Співробітники Управління Служби безпеки України в Харківській області викрили колишнього бойовика «ЛНР». Оперативники спецслужби встановили, що харків’янин у квітні 2017 року приєднався до незаконного збройного формування. «Службу» проходив в одному з батальйонів неподалік Алчевська на посаді механіка-водія БМП, брав участь у протистоянні поблизу лінії розмежування.\nУ червні нинішнього року вирішив полишити лави «ополченців» через тиск з їхнього боку та повернувся на Харківщину. Зловмисник надав СБУ свідчення щодо участі російських військових у збройному конфлікті на сході країни. За його словами, війська РФ розміщуються у так званому другому ешелоні від лінії зіткнення і надають вогневу підтримку з важкого озброєння по позиціях українських військових. Окрім того, російські офіцери виконують функції спостерігачів за діяльністю НЗФ. Він також повідомив, що основним мотивом вступу до лав бойовиків для більшості є матеріальна вигода. Проте незаконні збройні підрозділи укомплектовані лише на п’ятдесят відсотків, а ватажками є особи з кримінальним минулим. Матеріальні ресурси та боєприпаси розкрадаються. Відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1-ю ст. 110-ї ККУ — посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, що карається обмеженням волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк.\nПро долю ще одного перекинчика повідомили у соцмережі бійці 93-ї бригади: «У результаті тривалої складної операції розвідників 93-ї окремої механізованої бригади «Холодний Яр» і Тактичної групи «Моспине» до України повернуто зрадника Олексія Бідусенка, який торік 16 червня перейшов на бік російських окупаційних військ. «Спочатку його намагалися використати, проте потім викинули, як ганчірку на смітник», — зазначив командир бригади «Холодний Яр» полковник Владислав Клочков».\nБідусенка передали правоохоронним органам. Після завершення слідчих дій він постане перед судом.\nБлизько 36% переселенців бажають залишитися в нових громадах\nЗа минулий рік кількість внутрішньо переміщених осіб (ВПО) в Україні, які бажають у майбутньому залишитися в своїх нових громадах, зросла на 8% та становить близько 36% респондентів. Про це повідомила старша координаторка проектів Міжнародної фундації виборчих систем (IFES) в Україні Надія Пашкова під час Національного форум «Почути невидимих виборців».\n«Кількість ВПО, які бажають залишитися в новій громаді, порівняно з минулим роком, виросла на 8%. Одночасно, на 17% зменшилася кількість ВПО, які мають повернутися у свої громади, коли вже завершиться весь процес і будуть збережені усі умови безпечного повернення. Тому, як бачимо, не дивлячись навіть на безпеку повернення, дуже багато ВПО вже інтегрувалися у місцеві громади, і вони бачать і пов’язують своє майбутнє з тими громадами, де вони проживають», – заявила вона.\nТак, в розрізі своїх планів на майбутнє переміщення на варіант «залишитися в новій громаді» 26% опитуваних відповіли «цілком згодні», ще 10% – «скоріше згодні».\nПри цьому, варіант «повернутися у свій колишній дім, тільки якщо ситуація покращиться і будуть усі умови для мого безпечного повернення» обрали 28%, що на 17% менше, ніж результати аналогічного опитування минулого року.\nПоруч з цим, 64% опитаних ВПО заявили, що вони повністю інтегрувалися в ті громади, в яких вони проживають. «Повністю інтегрувалися – це знають, де що знаходиться, вони знайшли роботу, їх діти пішли в школу, дитсадки, в когось можливо народились діти, з’явилися якісь нові соціальні зв’язки тощо»,- зазначила Пашкова.\nПри цьому, 44% респондентів вважають себе активними членами своєї нової громади. «І ця динаміка зросла. На 5% більше вважають, що вони повністю інтегрувалися, і на 3% більше почали вважати себе більш активними членами громади, в якій проживають», – зазначила представник IFES в Україні.\nЗгідно з результатами досліджень, майже 50% опитаних ВПО також висловили готовність голосувати на майбутніх загальнонаціональних виборах.\nОкупована Луганщина заборгувала 1,5 мільярда за електроенергію\nУ Луганській області непідконтрольні території заборгували 1,5 мільярда гривень за електроенергію. Про це під час селекторної наради щодо підготовки до нового опалювального сезону заявив віце-прем’єр-міністр – міністр регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України Геннадій Зубко.\n“Луганська область має заборгованість з непідконтрольних територій 1,5 млрд гривень за електроенергію”, – зазначив Зубко.\nНа Луганщині судитимуть співорганізатора “референдуму за “ЛНР”\nНа Луганщині судитимуть одного зі співорганізаторів так званого «референдуму щодо підтримки акту про державну самостійність «ЛНР» на території Попаснянського району.\n«Прокуратурою області до суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за фактом посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, тобто дій, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 110 КК України)», – йдеться у повідомленні.\nЗазначається, що навесні 2014 року житель міста Попасна Луганської області разом із спільниками взяв активну участь у проведенні так званого «референдуму щодо підтримки акту про державну самостійність «ЛНР» на території Попаснянського району. Зокрема, вказаний громадянин здійснював доставку бюлетенів та скриньок для голосування на виборчі дільниці, отримував інформацію про хід так званого референдуму.\nКрім того, останній був присутній в будівлі Луганської обласної державної адміністрації під час оголошення результатів проведення незаконного «волевиявлення».\nУ зв’язку з тим, що вказана особа переховується від слідства та суду, щодо останнього здійснено процедуру спеціального досудового розслідування, за результатами якої обвинувальний акт направлено до суду.\nЯк відомо, санкція ч. 2 ст. 110 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна або без такої.


Готелі Герцег Нові Чорногорія : Строительство Жилья в Черногории\nГотелі Герцег Нові Чорногорія\nГерцег-Нові (Чорногорія) Ноябрь 16, 2014 – 08:40\nГерцег Нові - чудове місто, і сонце квіти, nazyvaemyj також за велику кількість і різноманітність рослинності ботанічний сад Чорногорії.\nГерцег Нові знаходиться в південній частині Адріатики, біля входу в Боко-Которська затока.\nМ'який середземноморський клімат.Купальний сезон триває з травня по вересень, температура води в цей період коливається від +22 до +26 градусів.\nІсторія Герцег Нові\nАрхеологічні розкопки свідчать про те, що на місці Герцег Нові існувало поселення і в античні часи.Місто було засноване боснійським королем Твартка I в 1382 році. У 1482 року Герцег Нові завоювали турки, які контролювали його до 1687 року.\nНа зовнішній вигляд міста свого часу надали самі різні культури.Тут залишили свій слід і іспанці, і французи, і англійці, і росіяни, і мальтійці, і австро-угорська імперія.\nПам'ятки Герцег Нові\nОдна з найцікавіших пам'яток - монастир Савіна, побудований близько 1000 років тому.Це кращий зразок архітектури бароко на Адріатиці. Головна святиня монастиря - чудотворна ікона Божої Матері Савінської.\nТакож цікаві фортеці і бастіони міста - Цитадель, Форте-Маре, Канлі-Кула, Шпаньола.У місті є Краєзнавчий музей і Художня галерея.\nУ розкішному міському парку росте близько ста видів субтропічних і тропічних рослин і безліч різних видів мімози.\nНа острові Мамула в Боко-Которскій затоці знаходиться знаменита Блакитна печера і найкрасивіший пляж Жаніц, оточеним маслиновими гаями.\nНаприкінці січня початку лютого в Герцег Нові проводиться Фестиваль Мімози, який триває цілий місяць.\nВ Герцег Нові велика різноманітність пляжів: галькові пляжі, пляж-платформа, а також штучний пляж з дрібним піском.Тут є прекрасні умови і для пасивного відпочинку, і для занять водними видами спорту.\nЧорногорія Міста і курорти Готелі\nГотель Медитеран, Бечічі\nКраїна, де в день вміщається рік - Postimees\nІ якщо ви poselites, як я, в місто-село Djenovici, в vosmi милях від курортного міста Герцег-Нові, до головних визначних пам'яток буде легко і комфортно dobiratsâ.Нічне життя теж є: все в тій же курортної Будві. Сервіс цілком Пристоїть, але ідеалу ще не досяг.\nГотель Принцеса Бар Чорногорія\nГотель Романов Чорногорія\nХерцег Нови - старе місто. Чорногорія\nХерцег-Нові розташований біля самих морських воріт Бококоторськой бухти.Його називають містом сонця і квітів, містом поетів і художників.Херцег-Нови - Один просидів ...\nВоскресенье 27, Июль 2014 15:22 от SamSilvestro\n@SamSilvestro: авіаквитки, готелі, подорожі. -Прісоеедіняйся # RT\nВоскресенье 27, Июль 2014 15:36 от Titan_Mgmt\n@Titan_Mgmt: бронюємо тури, авіа квитки, готелі\nВоскресенье 27, Июль 2014 15:20 от Артем Неважно\n@Артем Неважно: Спецпропозиція на о.Коса Виліт з Санкт-Петербурга 2 серпня на 5 ночей / 6 днів з захопленням вихідних Готелі: Kos Bay Hotel 2 *, сніданки & # 8212\nВоскресенье 27, Июль 2014 15:16 от Silver_Mirror\n@Silver_Mirror: Я знайшов відпочинок в Ізраїлі герцлія.отелі пляжі розваги та екскурсії\nВоскресенье 27, Июль 2014 15:05 от Дмитрий\n@Дмитрий: Мені сподобалося відео "Життя в Китаї # 3: Дешеві і дуже дешеві готелі"


Подбайте про гроші на майбутню освіту своїх дітей вже сьогодні!\nЯк часто, дивлячись на свою дитину, ми думаємо: «Рости щасливою! Хай оминуть тебе негоди та труднощі, хай твоє життя буде повне радості та чудових подій!» Ми докладаємо для цього максимум зусиль оберігаючи та дбаючи про своє чадо. Роки летять непомітно, і немовля з пологового будинку перетворюється на людину з власними інтересами, смаками, переконаннями. З часом постане питання про вищу освіту наших дітей, весілля, купівлю окремої квартири. А тому про майбутнє своєї дитини необхідно потурбуватися вже зараз поки ми маємо час.\nНі для кого не секрет, що якісна освіта в Україні є платною. На яку ми батьки зобов'язані мати гроші.\nВідомий факт, що саме якісна освіта дасть більше шансів нашій дитині досягнути успішної кар'єри в майбутньому.\nТобто саме від нас батьків сьогодні, залежить, як складеться доля наших дітей в майбутньому. І чи отримають наші діти, можливість вчитись в престижному вузі.\nВ будь якому випадку нам буде необхідно знайти кошти для оплати навчання в ВУЗі. То чому ж чекати на цю проблему аж 16 років? Якщо ми можемо її вирішити вже сьогодні, поступово накопичуюючи ці кошти протягом тих же 16 років.\nДопомогти в цьому нам допоможе дитяче накопичувальне страхування. При досягненні повноліття наша дитина отримає в своє розпорядження достатньо велику суму коштів, за допомогою якої можна оплатити навчання або зробити іншу серйозну інвестицію в майбутнє. А що може бути краще для батьків, ніж бути впевненим в майбутньому своєї дитини?\nМожна, звичайно, регулярно відкладати невелику суму на банківський депозит. Але програма накопичувального страхування набагато надійніша і зручніша:\nдосягнувши визначеного в страховому договорі віку ваша дитина гарантовано отримає не лише ту суму, яку ви запланували спочатку, але і додатковий інвестиційний доход. Ну а все-таки найважливіше в цьому договорі це захист страхувальника-застрахованного.\nв разі смерті страхувальника з будь-якої причини договір вважається виконаним в повному об'ємі і дитина у вказану дату отримає 100% тієї суми яку планував(а) накопичити його батько або мама, навіть якщо був сплачений тільки один страховий внесок.\nпри настанні інвалідності 1 і 2 групи з будь-якої причини, із страхувальника знімається обов'язок по внесенню внесків і це гарантує, що у дитини і батьків будуть засоби, щоб забезпечити якісне навчання.\nє можливість забезпечення поетапного отримання страхової суми - таким чином, практично повністю виключається ризик того, що дитина " спустить" отримані гроші в один момент.\nякщо з дитиною що-небудь станеться в період страхування, то у батьків завжди будуть гроші для непередбачених витрат (наприклад, на дороговартісне лікування).\nУнікальність даних програми полягає в тому що в нас є можливість подбати про майбутнє своїх дітей на 15 – 20 років вперед. Не дивлячись на непередбачувані обставини які можуть очікувати на нас батьків на протязі життя у вигляді інвалідності або смерті. Тобто в тих станах коли ми не зможемо потурбуватись про наших дітей. У вказаних випадках страхова компанія зобов'язується сплачувати внески за батьків і дитина по завершенні програми гарантовано отримає заплановану батьками суму накопичень. Що дасть можливість реалізувати плани батьків щодо майбутнього своєї дитини.\nВажливою особливістю накопичувальних програм в користь дітей є те, що брати участь в них в якості страхувальника можуть не тільки батьки дитини, а й бабусі та дідусі, хрещені батьки при певних умовах. При цьому, страхові виплати отримує сама дитина строго по досягненні попередньо обумовленого віку.\nПодбайте про майбутнє своїх дітей вже сьогодні. Забезпечте їм гідний квиток в життя.


Кому й на що Кабмін виділив кошти з covid-фонду — Мінфін\n1 жовтня 2020, 14:08 Читать на русском\nКому й на що Кабмін виділив кошти з covid-фонду\nКабмін розподілив 65,96 млрд гривень з Фонду боротьби з covid-19. Про це повідомили в Міністерстві фінансів, пишуть Українські Новини.\nСкільки всього витратили\n«На сьогодні обсяг виділених коштів з Фонду відповідно до прийнятих рішень Кабміну становить 65,96 млрд гривень і досяг обсягу бюджетного призначення, затвердженого в державному бюджеті для Фонду. Касові видатки на 24 вересня 2020 становили 25,0 млрд гривень», — повідомили в Мінфіні.\nСтрахування від covid-19. Виплати до 50 тисяч\nМіністерству охорони здоров'я виділено кошти в обсязі 14,345 млрд гривень (касові видатки — 523 млн гривень).\nМіністерству фінансів — 160,9 млн гривень для доплати до заробітної плати митникам.\nМіністерству розвитку економіки, торгівлі і сільського господарства — 6,972 млрд гривень (касові видатки — 6 634 млн гривень) для надання фінансової допомоги Фонду загальнообов'язкового державного соцстрахування на випадок безробіття.\nЧитайте також: Боротьба з covid-19. На закупівлю товарів і послуг витрачено 5,4 мільярда\nМіністерству соцполітики — 3 457,9 млн гривень (касові видатки — 2 539,2 млн гривень).\nМіністерству юстиції — 23,7 млн гривень для локалізації та ліквідації спалахів епідемії хвороби covid-19 в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах.\nМіністерству освіти і науки — 52,5 млн гривень на повернення коштів, сплачених за надання послуги з проведення пробного ЗНО.\nЧитайте також: Рада пропонує виділити 10 мільярдів з covid-фонду на освіту\nДержавному агентству автомобільних доріг України — 35 млрд гривень для будівництва і реконструкції автомобільних доріг загального користування державного значення.\nДержавному управлінню справами — 41,2 млн гривень для закупівлі обладнання, засобів індивідуального захисту.\nМіністерству культури і інформаційної політики — 1 млрд гривень.\nМіністерству внутрішніх справ — 2 701 млн гривень для надання додаткової доплати до заробітної плати військовослужбовцям, поліцейським.\n13 квітня Рада ухвалила зміни до закону про держбюджет на 2020 рік, згідно з яким було створено спецфонд для боротьби з коронавірусом обсягом 64,7 мільярда гривень.\n1 жовтня 2020, 15:09\nИнтересно, а как строительство дорог повлияло на борьбу covid-19 ? .Министерству культуры и информационной политики ?\nИ еще вопрос, почему Министерство развития экономики уже потратило почти всю сумму, в то время как Министерство здравоохранения и 5% выделенной суммы не потратило?\n8 жовтня 2020, 15:02\nКамазы должны ездить по хорошим дорогам.


Пекельне ДТП під Рівним закінчилося вогняною смертю - ЗНАЙ ЮА\nЗіткнення молоковоза і фури закінчилося трагічною смертю\n11 серпня, 18:13\nУ Рівненській області на трасі Київ - Чоп зіткнулися вантажівка DAF і молоковоз. В результаті аварії вантажівка загорілася. Один з далекобійників, які керували автомобілем, загинув.\nЦю інформацію повідомляє речник поліції Рівненської області Антон Крук, передає "112 Україна".\nОчевидцям аварії вдалося витягнути другого водія фури. На щастя, серйозних травм у нього немає. Водія молоковоза госпіталізували в районну лікарню. У нього 20% опіків тіла, зараз він у реанімації.\nНа місці інциденту працює слідчо-оперативна група. Всі обставини аварії наразі встановлюються. Проїзд транспорту на трасі Київ - Чоп утруднено, організований об'їзд для легкових автомобілів. Найближчим часом відновлять рух.\nНагадаємо, що в Одесі 32-річна п'яна жінка за кермом автомобіля Nissan виїхала за межі проїжджої частини і врізалася в дерево. Аварія сталася на вулиці Маршала Малиновського. Про це повідомляється на сторінці патрульної поліції Одеської області в соцмережі Facebook.\nЯк повідомляв раніше портал "Знай.uа", в мережі з'явилися перші відео з місця страшного ДТП у Запорізькій області, яке забрало життя п'ятьох дітей. На відео знято момент зіткнення Mercedes Sprinter і вантажівка "КамАЗ", яке сталося на трасі "Харків-Сімферополь" біля села Кам'янське.\nТакож портал "Знай.uа" повідомляв про те, що під Москвою сталася жахлива аварія. Автобус в'їхав у натопв пішоходів, в результаті чого люди сильно травмувалися, двоє з них у важкому стані в лікарні.\nМоторошна ДТП із загибеллю п'ятьох дітей потрапила на відео


Глава 10. Становлення і розвиток клінічної психології. - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nГлава 10. Становлення і розвиток клінічної психології\nI. Встановлення цін на новий товар.\nIII. Встановлення цін за географічним принципом.\nСтановлення клінічної психології як однієї з основних прикладних галузей психологічної науки нерозривно пов'язано з розвитком як самої психології, так і медицини, фізіології, біології, антропології; її історія починається з античних часів, коли психологічні знання зароджувалися в надрах філософії та природознавства.\nВиникнення перших наукових уявлень про психіку, виділення науки про душу, формування емпіричних знань про психічні процеси і їх порушення пов'язане з розвитком античної філософії і досягненнями античних лікарів у анатомії і медицині. Так, Алкемон Кротонский (VI ст. До н. Е.) Вперше в історії знання висунув положення про локалізацію думок в головному мозку. Слідом за ним мозок як орган психіки розглядав і Гіппократ. Серед великого спадщини залишилося розроблене їм вчення про темперамент з класифікацією людських типів на соматичної основі (гуморальна концепція). Олександрійськими лікарями Герофілом і Еразістрат, які проводили розтину людських тіл, були диференційовані нерви і виявлені відмінності між їх чутливими і руховими волокнами. Ними був детально описаний мозок і звернено увагу на кору з її звивинами, що відрізняло людини за розумовими здібностями від тварин.\nАнатомо-фізіологічні відомості еллінів об'єднав і доповнив римський лікар Гален (II ст. До н. Е.). У його вченні вперше з'явилися первинні уявлення про психічне факторі як можливе джерело руху. Твори Галена були настільною книгою лікарів аж до XVII ст. Погляди античних лікарів базувалися на різних течіях ідеалістичної філософії того часу (гностицизмі, іудейсько-олександрійської філософії, неоплатонізмі, патристики і ін.), В яких душа ототожнювалася з життєвим началом - в сферу душевних феноменів включалися всі процеси, що забезпечують злагоджену роботу організму.\nНаступним, досить тривалим періодом, були середні віки, пронизані нестримним містицизмом і релігійним догматизмом, гоніннями на натуралістів і вогнищами інквізиції. Спочатку зв'язок з античним світом була досить сильна. Навчання будувалося на основі античної філософії і природничо-наукових досягнень Гіппократа, Галена, Арістотеля. Потім знання занепадає, настають часи містики і каббалистики, розквітає алхімія і аж до XIII ст. тривають «темні» роки. Психологія в середні віки набуває етико-теологічний характер, спираючись на томістскую філософію Томи Аквінського. Розвиток уявлень про психіку в цей період різко сповільнилося. Разом з тим на Сході накопичувалися знання про анатомо-фізіологічні особливості людського організму як основі духовного життя. Після падіння Олександрії, в бібліотеках якій зберігалися рукописи греко-римської медицини, вчені і лікарі знайшли притулок в Персії, незабаром завойованої арабами. Таким чином залишки вивезених рукописів потрапили до арабським вченим, і з середини VII ст. в науці стали поширюватися ідеї воскреслого еллінізму. У працях Авіценни (Ібн-Сіни), Альгазена, Аверроеса (Ібн-Рушда) акцент ставився на обумовленості психічних якостей і їх розладів природними причинами, підкреслювалася залежність психіки від умов життя і виховання.\nЗ XIV ст. в Італії починається нова епоха Відродження, що характеризується діяльністю великих гуманістів Данте, Петрарки, Бокаччо. Їх творчість призводить знову, як в античності, до «відкриттю» Людини. Винахід друкарства Гутенбергом в Німеччині (XV ст.) Освітило шлях гуманізму до реалізації своєї просвітницької завдання. Відкриття Коперника, Бруно, Галілея перебували біля витоків класичної науки Нового часу. Бурхливо розвивалися медицина, анатомія і фізіологія в різних країнах Європи. Парацельс представив новий погляд на природу людського організму і методи лікування хвороб. Анатомічна школа Везалія, що прийшла на зміну анатомії Галена, в пошуках матеріального субстрату психічних процесів, детально описала щільне речовина мозку, що дозволило дослідникам того часу знову повернутися до уявленням про неподільність психічного. Німецькі схоласти Гокленіус і Кассман вперше ввели в науковий обіг термін «психологія» (1590). Зростаючий інтерес до психологічних явищ забезпечив фактичну базу для більш пізніх успіхів психологічного аналізу Бекона і Декарта.\nАнглійський філософ Бекон відмовився від вивчення загальних питань, пов'язаних з природою виникнення душі, і сконцентрував свої наукові зусилля на емпіричному описі її процесів. Відмова від вивчення душі як особливого предмета і перехід до дослідження душевних процесів готували передумови для становлення нових поглядів на свідомість і відмирання науки про душу.\nВ цей же час французьким філософом і математиком Декартом, який займався фізіологічними дослідженнями, розробляється поняття про рефлекс (хоча самого терміна ще не було). За його схемою, взаємодія організму з оточуючими тілами опосередковується нервової машиною, по суті - автоматом, що складається з мозку як центру і «нервових трубок», що розходяться від нього. Всередині кожної з трубок знаходиться натягнута нитка, що скорочується, коли на її периферичний кінець впливає якийсь зовнішній предмет. В результаті відкриваються клапани, що сприяють переміщенню «тварин духів» від мозку до м'язів і скорочення останніх. Душа з'єднана з усім тілом, і, особливо - з невеликою шишкоподібної залозою, яка знаходиться в середині мозку. Ця залоза вловлює найменші рухи живих духів і навіть може під впливом вражень направляти їх до м'язів. Таким чином дії зовнішніх предметів на закінчення нервів визнавалися пріоритетними в якості причини рухових актів. Вперше джерелом виникнення психічного стає стимул, винесений за межі організму.\nСпіноза, розвиваючи монистическое вчення про субстанції, подолав дуалізм Декарта і на основі своїх ідей оригінально підійшов до проблеми пізнання і афектів. Він розрізняв три роду пізнання - абстрактні поняття окремих речей, загальні ідеї про істотні властивості речей і інтуїтивне пізнання, при якому істотне і індивідуальне виступають в їх справжньому єдності в формі конкретних ідей. Тим самим Спіноза намітив рух пізнання від абстрактного до конкретного. Він же виділив три основних афекту - бажання, задоволення і незадоволення. Афекти розрізняються залежно від об'єктів, з боку яких людина піддається впливам. З цих первинних афектів утворюється все різноманіття пристрастей людини. Психологія Спінози - новий після Декарта, важливий крок у становленні свідомості як об'єкта психологічного вивчення. Разом вони складають раціональну лінію в трактуванні свідомості. Відбувається остаточне виділення свідомості як предмета дослідження, що в свою чергу впливає на формування нових теоретичних основ психології. Виникають передумови для виникнення емпіричної інтроспективної і ассоціоністской психології.\nГоловною метою «батька» емпіричної психології Локка було дослідження походження достовірності та обсягу людського пізнання. Критикуючи схоластів за уявлення про вродженості знання, Локк наполягав на тому, що тільки досвід, як індивідуальна історія життя людини, є джерелом знання. Формування ідей він пов'язував з поняттям асоціації і вперше ввів цей термін в науку. Локк розглядав свідомість як обов'язкова ознака психічних явищ, що поєднує також переживання, і формує з цього єдності особистість. Вчення Локка про досвідченого походження душевного життя завоювало популярність в наукових колах того часу і зробило значний вплив на розвиток ідей таких ассоціоністов, як Берклі, Юм, Гартлі.\nУ XVIII ст. в Росії широко розгорнулося просвітницький рух, тісно пов'язане з російським массонства, який прагнув проникнути в сокровенні глибини християнства і втілити його в життя. З цим рухом пов'язані витоки формування психологічних поглядів, які, як це не парадоксально, дали початок матеріалістичним традиціям в Росії. Яскравими представниками того часу були Новиков, великий вчений і організатор видавничої справи, професор філософії Московського університету Шварц, яка закликала до морального і духовного вдосконалення людини, Радищев, людина високої культури, знайомий з теоріями Руссо, Локка, Гельвеція, Лейбніца, в працях якого велике місце займала проблема розвитку психіки і в зв'язку з цим порівняння психіки людини і тварин. Книга Радищева «Про людину, про її смертність і безсмертя» мала і психологічне значення. У 1796 р вийшла перша російська книга, присвячена психології - «Наука про душу». Її автор Михайлов справив систематизацію психологічних знань в дусі емпіризму Локка, описав відчуття і думки, як асоціації уявлень.\nКінець XVIII - початок XIX ст. ознаменувалися розвитком психологічних уявлень про разложимости психічних процесів на якісь найперші психічні «здібності», лікарі того часу почали шукати мозкової субстрат цих «здібностей». У 1779 р німецький анатом Мейер висуває припущення про те, що інтеграція всіх психічних функцій здійснюється мозолясті тілом і мозочком, а окремі психічні «здібності» локалізовані в корі головного мозку, в білій речовині і в базальних областях мозку.\nДо числа найбільш відомих відносяться спроби найбільшого австрійського анатома початку XIX в. Галля локалізувати моральні та інтелектуальні якості людини в різних частинах головного мозку. У своїх роботах він спробував уявити його кору у вигляді сукупності «органів» численних психічних здібностей (сміливості, честолюбства, інстинкту продовження роду і т. П.) І припустив, що розвиток окремих ділянок кори, борозен і мозку в цілому нібито впливає на форму черепа і тому дослідження його поверхні дозволяє діагностувати індивідуальні особливості особистості. Такі уявлення, не маючи нічого спільного з наукою, носили умоглядний і полуфантастический характер, але ідеї Галля про роль кори і зв'язку розумових функцій з лобовими частками були важливими і прогресивними для свого часу.\nНа початку XIX ст., Завдяки роботам М. Холла і Мюллера, отримує подальший розвиток вчення про рефлекс. Дослідження Штейнбуха і Белла значно збагатили область досвідченого вивчення сенсорних функцій. Однак в сфері пояснень загального механізму душевних явищ як і раніше домінувала асоціативна концепція, яка сприймалася не тільки як загальна теоретична схема, але і як система ефективного впливу на поведінку людини з метою його перетворення в бажаному для медицини і педагогіки напрямку. У середині XIX ст. в дослідження психічного німецьким фізіологом Вебером впроваджуються математичні методи, що виводить зароджується психологічну науку за межі знання, одержуваного тільки з досвіду, до точного математичного виразу. Нова лінія досліджень Вебера залишалася непомітною, поки її не виділив і не перетворив в вихідний пункт психофізики Фехнер. Його праця «Елементи психофізики», що вийшов в 1860 р, надав неоціненне вплив на всі наступні роботи в галузі вимірювання і обчислення психічних явищ. Іншим, не менш важливим відкриттям середини XIX в. було обчислення часу протікання нервових реакцій Гельмгольцом. Це доводило, що нервові процеси, як і всі фізіологічні процеси, протікають в тілі з певною швидкістю і, отже, психічні процеси, будучи невіддільними від нервових, відбуваються в часі і просторі і доступні досвідченому вивченню. Дослідження Гельмгольца були розвинені і доповнені роботами Дондерса і Екснера і мали значний вплив на виділення психології в самостійну область знання, так як, по-перше, психіка тепер визнавалася реальністю, вплетеній в складну систему взаємодії між стимулами зовнішнього світу і відповідної діяльністю організму і, у друге, з'явилися можливості розробки методів, здатних перевести цю реальність в наукові поняття і моделі. В цей же час Сеченовим був дан значний поштовх розвитку рефлекторної концепції після відкриття їм механізмів центрального гальмування. Це відкриття привело його до найважливішого висновку про рефлекторну природу психіки. Опубліковані в 1863 р «Рефлекси головного мозку» стали основою розвитку російської фізіології і науки про поведінку вдальнейшем. У середині XIX ст. широке поширення в біології та медицині отримала концепція засновника сучасної патологічної анатомії німецького вченого Вирхова про так званої целлюлярной патології - кілька односторонньому поданні про роль окремих клітин в життєдіяльності організму. Вірхов стверджував, що будь-який патологічний процес є сумою порушень, що відбуваються в кожній клітині. Незважаючи на відому механістичність, ці ідеї послужили поштовхом для різних досліджень клітинної структури мозку і мозкової кори. У 1861 р французький анатом і хірург Брока, виступаючи на Паризькому антропологічному суспільстві, представив матеріали вивчення двох хворих з втратою мови, звернувши увагу на її зв'язок з ураженням нижньої лобової звивини лівої півкулі. Викликавши гарячу дискусію, ці спостереження стимулювали дослідження по локалізації функцій в корі головного мозку, в тому числі пов'язані з роздратуванням окремих ділянок мозку електрикою. Завдяки роботам Брока виник клінічний метод вивчення структури мозку. У 1874 р німецький психіатр Верніке описує 10 хворих з порушеннями розуміння зверненої мови, що мають локалізацію вогнища ураження в задніх відділах верхньої скроневої звивини також лівої півкулі. Кінець минулого століття ознаменувався і іншими успіхами локалізаціоністів, які вважали, що обмежений ділянку мозку може бути «мозковим центром» будь-якої психічної функції: було помічено, що поразка потиличних відділів мозку викликає порушення зорового сприйняття, а ураження тім'яної області - втрату здатності правильно будувати предметне дія. Пізніше виникає думка, що в корі головного мозку можна виділити «центр листи», «центр рахунки» та ін.\nОдночасно як контраргумент з'являються роботи іншого плану, які вказують на неповноту втрати тих чи інших психічних функцій при локальних ураженнях мозку, оборотний характер їх порушень, на зв'язок їх масштабності із загальною втратою маси мозку. Так, відомий англійський невролог Джексон, який проаналізував були на той час протиріччя в дослідженнях втрати мови, на основі динамічного підходу висуває ідею про трирівневу організації роботи центральної нервової системи. За його уявленням, ніяка психічна функція не є результатом діяльності обмеженої групи клітин мозку, а має складну «вертикальну» організацію: перший нижчий рівень представлений стовбуровими відділами мозку, середній рівень - руховими і сенсорними відділами кори, а вищий - його лобовими відділами. Найважливішим висновком з цього дещо застарілого до сьогоднішнього дня, але випереджала свій час погляду, була неможливість прямого ототожнення локалізації симптому з локалізацією функції.\nРозвиток науки середини XIX в. призвело до стрімких змін уявлень про живу природу, про функції організму, в тому числі психічних, як в нормі, так і в патології. Цим змінам в психології взагалі і в зароджується наукової медичної психології зокрема сприяли також глобальні наукові відкриття в Європі: теорія Дарвіна в Англії, розкрила закони еволюції; вчення про механізми саморегуляції Бернара у Франції, що визначило поняття гомеостазу; досягнення фізико-хімічної школи в Німеччині, по-новому представили основи життя; відкриття механізму центрального гальмування Сеченовим в Росії, яка радикально змінила загальну картину динаміки процесів вищої нервової діяльності.\nЗмінилися загальні уявлення про організм. Тепер окремий організм сприймався як цілісність, що протистоїть середовищі і взаємодіє з нею. Почав формуватися системно-детерміністський підхід у вивченні людини і його психічних процесів. У другій половині XIX ст. наукові методи стали звичним інструментом в дослідженнях психічних явищ, особливо в 70-х - 80-х рр. У 1879 р в Лейпцигу Вундтом була організована перша в світі експериментально-психологічна лабораторія. Вундт став основоположником психології як формальної академічної дисципліни. Його праця «Підстави фізіологічної психології», що вийшов в 1874 р, поклав початок психології як самостійної науки. За роки наукової та викладацької діяльності Вундта 17000 студентів прослухали лекцію письменника. Він заснував перший журнал з психології, відкрив Інститут експериментальної психології, заснував свою наукову школу, де навчалися і працювали відомі в подальшому вчені - Крепелин, Мюнстерберг, Кюльпе, Кіршман, Мейсман, Марбе, Липпс, Крюгер (Німеччина), Тітченер (Англія), Скріпчур, Енджелл, Г. С. Холл, Уітмер (США), Бехтерєв, Чиж, Ланге (Росія), - багато хто з яких вважаються засновниками клінічної психології. В першу чергу слід згадати Уітмера, який ввів поняття клінічної психології, він організував при Пенсільванському університеті психологічну клініку для відсталих і душевнохворих дітей, розробив курс лекцій з цієї проблеми. Уітмер був одним з перших членів Американської психологічної асоціації, організованої Ст. Холом в 1892 р і є найвпливовішою організацією психологів в світі і в наш час. У 1907 р Уітмер заснував журнал «Психологічна клініка», в першому випуску якого запропонував нову спеціалізацію для психологів - клінічну психологію. Хоча Уітмер сприяв розвитку клінічної психології і цілком обгрунтовано користувався цим терміном, насправді цей напрям був набагато ширше того, чим він займався. Наприклад Уітмера пішли багато психологів. Вже до 1914 в США діяли майже два десятка психологічних клінік по типу уітмеровскіх. Послідовники Уітмера застосували його клінічний підхід до діагностики та лікування порушень у дорослих.\nУ Німеччині Крепелин впровадив в психіатричну клініку психологічний експеримент уже на початку 90-х рр. XIX ст. Завдяки застосуванню асоціативного експерименту він показав відмінності в характері асоціацій при шизофренії (F20-F29 за МКХ-10) [Тут і далі діагностичні рубрики наведені відповідно до Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду (МКБ-10).] І маніакально-депресивний психоз (F31 ). Йому належить спроба складання схем дослідження особистості шляхом вимірювання ряду ознак: часу перебігу психічних процесів, здатності до вправи, здатності відновлюватися після втоми, глибини сну та ін. З подібних досліджень почала зароджуватися нова область психології - диференціальна психологія. Введення психологічного експерименту для вирішення діагностичних завдань і класифікації душевних хвороб відкрило новий період в психіатрії - період Крепеліна.\nАсоціативний експеримент в діагностичних цілях широко використовував швейцарський психіатр Блейлер, який уважно стежив за успіхами експериментальної психології, теоретичними поглядами на походження неврозів Фрейда. Завдяки цьому Блейлер виділив нову форму мислення - аутистическое мислення.\nНімецький психіатр Кречмер здобув світову популярність своєю роботою про зв'язок будови тіла і характеру, в якій він розвинув вчення про відмінності між прогредиентность процесами і конституціональними станами. У 1922 р він опублікував перший підручник під назвою «Медична психологія», в якому закладені методологічні основи застосування психології в лікарській практиці.\nУ Франції Біне, крім експериментальних досліджень мислення, вивчав людей з видатними здібностями, а також уяву, пам'ять і інтелект у дітей. У 1896 р він розробив серію тестів для випробування особистості. Справжню популярність йому принесла метрична шкала інтелектуального розвитку, розроблена в 1905 р спільно з лікарем Симоном з метою відбору розумово відсталих дітей з нормальною школи.\nВелика заслуга належала Рибо, основоположнику сучасної експериментальної психології у Франції. Він називав патопсихологию природним експериментом самої природи. Багато його праці були присвячені вивченню хвороб пам'яті, особистості, почуттів. Рибо відзначав, що психологія повинна вивчати конкретні факти психічного життя в їх динаміці. Ідеї ??Рибо отримали подальший розвиток у роботах його учня Жане. Основним методом психології він вважав клінічне спостереження. Жане розвивав еволюційні ідеї про рівні поведінки. Всі функції психіки в філогенезі і онтогенезі описувалися в послідовності їх становлення. Поразкою того чи іншого рівня пояснювали психічні захворювання - так, при неврозі (F40-F48) це відноситься до верхніх поверхів, а, наприклад, при ідіотії (F70-F79) поведінка хворого знаходиться на стадії рефлекторних дій. Пізніше, в 1923 р, він опублікував свою працю «Медична психологія», де приділив багато уваги питанням психотерапії. Учнями Жане були Пьерон, Валлон і Піаже - засновники сучасної французької генетичної психології.\nВ ході розвитку і вдосконалення експериментальної психології індивідуальні відмінності спочатку вважали перешкодою длявивчення найбільш загальних законів свідомості і психіки, проте в подальшому до них почали звертатися погляди дослідників. Гальтон в Англії, Біне у Франції, Кеттел і Ст. Хол в США, Крепелін і Штерн в Німеччині, Лазурский в Росії були першими, хто створював психологію індивідуальних відмінностей.\nВеличезний внесок у розвиток клінічної психології вніс психоаналіз Фрейда, що виник на початку 90-х рр. XIX ст. з медичної практики лікування хворих з функціональними порушеннями психіки, значно продвинувший вперед психологічну теорію виникнення психічних розладів, а також відкрив шлях психоаналітичного лікування для психологів та лікарів. Психоаналіз став центральним плином глибинної психології, основним предметом і спільною проблемою якої є несвідома психіка і її вплив на формування особистості. Надалі глибинна психологія зайняла одну з лідируючих позицій як велике психологічне напрям з численними послідовниками і талановитими теоретиками в своїх рядах.\nУ Росії експериментальну психологію розробляли лікарі-психіатри. У 80-х - 90-х рр. XIX ст. ними були організовані експериментально-психологічні лабораторії при психіатричних клініках. Бехтерєв відкрив другу в Європі експериментально-психологічну лабораторію в Казані в 1885 р, а потім ряд лабораторій в Санкт-Петербурзі для дослідження нервовохворих. Співробітниками цих лабораторій були розроблені методики експериментально-психологічного дослідження психічно хворих, деякі з них використовуються в практиці донині. Корсаков і Токарський відкрили психологічну лабораторію в психіатричній клініці при медичному факультеті Московського університету; тут велися розробки по вивченню механізмів і розладів пам'яті і мислення, внісши цінний внесок в психологічну науку. Психологічні лабораторії були також відкриті Сікорським у Києві, Чижем в Дерпті (нині Тарту). У цих лабораторіях розроблялися і апробовувалися методи дослідження для вирішення психологічних, фізіологічних, психіатричних завдань. Першим психологом, який відкрив психологічну лабораторію, був Ланге, який зробив великий внесок у розвиток наукової психології в Росії. У 1901 р Нечаєв організував психологічну лабораторію для дослідження основ шкільного справи і в 1904 р при цій лабораторії були відкриті перші педологические курси під керівництвом Румянцева. Соратник Бехтерева Лазурский розширив застосування експерименту, поширивши його на дослідження особистості. Він розробив метод природного експерименту, який поряд з лабораторними прийомами дозволяв досліджувати особистість людини, його інтереси і характер. Лазурский, будучи завідувачем психологічної лабораторією психоневрологічного інституту, організованого Бехтерева в 1907 р, був одним з творців Санкт-Петербурзької психологічної школи. Россолімо, відомий дитячий невропатолог, розробив свій метод експериментального вивчення особистості - метод психологічних профілів, що мав велике діагностичне значення для визначення особистісних дефектів. Найбільшою подією в історії вітчизняної психології було відкриття Психологічного інституту при Московському університеті в 1912 р, засновником якого був Челпанов. Співробітники цього інституту склали наукове ядро, навколо якого почала формуватися Московська психологічна школа. Так розвивалася і міцніла експериментальна і прикладна психологія в Росії з кінця XIX - початку XX ст.\nУ першій третині XX ст. в психології стався розрив між країнами, що розвиваються емпіричними і прикладними дослідженнями в психології і теоретико-методологічними засадами психологічної науки, особливо суб'єктивно-ідеалістичного уявлення про психіку. Період відкритого кризи в психології тривав до середини 30-х рр. XX ст. Почали виникати самостійні напрямки в психології, які претендували на створення нової психологічної теорії. Найважливішими напрямками періоду відкритого кризи стали біхевіоризм, глибинна психологія, гештальт-психологія. Кожне з них спиралося на свої теоретичні уявлення про природу психічних процесів, мало власну теорію особистості в нормі і патології, розробляло основи психологічного впливу на людину.\nУ 1913 р в США Уотсон, виступаючи з критикою структурного і функціонального підходів в психології, закликав розглядати психологію як об'єктивну експериментальну область природних наук, основною теоретичною завданням якої повинно бути прогнозування поведінки людини і управління поведінкою. З цього моменту починає свій розвиток біхевіоризм, як окремий напрямок в психології. Значний вплив на формування біхевіоризму надали умовно-рефлекторна теорія Павлова і теорія сочетательних рефлексів Бехтерева. Павлов продемонстрував у своїх експериментах, що вища нервова діяльність може описуватися на піддослідних тварин в термінах фізіології, без залучення поняття свідомості. Умовні рефлекси Павлова надали науці базовий елемент поведінки, за допомогою якого можна було вивчати складне і багатогранне поведінку людини в лабораторних умовах. Уотсон скористався цією ідеєю і зробив її основою своєї програми. Павлов із задоволенням зазначав, що роботи Уотсона і подальший розвиток біхевіоризму в США є переконливим підтвердженням його ідей і методів. Бехтерєв вважав, що поведінка вищого рівня можна пояснити як поєднання або накопичення моторних рефлексів нижчого рівня. Процесам мислення притаманний аналогічний характер - в тому сенсі, що вони залежать від внутрішніх дій мовної мускулатури. Це положення і було розвинене пізніше Уотсоном. Біхевіоризм Уотсона представляв собою спробу побудувати науку, вільну від менталістіческіх понять і суб'єктивних методів, науку настільки ж об'єктивну, як і фізика. Це означало, що всі сфери поведінки повинні були розглядатися в об'єктивних термінах «стимул - реакція». Експерименти Уотсона з умовними рефлексами привели його до висновку, що емоційні розлади неможливо звести лише до сексуальних факторів, як стверджував Фрейд. Уотсон вважав, що проблеми дорослої людини пов'язані з обумовленими реакціями, сформованими в дитинстві або підлітковому віці. А якщо вони є наслідком неправильного виховання в дитинстві, то відповідним вихованням можна запобігти появі розладів у більш зрілому віці. Він розробив програму оздоровлення суспільства - експериментальну етику, засновану на принципах біхевіоризму. Незважаючи на те, що ця програма так і не досягла поставлених цілей, сам Уотсон отримав широке визнання як засновник наукової школи. До 1930 р біхевіоризм був уже велике напрям і надалі продовжив свій розвиток в роботах необіхевіорістов Толмена, Халла і Скіннера, що спиралися на принципи операціонізма Бриджмена. Толмен в 1932 р описав власну систему цілеспрямованого біхевіоризму, що визначає цілеспрямованість поведінки, ввів важливе для біхевіоризму поняття проміжної змінної і латентного навчання, ніж справив великий вплив на подальший розвиток теорії навчання. Халл доповнив теорію навчання законом про первинному і вторинному підкріпленні, ввів в науку гипотетико-дедуктивний метод, як він вважав - єдино адекватний метод біхевіоризму. Найвпливовішою фігурою необихевиоризма протягом декількох десятиліть був Скіннер (загальне визнання його довелося на післявоєнні роки). Він висунув концепцію оперантного навчання, згідно з якою організм набуває нових реакції завдяки тому, що сам підкріплює їх, і тільки після цього зовнішній стимул викликає реакції. Мова людини Скіннер вважав вербальним поведінкою, і як будь-яка поведінка вона підлягає підкріпленню, прогнозування і управління. Погляди на природу процесу навчання вийшли за межі лабораторій і втілилися в концепції програмованого навчання і поведінкової психотерапії.\nГештальт-психологія виникла в період відкритого кризи як реакція проти атомізму і механіцизму всіх різновидів асоціативної психології, а також і біхевіоризму. Вона з'явилася найбільш продуктивним варіантом вирішення проблеми цілісності в психології. Гештальт-психологи виступили з новим розумінням предмета і методу психології - важливо починати з наївною картини світу, вивчати реакції так, як вони є, вивчати досвід, що не піддався аналізу, який зберігає свою цілісність. У цій структурі окремі елементи виділяються, але вони вторинні і визначаються за своїм функціональним значенням в цілому. Основними представниками цього напрямку вважаються Вертхаймер, навколо якого згуртувалися Келлер, Коффка і Левін, які утворили Берлінську школу. Вертхаймер в 1912 р в книзі «Експериментальні дослідження сприйняття руху» поставив під сумнів звичне уявлення про наявність окремих елементів в акті сприйняття і довів цілісний характер сприйняття, несводимого до асоціації відчуттів. Гештальтісти ввели нові одиниці сприйняття - фігура, фон, прегнантность і ін. Отримавши розвиток спочатку на основі вивчення феноменів сприйняття, гештальт-психологія була потім застосована до пояснення інтелектуального поведінки антропоїдів Келлером, який ввів поняття інсайту, творчого мислення людини Вертхаймером, онтогенетичного розвитку психіки Коффкой , особистості людини Левіним, який розробив психологічну теорію поля. У 1921 р Вертхаймер, Келлер і Коффка засновують журнал «Психологічні дослідження», де публікують досягнення своєї школи. З цього часу вона починає впливати на світову психологію. Важливе значення мали узагальнюючі статті Вертхаймера - «До вчення про гештальте», «Про гештальт-теорії»; Левіна - «Наміри, воля і потреби»; книги Келлера - «Гештальт-психологія» і Коффки - «Принципи гештальт-психології». Все це сприяло посиленню впливу гештальт-психології. Левін, продовжуючи роботу над теорією поля, застосував структурно-динамічний підхід до різних сторін і проявів особистості. Під його керівництвом були створені нові методи дослідження, значно збагатили психологію. Це досліди на перервану дію, розроблені Овсянкин, на заміщення - Лісснер і Малера, на виявлення рівня домагань Хоппе, досліди на запам'ятовування незавершених і завершених дій, відомі більше як «ефект Зейгарник» - за прізвищем російської учениці Левіна Зейгарник, яка після повернення з Берліна стала одним з піонерів патопсихології в Радянській Росії.\nПісля приходу до влади в Німеччині фашизму засновники гештальт-психології емігрували в США. Тут теоретичні дослідження не набули значного розвитку. Тільки Левін, який захопився соціальної психологією і ввів поняття групової динаміки, яке застосовується як до індивідуального, так і групового поведінки, розвинув свою теорію поля введенням додаткової категорії - соціальне поле, і створив свою школу в Америці. У прикладному аспекті його групи соціально-психологічного тренінгу стали попередниками груп вирішення конфліктів, настільки популярних в 60-70-і рр.\nУ 30-х рр. тривали дослідження з проблеми співвідношення мозку і психіки. Однак спроби безпосередній локалізації найскладніших психічних функцій в обмежених ділянках мозку супроводжувалися отриманням такого великого матеріалу, що в 1934 р німецький психіатр Клейст, який вивчав головним чином порушення вищих психічних функцій внаслідок військових травм головного мозку, склав локалізаціонному карту мозку, в якій пов'язав окремі, в тому числі і соціально обумовлені функції, з діяльністю конкретних ділянок кори (найбільшу популярність здобула цітоархітектоніческі карта кори мозку Бродмана, побудована на підставі гістологічних досліджень, проведених ще на початку століття і включала десятки ділянок, що мають різну будову).\nІстотний внесок в дослідження з проблеми локалізації функцій був внесений Павловим, що розробив вчення про динамічну локалізацію функцій, про освіту в корі головного мозку «динамічних стереотипів», про мозкової мінливості в просторової приуроченості збудливих і гальмівних процесів. У його роботах формулюються і обгрунтовуються уявлення про першу і другу сигнальні системи, висувається і розробляється поняття про аналізатори, їх ядерної та периферичних частинах. Не менше значення мають і дослідження морфології мозку та його рефлекторного функціонування, проведені на початку століття організатором і першим директором двох найбільших наукових установ - психоневрологічного інституту і Інституту з вивчення мозку - Бехтерева.\nСеред зарубіжних досліджень першої половини XX ст., Що сприяють розумінню ролі мозку в психічних процесах, найбільшу популярність здобули роботи англійського фізіолога Шеррингтона і канадського нейрохірурга Пенфилда.\nГлибинна психологія почала свій шлях розвитку з психоаналізу Фрейда, який розробив свою власну, відмінну від традиційної, методологію, засновану на виявленні особливостей переживань і дій людини, зумовлених несвідомими мотивами. Фрейд запропонував своєрідну психологічну техніку - метод вільних асоціацій. Метою методу було повернення в свідомість витіснених уявлень і переживань, які могли бути причиною невротичних розладів або аномального поведінки пацієнта. Фрейд ретельно займався самоаналізом і багато його теоретичні міркування грунтувалися на власних невротичних розладах. Він зробив роботу по самоаналізу, щоб краще збагнути себе і зрозуміти своїх пацієнтів. Основним засобом самоаналізу Фрейд вважав аналіз сновидінь і в 1900 р узагальнив свій досвід в книзі «Тлумачення сновидінь», яка і сьогодні вважається однією з головних його робіт. У 1901 р Фрейд опублікував книгу «Психопатологія повсякденного життя», де висловив припущення про те, що несвідомі ідеї, конкуруючи між собою за прорив у свідомість, впливають на думки, вчинки і дії людини, змінюючи їх. У 1902 р до Фрейду звернулася група студентів, у тому числі Адлер і Юнг, з проханням керувати щотижневим семінаром з проблем психоаналізу. Так виникла психоаналітична школа Фрейда, яка створила основні теоретичні передумови для формування одного з трьох домінуючих напрямків сучасної психології та психотерапії - динамічного напрямку, що об'єднує в собі велику кількість теорій, що спираються на концепцію несвідомого. Фрейд став першим теоретиком, що вказали на важливість дослідження дитинства для розуміння природи психіки людини.\nУ 1911 р через теоретичних розбіжностей Фрейдовское суспільство залишає один з улюблених учнів Фрейда Адлер - засновник індивідуальної психології. У 1914 р від Фрейда відійшов і швейцарський психіатр Юнг, якого він вважав своїм духовним сином і спадкоємцем психоаналітичної школи. Юнг розробив власну аналітичну психологію.\nКрім індивідуальної психології Адлера і аналітичної психології Юнга психоаналіз Фрейда з'явився джерелом для великого течії в психології, який виник у 30-х рр. XX ст. - Неопсихоанализа. Його найбільшими представниками стали Хорні, яка розробила характерологічні аналіз, Фромм з його гуманістичної психоаналітичної теорією, Салліван, який створив интерперсонального теорію психіатрії, Еріксон - автор психосоціальної концепції. Період створення цих теорій охоплює десятиліття як до Другої світової війни, так і після неї. Глибинна психологія проникла не тільки в психіатрію і психологію, але і в літературу і мистецтво, культурологію, антропологію і соціологію.\nУ Росії інтерес до глибинної психології супроводжувався клінічної перевіркою гіпотез Фрейда; вона мала як своїх прихильників, так і супротивників. Російські вчені зустріли ідеї Фрейда про провідне значення в походженні неврозів (F40-F48) сексуальних переживань зі спокійним інтересом.\nКритичні зауваження на адресу психоаналізу стосувалися лише однобічності поглядів Фрейда, ігнорування ним інших чинників походження неврозів, крім сексуальності. Практично кожна публікація Фрейда відбивалася в реферативних оглядах на сторінках «Журналу невропатології і психіатрії». Більшість великих робіт було переведено на російську мову і видано окремими книжками. Питанням психоаналізу особливу увагу приділяли такі російські лікарі та вчені, як Осипов, вирубок, Асатіані, Вульф, Розенталь, Лурія, Лівшиць та ін.\nПісля Жовтневої революції 1917 р і громадянської війни в Радянській Росії ще тривало вивчення психоаналізу. Були наївні спроби об'єднання психоаналізу з марксизмом, що носили загальну назву Фрейдомарксизм (Лурія, Фрідман). Після того як марксизм-ленінізм в СРСР став єдиною теорією, фрейдизм, як і біхевіоризм і інші психологічні концепції, були піддані жорсткій критиці і заборонені, як пропаганда буржуазної ідеології. У 20-і роки в нашій країні активно видавалися наукові праці зарубіжних психологів: Фрейда, Адлера, Келера, Коффки, Торндайка, Піаже, Кречмера, у вступних статтях до яких вітчизняними вченими давалася докладна характеристика їх теорій і методів. Тривали і встановлювалися нові особисті контакти радянських психологів із зарубіжними. Представники радянської психології активно брали участь в міжнародних конгресах і симпозіумах. Бурхливо розвивалася прикладна психологія, особливо психотехніка і педологія. До 1923 р країні налічувалося 13 наукових інститутів, зайнятих вивченням проблеми праці, велика кількість педологічних лабораторій. З 1928 року почав виходити журнал «Психологія, педологія і психотехніка», де публікувалися результати досліджень, проведених в нашій країні. Активно розвивалася психодіагностика. Так, при московському відділенні ВІЕМ в патопсихологической лабораторії під керівництвом Виготського, Биренбаум і Зейгарник досліджувалася психологія розумової відсталості. Патопсихологические дослідження розроблялися в психоневрологічному інституті під керівництвом Бехтерєва, а потім Мясищева.\nПерші нейропсихологічні дослідження в нашій країні почали проводитися в 20-х рр. Виготським. На підставі вивчення різних форм психічної діяльності він сформулював основні положення про розвиток вищих психічних функцій і смисловому системну будову свідомості. Спираючись на розроблені теоретичні положення, Виготський проаналізував зміни, що виникають у вищих психічних функціях при локальних ураженнях мозку, особливості цих системних порушень у дитини і дорослого. В результаті цих досліджень ім були знайдені і описані принципи динамічної локалізації функцій, що відрізняють роботу мозку людини від роботи мозку тварин. Істотний вплив на розуміння відносин між психічними функціями і мозком надали експериментальні і теоретичні роботи Бернштейна (з 20-х рр.) З біомеханіки і фізіології організації рухів, що містять одну з перших чітких формулювань принципу зворотного зв'язку.\nУ періоді відкритого кризи в Радянській Росії силами провідних вчених закладалася нова методологія психології на основі марксизму, що широко і гостро обговорювалося на 1-м і 2-м Всеросійських з'їздах по психоневрології в 1923 і 1924 рр. у виступах Корнілова, Бехтерева, Виготського.\nУ січні 1930 р пройшов Перший Всесоюзний з'їзд по вивченню поведінки людини, а слідом за ним реактологіческая дискусія 1930-1931 р, які визначили «єдино вірний» методологічний фундамент радянської психології на основі ленінської теорії відображення. «Самокритика» не оминула видатних психологів того часу Виготського, Корнілова, Добриніна і ін.\nРозвиток прикладної психології у нас в країні було призупинено на багато років після Постанови ЦК ВКП (б) в липні 1936 г. «Про педологічні перекручення в системі наркомпросов». Ідеологізація психології та психотерапії, тривала ізоляція від провідних напрямків цих наук в інших країнах, тенденція до біологізації медицини в цілому призвели до затримки розвитку медичної психології при формальному визнанні значення її ролі в медицині.\nВнутрішня логіка розвитку вітчизняної медичної психології відповідала теоретичним дослідженням таких провідних вчених зі світовим ім'ям, як академіки Бехтерєв і Павлов (лауреат Нобелівської премії 1904 г.), які були виховані на вченні про нервізме, розробленому плеядою видатних російських лікарів XIX-XX ст. - Зибеліним, Мудрова, Дядьківський, Захарьіним, Манассеин, Боткіним. Експериментальне вивчення вищої нервової діяльності в лабораторіях Павлова, виділення типів нервової діяльності (фізіологічний еквівалент темпераменту), взаємозв'язків між першою і другою сигнальними системами призвело до теоретичного обгрунтування експериментальних неврозів, яке Павлов переніс в клініку. Таким чином було закладено методологічний фундамент патофізіологічною теорії неврозів (F40-F48) і їх психотерапії. Цей напрямок одержав назву - павловська психотерапія, використала на практиці експериментальні дані про виникнення і гальмуванні умовних рефлексів, поняття про гальмування, іррадіації, індукції, фазових станах. Цими термінами описувався і сам психотерапевтичний процес. Павловська психотерапія привернула увагу багатьох лікарів і дослідників, які в теорії і на практиці розвивали і доповнювали її новими даними. Бірман розробив в 30-і рр. глибоку аналітично-діалектичну психотерапію, відводячи провідну роль виправлення збоченій цільової соціо-рефлекторної установки невротичної особистості за допомогою соціо-рефлексотерапії.\nУ 30-40-і рр. XX ст. в результаті методологічних, теоретичних, експериментальних і прикладних досліджень, у важких умовах найсуворішого політичного контролю, виникли перші вихідні і дуже різні варіанти теорії діяльності, розроблені Рубінштейном, Леонтьєвим, Тепловим, Ананьєва. Мясищев починає розробку однієї з пріоритетних у вітчизняній психології концепцій - психологію відносин. Учень Бехтерева, Лазурского, Басова, Мясищев розвинув теоретичні побудови про взаємини особистості і середовища своїх вчителів і концепцію психології особистості як системи відносин індивіда до навколишньою дійсністю, на відміну від звичайного розуміння, що розглядає особистість як систему функцій. На підставі психології відносин Мясищев в 1939 р сформулював клініко-патогенетичну концепцію неврозів. Теоретичні положення Мясищева в подальшому були розвинені його соратниками, учнями і послідовниками Авербухом, Яковлєвої, Зачепіцкім, Страумітом, Карвасарского, Мягер, Лібіх, Немчінов, Тупіцина, Исуриной, Ташликова, Абабкова і ін.\nУ довоєнний період радянські психологи зуміли і організаційно зміцнити свою науку. У 30-і рр. були створені кафедри психології в педінституту Ленінграда під керівництвом Рубінштейна і Харкові, де працювали Леонтьєв і Запорожець. У 1941 р Узнадзе і його колегами був створений Інститут психології в Тбілісі, де розроблялася теорія установки. У 1942-1944 рр. організовані кафедри і відділення при головних освітніх установах країни - МДУ (Рубінштейн) і ЛДУ (Ананьєв). Однак в наступні роки непоправної шкоди психології було завдано Об'єднаної павлівської сесією Академії наук СРСР і Академії медичних наук СРСР 1950 р а слідом за нею в 1951 р науковою дискусією на об'єднаному засіданні розширеного президії Академії медичних наук і пленуму правління Всесоюзного товариства невропатологів і психіатрів . Розкривши «збочення і помилки», ця ідеологічна кампанія призвела до зниження ролі психології та її прикладних галузей, підміні її фізіологічним вченням про вищу нервову діяльність академіка Павлова, який помер ще в 1936 р На найвищому рівні проводилися інструктивні «наради» з метою нової перебудови психології, перекладу її на малопродуктивну для цієї науки фізіологічну грунт. Лише до 60-их рр. ситуація стала змінюватися і виникли передумови до відродження психологічної науки і її прикладних галузей.\nУ другій половині XX ст., Після Другої світової війни 1941-1945 рр. великі напрями, що виникли в період відкритого кризи, поступово втрачають свою популярність, змінюються й істотно перетворюються. У філософії та психології спочатку в Європі, а потім і в США увагу привертає до себе екзистенціалізм, який зародився в надрах французького опору німецької окупації. Першими представниками цієї течії, що згуртувала навколо себе інтелектуалів того часу, вважаються філософ Сартр і романіст Камю - лауреати Нобелівської премії з літератури. Розвиток цього вчення в психології і психіатрії стало можливим завдяки роботам Хайдеггера і Ясперса. Центральної хайдеггеровской ідеєю є інше розуміння буття. Індивід не існує як «Я» або суб'єкт щодо зовнішнього світу, він і не об'єкт або тіло, яке взаємодіє з іншими речами, складовими світ, а існує через буття-в-світі. Швейцарські психіатри Бінсвангер і Бос перенесли онтологію абстрактного Буття на проблеми вивчення буття індивідуального і, на основі багатющого клінічного матеріалу, розробили так званий буттєвий аналіз (дазайн), спрямований на реконструкцію внутрішнього світу досвіду. Екзистенціалізм стає підставою для розвитку гуманістично орієнтованої психології. До кінця 50-х рр. в світовій психології виникли два нових напрямки - когнітивна та гуманістична психологія.\nКогнітивна психологія виросла з досліджень необіхевіорістов, перш за все Толмена, Міллера, Прибрама, які вказали на необхідність включення когнітивних і мотиваційних компонентів в структуру поведінки. Міллер разом з Брунером відкрили при Гарвардському університеті дослідний центр з вивчення процесів мислення і вибрали для позначення предмета своїх досліджень термін «когнітивна психологія». Провідними представниками когнітивної психології стали Найссер, Бродбент, Пайвен. Ця психологія виникла під визначальним впливом інформаційного підходу. Основну область досліджень становили пізнавальні процеси, а в подальшому і дослідження емоційної і мотиваційної сфер особистості. В результаті був зроблений висновок про рівневу організацію пізнавальної активності з переробки, зберігання і використання інформації, що включає ряд блоків. Пам'ять, перцептивні процеси, увага, мислення і його вербальні і невербальні компоненти були представлені безліччю структурних моделей. У прикладному аспекті когнітивний підхід був використаний для розробки когнітивної психотерапії Елліса і Бека, що розглядали каганець як проміжні змінні, як структурують і регуляційні компоненти емоційних, мотиваційних і моторних процесів.\nУ 60-і рр. XX ст. в американській психології виник новий напрям, що отримало назву гуманістичної психології. Цей напрямок з'явилося як противагу проблемі біхевіоризм - психоаналіз і відкрило новий погляд на природу психіки людини. Основні принципи гуманістичного спрямування полягають у визнанні провідної ролі свідомого досвіду і цілісного характеру природи людини з акцентом на свободу волі, спонтанності й творчу силу індивіда. Засновниками гуманістичного спрямування визнані Маслоу, Оллпорт, Роджерс. Бурхливе зростання інтересу до гуманістичної психотерапії припадає на 60-70-ті роки, коли мільйони людей записувалися в групи зустрічей, на сеанси розвитку здатності відчувати, курси розкриття потенціалу людини і т. Д. Саме гуманістичний напрямок є найменш однорідним і об'єднує такі різноманітні методи, як гештальт-терапію Перлса, екзистенційний аналіз Сартра, дазайнаналіз Бінсвангера, логотерапию Франкла, біоенергетичний аналіз Лоуен, структурну інтеграцію Рольф і ін.\nУ 60-і рр. в зв'язку з дослідженнями мозку пожвавився інтерес до проблеми свідомості і його ролі в поведінці. У нейрофізіології Нобелівський лауреат Сперрі розглядає свідомість як активну силу. У нашій країні нейропсихология отримує розвиток в працях Лурія і його учнів - Хомський, Ахутіна, Цвєткової, Сімерніцкой, Корсаковой, Лебединського та ін. Ними накопичений і систематизований величезний фактичний матеріал про роль лобових часток і інших мозкових структур в організації психічних процесів, узагальнені численні попередні дослідження і продовжено вивчення порушень окремих психічних функцій - пам'яті, мови, інтелектуальних процесів, довільних рухів і дій при локальних ураженнях мозку, проаналізовано особливості їх відновлення. Асиміляція досвіду вітчизняних і зарубіжних авторів в області розробки нейропсихологічних методів дослідження дозволила Лурія створити комплекс методів клінічного дослідження осіб з ураженнями мозку. Одним з результатів теоретичного узагальнення клінічного досвіду стала сформульована ним концепція трехблочной будови функціональної організації мозку. Велике місце в творчості Лурии займали питання нейролінгвістики, що розробляються в нерозривному зв'язку з проблемами афазіолог. Зазначені численні дослідження в області нейропсихології створили передумови для виділення цієї науки в самостійну дисципліну.\nІстотну роль в становленні вітчизняної нейропсихології зіграли вчені і організатори ленінградської нейропсихологической школи Трауготт, Тонконогий і їхні учні Меерсон, Вассерман та ін. Завдяки співпраці з фахівцями в області сенсорних систем і математичного моделювання, теорії інформації та розпізнавання образів, понятійний апарат нейропсихології був збагачений новими уявленнями про мозок, як про систему, що сприймає, зберігає і переробної інформацію. До його складу були введені нові, що стали нині класичними, поняття: оперативна пам'ять, фільтрація повідомлень, завадостійкість, статистичне кодування інформації, прийняття рішень. Був вдосконалений сучасний нейропсихологический методичний арсенал.\nНезмінно великий науковий інтерес до нейропсихологической тематиці і серед сучасних західних вчених - лікарів, фізіологів, психологів і педагогів, що підтверджується наявністю спеціальних відділень, факультетів та наукових товариств в різних дослідницьких і навчальних закладах Європи та Америки. Серед зарубіжних досліджень, перекладених російською мовою, заслуженою популярністю користуються роботи Дельгадо, Міллера, Галантера, Прибрама і ін.\nПочинаючи з середини 60-х рр. XX ст. після створення в 1965 р в МДУ Факультету психології та кафедри пато- і нейропсихології, а в 1966 р в ЛДУ Факультету психології та спеціалізації з медичної психології та введення курсу медичної психології в медичних вузах нашої країни, інтерес до цієї галузі знань неухильно зростав. Навколо дисципліни, що виникла на кордонах психології та медицини, почалися гострі дискусії. Вони стосувалися предмета, змісту, обсягу діяльності медичного психолога, а також організації, підготовки кадрів, взаємини лікаря і психолога, особливо психолога і лікаря-психотерапевта в діагностичному та лікувальному процесі. Вирішення цих питань багато в чому визначало подальший розвиток медичної психології як однієї з психологічних і одночасно медичних дисциплін. Прогнозувати подальший розвиток медичної психології уявлялося скрутним без урахування становлення прикордонних з нею дисциплін, таких як психотерапія, психогігієна, медична деонтологія, медична соціологія і ін. Перетворення їх в самостійні галузі знань могло змінити коло завдань, зміст і обсяг діяльності медичного психолога.\nПри всіх відмінностях у поглядах на об'єкт і предмет дослідження медичної психології, обсяг і завдання, що відображаються літературою цього періоду, її аналіз свідчить про зближення принаймні деяких позицій. Перш за все це стосувалося самої медичної психології, визнання її права на виділення в якості самостійної науки на стику між медициною і психологією. Це необхідно підкреслити, так як робилися спроби підміни медичної психології патопсихологія. Вони ґрунтувалися на доказах переважно об'єктивного або суб'єктивного характеру. До перших можна було б віднести вказівки на більш високий рівень розвитку вітчизняної патопсихології, більш чітке визначення її предмета, завдань і методів дослідження, її самобутній характер - формування під впливом наукових ідей Бехтерева, Корсакова, Бернштейна, Виготського, а в подальшому Леонтьєва, Мясищева, Зейгарник і ін. Доводи другого роду відображали побоювання щодо розширення предмета і завдань патопсихології, розмивання її кордонів за рахунок проблем прикордонної психіатрії, в центрі уваги якої завжди були психогенні і психосоматичні розлади, психотерапія. Якщо врахувати, що деякі з цих областей становили важливі розділи зарубіжної клінічної психології, близькою за змістом до медичної психології, а становлення і розвиток їх тривалий час здійснювалося на базі психоаналітичної і психодинамической концепцій, то згадані заклики до обережності в умовах ідеологізації науки в радянський період здавалися ще більш обґрунтованими в методологічному плані.\nУ той же час було очевидно, що подальший розвиток багатьох розділів сучасної медицини: вчення про психогенні і психосоматичних захворюваннях, психотерапії і реабілітації, психогігієни і психопрофілактики навряд чи було можливо без психологічної науки, яка бере участь в розробці їх теоретичних основ. Успішне ж розвиток зазначених областей було неодмінною умовою реалізації принципів профілактичного напрямку в медицині.\nЗвідси неминуча суперечливість в позиціях, відображена поруч робіт по патопсихології. З одного боку, це прагнення зберегти патопсихологию в певних, досить вузьких, рамках прикладної психологічної науки і в той же час, з іншого, - тенденція до її розширення з визнанням зростаючої ролі перерахованих розділів медицини та значення психології в їх становленні. Так, наприклад, в методичних рекомендаціях «Про роботу патопсихолога в психіатричній лікарні», складених Зухарем, Рубінштейн та Поперечної, підкреслювалося, що патопсихологія є однією з прикладних областей психології, спрямованої на вирішення завдань психіатричної клініки. У ряді інших робіт вказувалося на значення патопсихологических досліджень і діяльності патопсихолога також в терапевтичної, хірургічної та інших соматичних клініках, в психотерапевтичної практиці, професійної гігієни і т. П.\nМабуть, правильніше було вважати патопсихологию лише одним з розділів медичної психології (Лебединський, Мясищев, і ін.), При природному прагненні останньої поширювати психологічні знання на якомога більшу кількість аспектів медицини і охорони здоров'я. І це розглядалося не як її недолік, а як визнання зростаючої ролі психології, прогресивний і перспективний шлях розвитку медичної психології.\nНе можна було тому погодитися і з спробами звуження медичної психології до психології соматично хворого і виділення поряд з нею як самостійних дисциплін лікарської і патологічної психології (Зюбан).\nОсь як бачив медичну психологію в цей час (1972) провідний радянський психіатр Снежневский: «Медична психологія галузь загальної психології, що досліджує стан і роль психічної сфери у виникненні хвороб людини, особливості їх проявів, перебігу, результату і відновлення. Медична психологія в своєму дослідженні користується прийнятими в психології описовими і експериментальними методами. Вона в свою чергу містить наступні галузі: а) патопсихологию, що вивчає психологічними методами розлади психічної діяльності; б) нейропсихологию, що вивчає психологічними методами вогнищеві ураження головного мозку; в) деонтологію; г) психологічні основи психогігієни - загальної та спеціальної; д) психологічні основи ерготерапії; е) психологічні основи організації обслуговування хворих в стаціонарах, амбулаторіях, санаторіях. Можливі й інші галузі ».\nКонкретні цілі медичної психології формулювалися наступним чином (Лебединський; Мясищев, 1966; Кабанов, Карвасарский, 1978): вивчення психічних факторів, що впливають на розвиток хвороб, їх профілактику і лікування; вивчення впливу тих чи інших хвороб на психіку; вивчення психічних проявів різних хвороб в їх динаміці; вивчення порушень розвитку психіки; вивчення характеру відносин хворої людини з медичним персоналом і навколишнього мікросередовища; розробка принципів і методів психологічного дослідження в клініці; створення і вивчення психологічних методів впливу на психіку людини в лікувальних і профілактичних цілях.\nВідповідно до вказаних цілей в якості предмета медичної психології розглядалися (Карвасарский) особливості психічної діяльності хворого в їх значенні для патогенетичної і диференціальної діагностики хвороби, оптимізації її лікування та попередження (збереження і зміцнення здоров'я).\nПодібне формулювання цілей і предмета медичної психології відповідало все більшої тенденції до використання її ідей і методів для підвищення якості та інтенсифікації діагностичного та лікувального процесу в різних областях медицини з усіма неминучими на даному етапі труднощами, зумовленими неоднаковою ступенем розвитку того чи іншого її розділу.\nНайбільш розробленими в цей час були такі розділи медичної психології, як патопсихологія, що виникла на стику психології, психопатології та психіатрії (Зейгарник, Поляков та ін.), І нейропсихология, що сформувалася на кордоні психології, неврології і нейрохірургії (Лурія, Хомская і ін.) .\nПатопсихологія, згідно Зейгарник, вивчає закономірності розладу психічної діяльності і властивостей особистості в зіставленні з закономірностями формування і протікання психічних процесів в нормі.\nДо теперішнього часу дискусійним залишається питання про розмежування предмета патопсихології і психопатології як розділу психіатрії. Труднощі такого розмежування неминучі, тому що обидві науки мають справу з одним і тим же об'єктом - порушеннями психічної діяльності. Пропозиція Платонова розуміти під психопатологією ті патологічні зміни психіки, які вивчає патопсихологія, навряд чи могло бути прийнято. Правильно зазначав Блейхер, що психопатологія не зводиться до патологічних змін психіки. Це наука, не тільки описує клінічні прояви порушень психіки, а й вивчає їх механізми, в тому числі і психологічні. Чи не переконливо звучало зауваження ряду авторів, що патопсихологія досліджує порушення психічної діяльності, зіставляючи їх з закономірностями формування і протікання психічних процесів в нормі. Важко собі уявити в будь-якій області медицини, в тому числі в психіатрії, вивчення патологічних розладів без звернення до норми. Підсумовуючи ряд висловлювань наших провідних психіатрів і патопсихології (Снежневский, Зейгарник, Поляков та ін.), Відмінність між психопатологією і патопсихологія можна бачити в тому, що перша, будучи клінічної дисципліною, оперує медичними категоріями (етіологія, патогенез, симптом, синдром) і общепсіхопатологіческімі критеріями (виникнення, результат, прогноз хвороби), грунтуючись при цьому головним чином на клінічному методі, в той час як патопсихологія вивчає закономірності порушень психічної діяльності, користуючись в основному своїми, психологічними, методами і поняттями.\nЗавдання нейропсихології, згідно з поглядами Лурія, засновника цієї галузі психології, - вивчення мозкових механізмів психічної діяльності людини з залученням нових, психологічних, методів для топічної діагностики локальних уражень мозку. Трохи пізніше Лурія бачив завдання нейропсихології як одного з розділів медичної психології в кваліфікації симптому - виділення фактора, що лежить в основі порушення, і описі особливостей тієї структури зміненої психічної діяльності, яка виникає в результаті осередкового ураження мозку.\nРішення традиційних для умов психіатричної, неврологічної і нейрохірургічної клінік завдань (топічної та диференціальної діагностики, оцінки структури і ступеня нервово-психічних розладів, експертних завдань і ін.) В зв'язку з розвитком концепції реабілітації в медицині в 60-70 рр. було доповнено дослідженнями особистості і соціального середовища хворого з метою отримання даних для побудови найбільш ефективних психотерапевтичних і реабілітаційних програм. Змінювалася відносна значимість окремих завдань, що вирішуються медичної психологією. Це стосувалося, наприклад, завдань по топічної діагностики в неврологічній і нейрохірургічної клініках. Удосконалення діагностичної техніки за допомогою сучасних методів (рентгенівської комп'ютерної томографії, магнітно-резонансної томографії та ін.) Дещо зменшило цінність власне психологічних (нейропсихологічних) методів.\nНа розвиток медичної психології вплинули дослідження з теорії та практиці реабілітації. Процес реабілітації Кабанов розумів як системну діяльність, спрямовану на відновлення особистого і соціального статусу хворого (повного або часткового) особливим методом, головний зміст якого полягає в опосередкування через особистість лікувально-відновлювальних впливів та заходів. Він зумовив актуальність розробки (поряд з патопсихологія і нейропсихології) третього надзвичайно важливого розділу медичної психології - психологічних основ психотерапії та реабілітації. Ефективне використання психотерапії в лікувальних, а також в психогігієнічних і психопрофілактичних цілях зажадало подальшої розробки психологічних та соціально-психологічних основ психогігієни і психопрофілактики (Рохлін).\nНа виділення в якості самостійного розділу медичної психології претендував і комплекс проблем, що відносяться до дослідження природи, методів лікування і попередження так званих психосоматичних розладів, значимість яких в структурі захворюваності населення постійно зростала. Психосоматичних досліджень з використанням психологічних методів присвятили свої монографічні роботи Губачев, Зайцев, Гоштаутас, Соложенкіної, Березін та ін.\nПерспективними виявилися дослідження психосоматичних залежностей шляхом використання методології психофізіологічного підходу, витоки якого містяться в працях Сєченова, Павлова, Введенського, Ухтомського. Значним внеском в розробку цієї методології з'явилися праці Бехтерева і Мясищева. Представники цього напрямку задовго до виникнення концепції стресу фактично вивчали його психофізіологічні і психосоматичні особливості, хоча і описували отримані результати в рамках інших понять. Природно тому, що з виникненням і розвитком концепції емоційного стресу і усвідомленням його значення для психосоматичної проблеми інтерес до цієї методології зростав, і вона отримувала все більшого поширення в нашій країні. Застосування психофізіологічного експерименту в поєднанні з психологічним методом дозволило краще вивчити механізми виборчих реакцій окремих соматичних систем на соціально-середовищні впливу. Результати цих досліджень представлені в монографії Карвасарского (1980).\nСьогодні клінічна психологія є найпопулярнішою з прикладних галузей психологічної науки. Так, в Американської психологічної асоціації, найбільш численної і впливової психологічної організації в світі, сім з восьми підрозділів займаються теоретичними і прикладними проблемами психічного здоров'я. У нашій країні бум клінічної психології тільки починається. Величезний дефіцит фахівців цієї галузі в охороні здоров'я поступово починає заповнюватися за рахунок збільшення курсів і кафедр у вузах, навчальних клінічних психологів. Утворюються асоціації психологів, що сприяють консолідації фахівців для вирішення організаційних, методичних і практичних проблем. Інтерес до цієї галузі знання стає дедалі більше. У рейтингу, проведеному американським журналом «Деньги», психологія займає четверте місце в списку 50 найбільш перспективних професій XX в.\nСтатево-вікові характеристики людини. | Конституціональні і нейродинамические властивості індивіда. | Темперамент. | Характер. | Здібності. | Структура особистості. | Глава 5. Соціальна психологія як наука, її структура і історія становлення. | Глава 6. Методи соціальної психології. | Глава 7. Соціальна психологія особистості. | Глава 8. Соціальна психологія груп. |


Найсильніша армія Європи поза НАТО | Новини України і Греції\nдодому Новини України Найсильніша армія Європи поза НАТО\nНайсильніша армія Європи поза НАТО\nДата відзначається з 1993 року, коли Верховна Рада заснувала свято на честь дня створення ЗСУ — саме 6 грудня прийнято Закон Про Збройні сили України (в 1991-му).\nУкраїнська армія входить у топ-30 найсильніших у світі. Згідно з рейтингом Global Firepower Index 2019, Збройні сили України займають 29-е місце в списку 137 найбільш потужних армій світу (перші три позиції — США, Росія і Китай). Це найкраща позиція серед європейських країн, що не входять до складу НАТО (якщо не зважати на РФ).\nРейтинг враховує людські ресурси країни; актуальну потужність її сухопутних, військово-морських і повітряних військ; логістичні можливості держави (в тому числі для переміщення військ); паливні ресурси; фінансові можливості і витрати на оборону, а також географію (включаючи протяжність кордонів тощо).Згідно з цим дослідженням, близько 15,6 млн українців з 44 млн населення теоретично придатні до військової служби (більше 35%), а призовного віку щорічно досягають 470 тис. чоловіків.\nДо початку війни на Донбасі українська армія налічувала близько 140 тис. осіб, тоді як зараз чисельність ЗСУ становить 250 тис. осіб. Таким чином, склад ЗСУ за останні п’ять років зріс більш ніж на 100 тис. людей.У вересні 2019 року новопризначений міністр оборони України Андрій Загороднюк заявив, що скорочувати штат в армії не планують.\nКількість учасників бойових дій на Донбасі більш ніж удвічі вища за кількість українців, що воювали в Афганістані.\nЗ початку вторгнення російських військ у східні області України в 2014 році і старту антитерористичної операції на Донбасі (сьогодні — Операція об’єднаних сил) як мінімум 370 тис. українців отримали статус учасника бойових дій. Такі дані станом на 1 липня 2019 року оприлюднило Міністерство у справах ветеранів. Для порівняння — за десять років війни СРСР в Афганістані (1979 — 1989) її учасниками стали майже 160 тис. українців.\nЗа його словами, більшість з них — військовики строкової служби або служби за контрактом, які брали участь в бойових діях в 2014 році. “Ці люди прийшли в армію свідомо. Вони вибирали свою професію, точно знаючи, що їх чекає, які загрози і які можуть виникнути проблеми під час служби”, — зазначав Муженко.\nЗа кількістю резервістів Україна входить у топ-10 на планеті і випереджає СШАGlobal Firepower Index 2018 оцінює загальне число резервістів української армії в 1 млн осіб. За цим показником Україна посідає дев’яте місце в світі, випереджаючи навіть США (10-та позиція).\nБільш потужний військовий резерв мають лише КНДР (1 місце — 6,3 млн осіб), Південна Корея (2 місце — 5,2 млн осіб), В’єтнам (3 місце — 5 млн осіб), а також Росія, Індія, Тайвань, Бразилія та Куба.За даними Головного управління персоналу Генштабу ЗСУ, чисельність оперативного резерву першої черги становить майже 200 тис. осіб (за станом на літо 2019 року). Це ті учасники АТО / ООС, які після завершення служби на фронті підписали відповідні контракти з МО України.\nМайже 3,4 тис. українок-військовиків мають офіцерські звання (з них майже 1 тис. жінок — військовослужбовці старшого офіцерського складу). З 2008 року, коли жінок-військовослужбовців у складі української армії налічувалося лише 1,8 тис., їх кількість зросла в 15 разів.\nНапередодні 26-ї річниці ЗСУ Україна відмовилася від радянських військових звань на користь стандартів НАТО.29 листопада 2019 року президент Володимир Зеленський підписав прийнятий парламентом законопроект № 0906, яким запроваджено в українській армії сучаснішу систему військових звань.\nЦей документ скасовує прийняті ще в радянській армії військові звання прапорщик і старший прапорщик (на флоті — мічман, старший мічман).Замість цього вводяться нові звання: рекрут, штаб-сержант (штаб-старшина в ВМС), майстер-сержант і головний майстер-сержант (на флоті — старший майстер-старшина, головний майстер-старшина).\nТаким чином, система військових звань в ЗСУ відтепер максимально наближена до стандартів НАТО і приведена у відповідність з Кодами НАТО для класів військовослужбовців (стандарт STANAG 2116).\nВійськовий експерт, колишній спікер Генштабу ЗСУ Владислав Селезньов назвав такі нововведення “рухом у правильному напрямку” для української армії. Головною перевагою нової системи він назвав більш зрозумілу й ефективну систему сержантських звань та обов’язків. “Фактично сержант стає першим і головним помічником офіцера, який бере на себе всю відповідальність за виховання, підготовку і навчання рядового складу”, — пояснив Селезньов.\nУкраїнська армія — лідер суспільної довіри. Збройні сили України посідають перше місце серед державних і громадських інститутів, яким довіряють українці.За даними опитування соціологічної служби Центру Разумкова, проведеного на початку листопада 2019 року, 70% респондентів заявили, що довіряють українській армії — це найвищий результат.Схожий показник лише у волонтерських організацій (також 70%). Для порівняння — церкві довіряють 65% опитаних, Нацгвардії — 58%, ЗМІ — 54%. В опитуванні брали участь майже 2 тис. респондентів у всіх регіонах України, які репрезентують доросле населення країни. Дослідження провели у всіх регіонах, крім Криму та ОРДЛО. Похибка вибірки не перевищує 2,3%.\nпопередня статтяНардепи підтримали законопроєкт щодо відтермінування штрафів за ввезення “євроблях”\nнаступна статтяІспанські лікарі змогли запустили серце пацієнтки, котре зупинилося за 6,5 годин


Батьки невістки живуть далеко, надсилають посилки з варенням і невеликими сувенірами, а мені треба зі шкіри геть лізти, щоб витратитися на іграшку, яку через два дні зламають? Загалом, не знаю, права я чи ні, скоро у внука черговий день народження, думаю, що спечу торт і все! — Jurnal\nУ мене два сини: старший одружився і у нього вже теж двоє дітей (мої внук і внучка), а молодший ще поки закінчує університет. З їхнім батьком я давно розлучена, він нам не допомагає, але яка вже допомога, коли діти дорослі. Старший живе окремо, тому зараз моя основна сім’я – це я і мій молодший син.\nЖивемо ми тільки на мою зарплату кухарки, а грошей на навчання сина треба дуже багато. Щоб підробити іноді беру замовлення на дім: роблю святкові салати, гарячі страви, а недавно навіть торти почала робити. Загалом – кручусь як всі, а в грошей завжди нестача.\nАле проблема навіть не в цьому, а в стосунках з моєю невісткою – дружиною старшого сина. Вона вимагає хороших подарунків на своїх дітей, моїх онуків. Дівчинці 7 років, хлопчикові 4 роки, і я весь час з острахом чекаю їх дня народження чи Нового Року, тому що подарунки завжди обговорюються. Спочатку було простіше: коли з’явилася внучка, я дарувала одяг та іграшки-брязкальця. До речі, і тоді невістка чіплялася – а чи нормальної якості іграшки? Чи не в кіоску я їх купила – можливо, вони не досить екологічно чисті? Але у мене не було грошей купувати їх в крутому магазині, і все ж найдешевші я теж не купувала.\nПотім внучка підростала, і пішли вже крутіші запити, що дитині потрібні: якісь бізіборди, музичні і сенсорні іграшки. Я крутилася як могла, позичала, особливо складно стало, коли з’явився ще й онук: подарунки стали дорожчі, а запити вищі. Але я якось покірно до всього цього ставилася, поки не побачила картину: конструктор розкиданий по всіх кутках, машинки все переламані по запчастинах, ляльки без голів, планшет розбитий.\nКоли у мене все було, а я про це не знала


Дата : 7-10-2014, 11:49 | Категория: shini\nРозмір шин Порівняння типорозмірів шин в розділі Взаємозамінність шин\nНе секрет, що більшість автовиробників допускають застосування на автомобілях свого виробництва коліс різних розмірів. Наприклад, автомобіль може мати в базовій комплектації 13 "диски, але в інструкції допускається застосування і дисків на 14" і 15 ".\nЗдавалося б, раз можна, значить і проблем бути не повинно. Але на жаль це не так. Навіть якщо диски повністю відповідають рекомендаціям виробника, проблеми часто все одно виникають. Виною тому розмір шин. Досить типова ситуація, коли при переході на колеса більшого размерашіни чіпляються за деталі підвіски і отбортовку крил. Як же цього уникнути?\nДуже просто - стежити, щоб максимальний діаметр диска в зборі з шиною не перевищував максимуму, закладеного конструкцією. Визначити цей розмір можна досить просто - знайти в інструкції максимальний рекомендований розмір шин і перерахувати його в метричні одиниці. Робиться це в такий спосіб:\nПриклад - колесо 195/65 R15.\nпереводимо дюйми в міліметри - 15х25.4 = 381 мм.\nОбчислюємо висоту профілю з пропорції: висота профілю / ширина профілю = 195/100, з який випливає, що висота профілю дорівнює 65 * 195/100 = 126, 75 мм.\nПідсумовуємо отримані значення. Отримуємо максимальний розмір, при якому (за умови того ж вильоту колеса) колесо можна встановлювати на автомобіль.\nТепер при виборі коліс залишається лише порівнювати розміри з максимально допустимим і підбирати розмір шин таким чином, щоб вони вкладалися в допустимий діапазон значень. Зверху він обмежений значенням, отриманим в результаті вищенаведених розрахунків, знизу - конструктивними особливостями автомобіля - розміром гальмівних дисків, маточини, і.т.д.\nПриродно, що не варто при незмінних параметрах дисків вибирати шини з шириною, більшою, ніж рекомендована виробником. Правда іноді і така заміна допустима, але за умови підбору відповідних дисків, виліт яких буде компенсувати збільшення розмірів шин. Необхідна зміна вильоту дисків можна визначити за формулою: ширина шини - рекомендована ширина. Правда в цьому випадку збільшується ризик задевания шинами отбортовок крил, значно зростають навантаження на підвіску, змінюється плече обкату і відповідно показники керованості, і.т.д. Простіше кажучи, автомобіль буде вести себе по-іншому. Тому таку заміну можна рекомендувати лише в разі крайньої необхідності.\nЗа будь-яких експериментах з розмірами шин важливо пам'ятати, що ширина шини не повинна перевищувати ширини диска більш ніж на 20-30 відсотків.


Купити Повітряний тепловий насос з 2 компресорами LA 33TBS Dimplex\nПовітряний тепловий насос з 2 компресорами LA 33TBS\n20 831,00 EUR\nТеплова потужність, кВт: 33.0\nМаксимальна температура подавального контура, °C: 65.0\nПотужність нагріву (1 компресор) / Коефіцієнт перетворення (COP) при А-7/W35: 11,4 кВт / 3,4\nПотужність нагріву (2 компресора) / Коефіцієнт перетворення (COP) при А-7/W35: 20,0 кВт / 3,2\nПотужність нагріву (1 компресор) / Коефіцієнт перетворення (COP) при А2/W35: 12,6 кВт / 3,9\nПотужність нагріву (2 компресора) / Коефіцієнт перетворення (COP) при А2/W35: 20,6 кВт / 3,6\nПотужність нагріву (1 компресор) / Коефіцієнт перетворення (COP) при А7/W35: 16,1 кВт / 4,8\nМаркування / маса холодоагенту: R290 / 2,5 кг\nМаксимальна витрата води-теплоносія / гідравлічний опір: 2,8 м³/ч / 11000 Па\nАвтоматичний вимикач лінії електроживлення: С25\nНомінальна споживча потужність при А2/W35: 6,5 кВт\nРозміри (Ш x В x Г): 1065 x 1855 x 775 мм\nЗагальна маса пристрою: 320 кг\nLA 33TBS є універсальним тепловим насосом для опалення з контролером WPM Econ.\nВін відрізняється безшумною роботою завдяки інноваційному осьовому вентилятору. Тепловий насос додатково приглушений шляхом оптимізації повітряного потоку через спеціально сформований корпус, а також завдяки використанню вільно плаваючою опорної пластини компресора.\nВисокопродуктивний випарник забезпечує високі значення коефіцієнта перетворення COP.\nЕнергозберігаюче розморожування здійснюється за допомогою пуску циркуляції в зворотному напрямку.\nПідвищена температура прямої лiнiї (до 65 °С) дозволяє також працювати в комбінації з радіаторним опалювальним контуром.\nОснащений двома компресорами для зниження потужності в режимі часткового завантаження.\nПри бажанні можна замовити корпус теплового насоса будь-якого кольору з палітри RAL (1625 кольорів на вибір).\nУстаткування можна встановлювати біля стіни.\nКонструкція забезпечує високу стійкість до несприятливих погодних умов.\nУніверсальна конструкція забезпечує високу експлуатаційну безпеку і гнучкі можливості розширення для створення бівалентного або бівалентно-регенеративного режиму роботи, опалювальних систем з контурами зі змішувачем та без змішувача.


Кам'янське. Гімназія № 39 - Всеукраїнський дитячий правовий форум 2013 рік\nГоловна » ОСВІТНІЙ ПРОЦЕС » Виховна робота » ЄВРОКЛУБ "Європейська єдність" » Участь у конкурсах і проектах » Всеукраїнський дитячий правовий форум 2013 рік\nЯкою хочуть бачити Україну нинішні діти, як подолати труднощі, що є у нашій державі, як виховати у собі риси лідера, як підвищити правову культуру, навчитися захищати себе – ці та інші питання були у центрі уваги учасників VІ Всеукраїнського дитячого форуму з міжнародною участю "Формула успіху правової держави очима дітей", який відбувся у Тернополі 21 – 22 лютого 2013 року.\nФорум проходив під патронатом міського голови Сергія Надала. На форумі були присутні представники Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міжнародного фонду захисту прав дитини, кафедри ЮНЕСКО, головного управління юстиції в Тернопільській області.\nОрганізатором форуму вже вшосте є голова обласної громадської організації "Голос дитини", директор школи №2 м. Тернополя Інна Іванюк. Вона наголосила: «Форум – це засіб спілкування дітей зі всієї України. Він проходить під гаслом «Діти єднають Україну». Поки дорослі сперечаються, а неуспішні політики нами керують, в той же час ми намагаємося разом з педагогами і тими, кому не байдужа доля дітей, розвивати в них оптимізм, надію і віру в демократичну державу. Там, де буде людяність, законність, порядність і повага один до одного. І нам не соромно буде жити в Україні»\nУчасть у заході взяв заступник міського голови з гуманітарних питань Л. О. Бицюра. Звертаючись до присутніх Леонід Олексійович зазначив: «Важливо вже з ранніх років формувати правову освіту у майбутніх повноправних громадян нашої держави. Усвідомлюючи всю покладену на них відповідальність, молоді людини будуть обдуманіше ставитися до своїх вчинків».\nПровести форум – це велике наполегливе бажання дітей – представників різних куточків України, заявити про себе, про свої права і участь у розбудові істинно демократичної і правової держави.\nЧим дитячий форум різниться від дорослого? Діти доносять свої ідеї просто, чітко і лаконічно. Вони не вдаються в довгі роздуми і аналізи, котрі так часто відволікають слухачів від основної думки. З піснями, танцями, віршами відбулось урочисте відкриття форуму. Учасників привітала друга дружина Зевса, богиня правосуддя – Феміда. Жінка із зав’язаними очима та терезами в руках добре відома учням, вони захоплено слухали її історичну промову про походження законів і права.\nНа форумі були присутні делегації юних правознавців із 16-ти регіонів України, вони представляли проекти – формули успіху створення правової держави. Теми, що їх порушували діти, були справді цікаві й актуальні: «Вплив засобів масової інформації на формування правової культури та громадянської активності», «Як зробити боротьбу з корупцією ефективною?», «Моделі учнівського самоврядування», «Діти проти реклами жорстокості», «Безкоштовні спортивні секції – запорука здоров`я» тощо.\nАраік Степанян і Конох Анастасія, які представляли команду мережі євроклубів м. Дніпродзержинська, презентували власний проект «Правосвідомість і правова культура громадян – запорука успішної правової держави». На їх переконання, перший крок, який треба зробити для того, щоб держава стала правовою, – це підвищення авторитету державної влади та посадових осіб, високих моральних цінностей перших осіб, які б виступали прикладом для решти населення.\nДругий крок – підвищення рівня правової освіти. Ще з дитячого садочку, вважають активісти євроклубів, треба пояснювати дітям: що таке закон, як його застосовують, як треба захищати свої права. А, перш за все, пояснювати, що «людина - це звучить гордо!» І не можна дозволяти нікому принижувати їх людську гідність. Протягом 9, 10, 11 класів поглиблено вивчати курс «Правознавство».\nТретій крок - створити позитивний, а не негативний імідж адвокатів, нотаріусів - тих, хто працює безпосередньо з населенням. Забезпечити роботу мобільних консультативних пунктів для молоді та громадських приймалень в Дніпропетровській області шляхом надання кваліфікованої безкоштовної правової допомоги та забезпечення офіційними виданням всіх бажаючих громадян.\nЩо на сьогодні робить активна молодь – мережа євроклубів для підвищення правової культури дніпродзержинської громади?\n«Перша наша ініціатива, яку ми хочемо реалізувати, – пояснювали євроклубівці під час захисту проекту, - це створення Форум – театру. Форум-театр набуває все більшої популярності в світі як метод розвитку демократії, формування культури прав людини. Також ми плануємо створити соціальні відеоролики, спрямовані на профілактику негативних явищ у молодіжному середовищі».\nЩе один проект, який пропонують євроклуби – це створення для дніпродзержинської молоді спеціально обладнаного майданчика для занять - Стріт воркаут. Стріт воркаут – це новий молодіжний рух, девіз якого – тренування де завгодно, коли завгодно і на чому завгодно. Він виховує здорову та сильну молодь. Ініціативу євроклубів підтримав заступник мера м. Дніпродзержинська С.М. Павлюк .\nУ рамках форуму відбулося засідання круглого стілу на тему: «Формування правової свідомості та правової культури школяра» за участю провідних фахівців, педагогів, представників правоохоронних структур, органів влади. Організатори пообіцяли надіслати звернення учасників проектів дитячого правового форуму до Президента України, Верховної Ради і Кабінету Міністрів.\nДля всіх учасників форуму було організовано цікаву екскурсію з відвідуванням визначних пам`яток Тернополя, а також гості побували в релігійному центрі у Зарванцях.\nВраження учасників форуму.\nАраік Степанян: «Я вирішив після закінчення школи поглиблено вивчати правознавство, оскільки незнання законів у такій державі, як наша, може дорого коштувати. На форумі ми познайомилися і знайшли друзів із різних куточків України. Важливо те, що ми мали змогу вільно висловлювати думки, і без підготовки та готових записів обговорювати найбільш актуальні, на нашу думку, питання права».\nНаталія Кіційова: «Ми часто чуємо, що Україну врятує молоде покоління: розумне, сміливе, зі свіжими ідеями, але інколи важко розгледіти де ж вони, ті, хто не словом, а ділом візьмуться за нові можливості й скерують державу в перспективному напрямку. Багато таких, впевнених і кмітливих учнів взяли участь у VI Всеукраїнському правовому дитячому форумі у м. Тернополі. Основне завдання заходу такого рівня – вибудувати якісну модель життя у молодшого покоління, а також продемонструвати, як дитина, не обтяжена негативними стереотипами, бачить нашу державу і правосуддя в ній ».\nАнастасія Конох: «Відповідно до Конституції України - права людини є найвищою цінністю. Але не тільки самим законодавством будується правова держава, але й правовою культурою громадян. На перший план виходять моральні, людські норми, які творять стабільний розвиток сьогодення. Тому ми для захисту проекту обрали саме тему щодо підвищення правової культури українців. Я вірю, що Україну чекає прекрасне європейське майбутнє, у те, що Україна за нашою участю стане успішною демократичною державою з верховенством права».\nкоординатор євроклубу «Європейська єдність»