79 pp.). За його тривалого правління в імперії панував відносний спокій. Імператор налагодив відносини і зі своїм сенатом, і з сусідніми народами. Стримані грошові витрати Веспасіана дали змогу поліпшити фінансові справи держави.\nЙого син — Тит Флавій (79-81 pp.) продовжував політику батька, укріплюючи римську владу в провінціях. Правління Флавія позначилося значним будівництвом у римській столиці. У серпні 79 р. в Італії сталося страшенне стихійне лихо — виверження вулкана Везувія, від якого загинуло кілька квітучих італійських міст (Помпея, Геркуланум, Стаббії). Під час археологічних розкопок, які проводились у XX ст., Помпея була звільнена з-під великого нашарування попелу й постала перед очима наших сучасників майже в неушкодженому вигляді.\nНа імператорському троні Тита змінив його брат — Доміціан (81-96 pp.), якого посадили на трон преторіанці. Протягом усього правління Доміціан спирався тільки на підтримку своєї гвардії. Із сенатом у нього були напружені відносини, усе життя Доміціан боявся заколотів і повстань. Боротьба із сенатом за владу маскувалася святкуваннями в цирках, роздачами дарунків міській бідноті та преторіанцям. Великі витрати спустошили державну скарбницю. Авторитет імператора похитнувся через численні воєнні невдачі. У 96 р. унаслідок сенаторської змови Доміціана вбили. З його смертю припинилася династія Флавіїв.\nНа початку нашої ери розпочався занепад рабовласницького ладу. Використання праці рабів гальмувало розвиток техніки та господарства, що перешкоджало зростанню продуктивності праці. Раби не були зацікавлені в результатах своєї праці. Усе, що вони виробляли, належало господарю. Тому раби прагнули завдати збитку господарству пана: потайки псували знаряддя праці й вироби, калічили робочу худобу тощо. Для контролю за ними були потрібні численні наглядачі, не залучені до виробничої праці, на їхнє утримання також витрачалися кошти. Праця рабів ставала невигідною. У пошуках виходу рабовласники прагнули економічно зацікавити рабів. Дехто з них надавав рабам землю, залишаючи їм певну частку виробленого продукту. Раби могли збудувати собі житло й вести господарство для власних потреб. їх називали рабами з халупами. У провінціях найманих робітників перетворювали на колонів. Іноді раби, які накопичили гроші у власному господарстві, могли купити собі волю. Тоді вони ставали вільними селянами або йшли в місто, щоб жити з ремесла чи торгівлі.\nПит №29. Виникнення християнства. Перші християнські громади.\nХристиянство виникло в умовах, коли численні верстви вільних землевласників перетворювалися на залежних орендарів, поповнювали наймане військо або лишалися без засобів існування і переселялися до великих міст, сподіваючись на якісь подачки.\nУтримання армії, численних чиновників, підтримання розкоші імператорських палаців – усе це вимагало додаткових коштів і призводило до збільшення податків.\nОсновна маса населення в умовах імперії не лише втратила будь-яку можливість впливати на життя держави, а відчувала себе беззахисною перед всевладдям імператора й чиновників, чужою у своїй державі.\nЩе складнішим було становище в підкорених Римом провінціях, де народ потерпав від сваволі чужих і своїх правителів. Саме в одній з провінцій Римської імперії – в Палестині – і зародилася нова релігія – християнство. Християнство проголошувало єдинобожжя (в основу його покладено віру євреїв у єдиного бога), рівність перед богом, братерство всіх народів. Засновником нової релігії був Ісус Христос.\nТривалий час точилися дискусії щодо того, чи існував Ісус Христос як реальна історична особа. Вивчення різних джерел, зокрема Біблії, яка розповідає про його життя, свідчення сучасних йому і пізніших істориків дали підстави стверджувати, що Ісус Христос – реальна особа. Він народився, можливо, бл. 7 - 3 р. до н.е. у місті Віфлеємі, на півдні Іудеї. За біблійною легендою, він був сином Бога, хоча мав і земних батьків. Його батька звали Йосипом, а маму – Марією. Дитинство Ісуса пройшло у Назареті. Його сприймали як Сина Божого, месію, тобто виконавця рятівної місії, посланця Бога на Землі. У своїх проповідях Ісус Христос проголошував необхідність пошуків Царства Божого, оскільки найвище благо і найвища мета людини не в земному житті, а за його межами. Він закликав до свідомого зречення земних, матеріальних уподобань. Таке зречення є необхідною умовою духовного очищення й оновлення життя, що в свою чергу дасть змогу людині увійти до Царства Небесного (Божого). Отже, до Царства Небесного можуть увійти прості, бідні люди, здатні духовно оновитися. Проповіді Ісуса знайшли відгук у найбідніших верств населення.\nУспішність проповідей Ісуса Христа викликала невдоволення фарисеїв – послідовників релігійної течії, що виражала інтереси заможних іудеїв і відзначалася особливим фанатизмом. Один з учнів Христа – Іуда – видав його фарисеям, які засудили Ісуса на смерть. Вирок затвердив римський прокуратор Понтій Пілат. Ісуса Христа після численних тортур розіп'яли на хресті. Поховали його у печері за межами міста у п'ятницю, а на третій день – опівночі в неділю Ісус воскрес. Коли на третій день жінки пішли вклонитися Сину Божому, то їх зустрів ангел, який повідомив про воскресіння Христа. Пізніше Ісус являвся своїм учням і близьким, зміцнюючи їхню віру.\nПерші християнські громади\nПісля загибелі вчителя його учні – апостоли – у своїх проповідях роз'яснювали суть і значення того, що відбулося. Вони сформували основні символи християнської віри – віри у спокутну смерть Ісуса Христа та його воскресіння. Апостоли були й авторами перших описів життя Ісуса –Євангеліїв.\nЗвістка про жертовну смерть Ісуса Христа, розповіді про його воскресіння і вознесіння, які поширювалися по всій території Римської імперії, сприяли збільшенню віруючих. Прихильники нової віри – християни й християнські громади. Члени громади збиралися разом читати молитви, спілкуватися. На таких зібраннях вони долали свою самотність, знаходили розуміння і допомогу, адже перші громади підтримували сиріт, незаможних, людей, знесилених старістю. Перші громади з'явилися в Єрусалимі, пізніше – в багатьох інших містах імперії.\nВолодарі Риму, жорстоко переслідували перших християн, бо вони заперечували існування багатьох богів та відмовлялися вшановувати імператора. Влада звинувачувала християн у тому, що вони готують змову проти імператора і що вони підпалили Рим у 64 р. За імператора Діоклетіанахристиян, які відмовлялися зректися віри, спалювали живцем. Щоб здійснювати обряди, християни збиралися таємно, зазвичай уночі. Першим притулком християн у Римі були катакомби – підземні ходи природного або штучного походження. Та, незважаючи на переслідування, християнство швидко поширювалося.


Вчителька з Іспанії надягнула на себе купальник "людського організму" та почала вчити дітей (фото) | iod.media\nВчителька з Іспанії надягнула на себе купальник "людського організму" та почала вчити дітей (фото)\n23 груд 2019 р., 12:45\nНаочний приклад, як то кажуть.😁\nАнатомія - специфічний предмет, погодьтесь. Він або "заходить", або повністю пролітає повз. Вчителька Вероніка Дуке з Вальядоліда (Іспанія) придумала, як зацікавити кожного учня та перетворити вивчення людського організму на максимально цікавий процес.\nНа урок природознавства у третьому класі вона прийшла одягнена у купальний костюм, який повністю демонструє внутрішні органи та м'язи людини. Такий костюм жінка випадково знайшла на AliExpress у розділі "купальники". Не вагаючись, вона замовила комбінезон та вирішила показувати усе на собі, пише місцеве видання La Vanguardia.\n"Дітям складно уявити тривимірні об'єкти, навіть коли вони зображені на відео чи у книгах", - каже Вероніка Дуке.\nЗайшла в клас вчителька у білому халаті, а під ним був цей самий "анатомічний" костюм. Коли вона його зняла, то діти закричали від несподіванки.\nХоча, як стало відомо потім, жінка любить приміряти такі оригінальні образи на уроки. Наприклад, кажуть, що на заняття з історії вона приходила в образах середньовічної жінки, жительки Стародавньої Греції, єгиптянки та навіть пірата.


Раннє Середньовіччя. У Східній Римській імперії триває правління Лева IV Хозара. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управлінням Папи Римського, герцогства на південь від ...\nРаннє Середньовіччя. У Східній Римській імперії завершилося правління Лева IV Хозара, розпочалося правління Костянтина VI при регенстві Ірини Афінської. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, ...\nРаннє Середньовіччя. У Східній Римській імперії триває правління Костянтина VI при регенстві Ірини Афінської. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управлінням Папи Римсько ...\nРік 783 був звичайним не високосним роком, який починався із середи за Юліанським календарем. Деномінація 783 для цього року стала використовуватися із раннього середньовічного періоду, коли календарна ера Anno Domini стала найпоширенішим способо ...\n784 до н. е.\nВійна Адада-нірарі III проти Урарту в Хубушкії. Початок правління в Коринфі царя Александра. Сонячне затемнення 9 лютого. Сонячне затемнення 6 серпня тривалістю понад 5 хвилин.\nПочаток царювання у Вавилоні Мардук-бел-зері васал Ассирії. Похід ассирійців для придушення повстання країни Іту’а область кочового племені південніше Ашшура. Евном, цар Спарти з династії Еврипонтидів.\nРаннє Середньовіччя. Почалася Епоха вікінгів. У Східній Римській імперії триває правління Костянтина VI при регенстві Ірини Афінської. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під ...\n793 до н. е.\nЦарем латинського царства Альби-Лонги став Нумітор. Його внуки, Ромул і Рем, згодом стануть засновниками Риму. Шешонк IV став фараоном ХХІІІ династії Єгипту зі столицею у Фівах. з 1993 р. єгиптологи домовилися присвоїти йому шостий номер. Сондок ...\nРаннє Середньовіччя. Почалася Епоха вікінгів. У Східній Римській імперії триває правління Костянтина VI при регентстві Ірини Афінської. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна пі ...\n794 до н. е.\nМідас ІІ, легендарний цар Фригії 794 - 766 до н. е. Похід Адад-нірарі III на місто Дер, можливо проти еламітів, що підтримували Вавилон. Рохехтайд Роха вбив свого попередника - Сірну Саеглаха в битві під Аліндом і став верховним королем Ірландії. ...\nАрдіс І став девятнадцятим царем Лідії з династії Гераклідів. Алара, цар країни Куш в Нубії, переніс столицю з Мерое до Напати. Єгипетський фараон з XXIII династії Осоркон III сходить на трон.\n796 до н. е.\nОнуки короля Ліра Кунедаг та Марган перемогли свою тітку, королеву Корделію і поділили Британію між собою по річці Хамбер. Облога Дамаску військом царя Ассирії Ададнерарі ІІІ. Місто змушене здатися. Царі Ізраїлю та Едому приносять данину ассирійц ...\nРаннє Середньовіччя. Почалася Епоха вікінгів. У Східній Римській імперії завершилося правління Костянтина VI, почалося правління Ірини Афінської. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і ...\n797 до н. е.\nПохід Адад-Нірарі III у вавилонську область Намру Намар. Ардіс I Ardysus I став першим королем королівства Лідія. Агаместор став царем Афін після смерті батька, царя Теспієя.\nРаннє Середньовіччя. Почалася Епоха вікінгів. У Східній Римській імперії триває правління Ірини Афінської. Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управлінням Папи Римського, ...\n799 до н. е.\nЦар Вавилонії Нінурта-апла-Х. Цар Урарту Менуа. Ван Західного Чжоу Сюань-ван. Фараони Єгипту: Шешонк III XXII династія, Петубастіс І XXІII династія. Цар Тіру Пігмаліон. Цар Ассирії Адад-нірарі III. Цар Ізраїлю Йоас. Цар Юдеї Амасія. Цар Араму Газаїл.\nРаннє Середньовіччя. Почалася Епоха вікінгів. У Східній Римській імперії триває правління Ірини Афінської. Імператор Заходу Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управління ...\nПісля поразки від ассирійців у Вавилонії настав період анархії. Амасія, цар Юдеї. Війни з Едомом та Ізраїлем. Цар Урарту Менуа захопив державу Мана Південний Азербайджан і зробив його васальним царством. Аза, цар Мани. Агесилай І, цар Спарти. При ...\nРаннє Середньовіччя. Епоха вікінгів. Реконкіста. У Східній Римській імперії триває правління Ірини Афінської. Імператор Заходу Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управлі ...\nУ Східній Римській імперії завершилося правління Ірини Афінської, розпочалося правління Никифора I. Імператор Заходу Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управлінням Папи ...\nРаннє Середньовіччя. Епоха вікінгів. Реконкіста. У Східній Римській імперії продовжується правління Никифора I. Імператор Заходу Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна під управ ...\nАдаднерарі ІІІ, цар Ассирії, став повнолітнім. Кінець регентства Семіраміди. Похід ассирійців у Сирію. Перемога над Арпадом у Північній Сирії. Мирні угоди з Юдеєю та Ізраїлем. На Фінікію накладена контрибуція. Цар Урарту Менуа переміг Мілід і нак ...\nРік темного металевого зайця за Шістдесятирічним циклом китайського календаря. Раннє Середньовіччя. Епоха вікінгів. Реконкіста. У Східній Римській імперії завершилося правління Никифора I. Після короткого перебування на троні Ставракія, василевсо ...\nРаннє Середньовіччя. Епоха вікінгів. Реконкіста. У Східній Римській імперії продовжується правління Михаїла I Рангаве. Імператор Заходу Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Франкському королівству, Рим і Равенна пі ...\nРаннє Середньовіччя. Епоха вікінгів. Реконкіста. У Східній Римській імперії завершилося правління Михаїла I Рангаве, розпочалося правління Лева V Вірменина. Імператор Заходу Карл Великий править Франкським королівством. Північ Італії належить Фра ...\nРаннє Середньовіччя. Епоха вікінгів. Реконкіста. У Східній Римській імперії продовжується правління Лева V Вірменина. Завершилося правління Карла Великого у Франкському королівстві, розпчалося правління Людовика Благочестивого. Північ Італії нале ...


Погода у Тернополі на 23 січня: хмарно та ожеледиця : 23:01:2021 - te.20minut.ua\nПогода у Тернополі на 23 січня: хмарно та ожеледиця\nТемпература повітря коливатиметься від 0 до +6, повідомляє sinoptik.ua.\n23 січня погоду області визначатиме теплий сектор від циклону з центром над Скандинавією, повідомляє Тернопільський обласний центр з гідрометеорологією.\nОбласть: Хмарно з проясненнями. Без істотних опадів. Вночі та вранці на дорогах ожеледиця. Вітер південний, 7 – 12 м/с. Температура вночі від 2º морозу до 3º тепла, вдень 5 – 10º тепла.\nМісто: Хмарно з проясненнями. Без істотних опадів. Вночі та вранці на дорогах ожеледиця. Вітер південний, 7 – 12 м/с. Температура вночі від 1º морозу до 1º тепла, вдень 7 – 9º тепла.


Миколаївські велосипедисти здобули 37 медалей на командному чемпіонаті України - Лента новостей Николаева\nЗмагання відбулись у липні в м. Біла Церква серед чоловіків, жінок, юніорів та юніорок.\nМиколаївські велосипедисти виступали в складі трьох команд різних вікових груп і привезли додому 37 медалей різного гатунку. 24 велогонщика стали чемпіонами країни серед дорослих і юніорів в командному заліку. Відзначились Олександр Щипак і Анна Коліжук, які виконали норматив майстра спорту України.\nВітаємо спортсменів! Чудовий результат, пишаємося!\nЗа інформацією niknews.mk.ua


Астрід Камке. Розбудова VR-інфраструктури — DOCUSPACE\nзапис події 31 березня, 13:30\nдодати в календар31.03.2021 13:3031.03.2021 15:00Europe/KievАстрід Камке. Розбудова VR-інфраструктуриhttp://docuspace.org15\nVR — це нове цифрове середовище, новий вид мистецтва та нові технології. Для того, щоб дослідити можливості, які відкривають імерсивні медіа, потрібен комплексний підхід та формування цілісної інфраструктури цього мистецького поля. Лекторка поділиться, якими є складові інфраструктури та як їх розбудувати, зосередиться на питаннях співпраці та фінансування в молодій VR-спільноті, а також розповість про віртуальну реальність як медіум, про керівництво Європейською лабораторією творців і співпрацю з фестивалями та Баварським фондом XR\nголова лабораторії творців для розширеної реальності (XR), кураторка імерсивних мистецтв, консультантка й продюсерка\nУ минулому Астрід продюсувала повнометражні фільми, кілька років була креативною директоркою Баварського центру кіно, в якому з 2016-го почала будувати інфраструктуру для індустрії XR. Була директоркою і співзасновницею фестивалю Virtual Worlds у Мюнхені, а також у 2020 році співкурувала один із перших повністю віртуальних фестивалів


Через тиждень після пологів новонароджений починає швидко рости, а значить, у нього підвищується апетит. Дитина починає смоктати енергійно, з кожним разом збільшуючи кількість з’їденого молока. Грудне і штучне вигодовування дітей при цьому відрізняється безліччю факторів.\nНа штучне вигодовування переходять в тому випадку, якщо у матері з тієї чи іншої причини немає або не вистачає грудного молока. Лактацію можна збільшити різними способами, наприклад, різноманітно харчуючись, приймаючи вітаміни, розробляючи груди, частіше прикладаючи дитину до грудей. При цьому годує жінка повинна добре висипатися і досить відпочивати протягом дня. Ніщо не замінить дитині материнського молока, разом з ним він отримує всі необхідні поживні речовини, у дитини формується імунітет.\nЯкщо ж лактація не підвищується, як ви не намагаєтеся, постає питання про догодовуванні дитини донорським молоком або штучними сумішами.\nЄ ще один вид вигодовування, крім грудного та штучного вигодовування дітей. Цей вид називається змішаним вигодовуванням, яке передбачає собою наявність в добовому раціоні дитини не менше 1/3 грудного молока. Решта харчування дитини — це штучні суміші, яких зараз безліч. Підбирати штучну суміш для дитини не варто самостійно, це повинен зробити кваліфікований фахівець з урахуванням здоров’я і стану дитини.\nСуміші за своїм складом максимально наближені до грудного молока. Вони поділяються на види з урахуванням віку дитини. Крім сухих адаптованих сумішей у продажу є кисломолочні суміші, які більше підходять для вигодовування ослаблених, недоношених дітей, так як легше засвоюються організмом, утворюючи в шлунку легкопереваріваемие пластівці. Кисломолочні суміші містять у своєму складі бифидум-бактерії, ацидофільні палички та інші корисні бактерії, які сприяють виділенню шлункових соків, покращують засвоєння поживних речовин. Багато педіатри радять купувати кисломолочні суміші, а не звичайні.\nЯкщо лікар призначив вам для вигодовування малюка певну суміш, то не варто без значного приводу міняти цю суміш на іншу. Травна система дитини ще слабка, вона довго буде пристосовуватися до зміни їжі.\nЯкщо малюка з грудного вигодовування переводять на штучне, то число годувань на добу зводять зазвичай до 6, так як суміші на основі коров’ячого молока довше перетравлюються, відповідно відчуття голоду настає пізніше.\nПід час приготуванні суміші дотримуйтесь рекомендацій, зазначені на упаковці, не кладіть порошку більше, ніж слід, це може призвести до порушення травлення дитини: може початися блювота, пронос, зригування, з’явитися алергічна реакція.\nДля приготування суміші використовуйте тільки кип’ячену воду або дитячу питну воду, яка продається в магазинах. Готувати суміш слід безпосередньо перед годуванням, отмеряя суху масу мірної ложечкою. Якщо суміш наводять з запасом на кілька годувань, то її зберігають тільки в холодильнику. Щоб розігріти суміш, пляшечку слід опустити в гарячу воду. Щоб перевірити, чи тепла суміш, капніть кілька крапель суміші на зап’ясті.\nНе забувайте про те, що діти, що перебувають на змішаному і штучному вигодовуванні потребують додаткової рідини. Малюк повинен випивати приблизно 50-100мл води щодня. при штучному вигодовуванні слід обов’язково брати малюка на руки, щоб під час годування зберігався тілесний контакт матері і дитини, так малюк буде спокійний. Після годування слід поставити малюка у вертикальне положення («стовпчиком»), щоб дитина відригнув повітря.\nУ різний час доби малюк може споживати різну кількість суміші, не варто догодовувати його насильно, якщо він відмовляється з’їдати норму.\nЩоб годування проходило без проблем, особливу увагу слід приділити отвору на соску, воно не повинно бути занадто маленьким, так маляті буде складно смоктати і він швидко втомиться. Якщо отвір на соску буде занадто велике, то малюк буде захлинатися сумішшю. Тривалість годування з часом встановлюється — 15-20 хвилин.\nПісля годування пляшечку і соску слід ретельно промивати з милом, а також споліскувати киплячою водою. Пляшечки і соски для новонароджених кип’ятять протягом 5 хвилин після кожного використання.


з басейном готелі в місті Бриджтаун\nГотелі у місті Бриджтаун: з басейном\nБриджтаун: найпопулярніші визначні місця\nПляж BrownesСкучили за засмагою? Вирушайте на узбережжя, де на вас чекає Пляж Brownes— одне з найпопулярніших місць у місті Бриджтаун, розташоване за 1,9 км від центру. Помилуватися заходом сонця можна на такому пляжі, як Пляж Пеблс, розташованому в кількох хвилинах ходи від помешкання.\nПляж ПеблсЯкщо ви хочете просто побути біля води, Пляж Пеблс, розташований за 2,2 км від центру міста Бриджтаун. Помилуватися заходом сонця можна на такому пляжі, як Пляж Brownes, розташованому в кількох хвилинах ходи від помешкання.\nБудинок WildeyПо захопливі матчі та інші події можна завітати на Будинок Wildey, розташований за 3 км від центру міста Бриджтаун. Тут гарно гуляти, адже поблизу є пляжі, де можна побачити захід сонця. Якщо вам сподобалося Будинок Wildey, зверніть увагу на такі місця, як Kensington Oval (стадіон) і Garrison Savannah (іподром), що обидва розташовані зовсім недалеко.\nФотографія trover від Burundushka\nПляж ParadiseСкучили за засмагою? Вирушайте на узбережжя, де на вас чекає Пляж Paradise— одне з найпопулярніших місць у місті Бриджтаун, розташоване за 4,7 км від центру. Помилуватися заходом сонця можна на такому пляжі, як Пляж Баттс-Рок, розташованому в кількох хвилинах ходи від помешкання.\nДізнатися більше про м. Бриджтаун\nГотелі з басейном у місті Бриджтаун\nШукаєте готель із басейном? Ми маємо чимало пропозицій для вас у такому прибережне місті, як Бриджтаун. Hotels.com допоможе вам знайти готель у такому місці, як Бриджтаун, і ви зможете повністю зосередитися на плануванні подорожі. Наприклад, тут є бари і пляжі. Хутчіш знаходьте зручне взуття, хапайте мапу міста і вперед, до нових вражень, після цього можна і в басейні поплавати. Залиште купальник в готелі і вирушайте на прогулянку. У місті Бриджтаун на вас чекають такі цікаві місця, як Пляж Brownes і Карлайл-Бей.\nНайкращі готелі з басейном у місті Бриджтаун\nОсь які готелі з басейном у місті Бриджтаун обирають наші мандрівники:\nВілла для сімейного відпочинку, що пропонує кухню; поблизу знаходиться Карлайл-Бей\n• басейн на вулиці • тераса • бар/лаундж-бар • парк • безплатний Wi-Fi\nКурорт (4 зірки) на пляжі, що пропонує цілодобовий фітнес-центр; поблизу знаходиться Карлайл-Бей\n• басейн на вулиці • пляжний бар • пляжні шезлонги • тераса • розташування в центрі\nГотель біля затоки, що пропонує бар; поблизу знаходиться Карлайл-Бей\n• басейн на вулиці • басейн • тераса • ресторан • привітний персонал\nЗаміський будинок, що пропонує кухні; поблизу знаходиться Карлайл-Бей\n• басейн у помешканні • тенісні корти • парк • розташування в центрі\nКурорт (класу «люкс») на пляжі, що пропонує спа-центр; поблизу знаходиться Карлайл-Бей\n• басейн на вулиці • дитячий басейн • бар біля басейну • пляжні шезлонги • район, зручний для прогулянок\nУсе найкраще в місті Бриджтаун\nБриджтаун має безліч можливостей для розваг, за територією вашого готелю з басейном.\n• Залізні сади\n• Парк королеви\n• Пляж Brownes\n• Kensington Oval (стадіон)\n• Музей та історичне товариство Барбадосу


Відеоігри — чи є плюси?\nУ 2019 було опубліковано новаторське дослідження «Цифрові ігри, як контекст для когнітивного розвитку дітей: рекомендації та політика» від дослідницької групи під керівництвом Блумберга й Дітер-Декард.\nПід час вивчення цього питання вони виявили, що відеоігри насправді можуть бути навіть корисні для дітей, особливо для розвитку деяких навичок.\nУ нашій статті ми перерахували декілька неочевидних, і тому дивовижних переваг відеоігор для дітей.\nАле що скажуть дослідження?\nЗараз прийнято вважати, що грати у відеоігри — це не тільки шкідливо, але й небезпечно.\nЄ кілька тверджень із цього приводу, наприклад: це час витрачений даремно, ігри вчать насильству, викликають залежність, роблять людей лінивими та непродуктивними.\nЗорово-моторна координація — це здатність обробляти інформацію, отриману через очі, і використовувати її для управління руками.\nЗдебільше експерти радять заохочувати дітей розвивати координацію рук та очей, оскільки візуально-моторний контроль відіграє величезну роль у навчанні та соціальному розвитку дитини.\nУ простих процесах, як письмо, приготування їжі чи гра на музичному інструменті, використовується зорово-моторна координація.\nЗ розвитком цієї здатності якраз і допомагають відеоігри. Багато з них вимагають, щоб дитина натискала складні комбінації кнопок, не відриваючи очей від екрана.\nІгри покращують координацію рук та очей\nМи використовуємо зорово-просторові навички, щоб знаходити та розуміти закономірності, сприймати відносини між об'єктами та визначати відстань між двома або більше візуальними точками.\nНапевно, ви бачили іграшки для сортування за формою.\nЦя іграшка насамперед призначена для розвитку в дитини зорово-просторових навичок. І для дітей старше відеоігри можуть зробити те ж саме!\nБагато ігор, такі як Minecraft і Roblox, розташовані у віртуальних тривимірних світах. Діти мусять використовувати свої візуально-просторові навички, щоб орієнтуватися у світі та взаємодіяти з ним, використовуючи персонажа, згенерованого комп'ютером.\nРозвивають візуально-просторові навички\nКожна відеогра вимагає виконувати завдання, навіть найпростіші. Неважливо, до якої категорії належить гра — екшн, пригода, рольова гра, шутер від першої особи, головоломка — у неї є всеосяжна проблема, яку має вирішити гравець.\nДослідження показують, що діти, які грають у відеоігри, можуть значно поліпшити свої навички планування, організації та нестандартного мислення. Багато ігор вимагають певного аналізу і стратегії для перемоги, особливо ті, які створені для серйозних гравців.\nНавичка розв'язання проблем та бічного мислення\nРухи, що повторюються — кращий спосіб поліпшити м'язову пам'ять, а безперервна практика вчить гравця швидким і спритним рухам рук. Розвиток дрібної моторики дитини може допомогти опанувати інші навички, такі як письмо, набір тексту або гра на музичному інструменті.\nНалаштовує моторику та дрібну моторику\nКрім зорово-просторових навичок, дрібної моторики та зорово-моторної координації, відеоігри також можуть допомогти поліпшити навички читання.\nДослідження показують, що діти можуть поліпшити свої навички читання й розуміння прочитаного, граючи в певні ігри, особливо сюжетні.\nЦе пов'язано з текстовими інструкціями та описами, які є звичайним явищем для кожної гри.\nВідеоігри це можливість доповнити практику дитини, особливо, якщо їй важко концентруватись, щоб прочитати цілу книгу. Однак ви маєте контролювати якість та час, проведений за грою.\nУсі ці переваги не заперечують, що неконтрольована гра може згубно позначатися на зростанні та розвитку дитини.\nПам'ятайте, що відеогри мають бути не єдиним, а одним із захоплень дитини. Проте при постійній пильності відеоігри можуть дати вашій дитині неймовірні переваги в роки становлення.\nПокращує навички читання та розуміння прочитаного


8 грудня зустрічайте новий дискаунтер АТБ в столиці! - сеть АТБ-маркет\n8 грудня зустрічайте новий дискаунтер АТБ в столиці!\nВідкриття кожного нового магазину - це святкова подія, насичене розвагами, розіграшами призів і безліччю приємних покупок. Цього разу відкриття відбудеться за адресою: м.Київ, вул. Анни Ахматової, 15/27 о 10:00.\nПерші 100 покупців, які придбають товарів на суму від 100 грн. одним чеком гарантовано отримають подарунки - продуктові набори.\nА також у всіх присутніх в 17:30 на святковій програмі буде шанс виграти цінні призи: телевізор, мультиварку і пилосос. Для участі у розіграші призів досить купити ваших улюблених продуктів на суму від 100 грн. одним чеком і опустити його в лототрон до початку акції.\nАТБ - магазини для всієї родини. Економте з нами!\nПридбати будь-яких товарів на суму 100 грн. або більше в день відкриття магазину АТБ 08 грудня 2015 р .; написати П.І.Б. на чеку, опустити його в лототрон, який знаходиться в магазині АТБ за адресою: м.Київ, вул.Анни Ахматової, 15/27.\nПід отриманням призу мається на увазі його придбання за 1 грн., В т.ч. ПДВ. Акція тільки для полнолетніх.\n** Під «подарунком» мається на увазі придбання продуктового набору за 0,02 грн., Який складається з: борошно пшеничне ТМ "Хуторок" 1,8 кг; печиво вівсяне ТМ "Вигідна ціна завжди" 300 р .; цукор 1 кг; олія соняшникова рафінована ПЕТ ТМ "Добрий кухар" 0,87л .; вівсяні пластівці "Добрий кухар" 0,8 кг. Продуктовий набір видається перший 100 покупцям, які придбали товар в магазині за одним чеком від 100 грн. Один касовий чек дає право на отримання одного набору. Організатор залишає за собою право змінювати вміст пакету без попередження.


Купити Пiдсумок польовий гранатний/унiверсальний M.U.B.S."AGP" (Ammunition/Grenade Pouch) , Covert Transitional Camo Pat.D663,959 - UA281-50181-F7-CTC, в Україні і Києві. Ціна - 690 грн\nПiдсумок польовий гранатний/універсальний "AGP" (Ammunition/Grenade Pouch) входить в комплект M.U.B.S. (Modular Unloading Battle System). Підсумок розрахований на перенос чотирьох ручних гранат або дев’яти ВОГів. Також в «AGP» можна переносити стрічку для ПКМ на 75 патронів, патрони в пачках (5-9 пачок в залежності від калібру), тротилові шашки, приладдя для саперів, тощо.\nПідсумок "AGP" має в комплекті дві з’ємні вставки, які формують організацію внутрішнього відділення під основні потреби (фіксація ручних гранат або ВОГів). Завдяки гнучкій фіксації вставок, у Ammunition/Grenade Pouch можливо переносити ручні та підствольні гранати НАТОвського зразку (М67/68, М61 (4 шт.), пострілів до М203 (9 шт.) тощо).\nВсередині основного відділення підсумка гранатного/універсального "AGP" по периметру пришиті велкро-панелі, для фіксації вставок. Панелі пришиті таким чином, що формують відділення для фіксації дрібних предметів, таких, як УЗРГМ, ручки, маркери, хімічне світло, мінні детонатори та інше. Завдяки цьому ручні гранати можливо переносити у розібраному стані, без зайвих незручностей з фіксацією УЗРГМів, або додатково фіксувати ручні гранати у підсумку важелем, у зібраному стані.\nКлапан закриття/відкриття підсумку "AGP" має три елементи фіксації:\nблискавки по бічним сторонам підсумку;\nполіамідна застібка типу "тризуб", на фронтальній частині підсумка.\nСистема закриття/відкриття забезпечує можливість робити ці маніпуляціє швидко і однією рукою, що є важливим показником в бойових умовах.\nБлискавки дають змогу не закривати підсумок повністю, та вивести з нього кінець кулеметної стрічки, для швидкого її приєднання до кулемету при цьому застібки "Velcro" та "тризуб" не дають можливість випасти вмісту підсумка при активних діях. Кінцівки застібок-блискавок виконані з паракорду, що зменшує шум при русі та збільшує комфортність роботи з підсумком. Застібка "тризуб" фіксується поліамідною стрічкою, яка дозволяє утягувати підсумок по вертикалі. На одному з кінців стрічки вшитий резиновий кінцевик з логотипом. Кінцевик призначений для надійного хвату (утяжки) стрічки в умовах недостатньої видимості, мокрими руками або при використанні рукавичок.\nФронтальна, нижня та бокові стінки мають в середини пінополіетилен товщиною 5 мм, для надання жорсткості підсумку Ammunition/Grenade Pouch, та додаткового захисту вмісту підсумку від зовнішнього впливу (ударів, опадів, бруду).\nВ нижній частині підсумка є технологічний отвір для стоку води.\nЗзовні на бокових стінках підсумка польового гранатного/універсального "AGP" розміщено три ряди "LC MOLLE Minus", які дозволяють кріпити до нього невеликі підсумки для пістолетних магазинів, мультитулів, ліхтарів, ножів тощо. Для компактного компонування РПС в системі M.U.B.S., рекомендовано вішати на бокові стінки підсумок польовий універсальний "D/BP" (DROP/BOTTLE POUCH). На кришці, фронтальній частині та знизу підсумка "AGP", нашиті поліамідні стрічки, на які можливо кріпити додаткове спорядження (стяжками, карабінами, фіксуючими стрічками).\nФіксація Ammunition/Grenade Pouch до спорядження здійснюється без допомоги кнопок на підсумку, що прискорює час його кріплення або знімання, та зменшує шанси виходу елементів кріплення (кнопок) зі строю, що вкрай важливо в польових умовах експлуатації.\nГабарити "AGP": 160х130х130 мм.\nВсі використані при виробництві підсумка "AGP" (Ammunition/Grenade Pouch) матеріали і фурнітура є NIR Compliant (Infrared Invisible) - невидимими в інфрачервоному світловому діапазоні.


Як правильно орендувати квартиру. - Programer\nКраще використовувати той зразок, який можна зрозуміти. При певній юридичній вправності можна довести і існування усного договору оренди. На підтвердження цього можна послатися на поведінку сторін: якщо один іншому кожен місяць 5 – го числа видавав однакову суму (і, зрозуміло, може це довести), то суд цілком може погодитися, що це не простий збіг. Також Ви можете знайти все необхідне на ресурсі реклама в интернете Харьков.\nАле рішення питань через суд у такій ситуації — це шлях стійких і азартних людей. При цьому не варто забувати, що в розглянутій ситуації в суді можна буде посилатися на показання свідків — тільки на письмові та інші докази.\nЯкщо тільки це не зазначено в договорі. Там же можна передбачити і частоту змін, а також необхідність отримати згоду орендаря на таку зміну. Зазвичай витрати на поточний ремонт (заміна лампочки, фарбування стіни після дитячих вправ у малюванні) несе орендар.\nПлагіни в Joomla


29-01-2016, 12:29 Будівельні матеріали 0 коментарів\nСеред власників об'єктів нерухомості все більшу популярність набирає сучасний будматеріал – коркове покриття для підлоги. Зростаючий попит справляє певний вплив і на збільшення кількості варіантів виконання цього матеріалу. Корпорації, що спеціалізуються на випуску будівельної продукції, пропонують безліч різновидів фактур і квітів виконання коркового покриття. Щоб не розгубитися у всьому різноманітті моделей і вибрати якісний підлогу слід враховувати ключові особливості матеріалу:\n- підлога з пробки невимогливий до догляду;\n- бруд та сміття легко видаляються з поверхні вологою ганчіркою;\n- вистилати коркове покриття допускається в будь-якій кімнаті, від передпокою до спальні;\n- окремі різновиди з позначкою високої вологостійкості можуть бути використані для оформлення санвузла.\nЗамковий і клейовий пробкова підлога – основні типи виконання, які доступні на ринку. Перша різновид має відносно низьку вартість, але не призначена для високих механічних навантажень. Після тривалої експлуатації тонкий шар лаку витирається і матеріал втрачає свою привабливість. Клейовий тип коркової підлоги чудово витримує підвищену вологість, а також здатний працювати тривалий час без видимих пошкоджень.\nВраховуючи високу пластичність коркового покриття, плити цього будівельного матеріалу легко підганяються один до одного. З метою запобігання попадання вологи всередину пір всі стики обробляють герметиком. Щоб пробкова підлога в ванній і убиральні прослужив багато років необхідно вибирати клейовий тип виконання. В такому випадку бруд і вода не зіпсують пористий матеріал, а захисний шар запобігає руйнування від регулярних механічних навантажень.\nПід час укладання коркового підлоги проводяться ретельні виміри периметра приміщення. Якщо стіни мають складну геометричну форму, або монтаж слід здійснювати з урахуванням розташування декоративних елементів кімнати – плитам попередньо надають потрібну форму, вирізаючи пази по стиках.\nТовщина покриття залежить від температурного режиму місцевості, де знаходиться будинок. Для того щоб взимку можна було ходити босоніж по кімнаті вибирають пробкова підлога товщиною 6 – 8 міліметрів. Такий матеріал незалежно від фірми виготовлення обійдеться власникові квартири в пристойну суму.\nНедоліки пробкових покриттів\nНезважаючи на надійність і простоту монтажу пробкова підлога є досить вимогливим і примхливим матеріалом. Перед укладанням плит слід переконатися, що бетонна основа не має яких-небудь опуклостей або западин. Не допускається монтаж пробки на вологу основу. Також замкову варіацію матеріалу досить легко пошкодити при необережному поводженні.\nПід час прибирання в приміщенні з покладеним корковим підлогою забороняється користуватися абразивними миючими засобами або пристосуваннями, які очищають поверхню жорсткими щітками. Слід застосовувати лише губки з м'якого поролону і ретельно стежити за станом пористої підкладки.\nБруд, або пролиті на підлогу рідини слід негайно прибирати з коркового покриття. Особливості виготовлення замкових пазів дозволяють також у разі необхідності замінити пошкоджену плитку нової – власник будинку змушений буде розбирати всю підлогу.


Російські неонацисти з РНЄ прибувають на Донбас (фото)\nСтворено: Середа, 18 червня 2014, 12:12\nУ Слов'янську зафіксовано появу бойовиків російської неонацистської організації "Російська національна єдність".\nПро це повідомляють українські активісти в соціальних мережах.\nНабір бойовиків ведеться через сторінки в соціальній мережі "ВКонтакте", які належать як самій організації, так і її керівнику Олександру Баркашову. На них вже з'явилися перші фотографії членів РНЄ, зроблені на Сході України.\nЯк відомо, членом цієї організації є один з ватажків терористів Донбасу Павло Губарєв. Напередодні "референдуму про незалежність", організованого сепаратистами 11 травня в Донецькій і Луганській областях, в інтернеті також з'явився аудіозапис переговорів Баркашова з їх лідерами. Керівник РНЄ радив сфальсифікувати його результати і "намалювати 89% за ДНР", що зрештою, й було зроблено.


Росіяни обстріляли український криголам "Капітан Білоусов" у Маріуполі – uprom.info Росіяни обстріляли український криголам "Капітан Білоусов" у Маріуполі – uprom.info\nОновлено: 11.04.2022 - 03:40\nРосіяни обстріляли український криголам “Капітан Білоусов” у Маріуполі\nУ ніч на 8 квітня російські окупаційні війська обстріляли український криголам “Капітан Білоусов”, що знаходиться в Маріупольському порту.\nПередає Національний Промисловий Портал з посиланням на оприлюднену інформацію полку “Азов”.\nЗаявляється, що на момент обстрілу на борту судна були члени екіпажу. Внаслідок обстрілу одна людина загинула, ще кілька поранено.\nКриголаму “Капітан Білоусов” 68 років. Він був побудований на Гельсінській корабельні “Вяртсила”.\nСудно було введено в експлуатацію та включено до складу Мурманського Арктичного пароплавства у 1954 році. У листопаді 1973 року судно було передано до Азовського морського пароплавства, а в 1994 році – передано Маріупольському торговому порту.\nУ 2009 році за кошти порту було здійснено реновацію криголаму, встановлено 6 дизель-генераторів фірми Caterpillar.


Продаж Земля Івано-Франківськ р-н Пасічна\nПоказано: 1-19 (Всього: 19)\n#19966: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Продам земельну ділянку навпроти авторинку в Павлівці\n7 000 USD (1 167 USD ар/сот.)\nПродається земельна ділянка площею 6 сотих навпроти авторинку в селі Павлівка. Розташована в п«...\n#18381: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Терміново продам земельну ділянку біля лісу\n5 000 USD (1 000 USD ар/сот.)\nПродається земельна ділянка навпроти авторинку що в с.Павлівка. Знаходиться в 400 метрах від централ...\n#18380: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Земельна ділянка з проектом на будинок\n9 000 USD (1 800 USD ар/сот.)\nПродається земельна ділянка навпроти авторинку що в с.Павлівка. Знаходиться в 200 метрах від централ...\n#18379: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Продаж земельної ділянки навпроту автобазару\nПродається земельна ділянка площею 10 сотих навпроти автобазару в с.Павлівка. 100 метрів до централь...\n#18173: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Земельна ділянка під будівництво житлового будинку в масиві Боднарчик\n16 000 USD (1 333 USD ар/сот.)\nПродам ділянку площею 12,3 сотих яка знаходиться в масиві Боднарчик біля Дендропарку. Поруч є газ, в...\n16 000 USD ар/сот. (64 000 USD за все)\n#12884: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Дачна ділянка в садовому товаристві Буровик\n1 000 USD ар/сот. (6 000 USD за все)\nДачна ділянка в садовому товаристві Буровик, біля автобазару, гарне місцерозташування є 3 ділянки на...\n32 000 USD (4 000 USD ар/сот.)\nЗатишная земельна ділянка 8 соток (15х53 м) приватизовано + Додаткові свої 4 сотки в кінці ділянки д...\n#8008: Івано-Франківськ, р-н Пасічна, Калуське шосе, район Боднарчик, перед Чорним замком\n17 000 USD (1 700 USD ар/сот.) торг\nКалуське шосе, район Боднарчик, не доїжджаючи до Чорного замку, ділянка знаходиться в другому ряді в...