Малина звичайна (62 фото): корисні властивості та протипоказання, опис ягоди і куща, чого в ній більше – користі чи шкоди для здоров'я\nМалина звичайна (62 фото): корисні властивості та протипоказання, опис ягоди і куща, чого в ній більше – користі чи шкоди для здоров’я\nЗ давніх часів малина відома як рослина з цілющими властивостями. Знахарі застосовували її плоди, квіти і листя не тільки як засіб від застуди, кольок, похмілля, цинги, а й як протиотруту від укусів змій і комах.\nМалина звичайна представляє собою чагарник, який відноситься до сімейства Рожевих. З багаторічних коренів цієї ягідної культури розвиваються дворічні стебла висотою до 2,5 метрів. Самі коріння звивисті, дерев’янисті, являють собою потужну систему з численними бічними кореневими відростками.\nСтебла рослини прямі. Кущові пагони першого року грамінозние, зелено-сизого відтінку, суцільно вкриті маленькими тонкими шипами. Через рік ці пагони стають дерев’янистими і набувають коричневий відтінок. Після дозрівання ягід пагони засихають, а на наступний сезон з них розвиваються нові стебла.\nЛистя малинового куща виглядають як темно-зелені зверху і білі зі зворотного боку, покриті легкою опушкою, мають складну овальну форму.\nЦвіте малина білим кольором, суцвіття невеликі, гроновидні, знаходяться в пазухах листків або вінчають стебла. Довжина пелюсток менше, ніж частки чашечки. В описах малини наводяться різні періоди її цвітіння: з червня по серпень. Таке різночитання пов’язане з різними кліматичними зонами на території України.\nПлоди малини – це зрощені на квітколоже волосисті кістянки невеликого розміру. Колір плодів варіюється в рожево-червоній гамі, однак зустрічаються сорти, в яких ягоди мають жовтий, бордовий і чорний кольори.\nУ середній смузі малина звичайна дає плоди лише на другий рік. У південних регіонах плоди можуть зав’язатися і в перший рік, в кінці вересня – початку жовтня. Плодоносять в рік посадки і ремонтантні ягідні сорти.\nМалина звичайна, яка виросла як дикоростучий чагарник або розведена в садівництві, активно використовується в якості лікарської сировини, тому вона повинна відповідати вимогам, регламентованим щодо висушених плодів ГОСТом 3525-75.\nЗгідно з нормами, зазначеними в документі, ягоди повинні бути зняті з куща в період дозрівання, звільнені від квітколожа в формі конуса і квітконіжки. Серед показників якості, яким повинні відповідати плоди:\nрозмір – від 7,5 до 12 мм;\nколір поверхні – сіро-малиновий;\nколір м’якоті – рожевий;\nколір кісточок – насичено-жовтий;\nзапах – специфічний приємний;\nвологість – 15% (максимум);\nпоказник почорнілих плодів – не більше 8%;\nчастка злиплих ягід – не більше 4%;\nкількість ягід з неотделеннимі квітколожем іквітконіжками – не більше 2%;\nчастка листя і частин стебел не повинна перевищувати 0,5%;\nчастка золи – максимум 3,5%;\nчастка подрібнених плодів, які можуть пройти через 2-х міліметрове сито (діаметр отворів) – не більше 4%;\nдопускається наявність сторонніх органічних (частки і плоди інших культур) і мінеральних домішок (пісок, земля, дрібні камінчики) – не більше 0,5%;\nне допускається присутність в плодах будь-яких частинок отруйних рослин, цвілі, гнилі, неприємного стійкого запаху, не зникає після процедури провітрювання.\nУпаковка, маркування, транспортування і зберігання висушених ягід малини здійснюється згідно ГОСТ 6077-80. Упаковка в мішки по 30-40 кг здійснюється згідно з ГОСТ 30090-93. Транспортна тара маркується по ГОСТ 14192-96. Термін придатності висушених плодів малини звичайної становить 2 календарні роки з моменту заготівлі.\nЯкщо говорити про хімічний склад малини і її енергетичної цінності, то показники на 100 грам ягоди будуть наступними:\n8,6 г вуглеводів;\n3,8 г клітковини;\n1,5 г органічних кислот (саліцилова, капронова, яблучна, лимонна);\n224 мг калію;\n0, 6 мг вітаміну РР;\n0, 2 мг бета-каротину;\n0, 2 мг вітаміну В5;\n0, 02 мг тіаміну;\n0, 07 мг піридоксину;\n0, 6 мг токоферолу;\n25 мг вітаміну С;\n6 мкг фолієвої кислоти;\n0, 05 мг рибофлавіну;\n1,0 мкг біотину;\n0, 3% дубильних речовин;\n11% цукрів (фруктоза, глюкоза, пентоза);\n22% жирних олій;\nізоаміловий і винний спирт;\nБатьківщиною малини звичайної вважається Центральна Європа. Сьогодні дика малина у великій кількості росте в лісах середньої і північної смуги європейської частини України і Сибіру, ??на Далекому Сході, на Кавказі, в Карпатах. Малина звичайна росте в тінистих лісах (змішаних і хвойно-листяних), по вирубках, Горельніков, по лісових узліссях, лугах, берегах річок, серед чагарників, в ярах і в садах.\nРозведення чагарнику в садових умовах відбувається повсюдно.\nМалину звичайну прийнято ділити на два підвиди: садову і дикорослих. Серед садових чагарників найпопулярнішим є сорт «Новина Кузьміна». Плоди щільні за структурою, мають приємний аромат, рано дозрівають. Чагарник відрізняється високою врожайністю, чуйний на полив.\nЩе один середньоранній сорт, культивований в садах на півночі країни, називається «Гусар». До переваг цього чагарнику можна віднести високу врожайність (до 12 кг ягід за сезон), стійкість до холодів.\nЩе один середньоранній сорт малини називається «Бальзам» (інші назви цього сорту – «Ньюбург», «Рубін болгарський»). Сорт добре переносить зиму, дає урожай до 2, 2 кг. Ягоди пурпурового кольору, приємні на смак.\nСорт малини «Столичний» дає до 6 кг врожаю за сезон, але зате ягодами можна поласувати навіть в середині осені. Плоди відрізняються великими розмірами, за формою нагадують конус.\nЖовті плоди можна спостерігати у «жовтоплідного» малини, що відрізняється численними потужними пагонами. За формою ягоди округло-довгасті, середнього розміру, вагою до 3,6 гр. Сорт «жовтоплідного» малини відрізняється високою стійкістю до заморозків і поразок хворобами (кліщем, грибком і іншими).\nЧорні плоди малинового чагарнику характерні для сорту «Блискуча» (інші назви – «Моллінг Ландмарк», «Кумберленд»). Рослина може досягати 1,5 метра у висоту. Відрізняється середньорозвинених гнучкими пагонами і никне верхівкою. Ягоди великі, до 5,6 грам, з щільною структурою і приємним кисло-солодким смаком. Сорт малини «Блискучою» вважається середньоранніх, із середнім показником врожайності. Серед переваг: висока стійкість до шкідників і хвороб грибкового типу, засухо- і морозостійкість.\nВеликими ягодами відрізняються сорти «Патриція» і «890-20». Малинові чагарники другого сорту можуть досягати до 100 см у висоту, мають міцні пагони. Плоди відрізняються рівною круглою формою, насичено-червоним кольором. Смак ягід дуже солодкий. Термін дозрівання малини сорту «890-20» вважається середньопізніх.\nІснують і декоративні сорти малини, які садівники цінують не за смак або розмір плодів, а за прекрасні по красі квіти і ніжний запашний аромат. У цього чагарнику великі кленообразние листя (трьох- і чи п’ятилопатеве), які до осені набувають красиву жовте забарвлення. Саме завдяки незвичайному аромату і формі листя малина отримала кілька найменувань: запашна, маліноклен пахучий, маліноклен запашний.\nРозпустилися квіти декоративної малини досягають 6 сантиметрів в діаметрі. Цвіте маліноклен з початку літа до кінця вересня. Білі, бузкові і рожеві квіти з хвилястими краями і яскраво-жовтою серединкою, що ростуть в групах або як одиночні посадки, здатні стати прикрасою будь-якого саду.\nНечисленні плоди декоративної малини можуть досягати 2 см в діаметрі. За смаком вони кисло-солодкі, підходять для вживання в їжу (для лікування простудних захворювань, як заспокійливий засіб) і як інгредієнт для заготовок на зиму. Особливість маліноклена – буряковий відтінок пагонів і підстав листя.\nВисота декоративного чагарнику може досягати 2 метрів, але через изгибающихся пагонів цей показник, як правило, не перевищує позначки в 1,5 метра. Культура стійка до різних захворювань. Серед шкідників, які можуть нанести рослині істотної шкоди – стеблевая галлица, малиновий жук або муха.\nЗапашна малина проста в догляді, не вимагає установки шпалер, швидко розростається, відрізняється морозостійкістю. За відгуками садівників, найбільш красиво вона виглядає як обрамлення звивистих доріжок, центральний елемент на зеленому газоні, в рабатки, в палісаднику, як прикраса клумб на другій лінії. Садити чагарник можна і на сонячному місці, і в тіні.\nЦікавий також гібридний сорт малини і ожини «Логанберрі». Від малини рослина успадкувало насичений солодкий смак ягід, а від ожини – зовнішній вигляд чагарнику. Цвітіння «Логанберрі» розтягнуто на все літо, період плодоношення припадає на серпень і закінчується з настанням перших заморозків. Кучеряві гілки Ожиномалина обвивають шпалери і утворюють декоративну живопліт. За допомогою неї можна зонувати ділянки в саду.\nЯгоди чагарника великі, ароматні, темно-бордового кольору, в довжину можуть досягати до 4 сантиметрів, вага плодів становить 7-8 грам. У смаку відчуваються нотки лісової ожини. Плоди мають лікувальні властивості: допомагають в боротьбі з судинними хворобами, піднімають імунітет, суттєво знижують ризик розвитку онкологічних захворювань, проблем з нирками, печінкою і суглобами.\nКращими сортами малини вважаються ремонтантні, які приносять урожай кілька разів за сезон. Серед ремонтантних сортів варто виділити «Брусвяну». Пагони рослини досягають до 4 см в діаметрі, завдяки чому вирощувати даний сорт можна без використання шпалер. Гілки чагарнику прямостоячі, ягоди розміщені щільно, що полегшує збір врожаю.\nУ висоту «Брусвяна» може досягати 2 метрів. Завдяки товстим стеблах, серед садівників цей сорт часто називають штамбові або «малиновим деревом». На відміну від добре розвинених пагонів, коріння чагарника досить слабкі. На цю особливість варто звернути увагу при пересадці рослини на нове місце.\nПерший урожай з чагарнику можна отримати вже в червні, а другий – в середині серпня. Період плодоношення відрізняється тривалістю – від 2,5-3 місяців, поки не почнуться заморозки. Плодоносити малина починає на 2-й рік після посадки.\nСеред інших сортів ремонтантної малини можна виділити «Журавлик», «Діамантова», «Бабине літо» (друга назва – «Костінбродская»).\nСеред позитивних сторін будь-якого ремонтантної сорти варто відзначити:\nплодоношення двічі (іноді тричі) за сезон;\nдовгий період плодоношення (з початку літа до заморозків);\nгарний зовнішній вигляд плодів і яскраво виражений смак;\nневибагливість, легкість догляду;\nвеликий вміст вітамінів;\nстійкість до захворювань і впливу шкідників;\nСеред недоліків двухурожайной малини можна виділити:\nслабка розвинена коренева система;\nкислуватий смак, який посилюється, якщо малина недоотримала сонця і часто перебувала в епіцентрі дощу;\nрізкий специфічний запах, що виходить від чагарнику.\nЗавдяки наявності в складі ягоди вітаміну С і значної кількості саліцилової кислоти малина має протизапальну, антисептичну і жарознижуючим ефектом. Серед корисних властивостей малини варто відзначити її сечогінний, антитоксичну, потогінні дію, допомога при проблемах з травною системою, шлункових кровотечах і гастриті. Саме з цих причин ягоду часто включають в лікувальні дієти для категорії людей, які страждають запорами, порушенням травлення і набряками.\nЗнаходяться в складі малини фітонциди надають лікарський дію: допомагають впоратися з золотистим стафілококом, а кумарини – з тромбозом і недостатньою згортанням крові.\nМалина підходить для людей з гіпертонією, атеросклеротичними відкладеннями і серцево-судинними захворюваннями. Її вживання не призводить до підвищення внутрішньочеревного тиску, відповідно, не тягне за собою механічного впливу на серцевий м’яз. До складу ягоди входить велика кількість антиоксидантів, завдяки яким можна поліпшити відтінок шкіри і проводити профілактику раннього її старіння. Фолати, що входять до складу малини, допомагають відновити нормальне функціонування нервової системи, позбутися депресії і підготувати організм людини до здорової протіканню майбутньої вагітності.\nЧи принесе ягода користь і людям, які мають підвищену фізичну активність. Завдяки наявності в складі калію м’язові волокна зберігають високу скорочувальну здатність.\nНезважаючи на те, що малина благотворно впливає на людський організм у багатьох областях, існують і протипоказання для її вживання. Плоди чагарнику можуть нести шкоду для здоров’я, якщо є запальні захворювання нирок і сечостатевої системи. Через наявність у складі ефірних масел малина є сильним алергеном, тому категорії людей, які схильні до алергії, слід вживати її обережністю.\nВідвари, настойки, концентрований сік з малини протипоказаний при гастриті, виразці шлунка і дванадцятипалої кишки. Для людей з вищеназваними недугами можливо вживання малинового морсу і розведеного водою свіжовичавленого соку.\nНе рекомендується вживання ягід малини вагітним жінкам і дітям, так як можливе виникнення алергічних реакцій.\nЗбори з включенням плодів і листя малини не можна вживати людям з подагрою.\nЯгоду не рекомендується вживати при стоматиті і гінгівіті, так як пензлика можуть травмувати загоюються тканини ясен.\nЯкі частини можна вживати?\nПлоди малини звичайної можна вживати у свіжому вигляді, розморожених, а також в якості сировини для приготування соків, вина, лікерів, наливок, варення, мармеладу, желе.\nУ лікувальних цілях використовують плід чагарнику, який обов’язково повинен бути дозрілим. Звільнену від квітконіжки і квітколожа ягоду пров’ялюють при температурі 60 градусів, а потім висушують, розклавши тонким шаром на папері або тканому полотні.\nУ фармацевтичній галузі сушені плоди малини використовуються для посилення потовиділення і поліпшення смакових характеристик деяких сиропів, а сушені листя використовують як сировину для вітамінних, гінекологічних і ниркових зборів.\nПлоди і листя малини використовуються як народний засіб в боротьбі з простудними захворюваннями, грипом, цингу, ревматизм, малярією, сп’янінням, занепадом сил. Вони мають жарознижувальними, відхаркувальні і потогінний властивостями. Для приготування настою необхідно взяти 200 грам сушених ягід і 3 склянки окропу, дати настоятися протягом 1,5 години в закритій тарі. Перед вживанням процідити. Пити кожні дві години по? склянки.\nЛистя малини можна використовувати замість заварки для чаю. Це істотно підвищить імунітет в осінньо-зимовий період. Також листя ягідної культури застосовують як засіб від діареї, захворювань жіночої статевої системи, пародонтозу, інтоксикації організму, усунення запалень шкіри, опіків, ран, остеопорозу (запобігає прогрес). Для зовнішнього застосування з листя виготовляється мазь. Вимиті і подрібнене листя віджимають до отримання соку. Рідина змішують з вершковим маслом або вазеліном в пропорціях 1: 4.\nДля вживання всередину з листя готують настій або відвар. Для настою потрібно взяти 3 ч. Л. подрібненого листя, залити їх окропом і настоювати 30 хвилин. Перед вживанням профільтрувати. Пити тричі на день по 1/5 склянки.\nДля приготування відвару беруть 2 ч. Л. подрібненого листя малини, заливають склянкою окропу і ставлять на 10 хвилин на водяну баню. Приймають всередину по? склянки з проміжком о 8 годині.\nДля ефективного лікування ангіни і ларингіту рекомендується полоскати ротову порожнину відваром з листя і гілок малини. Настій з коренів малинового чагарнику використовують як протизапальний, кровоспинний і загальнозміцнюючий засіб. Корінь ягідної культури входить до складу багатьох медикаментозних препаратів: від бронхіальної астми, запальних захворювань сечостатевої системи, бронхіту, ангіни, дерматологічних захворювань, діареї, геморою, лихоманки, профілактики пародонтозу, серцево-судинних недуг, малярії, кровотеч і багатьох інших.\nДля приготування відвару з кореня ягідного чагарнику необхідно зварити в 3/4 склянки окропу 40 грам сухої сировини. Після 30 хвилин варіння на повільному вогні відвар проціджують. Приймати його необхідно протягом дня.\nДля підняття імунітету тим, хто часто застуджується і довго кашляє, рекомендується пити еліксир, приготований також з коренів малини. 0,5 кг сухого сировини подрібнюють, змішують з 1,5 кг меду і одним кілограмом соснових або ялицевих верхівок. Все потрібно укласти в банку і залити склянкою окропу. Дати настоятися протягом доби в темному місці. Поставити на 8 годин на водяну баню. Наполягати в темному місці ще 48 годин. Отриманий сік насиченого малинового відтінку можна вживати всередину. Рекомендовані дози:\nдля дорослих: 1 ст. л. за 30 хв. до їди 4 рази на день;\nдітям: 1 ч. л. за 30 хв. до їди 4 рази на день;\nпідліткам: 1 дес. л. за 30 хв. до їди 4 рази на день.\nКвіти малини використовують в складі примочок при запальних процесах епідермісу, кон’юнктивітах, гарячці, блефарит. Для приготування настою з квітів малинового чагарнику необхідно змішати 20 г висушених квіток зі склянкою прокип’ячену води. Настояти протягом 20 хвилин в закритій закутаний тарі. Перед вживанням процідити. Приймати настій всередину до 4 разів на день по 1 ст. л. або використовувати зовнішньо як промивання кошти.\nМалина зберігає свої корисні властивості не тільки в свіжому, але і в термічно обробленому вигляді. З неї готують варення, компоти, пироги, смузі, сорбет.\nВ якості сировини для варення можна використовувати ягоди будь-якого розміру. Головне, щоб вони не були пом’ятими або зіпсованими. Куплену малину обов’язково потрібно промити. Винятком з правила може стати урожай, зібраний в лісі або на власному садовій ділянці.\nЧашолистки у ягід необхідно обривати після промивання, в іншому випадку з неї почне виходити сік завчасно. Щоб видалити з малини шкідників, які можуть жити на ягоді (малиновий жучок), плоди поміщають в холодну воду, додавши 4 ч. Л. солі на 1 л води. Залишити на чверть години. Потім ягоди промивають в друшляку.\nВарення з малини можна готувати по-різному. Без варіння з додаванням агар-агар потрібно змішати плоди з цукром для виділення соку або опустити плоди в готовий цукровий сироп. Найбільш простий рецепт приготування варення з малини називається «П’ятихвилинка». Знадобиться 1 кг ягід і 0,5 кг цукру. Малину підготувати (перебрати, промити, видалити чашолистки). Скласти ягоди в таз і засипати цукром. Через 4 години ягода дасть сік.\nБанки обдати паром або простерилізувати в духовці. Кришки прокип’ятити протягом 5 хвилин. Всю посуд розмістити на рушник і гарненько висушити. Якщо заготовити варення в мокрій тарі, воно може закиснути.\nТаз з ягодами потрібно довести на повільному вогні до кипіння, не забуваючи знімати піну. Після цього вогонь додати і проварити варення протягом 6 хвилин. Для того щоб ягідки зберегли красиву форму, заважати їх не рекомендується. Краще періодично акуратно струшувати таз.\nПоки варення гаряче, його розливають в підготовлені банки і щільно закрити кришками. Остуджувати тари необхідно, перевернувши догори дном.\nДля того, щоб приготувати компот з моноягоди, який збереже максимальну кількість вітамінів, необхідно дотримуватися наступного рецепта. Підготувати інгредієнти:\n800-900 г плодів;\nЯгоди залити цукровим сиропом і відразу розлити по банках і закрутити. Залежно від співвідношення кількості цукру і ягід компот вийде більш-менш солодким.\nДля приготування малинового сорбета знадобиться:\n2 л свіжої малини;\n100 мл кленового або кукурудзяного сиропу;\nшоколад і горіхи (за смаком);\n2 гілочки м’яти (для прикраси).\nЕнергетична цінність 100 г ласощі складе всього 146 Ккал.\nВ емальований посуд необхідно налити воду і закип’ятити, додати цукор. Кип’ятити 5 хвилин на повільному вогні до отримання однорідної консистенції, періодично помішуючи.\nЯгоди змішати з лаймовим соком і подрібнити в блендері до консистенції пюре. Отриману масу протерти через сито, щоб відокремити від кісточок. Остиглий цукровий сироп змішати з малиновим пюре. Для додання сорбет вишуканого смаку рекомендується додати невелику кількість кленового сиропу. Добре перемішати.\nУ підготовлені пластикові контейнери викласти масу висотою 4 см і поставити на 5 годин в морозилку. Протягом цього часу сорбет необхідно діставати і перемішувати виделкою, щоб він не перетворився на некрасиву крижану брилу і добре розкладався по порціях. Для спрощення процесу заморозки можна скористатися спеціальною машиною для заморозки морозива. Розумний апарат підбере оптимальний температурний режим і вчасно сам перемішає сорбет.\nДля приготування смузі краще використовувати свіжі не пом’яті ягоди, які пролежали в холодильнику не більше одного тижня (і не більше двох тижнів, якщо вони були упаковані в вакуум). Для того щоб напій охолодити, краще додати підталі ягідки, а не шматочки льоду. Щоб смузі був однорідним за консистенцією, малину подрібнюють окремо від інших компонентів, а потім змішують.\nТим, хто худне, в якості основи для смузі рекомендується вибирати зелений чай, звичайну воду, нежирну кисломолочну продукцію і трав’яні відвари. Щоб смак коктейлю був яскравим, потрібно змішати солодкі і кислі інгредієнти. Цукор краще замінити на мед.\nЩоб напій набув більш густу консистенцію, потрібно вибирати фрукти з щільною м’якоттю. Малина добре поєднується зі смородиною, ожиною, чорницею, полуницею, абрикосом, цитрусовими, персиком, нектарином, сливою, корицею, імбиром, ревенем.\nДля приготування малиново-м’ятного смузі знадобиться:\nстакан малини (свіжої або розмороженої);\n0, 3 л кефіру;\nпара листочків м’яти.\nЯблука очистити, нарізати кубиками. М’яту подрібнити і разом з малиною змолоти в блендері. Додати мед, кефір і ще раз збити. Напій розлити по фужерах і декорувати м’ятою.\nКожен садівник зі стажем має в запасі свій метод вирощування малини. Часто новачки в садово-городній мистецтві садять чагарник уздовж паркану. Це є дуже великою помилкою, так як паркан затінює ділянку з рослинами. Садити малинник потрібно на добре освітленому, захищеному від сильного вітру місці, підкріплюючи шпалерами. Не рекомендується висаджувати ягідну культуру на схилі, так як під час зимових відлиг коріння малини можуть досить сильно прогріватися, що сприятиме подальшому зниженню зимостійкості, і, як наслідок, обмороженню значної частини пагонів.\nЩоб ягоди були великими, саджанці висаджують не ближче, ніж 70 см один від одного. У цьому випадку кожен кущ отримає достатнє освітлення і провітрювання. Для того щоб з малини не утворилися зарості, які можуть привести до зниження врожайності, отплодоносившие пагони потрібно вирізати.\nДля обмеження поросли малини садівники використовують шифер і залізні листи, якими оточують чагарник, вбиваючи їх на 20 см в глибину, або ж більш природний спосіб – обсаджують малинник озимим часником.\nПочатківцям садівникам необхідно знати і про систему поливу. Якщо чагарник поливати часто, але невеликими порціями, то у нього будуть формуватися поверхневі корені, а якщо поливати малину рідко, але рясно, активно розвиватиметься глибинна коренева система. Полив рослині потрібно не тільки влітку, а й восени. Полив чагарнику раз в тиждень дозволить закласти хороший урожай на наступний рік. Про це молодим дачникам потрібно пам’ятати завжди. Інакше після закінчення часу з’являться скарги на виродження сорту і зниження врожайності.\nПотрібно не забувати проводити профілактику від хвороб і шкідників. Для цього достатньо поливати рослину трав’яними відварами. При підготовці малини до зимового періоду необхідно обірвати все листя, морозостійкі різновиди пригнути до землі і прищипнуть, більш чутливі до заморозків сорти потрібно вкрити.\nПро те, як посадити малину без помилок, дивіться в наступному відео.\nТомат Вояж: характеристика і опис сорту, особливості вирощування\nПомідори «Черрі» (31 фото): калорійність томатів і як їх виростити, характеристика, опис і користь сорту


На ЗАЕС оновили центральний щит радіаційного контролю — НКРЗУ\nНа ЗАЕС оновили центральний щит радіаційного контролю\nКомітет ВРУ заслухав Звіт щодо діяльності НКРЗУ 15.04.2021\nГолова НКРЗУ вручил Почесну Грамоту ВРУ голові Комітету НКРЗУ Сушку В.О. 25.03.2021\n25 березня 2021 року відбулося онлайн-засідання НКРЗУ 25.03.2021\n19 березня відбулась зустріч Голови НКРЗУ з Головою ДАЗВ 19.03.2021\n25 лютого 2021 року відбулося онлайн-засідання НКРЗУ 25.02.2021\nНа першому спецкорпусі Запорізької АЕС оновили ЦЩРК – центральний щит радіаційного контролю. Тепер він не просто інноваційний, а й унікальний за своїми можливостями. Аналогів на інших АЕС України поки немає.\nЯк розповів начальник цеху радіаційної безпеки ВП ЗАЕС Сергій Новоскольцев, центральний щит – це те місце, де цілодобово відстежуються всі радіаційні й технологічні параметри. Оператор щита має інформацію про:\n- стан обладнання всіх шести енергоблоків – це автоматична система радіаційного контролю енергоблоку;\n- радіаційний стан майданчика сухого сховища відпрацьованого ядерного палива;\n- стан нового приміщення комплексу з переробки радіоактивних відходів;\n- стан території навколо станції та за її межами – вимірювально-інформаційна система «Кільце».\nНад оновленням ЦЩРК майже два з половиною роки працювали фахівці багатьох підрозділів ЗАЕС, зокрема конструктори, будівельники, фахівці управління виробничо-технологічної комплектації. Значний обсяг робіт виконав цех теплової автоматики та вимірювань. Повністю реконструйовано приміщення й оновлено техніку. Згодом так само планують оновити і щит радіаційного контролю на другому спецкорпусі.\nНа Запорізькій АЕС вводиться система спостережень та коучингу\nНа Южно-Українській АЕС проводиться інспекція МАГАТЕ


Новини України: В Україні стартував національний конкурс IT-проєктів HackCorona in Ukraine\nсереда 01 квітня, 2020 11:45\nТеги: Конкурс, проект, Міністерство цифрової трансформації\nМіністерство цифрової трансформації запускає національний конкурс IT-проєктів та ідей для полегшення життя громадян і бізнесу під час пандемії коронавірусу. Про це 1 квітня інформує прес-служба Мінцифри.\nʺПопри всі ініціативи, що вже реалізує Мінцифри, ми оголошуємо онлайн-челендж #HackCorona in Ukraine, щоб дати можливість якомога більшій кількості хороших ідей якісно реалізуватися. Сьогодні колективний розум потрібен нам, як ніколи. У такий непростий час важливо об'єднати зусилля та зробити усе, щоб побороти епідемію. Країні потрібні нові ідеї та IT-рішенняʺ, – наголосив Віце-прем'єр-міністр – Міністр цифрової трансформації Михайло Федоров.\nНагадаємо, як писало Гал-інфо, молодь запрошують взяти участь у конкурсі творчих робіт до дня Незалежності.


Інженерні розрахунки на ПЕОМ. 15/56\nІнженерні розрахунки на ПЕОМ/ Сідоров Д.Е., Казак І.О. Викладено основні теоретичні положення та наведено приклади розв’язання завдань з комп’ютерного практикуму, питання для самоконтролю і завдання для самостійної роботи з курсу «Інженерні розрахунки на ПЕОМ». Даний навчальний посібник призначений для студентів вищих навчальних закладів, які навчаються за напрямами підготовки 6.050503 «Машинобудування», 6.050502 «Інженерна механіка» та споріднених спеціальностей. 15/56\nІнженерні розрахунки на ПЕОМ. 15/56 - Завантажити.


Щедрі на вигадки духовні наставники Ісламської Держави оголосили про те, що вид пташиних геніталій образливим для ісламу. Тепер нещасні птахи поза законом.\nЗ початку року вже було заарештовано 15 хлопчиків, які займалися розведенням голубів. Трьох з них стратили. Бойовики вважали, що таке хобі заважає дітям молитися Аллаху.\nВ ісламі голуб колись символізував мир і відданість родині. Саме голуб з’являвся на плечі пророка Мухаммеда, являючи спадний на нього Божественне натхнення. Мабуть, духівники ИГИЛ в праві змінювати вікові підвалини ісламу, яким вони прикривають всі свої злочини.\nПитання лише в тому, наскільки часто люди бачать голубині геніталії. Ти бачив? Ось і ми думаємо, що у хлопчиків були справи поцікавіше, ніж розглядати дітородні органи голубів. До речі, хто не знає, пеніс можна побачити тільки під час статевого зносини. Під час статевого акту пеніс знаходиться в збудженому стані, виходить з клоаки і самець вводить його в клоаку самки. По-іншому ніяк. Як порушували голубів хлопчики – питання: чи курлыкали еротично, то змушували злучатися під страхом смерті. Швидше за все, взагалі не бачили. Але слово імама ІГ – твердіше гороху.\nНагадаємо, що це не перший небезпечний для життя заборону на території держави. Так, наприклад, діють закони, за якими тим, хто слухає музику на мобільному телефоні, чоловікам у вузьких джинсах, курцям і спізнюються на молитву загрожує в’язниця. Ще раніше духівники заявили, що чоловік має право з’їсти частину тіла своєї дружини, так як для жінки це вважається найбільшою честю.


У Харкові вилучили півкілограма кокаїну майже на мільйон гривень | ВолиньPost\nУ Харкові вилучили півкілограма кокаїну майже на мільйон гривень\n05 серпень, 2013, 18:01\nПрацівники обласної прокуратури спільно з УСБУ в Харківській області викрили міжрегіональне злочинне угруповання, яке налагодило в Харкові незаконний обіг кокаїну.\nПро це пише Укрінформ із посиланням на заступника прокурора області Дмитра Кавуна.\n"До складу групи входили три особи: один харків'янин і двоє вихідців із Західної України, усім їм по 42 роки. Зловмисники налагодили стійкий канал постачання наркотика із Західної України і розгалужену мережу збуту на території Харкова", - зазначив заступник прокурора.\nЗа його словами, 2 серпня співробітники СБУ із залученням спецпідрозділу "Альфа" затримали трьох наркоділків під час збуту 120 г кокаїну. Затримані заарештовані.\n"При обшуку квартири наркоторговців вилучено ще 380 грамів кокаїну, прилади для фасовки і вимірювання наркотика, фасувальний матеріал, три одиниці бойової вогнепальної зброї і гроші, отримані від протиправних угод", - додав заступник прокурора.\nЗа попередніми оцінками, вартість вилучених наркотиків за цінами "чорного" ринку складає майже мільйон гривень.\nРозпочато кримінальне провадження за статтею, пов'язаною з незаконним виробництвом, зберіганням, перевезенням або збутом наркотичних засобів. Кожному з наркоторговців загрожує до 12-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна.


Коли ви читатимете цю статтю, інавгурація нового Президента України Віктора Януковича уже відбудеться. Ви матимете змогу бачити її по телевізору, довідатися про її перебіг в Інтернеті, тому є сенс зосередити увагу на тій політикопсихологічній ситуації, яка склалася в Україні напередодні інавгурації і багато що визначатиме й після неї.\nДень народження у день Захисника Вітчизни: востаннє на троні\nТисячолітній розвиток української нації йшов нерівними шляхами, переживаючи як довгі роки занепаду і зневіри, так і епохи великого злету. Однією із важливих подій в історії нашої держави є битва під Конотопом. 350у річницю перемоги козацького війська на чолі з гетьманом Іваном Виговським над російськими військами князя Олексія Трубецького відзначає зараз Україна.\nБитва відбулася в ході Українськоросійської війни у 1659 році в Конотопі і увійшла в історію України під назвою Конотопської битви.\nПолітичні зміни в Україні: нові перспективи зовнішньої політики\nУпродовж останніх місяців вся Україна (й не тільки) слідкувала за ходом президентських перегонів, до фіналу яких вийшли найсильніші - діючий прем'єрміністр Юлія Тимошенко та лідер опозиції Віктор Янукович.\nВиходячи з основних гасел цих політиків, вже тоді було зрозумілим, як перемога одного чи іншого кандидата позначиться на подальшому розвитку внутрішніх реформ, і зовнішньої політики держави.\nВ неділю, 17 Січня, о 10тій годині ранку розпочалося Богослужіння, щоб подякувати Господу, який допоміг нам закінчити будівництво Молитовного Дому. Прибуло багато гостей з інших міст Америки, щоб розділити нашу подяку і радість. Пастир місцевої церкви привітав присутніх і закликав до молитви. Хор піснями прославляв Господа. Заступник пастора Богдан Шипер прочитав Слово Боже і закликав до молитви. Світлана Сукач і Юрій Германович прочитали вірш «Слава, Слава Тобі Боже», що зворушив серця присутніх.\nавтор: Оксана Бартків, Нью-Йорк\nЗакінчився 2009 рік. Він був ювілейним для Спілки Української Молоді і назавжди залишиться в пам'яті сумівців. Адже цього року СУМ святкував 60-річчя створення своєї організації в Америці. З нагоди цього свята Крайова Управа провела ряд заходів для святкування цієї дати. Було скликано Ювілейний Комітет, який вклав багато праці для успішного проведення Ювілейного бенкету та Ювілейного Всеамериканського Здвигу, які відбулися в оселі СУМ у Елленвіл.\nЗУАДК – 65 років на службі\nавтор: Лариса Кий\nЦього року минає 65 років від засновлення найстарішої діючої харитативної української організації в США - Злученого Українського Американського Допомогового Комітету (ЗУАДК). В 1944 р. українська громада в США, розуміючи поважне завдання, яке стояло перед нею, на Другому З'їзді Українського Конґресового Комітету Америки (УККА) створила об'єднану громадську харитативну організацію, щоб допомогти тисячам українських скитальців, які опинилися в Західній Европі внаслідок Другої Світової Війни.\nПрезидент США Барак Обама зустрівся з духовним лідером тибетських буддистів Далай Ламою\nПрезидент США Барак Обама провів переговори із духовним лідером тибетських буддистів Далай Ламою. Зустріч двох лауреатів Нобелівської премії відбулася попри гучні протести та перестороги офіційного Пекіну.\nВ нашій сторінці «Чикагські вітражі» читачі мали змогу познайомитися з багатьма визначними місцями та історичними подіями Чикаго. Сьогодні пропонуємо вашій увазі розповідь про цікаві диковинки, які прославились на теренах мегаполісу завдяки своїй ексцентричності. Обирали десятку найбільших чудес міста його жителі шляхом голосування..\n1. «Пізанська» Вежа\nавтор: Настасія Марусик-Жмендак, Чикаго\n(продовження, початок в №6).\nі низинка падінь,\nБоснія і Герцеговина: держава контрастів\nЗакінчення. Початок у № 7\nМій приятель із Сербії Джордж Десіч був надто здивований, коли дізнався, що нам вдалося отримати візу до БіГ у Белграді. Раніше він запитував у поліції, на моє прохання, чи це можливо, але йому відповіли, що нереально. Не менш здивованим був і від того, що ми удвох наважилися поїхати до цієї країни, адже БіГ вважають найбільш небезпечною на Балканському півострові.


Главная База знаний "Allbest" Педагогика Педагогічні умови диференційованого підходу до організації навчання учнів на уроках біології\nРазмер файла 72,6 K\nСоціальний прогрес, науково-технічна революція й розвиток культури суверенної України ставлять нові більш високі вимоги, потребують науково обґрунтованих підходів до формування системи освіти. Існуюча в Україні система освіти не задовольняє потреби, які постають перед нею в період докорінних змін соціально-економічних та політичних відносин у суспільстві. Одним із найбільш серйозних недоліків загальної освіти була дуже слабка зорієнтованість на формування й розвиток особистості учня, його різноманітних нахилів і здібностей, обдарувань та інтересів.\nІдея індивідуального та диференційованого підходу до учнів у процесі навчання належить до найважливіших принципів, необхідність реалізації якого В шкільній практиці зумовлена тим, що формування особистості дитини, засвоєння знань та вмінь з усіх навчальних дисциплін та вироблення в неї практичних умінь і навичок, розвиток її здібностей та обдарувань можна забезпечити лише шляхом індивідуалізації навчання.\nІндивідуалізація навчання - врахування індивідуальності кожного учня, виявлення особливостей у її неповторності, унікальності, своєрідності. Диференціація навчання - це засіб здійснення індивідуалізації і являє собою врахування відмінностей між гомогенними або гетерогенними групами учнів за різними інтересами, рівнем розвитку, знань тощо.\nПроблема індивідуального та диференційованого підходу до учнів не нова. У стародавніх школах учителі звертали увагу на те, що учні по-різному запам'ятовують, сприймають і засвоюють навчальний матеріал, виявляють різне ставлення до занять (Марк Фабій Квінтиліан, А.Ф. Дістервег, Ян Амос Коменський, Джон Локк). В.Г. Бєлінський, М.Г. Чернишевський, М.О. Добролюбов велику увагу приділяли індивідуальним особливостям учнів. М.І. Пирогов, М.Ф. Бунаков, В.І Водовозов, П.Ф. Каптерев розвивали, збагачували ідеї К.Д. Ушинського, який уперше на науковій основі розглядав питання індивідуального підходу до учнів. Продовження цих думок відображено також у сучасних дослідженнях І.Д. Бутузова, Ю.З. Гільбуха, Г.С. Костюка, О.І. Бугайова, Ю.А. Самаріна, І.Г. Самігуліна, І.Е. Унт, В.К. Буряка, Т.А. Логвіної-Бик, С.П. Логачевськкої та ін.\nУчені всебічно обґрунтували необхідність і можливість оптимізації навчання школярів, здійснення індивідуального та диференційованого підходу, їх ідеї знайшли втілення в роботі деяких зарубіжних та вітчизняних шкіл. Прогресивні педагоги світу виступають за введення диференційованого підходу в навчально-виховному процесі й одночасно проти соціальної нерівності в школі. Поділяючи гасло "стратегія майбутнього - диференціація навчання", ми можемо і повинні використати їх набутки у цій галузі.\nАле не зважаючи на результати досліджень вчених-педагогів і на історичний досвід в галузі освіти, які свідчать про необхідність пошуку ефективних шляхів організації роботи з учнями різного рівня знань і можливостей, багато сучасних педагогів ставляться до питань диференційованого та індивідуального підходу з недовірою, а то і із зневагою. Друга група вчителів підтримує ідею диференціації навчання, але підходить до її втілення неправильно, маючи невірні, хибні знання та уявлення про сутність диференційованого підходу. Аналіз педагогічної практики з різних учбових дисциплін, в тому числі з фізики та інформатики, показав недостатню теоретичну й методичну підготовку вчителів з питань диференціації роботи школярів на уроці, відсутність конкретних методичних рекомендацій та дидактичних матеріалів з тем окремих розділів різних предметів, відсутність моделі педагогічного керівництва диференційованим навчанням; невизначеність критеріїв і способів вивчення індивідуальних особливостей для типологічного групування учнів з обґрунтуванням того, із якого класу доцільно диференціювати зміст освіти.\nЗ іншого боку, незважаючи на те, що проблема диференціації ще недостатньо вивчена і є практичні труднощі в її реалізації, багато вчителів диференціюють навчання самотужки; їх практичний досвід є неоціненим для поглиблення наукових досліджень.\nВсе вище сказане й обумовило вибір теми нашого дослідження: "Педагогічні умови диференційованого підходу до організації навчання учнів на уроках біології"\nМета дослідження: виявити, теоретично обґрунтувати та\nекспериментально перевірити дидактичні умови, які забезпечують\nефективність організації диференційованого навчання на уроках біології.\nПроблема дослідження, а також об'єкт і мета вимагають вирішення таких завдань:\nвивчити сутність проблеми в науковій літературі;\nвивчити досвід учителів, які використовують диференціацію навчання\nвиявити дидактичні умови, що забезпечують ефективну організацію диференційованого навчання на уроках біології;\nрозробити моделі уроків із біології з використанням диференційованого підходу;\nздійснити експериментальну апробацію цих моделей уроків; простежити вплив диференційованого навчання на засвоєння біології учнями.\nОб'єкт дослідження: організація диференційованого навчання на уроках біології.\nПредмет дослідження: дидактичні умови , що забезпечують\nефективну організацію диференційованого навчання на уроках біології.\nКомплексний підхід до вивчення проблеми зумовив використання таких методів дослідження:\n-теоретичний аналіз психолого-педагогічної літератури;\nемпіричні методи: бесіда, анкетування, цілеспрямовані спостереження за навчально-виховним процесом, вивчення учнівських зошитів, діагностичні контрольні роботи;\n-педагогічний експеримент (констатуючий і формуючий);\n-метод якісного і кількісного аналізу експериментальних даних. Дослідно-експериментальна робота проводилася на базі Нікопольської школи - інтернат №1 «Гармонія» у 9 класах.\nКваліфікаційна робота складається із вступу, двох частин, висновків і бібліографії.\nРОЗДІЛ 1. СТАН ПРОБЛЕМИ У ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНІИ ЛІТЕРАТУРІ\n1.1 Сутність диференційованого підходу в навчанні\nДиференціація навчання стала визначальним фактором та умовою гуманізації і демократизації, відродження культурної функції національної школи. Саме в ній педагоги справедливо вбачають нові можливості максимального розвитку дітей з різним рівнем здібностей. Як уже було зазначено, з даної проблеми проводиться велика експериментальна робота, нагромаджено вже певний досвід. Найважливішими для розгляду уявляються такі теоретичні й практичні питання: диференціація як вирішальний засіб індивідуалізації та гуманізації навчання; системи, рівні і види диференціації загальної шкільної освіти; педагогічні умови, що забезпечують і диференційований підхід до організації навчання; організаційні питання диференціації навчання; навчально-методичне забезпечення диференціації навчання та ін.\nПочинати варто з визначення самого поняття диференціація навчання й визначення сутності диференційованого підходу в навчанні.\nЗазначимо, що у нашому дослідженні терміни "диференційований підхід у навчанні ", " диференційоване навчання " і " диференціація " вживаються як синоніми, оскільки вони передають одне й те ж педагогічне явище.\nТермін " диференціація " походить від латинського differentid - «різниця». Є різні підходи до визначення поняття "диференційоване навчання ", про які вказувало чимало педагогів-дослідників. Так, І. А. Попова, І. Г. Самігулін вважають, що диференційоване навчання - це уміле й систематичне поєднання колективних та індивідуальних форм роботи з групами із врахуванням просунення учнів. У дослідженнях І. Е. Унт відзначається, що диференційоване навчання - це робота за різними програмами й підручниками, розрахованими на декілька рівнів інтелектуальної обдарованості учнів.\nНайбільш вдало, на наш погляд, трактує диференціацію навчання І. М. Чередов, який вказує, що це процес навчання, який передбачає глибоке вивчення індивідуальних особливостей учнів, їх класифікацію за типологічними групами й організацію роботи цих груп для виконання спеціальних навчальних завдань, які сприяють їх розумовому розвитку.\nПрофесор педагогіки О. І. Бугайов визначає диференціацію навчання як множинність та варіативність індивідуальних і\nколективних шляхів до суспільно погоджених цілей загальної освіти, ї підкреслює, що диференціацію не слід розуміти як мету. Він показує на те, що "індивідуалізація навчання - мета, диференціація - це засіб її досягнення" [4, С.8 ]. Подібну думку висунув у свій час К. Д. Ушинський, який зазначив, що диференціація навчання - це засіб, що полегшує здійснення індивідуального підходу до учнів. Він писав: "При групповом й индивидуальном подходах учителя применяют особые приемы работы, позволяющие -улучшить формирование определенных сторон учебной деятельности школьников. Знание дифференцированно-групповых форм работы облегчает усилия преподавателей уменьшает число учеников, нуждающихся в особом, индивидуальном подходе, й позволяет скорее достичь желаемых целей обучения".\nНа те, що диференціація - це давно відомий і ефективний засіб Здійснення індивідуального підходу до організації навчальної діяльності, вказують і багато інших педагогів. А необхідність здійснення індивідуального підходу є, в свою чергу, безперечною й знаходяться педагоги, що сумніваються у правомірності й індивідуального підходу. Більшість освітян віддають свій голос за індивідуалізацію навчання. Перші говорять, що індивідуалізація й диференціація навчання - це порушення принципу єдності й загальної доступності школи для всіх дітей, відсутності соціальних, національних і станових (кастових) обмежень, загальності її шлей та завдань, принципів організації навчально-виховного процесу, для досягнення всіма учнями єдиного суспільно-необхідного загальноосвітньої підготовки й надання однакових прав усім школи. Другі (друга група педагогів) говорять про безпідставність вище зазначених тверджень і доводять, що врахування індивідуальних особливостей учнів необхідне для ефективності навчання і, взагалі, - для досягнення цілей освіти.\n"Добре відомо, - пише Є. С. Рабунський [ 37, С.6 ], - і те, що не всі учні однаково швидко й успішно оволодівають загальноосвітніми й політехнічними знаннями, не всі відразу і в однаковій мірі привчаються любити працю на користь людям, батьківщині, досить складний шлях багатьох учнів до світоглядної й моральної дорослості. Причина, що визначає це явище, - в тому, що виховуюче й розвиваюче навчання впливає на особистість не безпосередньо, а через "внутрішні умови" її розвитку, які нескінченно різноманітні. Зрозуміло звідси, яке велике значення має індивідуальний підхід до учнів в їх, навчанні та вихованні", Потім Є. С. Рабунський зазначає, що необхідно забезпечити набуття учнями середньої освіти " з урахуванням потреб суспільства, здібностей і бажань учнів ", необхідно створити умови, що сприятимуть всебічному розвитку здібностей і творчій активності дітей, їх професійній орієнтації, а це не можливо без індивідуального підходу.\nНеобхідність здійснення індивідуального та диференційованого підходів підтверджується на практиці. Учителька Н. А. Елабугіна-Полєжаєва пише [ 15, С.31 ]: "Частіше ми даємо загальне завдання класу. Для одних воно може бути легким, для інших - важким. Перші не тренують себе на важкому для них матеріалі, другі втрачають впевненість у своїх силах. І в результаті ні в тих, ні в інших не виробляється відповідальне відношення до того, що задається додому, і до учбової діяльності взагалі. 35-річна практика у школі впевнила мене в тому, що навичка самостійності в роботі, а це вміння доводити розпочату справу до кінця, краще формується через диференційовані домашні завдання з врахуванням індивідуальних особливостей учнів".\nОтже досвід багатьох педагогів, приведені ними доводи красномовно свідчать про необхідність врахування індивідуальності кожного учня як виявлення особистості в її неповторності, унікальності, своєрідності, що і є індивідуальним підходом до учнів. Диференціація ж навчання є засобом здійснення індивідуалізації і являє собою врахування відмінностей між гомогенними або гетерогенними групами учнів за різними інтересами, рівнем розвитку, знань тощо.\nРадує те, що є педагоги (і не мало), які розуміють велике значення диференційованого підходу до учнів. У педагогічній\nлітературі зазначається, що на сьогодні у творчому педагогічному\nдосвіді спостерігається зростання уваги до диференціації. Водночас автори статей і книжок зазначають про численні помилки, які\nвиникають при спробах деяких учителів диференціювати навчання.\nОсновні з цих помилок і проблем такі:\nучителі диференціюють завдання епізодично;\nне у всіх підручниках авторами передбачено різнорівневі завдання;\nзавдання з підручників в основному виконуються колективно або опрацьовується за спрощеною схемою: сильнішим учням дають більше за обсягом і складністю завдання, а слабшим - менше і простіше.\nЮ.К. Бабанський попереджує, що диференційований підхід не можна зводити до простого спрощення або ускладнення завдань. Він пише: "Лейтмотивом диференціації в наших умовах є\nОрганізація допомоги учням у навчанні, а не спрощення складності вимог ".\nДиференційоване навчання - це робота на різному рівні з метою оволодіння єдиним програмовим матеріалом залежно від індивідуальних особливостей та підготовленості учнів.\nУчителька С.П. Логачевська зазначає: "... головне завдання диференційованого навчання полягає в тому, щоб визначити для кожного школяра найпродуктивніший вид роботи на уроці і вдома; завдання диференційованого навчання не можна зводити лише до того, щоб пристосувати навчання до дитячих індивідуальних особливостей, а більш активно впливати на їх формування, забезпечувати максимальний розвиток позитивних рис, нахилів і здібностей. Зміст диференціації навчального процесу полягає у визначені дидактичних шляхів ліквідації прогалин у знаннях, використанні різноваріантних завдань, коригуванні діяльності" [25, С.36]\nПедагогічне керівництво диференційованим навчанням учнів, як вказує кандидат педагогічних наук Т.А. Логвіна-Бик, передбачає: психолого-педагогічний аналіз рівня розвитку й індивідуальних особливостей учнів, умовний розподіл учнів класу на динамічні групи; аналіз змісту програм підручників та посібників, визначення ступеня їх складності для засвоєння різними групами учнів; розробка загальної моделі диференціації змісту навчального матеріалу і його розподіл за часом, формами і методами реалізації; впровадження моделі педагогічного керівництва диференційованим навчанням учнів; оцінка результатів; корекція знань та вмінь учнів .\nПедагогічне керівництво диференційованим навчанням здійснюється в декілька етапів. Основні з них такі:\nдіагностика рівня розвитку учнів, їх індивідуальних відмінностей, особливості розробки методик дослідження, їх використання та обробка результатів;\nпрогнозування педагогічних навчальних цілей;\nрозробка робочих моделей дидактичних цілей;\nпідготовка навчальних програм та навчальних тематичних планів;\nзбір банку інформації, що забезпечує дидактичну мету;\nзабезпечення матеріальної бази;\nрозподіл учнів на групи;\nінструктаж груп, їх орієнтація;\nбезпосереднє навчання (організація, регулювання);\nоцінка поточних результатів;\nпланування навчального матеріалу;\nоцінювання етапів, внесення коректив у зміст, методику та організацію навчального процесу;\nОдним з основних і відповідальних етапів здійснення диференційованого підходу є розподіл учнів на групи. Як вже зазначалося, основою диференційованого навчання є глибоке знання індивідуальних особливостей дітей, їх навчальних можливостей, рівня їх психічного розвитку на даному етапі. Оскільки диференціювати навчання кожного учня практично неможливо, то, природно, є сенс розділити учнів на групи. Для цього потрібні критерії й програма вивчення дітей. У педагогічній психології та дидактиці є різноманітні підходи до виділення критеріїв вивчення індивідуальних особливостей і складання на їх основі типологічних характеристик учнів. Для здійснення диференційованого навчання на сьогоднішній день відсутня єдина типологія школярів, тому її розробка продовжує залишатись актуальною.В її основі повинні бути типові індивідуальні відмінності, притаманні учням різних вікових груп й будь-якого рівня успішності (враховуючи особливості темпераменту, індивідуальні відмінності психічних процесів, мотиви навчання, розвиток пізнавальних інтересів, працездатність, індивідуальний стиль навчання).\nПитання про критерії типології школярів досліджувались Ю.К. Бабанським, А.А. Бударним, З.Ю. Гільбухом, А.К. Коньєвим, Т.М. Ніколаєвою, І.П. Павловим, С.С. Рабунським, Н.А. Семеновим, І.Е. Унт та ін. І.М. Чередов пропонує розподіляти учнів за навчальними можливостями, що визначаються поєднанням рівнів навчальності й працездатності, на 4 групи: учнів із вищими, високими, середніми та низькими навчальними можливостями. О.О. Бударний за основу класифікації учнів на групи вважає два критерії: рівень розвитку здібностей до навчання та працездатність. Ю.К. Бабанський пропонує проводити відбір дітей для диференціації навчання згідно з параметрами: навченість і навчальна працездатність, вивчає 4-5 типологічних груп для диференціації навчання. В. К. Буряк пропонує як основні: темп навчальної роботи, якість виконання завдань і мотивацію навчальної діяльності. Є.С. Рабунський для класифікації учнів виділяє три критерії: рівень успішності, рівень пізнавальної активності та інтереси, а також три рівні організованості: високий, середній інизький і формує 15 груп (4 сильні, 6 середніх, 5 слабких). З.І. Слепкань і В.Я. Забранський виділяють такі критерії для організації диференційованого навчання: темп навчання й навченість, рівень пізнавальних інтересів. Ю.З. Гільбух вважає основним критерієм поділу на групи темперамент. Л.В. Занков, П.І. Зінченко, А.О. Смирнов установили індивідуально-типологічні особливості в процесах пам'яті. Особливе значення для педагогіки має визначення ними різних швидкістю і міцністю запам'ятання типів людей. Дослідження Н.А. Менчинської, Б.М. Теплова дали змогу переконатися в існуванні та характеристиці індивідуальних відмінностей у мисленні, у якості розуму, в характері зв'язку між окремими компонентами розумової діяльності. Є.Н. Кабановою-Меллер описана нова характеристика мислення - гнучкість, що дозволяє з великою точністю оцінювати рівень знань учнів.\nВиходячи з тих чи інших критеріїв, педагоги проводять диференціацію учнів на групи. Підходів до утворення груп, як і критеріїв, досить багато. Розглянемо лише два з них.\nКандидат педагогічних наук С.П. Логачевська розподіляє всіх учнів класу по трьом групам. Перша група - це діти з високим інтелектуальним розвитком. Начитані, вміють зв'язно розповісти. Вчаться з інтересом, на уроках активні, старанно виконують усі завдання, вміють зосереджено працювати. Програмний матеріал засвоюють легко й свідомо запам'ятовують. Охоче виконують вправи з логічним навантаженням. Учні цієї групи можуть виділяти істотне в явищах навколишньої дійсності, вміють порівнювати, бачити подібне й відмінне, зіставляти і протиставляти, аналізувати й систематизувати, знаходити причини явищ, робити висновки. Вміють працювати самостійно і швидко.\nДруга група - учні з достатнім загальним розумовим розвитком. У них позитивне ставлення до навчання, є бажання вчитися, але через нестійку увагу, невміння зосереджуватися на виучуваному, довго тримати в пам'яті новий матеріал вчаться нижче своїх можливостей. На уроках активні, але матеріал усвідомлюють неглибоко. Темп виконання навчальних завдань середній. У самостійній роботі немає системи, тому в них може різко змінюватись рівень засвоювання матеріалу від "задовільно" до "відмінно". Такі учні потребують різних мір допомоги.\nТретя група - діти з затримкою розумового розвитку. Швидко втомлюються, мають нестійку увагу. У них слабко розвинена здатність до абстрагування, низький рівень логічного мислення. Програмний матеріал засвоюють дуже повільно, поверхнево. Малий запас слів. У таких учнів інколи (частіше при вивченні перших параграфів теми) проявляється інтерес до навчання. Але щоб цей інтерес не зник, учитель має систематично працювати з цими дітьми.\nКандидат педагогічних наук Т.А. Логвіна-Бик пропонує розподіляти учнів на 4 групи  , згідно з такими критеріями, як рівень знань, наявність пізнавального інтересу до предмета, рівень научуваності.\n1 група "Творці". Учні характеризуються творчим підходом до вирішення поставлених пізнавальних завдань, проявляють високий ступінь активності, здійснюють пошук найбільш раціональних прийомів розв'язання задач. Особливу увагу вони приділяють поглибленому аналізу змісту задачі, її внутрішній логіці, розв'язанню олімпіадних задач тощо.\n2 група "Норма". Учні цієї групи здатні сприймати матеріал ширше й глибше, ніж учні 3 й 4 груп. Головний метод їхньої роботи - опора на досвід минулого. Яскраво проглядається бажання перенести його шаблонне в нову ситуацію, активно працювати в ході уроку, вчитися на "добре" і "відмінно". Характеризуються репродуктивним і продуктивним характером мислення. Працюють на уроці, використовуючи додаткову літературу, довідники, хрестоматії.\n3 група "Репродукти" об'єднує в основному учнів з репродуктивним мисленням. Вони слабо володіють теоретичним матеріалом, мають прогалини в знаннях, оцінка їхніх знань в основному "задовільно" і "добре". Працюють на уроці над текстом параграфу, відповідають на запитання, ознайомлюються і працюють із схемами, таблицями тощо.\n4 група "Мінімум" об'єднує учнів, які не вміють будувати схему міркувань, не можуть логічно з'ясувати особливості побудови з її властивостями й функціями, встановлювати причинно-наслідкові зв'язки, не володіють найпростішими навичками аналізу. Відповідають лише на односкладні питання. Завдання, поставлене перед класом, для них непосильне. Вони ніби автоматично виходять із процесу навчання, вчаться, як правило, на "незадовільно" і "задовільно". При здійсненні диференційованого підходу склад груп може (і повинен) змінюватися: учні переходять з однієї динамічної групи в другу, одержуючи завдання більш високого рівня, при умові, що вони успішно справились зі всіма завданнями. Таким чином, використовуючи диференційований підхід до учнів і вдале управління процесом навчання, можна домогтися підвищення ефективності самостійної роботи учнів на уроці при вивченні нового матеріалу, при організації діяльності учнів по виконанню домашніх завдань, більш глибокого засвоєння нового матеріалу при вивченні його на уроці і в позаурочний час, узагальнення й осмислення. Вироблення спеціальних умінь і навичок. А це, у свою чергу, сприяє підвищенню якості засвоєння учнями навчального матеріалу, рівня знань учнів.\n1.2 Види диференційованого навчання\nЩодо видів диференціації, то в літературі використовуються поняття "внутрішня" і "зовнішня" диференціація. (В основі такої класифікації лежить характер диференціації навчального процесу).\nПід поняттям "внутрішня диференціація" розуміється така організація навчального процесу, під час якої врахування індивідуальних особливостей учнів відбувається в умовах роботи у звичайних класах; при цьому передбачається використання групових форм навчання.\nЩе в 60-ті роки освітяни розпочали впроваджувати у навчальний процес внутрішню, або внутрішньокласну диференціацію, спираючись на дослідження вітчизняних психологів: Б.Г. Афанасьєва, Д.М. Богоявленського, Л.С. Виготського, Є.Н. Кабанової-Меллер, Г.С. Костюка, Н.А. Менчинської, С.Л. Рубінштейна та ін. Заслуговує на увагу конкретизація внутрішньокласної диференціації, запропонована Н.М. Шахмаєвим і Т.І. Шамовою, які виділяють такі позитивні сторони внутрішньої диференціації: 1) групування дітей у залежності від успіхів у знаннях; 2) стимулювання самостійної роботи учнів; 3) робота з кожною групою окремо. Дослідженнями цих науковців установлено, що внутрішньо-класна диференціація є найбільш масовою, тому що звичайні школи складаються у більшості з гетерогенних класів і диференційоване навчання в такому класі не вимагає відхилення від навчальних планів, програм і може бути застосоване у всіх школах. Однак у них відсутнє чітке визначення способів організації роботи з учнями різного рівня знань.\nЗовнішня диференціація полягає в тому, що для врахування індивідуальних особливостей учнів їх об'єднують у спеціальні навчальні групи (класи). Тобто зовнішня диференціація передбачає навчання учнів у школах і класах із поглибленим вивченням предметів. Як свідчить історія, зовнішня диференціація у загальноосвітній школі до останніх років (за винятком шкіл із поглибленим вивченням окремих предметів) залишалась під забороною.\nСьогодні, як зазначає професор педагогіки О.І. Бугайов , формується нова концепція диференціації навчання у середній загальноосвітній школі. При цьому користуються новими термінами: на зміну таким, як "внутрішня диференціація" і "зовнішня диференціація" прийшли відповідно поняття "рівнева диференціація" та "профільна диференціація". (Це класифікація за критеріями утворення диференційованих груп).\nРівнева диференціація. Як зазначалося, внутрішня диференціація в умовах класно-урочної системи забезпечувалась засобами індивідуалізації навчання в умовах даного класного колективу. Таким чином, кінцеві навчальні цілі та вимоги були однаковими для всіх, хоча у ряді випадків (математика, фізика, хімія) вони виявлялися непосильними для значної кількості учнів.\nРівнева диференціація спирається на новий підхід, нове розуміння індивідуалізації навчання, що полягає у плануванні його результатів, за якого виділяють рівень обов'язкових знань, і на цій основі - вищі рівні оволодіння навчальним матеріалом. Вони повинні бути відкритими, тобто добре відомими й зрозумілими школярам. Зважаючи на ці рівні, а також враховуючи свої здібності, нахили, інтереси та потреби, учень дістає право й змогу обрати обсяг та глибину засвоєння даного матеріалу, оптимізувати своє навчальне навантаження (тільки тоді школа стає школою радості). За таких умов навчальна праця для кожного буде посильною, вмотивованою й цілеспрямованою. У цьому - суть концепції рівневої диференціації та її переваги над традиційним розумінням індивідуалізації навчання, як вважає О. І. Бугайов. Основна ідея (концепція) рівневої диференціації - планування обов'язкових результатів навчання з даного предмета, її прийняття веде до поступової перебудови всієї методичної системи навчання даного предмета.\nДосягнення обов'язкових результатів навчання стає об'єктивним критерієм, на підставі якого змінюється ближня мета в озброєнні знаннями кожного учня та перебудовується у зв'язку з цим зміст його навчальної роботи: він або досягає обов'язкових результатів (система опорних знань і загальні уявлення про предмет), або свої зусилля спрямовує на оволодіння навчальним матеріалом на більш високих рівнях.\nРівнева диференціація здійснюється не тому, що одним учням повідомляють менший, а іншим - більший обсяг навчального матеріалу, а завдяки тому, що, пропонуючи однаковий обсяг, орієнтують їх на різні рівні вимог до його засвоєння.\nПослідовне впровадження рівневої диференціації особливо ефективним є у 6 - 9 класах. Вона дозволяє вчителю результативно працювати як з сильними, так і зі слабкими учнями.\nУ школах, де є паралельні класи, створюються міжкласні навчальні групи для уроків математики, фізики, хімії, мови чи літератури. У них об'єднують сильних, середніх та слабких (на синхронно спланованих уроках для класів даної паралелі) учнів. При цьому з кожною групою працює постійний учитель, який одночасно підтримує тісний зв'язок з іншими. Це створює необхідні умови для переходу учнів з однієї групи до іншої (із середньої до сильної, із слабкої - до середньої тощо). Важливо, що групи формуються передусім на основі критерію досягнення обов'язкових результатів (вирівнювання, підвищеного рівня, обов'язкових вимог і т. п.), завдяки чому вчитель має чіткий орієнтир для визначення змісту диференційованої роботи і може зробити її більш цілеспрямованою. Крім того, поділ учнів на групи, залежно від досягнутого ними рівня обов'язкових вимог, набуває об'єктивного характеру в очах як їх самих, так і їхніх батьків, а тому не дає підстав для образ та незадоволеності. Зрозуміло, що рівневу диференціацію можна і треба запроваджувати в умовах одного класу.\nПрофільна диференціація. На старшому ступені школи (10-11 класи), а також у 8-9 класах спеціалізованих шкіл, шкіл із поглибленим вивченням груп окремих предметів (тепер це частіше ліцеї, гімназії, коледжі) профільна диференціація набуває систематичного характеру. За жорсткої фурикації вона веде до зміни статусу і змісту традиційних навчальних предметів. У загальному вигляді навчальний план складається з обов'язкових дисциплін та профільного навчання. На предмети, визнані обов'язковими, як і на предмети профільного навчання, відводиться різний час у різних профілях; обсяг відповідних їм програм теж істотно відрізняється.\nЗалежно від ролі, яку той чи інший предмет відіграє в освіті, допрофесійній підготовці професійному становленні конкретного індивіда, він має два-три рівні складності та обсягу.\nЯк свідчить досвід, для природничо-математичного циклу навчальних предметів необхідні три рівні програм: курс загальнокультурної орієнтації (А), курс прикладний (У), курс поглибленого рівня (С). Перший пропонують учням, які схильні розглядати певний предмет (математику, фізику, хімію і т. д.) як елемент загальної освіти і не передбачають використовувати його у своїй майбутній діяльності. Другий призначений учням, для яких даний предмет відіграє роль апарату, специфічного засобу для вивчення закономірностей навколишнього світу та відповідної галузі техніки чи технології. (Це якраз курс для профільного навчання у масових профільних школах). Курс С є найбільш строгим і повним; він орієнтований на учнів, які обирають для себе майбутню діяльність, безпосередньо пов'язано з даним предметом. Підкреслимо, що і поглиблене, і профільне навчання не можуть раціонально здійснюватись лише з одного предмета. Профіль, як свідчить аналіз цієї проблеми, повинен мати певний загальнокультурний напрям, що включає в себе два або кілька споріднених предметів, наприклад: фізико-математичний; біолого-хімічний, історико-суспільствознавчий.і т.д. Для диференціації навчання предметів гуманітарного циклу буде досить двох рівнів: А та С.\nСлід підкреслити, що особливості конкретного профілю можуть вимагати включення до відповідного курсу матеріалу, який би розширював чи поглиблював основний курс. Так, для біолого - хімічного профілю (рівень В) потребують розширення деякі питання молекулярної, атомної і ядерної фізики; технічні та архітектурні профілі передбачають підвищену увагу до стереометрії, ознайомлення учнів з елементами нарисної геометрії і т. д.\nОтже, програми навчальних предметів кожного з курсів А, В, С доцільно будувати за модульним принципом. Сутність його полягає в тому, що кожна програма повинна складатися з двох частин: інваріантної обов'язкової для всіх, хто обрав цей курс, та варіантної, що має модульний характер. Остання являє собою набір розділів (модулів), із яких учитель самостійно складає матеріал, що доповнює основну (інваріантну) частину курсу та відповідає потребам і вимогам програми даного профілю. Модульний принцип варто покласти і в основу складання підручників.\nТепер щодо питання про можливості та особливості профільної диференціації в основній VIII - IX класи - відповідальний період завершення базової освіти. Розвиток інтересів та нахилів школярів у цей час перебуває у початковій фазі, тому найважливіше тут не помилитися у визначенні подальшого їх шляху. Часто вибір учня може виявитись неадекватним його нахилам і можливостям (вплив батьків, товаришів, інтерес до даного вчителя і т. ін.). Тому поглиблення вивчення окремих предметів, їх зміст та вимог до знань учнів повинні бути максимально гнучкими, забезпечувати можливість виправлення допущеної помилки.\nУсе сказане дає підстави розглядати профільне навчання у цих класах як орієнтаційний етап, основна мета якого - групова індивідуалізація навчання та діагностика інтересів і нахилів школярів.\nВиходячи з цього можна запропонувати такі форми профільної диференціації у VIII IX класах: а) поділ учнів на так звані потоки (гуманітарний, природничо-математичний, трудовий); б) створення міжкласних навчальних груп. В усіх випадках слід відповідно спрямувати позакласну роботу та добрати факультативи.\nСтворення міжкласних навчальних груп дає змогу організувати орієнтоване на різні рівні поглиблене вивчання окремих предметів. Це особливо зручно, коли паралельних класів у школі не менше двох і є достатня кількість відповідно підготовлених учителів. Учні відвідують уроки у тій навчальній групі, яка вивчає даний предмет за посильною їм програмою (А, В, С). Рівень поглиблення визначається складом груп, а саме поглиблення предмета (для VII - IX кл.) виявляється, як і у випадку з різними потоками, не в тематичному розширенні навчального матеріалу, а в доборі задач і вправ підвищеної складності.\nДля практичної реалізації диференціації необхідна перебудова Отже, методичних систем. По кожному з основних навчальних предметів слід створити різнорівневі й профільні програми, навчально-методичне забезпечене до них (різнорівневі підручники, методичні посібники, дидактичні матеріали, тести тощо). Очевидно, що такий перехід здійснюється поступово, в міру нагромадження теоретичних розробок та практичного досвіду, особливо в експериментальних школах.\n1.3 Педагогічні умови, що забезпечують диференційований підхід до організації навчання учнів\nЯк уже зазначалося, є вчителі, які хоч і довіряють ідеї диференціації навчання, підтримують її, проте, коли мова йде про застосування цієї ідеї, вони роблять це невдало, неправильно. Цілком зрозуміло, що існують певні правила, необхідні умови застосування диференційованого навчання, яких дані вчителі не дотримуються.\nРозглянемо деякі педагогічні умови, що забезпечують диференційований підхід до організації навчання учнів, адже це питання дуже важливе: немає сенсу починати диференціювати навчання, не знаючи основних принципів і умов до здійснення цього підходу.\nПедагоги, що розглядали це питання і випробували диференційований підхід на практиці, видвигають цілу низку принципів ефективного його застосування.\nС.П. Логачевська вважає, що необхідними умовами застосування диференційованого навчання є:\n1) вивчення навчальних можливостей школярів;\nефективне, економне використання навчального часу;\nвміння викликати в учнів інтересу до знань;\nздійснення постійного взаємозворотнього зв'язку між учнями й учителем.\nРозглянемо ці умови детальніше.\nІ. Вивчення навчальних можливостей школярів. Цілком зрозуміло: щоб здійснити диференційований підхід до учнів, який передбачає врахування їхніх індивідуальних особливостей, потрібно спочатку дізнатися про ці особливості. С. П. Логачевська зазначає [ 25, С. 73 ], що бажано вчителеві володіти якнайширшою інформацією про кожного школяра. Вона пише: "...вчитель повинен добре знати соціальний стан сім'ї, пізнавальні здібності, риси характеру кожної дитини, щоб визначити, хто сам зможе працювати, а кому треба допомагати і якою мірою". Далі вона додає, що спостереження за учнями потрібно робити систематично і пропонує такий план-таблицю для спостереження за учнями кожної чверті:\nПрізвище та ім'я учня\nУміння працювати з підручниками\nСтавлення до своїх успіхів\nСтавлення до успіхів товаришів\nУміння самостійно працювати\nВиконання правил для учнів\nРівень загального розвитку\nВідмітки у цих колонках можна ставити за такою шкалою: В - високий рівень, Д - достатній, С - середній, Н - низький.\nЯк зазначає С.П. Логачевська, робити окремі записи допомагає щоденник спостережень, в якому виділяється для кожного учня окрема сторінка. " Така клопітка робота, - пише вона, - окупається в майбутньому, бо об'єктивні спостереження дають можливість цілеспрямовано й правильно здійснювати навчально-виховну роботу, визначити навчальні можливості кожного учня ". (Далі за вище вказаними показниками вчителька визначала три основні групи дітей; опис цих груп ми вже приводили).\nАле, як підкреслює С.П. Логачевська, визначити рівень розвитку - ще не все. Слід планувати роботу так, щоб враховуючи індивідуальні особливості кожного учня, з орієнтацією на зону найближчого розвитку вчити його.\nТак учням 1-ї категорії па уроках потрібно давати творчі завдання проблемно-пізнавального спрямування, пропонуючи інколи елементи дослідження.\nВ учнів 2-ї категорії нестійкий інтерес до знань, тому треба привчати їх до тривалих трудових зусиль, озброювати способами навчальної діяльності, вчити об'єктивно оцінювати свою діяльність.\nЗ учнями 3-ї групи варто працювати безпосередньо на уроці. Привчати їх до самостійності, широко застосовувати всі методи заохочення.\nПостійно, цілеспрямовано підвищуючи рівень навчальних можливостей, можна визначити майбутній розвиток кожного учня. С.П. Логачевська пише: " Багаторічна практика показує, що визначений рівень знань... не є сталим, він може змінюватися': [25, С. 80].\nІІ. Резерви навчального часу. Від учителів часто чуються слова: як можна навчати на уроці кожного учня, якщо так мало часу ? Проте С.П. Логачевська запевняє [25, С. 91]: коли роботу злаштовано правильно, можна виконати ті завдання, які ставляться перед учнями на уроці.\nОсь декілька рекомендацій. Насамперед потрібна чітка організація початку уроку. Так, чергові завжди до початку уроку повинні перевірити, чи є все необхідне для даного уроку. Початок уроку ніколи не потрібно затягувати. Уроки пропонується починати переважно із запитання чи завдання, що мобілізує увагу учнів.\nТреба привчати дітей цінувати кожну хвилину; думати, що можна запитати в учителя на уроці, а що доцільно перенести на перерву.\nОсоблива увага звертається на мову вчителя. Для вчителя дуже важливо не тяжіти до багатослів'я. По-перше, це займає час, а, по-друге, учневі важко вибрати зі сказаного головне. Тому інколи діти, які не схопили суті завдання, виконують його частково або знову перепитують. А це знову втрата часу.\nДля чіткої організації роботи дуже важливо передбачати, скільки хвилин діти виконуватимуть певне завдання і, враховуючи це, добирати посильні завдання, що будуть найбільш ефективними для засвоєння даної теми.\nІІІ. Як викликати інтерес до знань? С.П. Логачевська зазначає [25, С.94 ] , що школярі вчаться з інтересом тоді, коли їм цікаво і, найголовніше, коли навчальні дії стають для них особистісно значущими, тобто коли ними рухає пізнавальна потреба знати, міркувати.\nА для цього треба спиратися на інтелектуальність і почуття дитини, позитивні емоції. Для цього, у свою чергу, можна використати багато прийомів і принципів. Це і використання різноманітних дидактичних ігор під час уроку, і проведення нестандартних уроків (урок-екскурсія, урок-диспут, урок-вистава тощо), і надання індивідуальних доручень по підготовці уроку і т.п. При цьому потрібно пам'ятати, що діти охоче працюють, коли знають, що їхня робота, їхні вироби (якщо йдеться про матеріальну працю) комусь потрібні.\nСлід також обов'язково проводити актуалізацію кожної виучуваної теми і приводити зв'язок її з життям.\nІ, в кінець-кінців, треба проводити диференціацію учнів за інтересами. Здебільш диференціація за інтересами здійснюється при плануванні роботи різноманітних гуртків, факультативів тощо.\nIV. Постійний взаємозворотний зв'язок. С.П. Логачевська вказує, що ефективність навчання визначається не тим, що вчитель намагається дати учням, а тим, як у них виробилося ставлення до навчання. Тому, починаючи вивчення нової теми, заздалегідь продумується шлях засвоєння вивченого і супроводжується постійним контролем якості знань, умінь, навичок. Своєчасна й об'єктивна інформація дозволяє бачити успіхи кожного учня.\nЗ метою швидкого взаємозворотнього зв'язку С.П. Логачевська пропонує ввести для використання учнями на кожному уроці спеціальних "опитувальних" планшетів, перфокарт тощо, де записи не вимагають значної затрати часу.\nСхожі методичні умови диференційованого підходу до побудови навчально-виховного процесу виділяє кандидат педагогічних наук Т.А. Логвіна-Бик (обов'язкова контрольованість і керованість діяльністю учнів; здійснення зворотного зв'язку між учнями й учителем; засвоєння учнем знань в індивідуальному темпі, на різному рівні складності тільки через власну діяльність учня; мотивованість процесу засвоєння знань учнями; максимальна конкретизація навчальних завдань) .\nПрофесор О.І. Бугайов виділяє такі основні методичні умови здійснення диференціації навчання, пояснюючи їх значення .\nПоєднання індивідуальних та колективних методів навчальної праці, при індивідуальному підході важливо спиратись на колективну роботу з учнями, а колективний характер навчання орієнтувати на інтереси та можливості кожного.\nРівень обов'язкової підготовки (обов'язкових результатів) із кожного предмета повинен бути добре відомим не тільки вчителю, але й учням. Знання мінімальних обов'язкових результатів дозволяє останнім усвідомити власний резерв у досягненні більш високих результатів, стає своєрідним орієнтиром.\nНе можна ототожнювати рівень викладання й рівень вимог до результатів навчання. Рівнева диференціація здійснюється не тому, що одним учням повідомляють менший, а іншим - більший обсяг навчального матеріалу, а завдяки тому, що, пропонуючи однаковий обсяг, орієнтують їх на різні рівні вимог до його засвоєння.\nКонтроль та оцінювання знань учнів повинні бути орієнтовані на перевірку досягнення ними обов'язкових і підвищених результатів. При цьому перевірка рівня обов'язкових результатів - обов'язковий етап для кожного учня. Тільки оцінивши мінімальний рівень, перевіряють більш глибокі рівні засвоєння знань та умінь.\nЕфективною формою організації контролю знань є залікова система, що передбачає тематичний облік знань кожного учня, а не "поточне" оцінювання знань, де виставляється середнє арифметичне з поточних оцінок.\nДля диференційованого навчання необхідне принципово нове методичне забезпечення. Основні принципові особливості навчально-методичних комплексів (НМК), які треба брати до уваги при їх розробці: врахування провідних видів та способів диференціації навчання на кожному його ступені; врахування базисного характеру шкільної освіти; рівневий підхід до структури і змісту підручників, навчальних посібників, дидактичних матеріалів і методичних посібників.\nПрофесор педагогіки Криворізького державного педагогічного університету В. К. Буряк особливу увагу приділяє таким двом умовам застосування диференційованого підходу до навчання, як поєднання фронтальної та індивідуальної роботи школярів і резерв часу. При цьому він указує, що ці дві умови тісно пов'язані між собою, взаємно впливають одна на одну .\nСистематизуючи інформацію про педагогічні умови, що забезпечують диференційований підхід до організації навчання учнів, О.Я. Савченко зробив наступні висновки [40, С.297]. Успішне здійснення диференційованого навчання можливе за умов, коли вчитель:\nуміє передбачити труднощі, що можуть виникнути в дітей під час засвоєння матеріалу;\nвраховує загальну готовність своїх підопічних до наступної діяльності, тобто рівень сформованих знань, здатність самостійно працювати, ставлення до роботи;\nпоєднує фронтальну та індивідуально-групову роботу з учнями;\nздійснює диференційований підхід систематично;\nздійснює зворотний зв'язок з учнями;\nпроводить перспективний аналіз: для чого плануються завдання, чому їх треба використовувати на цьому етапі уроку, як продовжити роботу на наступних уроках.\nОтже, диференційований підхід - це такий підхід до навчання учнів, який передбачає глибоке вивчення індивідуальних особливостей учнів, їх класифікацію за типологічними групами й організацію роботи цих груп для виконання спеціальних навчальних завдань, які сприяють їх розумовому розвитку.\nДиференційоване навчання - це робота не за різними програмами, а робота на різному рівні з метою оволодіння єдиним програмовим матеріалом залежно від індивідуальних особливостей і підготовленості учнів; головне завдання диференційованого навчання полягає в тому, щоб визначити для кожного школяра найпродуктивніший вид роботи на уроці і вдома; диференціація не виключає індивідуальної роботи з дітьми, а навпаки, ґрунтується на ній, є її засобом.\nЗавдання диференційованого навчання не можна зводити лише до того, щоб пристосувати навчання до дитячих індивідуальних особливостей, а більш активно впливати на їх формування, забезпечувати максимальний розвиток позитивних рис, нахилів і здібностей. Зміст диференціації навчального процесу полягає у визначенні дидактичних шляхів ліквідації прогалин у знаннях, використанні різноманітних завдань, коригуванні діяльності учнів.\nІснує декілька різновидів диференційованого навчання. Так, розрізняють внутрішню диференціацію, під якою розуміють таку організацію навчально-виховного процесу, за якою врахування індивідуальних особливостей учнів здійснюється в умовах класно-урочної системи з даною групою (класом) , і зовнішню диференціацію, яка полягає в тому, що для врахування індивідуальних особливостей учнів їх об'єднують у спеціальні навчальні групи (класи). Альтернативні види диференціації до вище названих - це рівнева диференціація і профільна диференціація відповідно. Той чи інший різновид диференціації можна використати в залежності від цілей і завдань диференціації.\nДиференційоване навчання - ефективний спосіб навчальної діяльності школярів при вмілому керівництві вчителя. Успіх організації диференційованого навчання обумовлений дотриманням певних дидактичних умов: глибоке знання вчителем вікових та індивідуальних особливостей школярів, розвиток у кожного учня мислительних операцій, формування інтересу до навчання, старанності й уміння вчитися самостійно; постійне здійснення взаємозворотнього зв'язку з учнями з метою виявлення прогалин у засвоєнні ними програмового матеріалу; економне використання вчителем навчального часу; систематичне (а не епізодичне) використання диференційованого підходу на всіх етапах уроку, на всіх етапах процесу навчання; проведення систематичного аналізу результатів роботи з учнями та їх коригування тощо.\nДиференційований підхід розглядається прогресивними педагогами усього світу як один із засобів оптимізації навчально-виховного процесу. Диференціація навчально-виховного процесу стала визначальним фактором та умовою гуманізації та демократизації, відродження культурної функції національної школи. Саме в ній педагоги справедливо вбачають нові можливості максимального розвитку дітей з різним рівнем здібностей.\nРОЗДІЛ 2. ДОСЛІДНИЦЬКА ПЕРЕВІРКА ПЕДАГОГІЧНИХ УМОВ ДИФЕРЕНЦІЙОВАНОГО ПІДХОДУ ДО ОРГАНІЗАЦІЇ НАВЧАННЯ\n2.1 Результати констатувального експерименту\nДослідження проводились у Нікопольській школі-інтернат № 1 «Гармонія»\nПроведенню дослідно-експериментальної програми передував констатуючий експеримент, мета якого була в тому, щоб виявити типові труднощі, які виникають у вчителів-практиків при використанні диференційованого навчання; встановити залежність між використанням вчителями диференційованого навчання й результативністю навчально-виховного процесу. Для реалізації поставлених завдань ми використовували наступні методи:\nемпіричні методи (бесіда, анкетування, включне спостереження, діагностичні контрольні роботи);\nметод якісного й кількісного аналізу експериментальних даних.\nЗ досвіду Нікопольської школи-інтернат № 1 «Гармонія». Перше дослідження проводилося серед учителів школи-інтернат; метою його було виявлення уявлення вчителів про сутність диференційованого навчання, про труднощі його використання в практиці їхньої роботи. Становище в школі-інтернат щодо застосування диференційованого підходу у навчанні виявилося наступним. У школі - інтернат успішно здійснюється рівнева диференціація - один із видів диференціації, описаний нами у 1-му розділі даної роботи. З паралельних класів старшої ланки тут створено міжкласні навчальні групи для уроків математики та української мови. У них об'єднали сильних, середніх та слабких (на синхронно спланованих уроках для класів даної паралелі) учнів. При цьому з кожною групою працює постійний учитель, який одночасно підтримує тісний зв'язок з іншими вчителями, що створює необхідні умови для переходу учнів з однієї групи до іншої. Аналіз показав велику роль такого підходу у підвищенні ефективності навчання учнів на уроках математики й української мови. Дослідження, проведене серед паралелі 9-х класів, показало, що учнів, що відстають з математики чи української мови, немає; успішність учнів із даних предметів підвищується. Зовсім інакше виглядають справи з інших дисциплін. Особливо важке положення в учнів із біології та інформатики. Досить великий відсоток (7-10%) невстигаючих учнів, багато учнів, які мають дуже неглибокі знання, і лише 1-3 учня з класу творчо підходять до вивчення біології, мають високий рівень знань з цього предмету, добре встигають. Як виявилося, при викладанні біології, інформатики та інших предметів, крім математики й української мови, диференційований підхід до учнів не застосовується. На питання "чому?" вчителі цих предметів дали наступні відповіді. 6,5 % використовували б диференційоване навчання, якби були умови для додаткової підготовки вчителя (час, матеріальні засоби тощо). 25 % вказали недостатність знань або відсутність методичної літератури по диференційованому навчанню; 40 % опитаних вчителів вказали на слабку підготовку учнів.\nОтже, аналіз відвіданих уроків і результати бесід з педагогами показали, що 1) не всі вчителі бачать залежність між успішністю учнів і використанням диференційованого навчання; 2) у школі не завжди виконуються умови для застосування диференційованого підходу до навчання.\nАналіз контрольної роботи з біології, що проводилася серед учнів 9 класу, показав, що на "10"-"11" балів написало 2 учні, на "7" "9"-5 учнів, на "4" - "6" балів-12 учнів, на "1"-"З" - 9 учнів.\nВ ході констатуючого експерименту було проведено анкетування учнів 9 класу, їм було запропоновано відповісти на такі питання:\nчи любите ви біологію?\nчи цікаві уроки біологію ?\nчи враховують вчителі твій інтерес до предмета ?\nчи часто вчителі використовують на своїх уроках завдання для сильних, середніх та інших груп учнів ?\nНа питання анкети відповідало 28 учнів. Аналіз робіт показав, що більшість учнів біологію не люблять (80 % респондентів); для 63 % учнів біологія бачиться нецікавою, більшість із цих учнів відповіли, що їх інтерес до предмету не враховують; а для 71 % учнів біологія незрозуміла. 15 % учнів відповіли, що вчитель біології не використовує диференційовані завдання, 9 % - що іноді використовує, 76 % учнів на останнє питання не відповіли зовсім.\nдипломная работа "Педагогічні умови диференційованого підходу до організації навчання учнів на уроках біології" скачать\nдипломная работа [369,4 K], добавлен 06.11.2009\nдипломная работа [1,2 M], добавлен 07.11.2009\nкурсовая работа [51,7 K], добавлен 05.03.2012\nДиференціація навчання в освіті\nкурсовая работа [37,8 K], добавлен 17.12.2012\nМожливості використання диференційованого підходу у вихованні школярів\nкурсовая работа [60,7 K], добавлен 29.03.2015\nЗдійснення індивідуального підходу у музичному вихованні учнів\nкурсовая работа [180,0 K], добавлен 12.05.2014\nреферат [226,9 K], добавлен 07.11.2009\nДругие документы, подобные "Педагогічні умови диференційованого підходу до організації навчання учнів на уроках біології"


Інтер'єр будинку в японському стилі | Блог інтернет-магазину Нікосс\nМінімалізм як головна ідея\nТочність форм і пропорцій\nОсвітлення в кімнатах\nАдаптація до наших реалій\nЯпонський стиль давно набрав популярність за межами країни походження. Цінителі мінімалізму, натуральних матеріалів і східних мотивів в інтер'єрі точно оцінять інтер'єр в цьому стилі. Ми розповімо про особливості японського стилю в інтер'єрі.\nЇї досить важко втілити в будинку європейця або жителя країн СНД через те, що культури значно відрізняються. Наприклад, в багатоповерхівці Росії навряд чи буде планування, схожа на японську. У приватних будинках ситуація простіше, оскільки до ремонту можна спланувати майбутнє облаштування простору. Звідси виділяємо два шляхи втілення японського стилю в інтер'єрі:\nПовна копія. Підходить для будинків, де власник самостійно планує будівництво будинку або ж вносить зміни в проект будинку. Полягає в копіюванні всіх традицій, норм створення японського інтер'єру.\nЧасткове запозичення. Варіант для жителів квартир. Полягає в копіюванні окремих елементів, покупці автентичної меблів і предметів декору.\nОбидва варіанти можна втілити в життя без проблем, якщо знати про деякі особливості дивного інтер'єру Японії.\nЯпонці вважають за краще не захаращувати простір непотрібними речами. Ідея мінімалізму може бути застосована в Японії в усьому: від гардероба до інтер'єру. Нічого зайвого в кімнаті - запорука сприятливої сімейної атмосфери, яка сприяє розслабленню і самоти.\nПростота полягає не тільки в елементах меблів, але і в кольоровій гамі. Японці віддають перевагу світлим, натуральних кольорів. Хоча в нашій культурі японські спальні асоціюються з чорно-червоними стінами, білими ієрогліфами на стінах, але це зовсім не так. Для жителів Японії важливо бути в гармонії з природою. Тому домінують натуральні матеріали і кольори.\nПриродні умови Японії сформували цікаву особливість в інтер'єрі: переважають горизонтальні форми. Завідомо нелогічно і нераціонально було будувати житла вгору в регіоні, де є ризик частих землетрусів. Ця традиція залишилася до сих пір. Меблі в японському будинку також приземлена і низька. Не варто купувати меблі з різьбленням, завитками або надмірним декором. Вона повинна бути в першу чергу функціональної.\nНа стелі часто зустрічаються горизонтальні балки. Велика відстань між ними додасть в кімнату візуально просторість. Це актуально для невеликих кімнат.\nПрості меблі - риса японських будинків. Ви не знайдете тут масивні столи на всю стіну, вигнуті узголів'я, ліпнину на стелі. Всі лінії в кімнаті прямі.\nЯпонські кімнати, якщо це дозволяє простір, мають широкі вікна седзи. Через них проходить природне сонячне світло, який наповнює кімнату. Уникайте холодних ламп і світильників. Також постарайтеся вибрати фіранки з легких матеріалів (японські штори). Вітаються панорамні вікна, які дають променям сонця проникати в будинок.\nЯк перенести японські традиції на європейську культуру без втрати елементів? Не завжди є можливість змінити план будинку, тому кілька порад:\nВіддавайте перевагу натуральним матеріалам і квітам. Це можуть бути дерев'яні стелажі, двері, покриття для підлоги. Також цікаво виглядає натуральний камінь. Красиво поєднуються відмінні за текстурою матеріали: камінь і скло, скло і дерево.\nЗверніть увагу на живі рослини, уникайте пластмасових квітів в будинку. По-перше, це пилозбірники, а по-друге втрачається ідея гармонії з природою.\nЯкщо ви плануєте ремонт і зараз перебуваєте в пошуку актуального стилю інтер'єру, спробуйте звернутися до оригінального, незаяложені і не дуже популярному стилю Шеббі шик.\nПлитка для ванною залишається найбільш поширеним матеріалів в процесі проведення ремонту. Основна причина популярності - висока стійкість до впливу води і механічних пошкоджень.\n, req:24 sql:0,0148 s php: 0,0452 s time:0,0600 s mem:8 mb


У Запоріжжі виявили страшне відео з померлою в нелегальному дитсадку дитиною (відео 18+) — Високий Замок\n«Вихователька після настання смерті Лесі спотворила і приховала численні факти від нас і слідства, з метою уникнути кримінальної відповідальності. А ще до приїзду слідчої групи видалила відеозаписи камер спостережень із жорстких дисків, сховала знаряддя злочину, роздягнула дитину і намагалася приховати інші сліди злочину», — написав Мамедов.\n«Вибачте за сленг, але тупо зав'язати подушку і віднести в іншу кімнату, де залишити однорічну дитину близько 10 хвилин без уваги тільки через те, що дитя плакало, — не піддається здоровому глузду», — обурився правозахисник.\nВін додав, що «псевдосадок» у приватній трикімнатній квартирі працював кілька років, негативних відгуків про нього не було.\n«Привівши дитину, мати оглянула умови квартири, де вже перебували діти, що і викликало її довіру, а підозрювана (вихователька) ще до всього запевнила матір, що у неї дві вищі освіти — педагогічна і медична. А для більшої переконливості продемонструвала сертифікати, які нібито дають право їй на таку сферу діяльності, що не викликало сумнівів у довірливої мами.\nМатір у той момент була впевнена, що саме тут її дитина може отримати особливу увагу і навчання через малу кількість дітей", — написав Мамедов.\nВихователька затримана за підозрою в умисному вбивстві, вчиненому щодо малолітньої дитини (п. 2 ч.1 ст. 115 КК України).\nЗапоріжжя дитячий садок НП вихователька


На парламентських виборах в Італії вийшла в лідери коаліція Берлусконі — Time UA — Новини України\nНа минулих в Італії парламентських виборах лідирує правоцентристська коаліція, в яку входять партія екс-прем'єра Сильвіо Берлусконі "Вперед, Італія", а також "Ліга" і "Брати Італії". Про це повідомляє Reuters посилаючись на проміжні результати підрахунку голосів, оприлюднені Центральною виборчою комісією.\nНаразі оброблено 50% бюлетенів. Усього правоцентристська коаліція набирає 37,38% від голосів виборців, слідом іде "Рух "5 зірок" з близько 32% - і це, як зазначає агентство ANSA, кращий показник партії, що висувається поза коаліцією.\nПредставники "Руху "5 зірок" назвали попередні результати "тріумфом".\nЛівоцентристи набирають 19,78%. Лідер Демократичної партії Етторе Розато повідомив, що в разі програшу коаліція приєднається до опозиції. "Ми стежимо за результатами, і ясно, що це дуже явна поразка", - визнав політик.\nЗа даними ANSA, відзначена висока явка виборців - 77%. Остаточні результати будуть оголошені пізніше 5 березня.\nВиборчі дільниці по всій країні закрилися о 23:00 за місцевим іноді 4 березня (00:00 Київ 5 березня). Голосування відбулося за кандидатів як в нижню палату парламенту (Палату депутатів), так і в верхню (Сенат). Усього свої кандидатури виставили майже вісім тис. чоловік від 21 партії. Місця в парламенті займуть 630 депутатів і 315 сенаторів.\nНагадаємо, вибори до парламенту Італії стартували 4 березня, виборчі дільниці відкрилися о 7:00 ранку і працювали до 23:00 за місцевим іноді.\nРаніше також повідомлялося, що на виборчих дільницях панував хаос і спостерігалися черги, люди також скаржаться на некомпетентність членів виборчих комісій.


Купуйте меблі продумано\nНа щастя, ми живемо сучасному світі, де меблі можна знайти буквально будь-які! Якщо у вас вдома є діти, вибираючи меблі для лаунж-зони, в першу чергу думайте про їхній зовнішній матеріал. Так, для дивану найкращим варіантом буде шкіряна оббивка, адже з неї легко можна змити все, що дитина може розлити або ляпнути. Також хорошою альтернативою можуть стати чохли і покривала, які захистять меблі від таких неприємностей (а від них з дітлахами нікуди не дінешся).\nЩе одним вдалим варіантом для зони відпочинку в будинку з дітьми стануть безкаркасні меблі. Симпатичні і неймовірно зручні крісла-мішки виготовляються в самих різних кольорах і дизайнах, і стануть родзинкою будь-якого інтер'єру. До того ж, їхні чохли виконуються з водовідштовхувальних матеріалів, тому дані меблі не бояться навіть малечі!\nМенш популярне, але неймовірно практичне рішення – меблі з пластику і вінілу. Так, звучати це може дивно, але з даних матеріалів виготовляються дійсно стильні предмети інтер'єру, до того ж легкі і такі що легко миються. Придивіться уважніше до таких меблів, можливо, це те, що потрібно вашому будинку з дітлахами.\nВнесіть в lounge-зону яскравих акцентів\nЗробити це можна за допомогою яскравих пуфів, крісел-мішків і подушок. Незважаючи на те, що все це текстиль, чохли на такі крісла і пуфи, а також інтер'єрні наволочки дуже легко випираються, тому дітки зможуть грати в зоні відпочинку, як їм заманеться. Інтер'єрні подушки можна не тільки викласти на диван, але і розкидати по підлозі, килиму, щоб дітвора могла сидіти на них, граючи на підлозі.\nКоли діти не граються, відразу ж ховайте іграшки. Це допоможе не тільки підтримувати порядок в lounge-зоні, який просто необхідний для відпочиваючої атмосфери, а й заспокоїти малечу, якщо це час перед обіднім або нічним сном.\nОпублікувано : 19 червня 2017 | Переглянуто : 858 | обговорити на форумі