Попередній огляд нових можливостей Joomla 3.0. Частина друга - Joomla! Україна\n25.08.2012, 05:51 | Новини порталу | Денис Носов Друк |e-mail\nJoomla 3 — перша велика мобільна CMS\nВерсія 3.0 дозволить Joomla не відставати від мобільної революції, яка захоплює веб. За прогнозами, у наступному році користувачі для виходу в інтернет більше будуть використовувати телефон або мобільні пристрої, аніж десктоп комп'ютер. Так що мобільна версія сайту незабаром може бути більш важливою, ніж звичайна версія.\nJoomla 3 використовує фреймворк нового покоління Bootstrap для того, щоб фронтальна та адміністративна частини були дружні до мобільних пристроїв. Joomla стане першою великою CMS, яка за замовчуванням буде підтримувати мобільні пристрої\nВстановлення Joomla 3 за 10 секунд\nПроцес встановлення Joomla 3 набагато швидший і має значно кращий дизайн. Цей процес зараз займає всього три кроки. Деякі користувачі вже повідомляють, що змогли пройти процес менше ніж за 10 секунд.\nКоротке відео процесу встановлення:\nПокращення адміністративної частини Joomla 3.0\nКоли ви зайдете в адміністративну частину нової версії Joomla, ви помітите нову темно-синю колірну схему.\nАвторизуйтесь і побачите, що головна сторінка панелі адміністратора повністю перероблена. Панель керування тепер повністю складається з модулів, тому ви можете підлаштувати її під себе.\nОсь шість основних областей панелі управління Joomla 3:\nПанель меню: практично не змінилася в порівнянні з Joomla 2.5;\nЕкстра посилання: вони були істотно спрощені. Багато були перенесені в область №6 у підвал;\nПідменю: відображає важливі підменю-посилання сторінки, на якій ви перебуваєте в поточний момент;\nМодулі панелі керування: це просто модулі і вони можуть бути з легкістю замінені, в залежності від потреб сайту;\nШвидкі іконки: в Joomla 2.5 вони займали всю центральну частину панелі керування. Тепер вони акуратно розставлені у правій частині;\nПосилання в підвалі: багато з посилань області №2 тепер знаходяться у цій області.\nДружня до мобільних пристроїв панель адміністратора\nАдміністративна частина Joomla 3 тепер повністю дружня до мобільних пристроїв. Ось як виглядає панель керування в iPhone:\nА ось так виглядає Менеджер статей:\nОсь панель інструментів, яку ви бачите, коли щось редагуєте:\nПерероблена область статті\nОднією з основних скарг в Joomla 2.5 є те, що область написання статті занадто маленька. На сторінці занадто багато опцій і віконце редактора крихітне. В Joomla 3 для області статті надана майже повна ширина сторінки:\nОбласть статті також дозволяє нам бачити інші покращення юзабіліті в Joomla 3.\nПерше — вкладки. В Joomla 2.5 екстра опції були розкидані по всьому екрану. Тепер майже всі екстра опції згруповані у вкладки в верхній частині області:\nДруге — права колонка. Вона більше не завантажена купою опцій, тільки найважливіші були розміщені у праву колонку:\nПро сортування ми розповідали у минулій новині. Пропонуємо вам відео на якому зображено, як сортування працює у дії:\nВ Joomla 2.5 було важко оновити конфігураційні опції сайту. Для індивідуального налаштування вам необхідно було відвідати кожну частину сайту окремо. Тепер в Joomla 3 все знаходиться в єдиній області конфігурації.\nЦе дозволить набагато швидше виконувати такі завдання, як встановити права доступу. Ви можете пересуватися значно швидше по області налаштування прав в Joomla 3, ніж в Joomla 2.5:\nБільш швидкий вибір\nВ доробці дозволити користувачам шукати і вибирати набагато швидше. Приклад нижче показується прив'язка модуля до певних сторінок. Якщо ви впишіть назву пункту меню, Joomla 3 автоматично покаже вам відповідні результати.\nОсь приклад пошуку позиції для розміщення модуля:\nДружній до мобільних пристроїв шаблон фронтальної частини\nВ Joomla 3 новий шаблон фронтальної частини називається Protostar. Про сам шаблон ми вже писали у минулі статті.\nУ новому шаблоні позиції модулів були логічно позначені. В Joomla 2.5 назви були груповані в одну купу і було дуже незручно відшукати потрібну позицію. Тепер ви побачите такі позначення як:\nВибір оновлення Joomla\nJoomla 3 буде доступна у вигляді оновлення в один клік з Joomla 2.5, але поки ця можливість не йтиме за замовчуванням. Немає сенсу в поспіху і негайному оновленні.\nJoomla 3 не буде запропонована як оновлення до наступного року, коли вийде стабільна версія Joomla 3.5. І навіть тоді у користувачів буде вибір — оновлюватися чи ні.\nНагадаємо, що вихід Joomla 3.0 заплановано на кінець вересня.


Оформити страхування "Автоцивілка (ОСАЦВ)" в цифровому банку Sense SuperApp – Приватні особи\nОформити страхування "Автоцивілка (ОСАЦВ)" в цифровому банку Sense SuperApp.\nЧерез цифровий банк Sense SuperApp страхування можливо оформити для категорій А і В.\nдля пільгових категорій клієнтів (пенсіонери, Чорнобильці першої та другої категорії, люди з обмеженими можливостями другої та третьої групи інвалідності);\nдля автотранспортних засобів на іноземних номерах;\nдля автомобілів, які використовуються як таксі та для автомобільних перевезень.\nДля оформлення страхування "Автоцивілка (ОСАЦВ)" у цифровому банку Sense SuperApp ознайомтесь з відеоінструкцією або дотримуйтесь текстових підказок внизу:\nЯкщо у вас є оформлений поліс, ознайомтеся з інструкцією "Додати існуючий поліс по "Автоцивілці" в цифровому банку Sense SuperApp".\nДля оформлення нового поліса натисніть "Оформити поліс".\nВкажіть номер та місто реєстрації авто (назва населеного пункту), згідно техпаспорта.\nУ процесі перевірки даних можливі варіанти:\n- помилка обробки — спробуйте ще раз;\n- недостатньо даних — внесіть додаткову інформацію про авто: марка, модель, рік випуску, тип та VIN-номер транспортного засобу.\nПеревірте актуальність даних автомобіля. Для внесення коригувань натисніть "Моє авто".\nДоступно два пакети страхування:\n- "Автоцивілка+" — включає додаткове страхування ДЦВ*, технічну допомогу та нульову франшизу;\n- "Автоцивілка" — оформляється без ДЦВ*, з франшизою 2 500 гривень та з технічною допомогою.\n*ДЦВ (добровільна цивільна відповідальність) — додатковий договір, який збільшує суму відшкодування.\nЩоб ознайомитися з умовами більш детально, натисніть "Більше про автоцівілку".\nВизначтеся з видом поліса та натисніть "Вибрати".\nПеревірте правильність внесених даних, вкажіть дату початку дії нового поліса (не пізніше, ніж через 30 днів від поточної дати). Якщо у вас є діючий поліс, то дата нового — наступний день від дати закінчення поточного. Натисніть "Оформити".\nПеревірте/відредагуйте адресу електронної пошти для відправки договору. Ознайомтеся з умовами оферти, підтвердіть правильність внесених даних та згоду на оформлення поставивши "відмітку" в чек-боксі.\nНатисніть "Оплатити та підписати поліс".\nДля підтвердження оплати введіть код з смс.\nСтраховий поліс успішно оформлено та відправлено на електронну пошту. Якщо договір не прийшов на пошту, ви можете повторити відправку. Як це зробити — описано в статті "Отримати на електронну пошту договір страхування "Автоцивілка", оформлений в цифровому банку Sense SuperApp".\nНатисніть "Готово" для завершення процесу оформлення.\nДодати існуючий поліс по "Автоцивілці" в цифровому банку Sense SuperApp\nОтримати на електронну пошту договір страхування "Автоцивілка", оформлений в цифровому банку Sense SuperApp\nПовідомити про страховий випадок зі страхування "Автоцивілка" через Sense SuperApp\nЗамовити технічну допомогу зі страхування "Автоцивілка" через Sense SuperApp\nОтримати на електронну пошту договір страхування, оформлений в цифровому банку Sense SuperApp


Історія крізь роки!\nФільм розповість про хлопця і дівчину з Нью-Йорка. Вони познайомилися в коледжі, потім одружилися і у них народилася дитина. Непередбачувані події в їх житті через десятиліття відлунюють у долях інших людей в Іспанії. Одна подія запускає невидимий механізм і народжує диво, яке хтось назве… сенсом.\nСтудія FilmNation Entertainment придбала сценарій, написаний Деном Фогельманом у 2016 році, після того як він потрапив у «чорний список» кращих нереалізованих сценаріїв. Сюжетна лінія потребувала, аби одного й того самого персонажа грало декілька акторів у різному віці. Основні знімальні роботи розпочалися у березні 2017 року у Нью-Йорку та продовжилися у травні того ж року у Іспанії. Прем’єра стрічки відбулася в Торонто у вересні цього року.\nХищная Эмма Стоун и полубезумная Оливия Колман: почему...\n«Життя, яке воно є» - тонка і непередбачувана історія з Олівією Вайлд, Оскаром Айзеком та Антоніо Бандерасом у головних ролях.\nДивіться стрічку «Життя, яке воно є» на території України з18-го жовтня цього року.\nМама и дочка: Ирина Шейк прогулялась по Нью-Йорку с малышкой Леей\n5 фильмов с Мэттом Деймоном, которые стоит пересмотреть


Lechuza Canto з параметрами Матеріал: Пластикові; Колір: Чорні, Антрацитові - це гарний вибір\nLechuza Canto (Лечуза Канто) з параметрами Матеріал: Пластикові; Колір: Чорні, Антрацитові\nВибираючи Lechuza Canto в нашому інтернет-магазині, Ви завжди будете впевнені в якісному товарі. Такий вибір характеристик, як Матеріал: Пластикові; Колір: Чорні, Антрацитові дуже вдалий, але остаточне рішення про покупку завжди за Вами. Наші менеджери з великим задоволенням допоможуть Вам вибрати те, що Ви так давно шукали . Будьте впевнені, Ваше рішення купити Lechuza Canto буде правильним.


Femen візьмуться за міліцію та СБУ\n02.08.2013 prostir Суспільство 0\nРух Femen має намір змінити пріоритети своєї діяльності в Україні, сконцентрувавшись на пікетуванні силових структур. Про це заявила лідер Femen Ганна Гуцол в інтерв’ю журналу “Кореспондент”.\nАктивістка розповіла про події, що сталися під час святкування річниці хрещення Київської Русі, коли її побили в під’їзді власного будинку.\n“За нами з понеділка (22 липня) велося стеження. Через нашу громадську діяльність ми добре знаємо, який вигляд мають співробітники спецслужб: чоловіки середньої статури, в джинсах, затягнутих високо на талії шкіряним ременем, постійно розмовляють по телефону”, – розповіла вона.\n“Таких от чоловіків, які ходили групами по двоє-троє і стежили за пересуваннями членів Femen, ми бачили постійно за тиждень до приїзду Гундяєва”, – заявила Гуцол.\nЛідер Femen також відповіла, чи звертається за допомогою до міліції: “Ой, ну що ви – в Україні ніколи не звертаємося. А от у Франції — інша річ. Коли нам погрожують радикальні нацисти, французька поліція в рамках запобігання бійок оточує весь квартал у Парижі, в якому перебуває офіс Femen. А тут сподіватися на подібні дії смішно. Міліція не здатна навіть знайти ноутбук і мою собаку”, – розповіла вона.\nПри цьому Гуцол впевнена, що під час візиту Путіна “працювали” російські, а не українські спецслужби. “Чотири роки тому до мене приходили СБУшники, погрожували. Але наші завжди тільки погрожують – не виконують. Ніколи до нас (в Україні) не застосовували фізичну розправу – були лише конфлікти з міліцією під час затримання”, – уточнила вона.\n“Нам зараз доведеться поміняти пріоритети. Потрібно серйозно взятися за голову СБУ, за МВС. Я вважаю, що їх взагалі потрібно віддати під трибунал. Це ж був якийсь нонсенс: під час так званого “святкування хрещення” на території України діяли російські спецслужби”, – підкреслила Гуцол.\n“Ви розумієте, що Київ на час приїзду Гундяєва і Путіна було віддано на відкуп ФСБ Росії? ФСБ заправляла співробітниками СБУ та МВС. В Оболонському відділенні міліції, де сиділи затримані “феменістки”, перебували феесбешники. Суд над ними закінчився точно в той час, коли Гундяєв поїхав з Києва”, – зазначила активістка.\n“Примітно, що на суді був присутній чоловік, який віддавав накази міліціонерам і розмовляв з російським акцентом. По завершенні засідання він наказав присутнім там міліціонерам розійтися, сів у машину з російськими номерами і поїхав”, – заявила вона.


Лампа HITACHI DT01871 - Найкраща ціна та якість, найбільший вибір\nЛампи до проектора HITACHI DT01871 Партномер: DT01871\nПроекційні лампи для HITACHI DT01871 запропоновані в декількох варіаціях: лампи з модулем і самостійні колби від оригінальних та альтернативних виробників.\nЛампи з модулем HITACHI DT01871\nОригінальна колба HITACHI DT01871 від сертифікованого виробника, зібрана до модуля на фірмовому заводі виробника проектора та продається під його торговельною маркою. Колби з заводів, що займаються виготовленням оригінальних ламп прямують до заводів по виготовленню проекторів, де збираються у пластиковий монтажний корпус, щоб забезпечити споживачу найкращу якість та легкий процесу заміни.\nВи не відчуєте різниці між оригінальним блоком HITACHI DT01871 та лампою в сумісному модулі. В обох випадках використана так ж сама якісна лампа, виготовлена на оригінальному заводі (Osram P-VIP, Philips UHP, Ushio NSH, Matsushita, Iwasaki HSCR). Різниця лише в заводі на якому проводиться збір голої колби в модуль. У другому випадку, це відбувається не на заводі виробника проектора, тому товар не може постачатись під фірмовим брендом. Радимо цей варіант за його якість, надійність та вигідну ціну.\nМодуль та колба HITACHI DT01871 виготовляються за технологією відповідною до виробництва оригіналів, але з використанням більш бюджетних матеріалів, що дозволяє суттєво знизити ціну виробу. Цей варіант також вважається дуже якісним та доступним для будь-якого покупця. На досвіду можна сказати, що звичайний споживач не відрізнить якість проекції оригіналу від неоригіналу.\nЛампа без модуля HITACHI DT01871\nДля заміни лампи без модуля Вам доведеться повністю розібрати старий модуль, а це не так просто, як поміняти вже зібраний модуль. Для HITACHI DT01871 можемо запропонувати лише оригінал без модуля.\nОригінальна колба HITACHI DT01871 від ліцензійного виробника змінних частин до проекторів (наприклад Osram P-VIP, Philips UHP, Ushio NSH, Matsushita, Iwasaki HSCR), яку необхідно самостійно зібрати з модулем. Вона забезпечує високу якість за доступною ціною. Недоліком є важчий процес заміни, порівняно з цілим блоком, але якщо Ви упевнені, що впораєтеся із самостійною заміною голої колби, то ми Вам можемо його лише порадити.


"Динамо" обіграло французький "Ренн" у матчі Ліги Європи УЄФА\nп’ятниця, 29 травня 2020, 04:12\nВіце-чемпіони України футболісти київського "Динамо" здобули другу перемогу поспіль у груповому турнірі Ліги Європи УЄФА сезону-2018/2019.\nУ четвертому турі розіграшу "Динамо" на столичному НСК "Олімпійський" упевнено обіграло французький "Ренн" - 3:1, повідомляє Укрінформ.\nНа 13-й хвилині після передачі з кутового Віктора Циганкова рахунок відкрив Беньямін Вербич, який сильним ударом головою увігнав м’яч у правий кут воріт Томаша Коубека. Подвоїв перевагу Віталій Миколенко, який на 68-й хвилині звільнився від опіки та замкнув навісну передачу зі штрафного у виконані Віктора Циганкова, відправивши м'яч у сітку по центру воріт. Автором третього голу на 72-й хвилині став Микола Шапаренко, який завершив атаку вдалими індивідуальними діями, бездоганно пробивши з-за меж штрафного майданчика. На 90-й хвилині після пасу Мбайя Н'янга ударом з близької відстані рахунок скоротив Теозон Сібачо.\nМатч "Динамо" - "Ренн" Фото: Данііл Шамкін\nІнший поєдинок у групі К Ліги Європи між казахстанською "Астаною" і чеським клубом "Яблонець" завершився з рахунком 2:1.\nТурнірне становище: "Динамо" - 8 очок, "Астана" - 8, "Ренн" - 3, "Яблонець" - 2.\nУ п'ятому турі 29 листопада відбудуться матчі "Астана" - "Динамо", "Яблонець" - "Ренн".\nСьогодні свою четверту зустріч у груповому турнірі Ліги Європи проводить також полтавська "Ворскла". "Біло-зелені" вдома грають з азербайджанським "Карабахом". В іншому матчі квартету Е англійський "Арсенал" у Лондоні приймає португальський "Спортинг".


Театр для усіх: у пошуках Золотого руна – INVAK.INFO – информационное агентство – портал людей с инвалидностью\nПерш ніж вистава вирушила на прем’єрний показ під час міжнародного фестивалю у Грузії, ми поговорили з акторами та експертами про стан справ інклюзивного мистецтва в Україні.\nВистава «Аргонавти» / Фото: Дмитрій Єршов\nАндрій Щербацький (справа) / Фото: Дмитрій Єршов\nАндрій Щербацький / Фото: Дмитрій Єршов\nБен Дюк, хореограф-постановник, художній керівник британської театральної групи Lost Dog / Фото: Дмитрій Єршов\n“На підготовчому етапі ми багато імпровізували, самостійно відтворювали рухами те, що відчуваємо, запам’ятовували це і просто потім вписали в п’єсу, — пригадує Андрій. — Інколи я спостерігав за колегами і мене заворожували їхні рухи настільки, що я думав як не забути самому вчасно вийти на сцену. У цій постановці ми маємо розуміти не слова, а наші погляди, жести, емоції, вигуки. Тоді нам не потрібна спільна мова, ми можемо не знати тексту, але будемо все розуміти”.\nАктори вистави «Аргонавти» спілкуються з постановником Беном перед генеральною репетицією / Фото: Дмитрій Єршов\n“Ми всі походимо з однієї системи пострадянського досвіду і відповідного ставлення до людей з інвалідністю, — пояснює менеджерка культурних проектів Британської Ради Анна Бубнова. — Люди не готові сприймати мистецтво з інвалідністю, як професійну справу. Існує уявлення, що це щось таке, куди треба йти, дивитися, відчувати провину і обов’язково співчувати”.\nАнна Бубнова, менеджерка культурних проектів Британської ради / Фото: Дмитрій Єршов\nЩе одна проблема — брак професійних тренерів, режисерів, хореографів, які могли б працювати в цій сфері, а також відсутність чіткої законодавчої позиції стосовно доступу людей з інвалідністю до культурних інституцій. Закон України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” не передбачає культурної реабілітації. Водночас, соціальна реабілітація спрямовується на вдосконалення навичок спілкування, пристосування до побутових умов тощо, але не на розвиток творчого потенціалу.\n“Для того, щоб дійти до студії на репетицію, акторам з інвалідністю потрібно подолати неймовірну кількість бар’єрів на вулиці. Тому на сім’ю покладається велике навантаження, — продовжує Анна Бубнова. — Наприклад, щоб одна з акторок на візку стала частиною “Аргонавтів”, вранці батьку доводилося привозити її на кожну репетицію, а ввечері так само забирати”.\nАнна Бубнова / Фото: Дмитрій Єршов\n“На початку проекту, разом з Національною асамблеєю людей з інвалідністю, ми їздили різними містами у пошуках репетиційної бази, — пригадує Анна Бубнова. — Наприклад, в одному з театрів Дніпра під час нашого візиту робили туалет для людей з інвалідністю, але неправильно встановили двері. Ми зауважили, що людина на візку не зможе самостійно їх відкрити. У відповідь нам сказали, що має ж бути супроводжуючий. Але хіба люди без інвалідності ходять у туалет з супроводом? Звичайно, є позитивні зрушення, адже в кожному місті працюють активісти. У тому ж Дніпрі, вже в іншому театрі, зробили підйомник, те саме у Львівському оперному. У Вінниці в центрі кожен з’їзд зроблений так, щоб людина на візку могла самостійно заїхати у трамвай. А те, як місто розбудовується, впливає на інформаційний простір, який існує довкола питань інклюзивності”.\nДля Наталії Гаркавої “Аргонавти” — не перша вистава. У травні вона вже брала участь у перфомансі “Є місце…” у Мистецькому Арсеналі, що також було частиною міжнародної перформативної лабораторії Unlimited. В “Аргонавтах” Наталія грає Тіну — грузинку, яка була однією з тих, хто захопив літак ТУ-134 в Тбілісі. Сценою вона ходить повільно, тримаючи в руках пістолет. Часом до Наталі підходять інші актори, кладуть руку їй на плече і ведуть, наприклад, до іншого кута майданчика. Наталя має порушення зору, але перше, що відчуваєш з глядацького крісла — це страх перед героїнею зі зброєю.\nНаталя Гаркава під час виступу / Фото: Дмитрій Єршов\nАнастасія Мнацаканова / Фото: Дмитрій Єршов\n«Інклюзія сприяє створенню комфорту для усіх», -…


Leopolis.news | На Самбірщини поліцейські поранили молодика, який накинувся на них із сокирою\nЖінка-поліцейська у Львові у свій вихідний затримала кишенькового злодія\nПоліція Львівщини розшукує підозрюваного у грабежі чоловіка (ФОТО)\nМахінації в медичній сфері на Львівщині: взяли під варту директорку фірми-постачальника\nНа Львівщині судитимуть банкірів, які «обчищали» депозити клієнтів\nУ Львові затримали раніше судимих таксиста та його друга, які викрадали «айбокси» (ФОТО)\nУ Львові спіймали двох зловмисників, які організовували телефонні афери\nЛьвівського податківця спіймали на хабарі (ФОТО)\nЛьвів'янин, який у себе вдома продавав наркотики, відсидить 7 років\nУ Львові затримали 55-річну жінку, яка зарізала співмешканця\nДіяли на території Львова та Тернопільщини: подружжя шахраїв виготовляло фіктивні документи (ФОТО)\nЛьвів’ян попереджають про шахраїв-«паркувальників»\nУ Львові судитимуть 20-річну дівчину, яка до смерті побила знайомого\nЗловили зловмисника, який обікрав будинок у Бориславі в Різдвяну ніч\nУродженця Львова розшукують за злочин, пов'язаний з наркотиками\nНа Самбірщини поліцейські поранили молодика, який накинувся на них із сокирою\nУ с. Михайлевичі Самбірського району 33-річний чоловік накинувся на поліцейських із сокирою, а ті після попереджувальних пострілів змушені були застосувати її проти нападника. В результаті інциденту він отримав кульове поранення стегна та був доставлений в лікарню.\nВчора, 9 жовтня, з цього села до правоохоронців зателефонував 33-річний місцевий мешканець і повідомив, що «зарізав свою матір». Наразі вона ще жива, але важкопоранена.\nНа місце одразу виїхала оперативна група поліцейських з медиками. Коли вони намагались увійти до хати, на них накинувся невідомий чоловік із сокирою. Правоохоронці змушені були рятувати своє життя та застосувати табельну зброю.\nНападником виявився сам заявник у поліцію. Встановлено, що він не завдавав матері, з якою разом проживає, ножових поранень. Просто кілька днів чоловік пив, тому господиня будинку просила правоохоронців втихомирити його.\nПричину інциденту між рідними знають у селі. Син привів до хати дівчину, хотів, щоб вона з ними жила, можливо, мав намір одружитись. Однак мати не погодилась і прогнала потенційну невістку. Обурений чоловік почав заглядати в чарку та конфліктувати з матір’ю.


Вінниця.info | Митці попрацюють у Вінниці із занедбаною «Росією»\nМитці попрацюють у Вінниці із занедбаною «Росією»\n12 серпня 2015, 12:21\nЗ 20 по 30 серпня 2015 року у Вінниці працюватиме культурно-мистецька резиденція «Над Богом». Ініціатива збере активну молодь, митців, інтелектуалів для публічного обговорення проблем, пов’язаних з реалізацією декомунізаційних законів та переосмисленням історичного минулого. Митці привернуть увагу до занедбаного кінотеатру "Росія" та проведуть воркшоп.\nПро це повідомляє український кризовий медіа-центр у рамках програми «Культурна дипломатія між регіонами України»\nУ рамках Інтерактивної програми культурно-мистецької резиденції «Над Богом» (відсилає до автентичної назви річки Південний Буг) під керівництвом Дани Косміної, яка працює архітектором у французькому бюро HUCA architecture&urbanisme, відбудеться архітектурний воркшоп «Сходи в кіно».\nМистецький проект має мету привернути увагу до деградативного стану кінотеатру «Росія». Гра слів, розміщених на структурі екрану, відсилає до античної міфології та «Сходів до Олімпу», де кінотеатр виступає у ролі Пантеону (всім богам). Тобто підсвідомо поруч з величними грецькими образами постають реальні руїни кінотеатру сучасної Вінниці. Паралелі величі і занепаду – це заклик до місцевих жителів протидіяти деградації.\nУ рамках воркшопу заплановано три напрямки: реутилізація старих сидінь кінотеатру у створенні тимчасових вуличних меблів; реалізація мобільної кіноструктури, яка зможе слугувати у літньо-осінній період та в залежності від потреб жителів переміщуватися в інші куточки міста; монтаж вивіски-посилу до місцевої влади «Сходи в кіно», яка візуально заявлятиме про потребу відновити кінотеатр.\nДля реєстрації потрібно заповнити анкету на сайті.\nТеги: Кінотеатр воркшоп


Лик Сонця » Золота Мантикора\nРаніше я боявся Сонця. Звичайно, мирився з ним, щодня ходив під променями світила. Бачив його світло, палаючий білим вогнем диск на небі чи крізь скло, тривимірні зображення, які так і хочеться взяти в руки, але це страшна річ. Сонце для мого народу було джерелом життя, звичайно ж, але також здавалося щоденно видимою причиною невідворотної загибелі, віддаленої в непевне майбутнє, яке однак всерівно настане.\nПід його впливом води океанів там наступали на віковічні міста, а там оголювали дно зі скам'янілими залишками попередніх цивілізацій. Сухі стовбури, які я бачив щоденно, позначали місце, де не так давно стояв ліс, а тепер зарості трохи вищих за людський зріст рослин з довгим сріблястим листям. Море і колишній ліс обступало жовте місто з синіми смугами вікон, які ніби перескакували з будівлю на будівлю, то покривали цілу грань ступінчастої піраміди, то лише декілька на конструкції, що немов розбита колона, застигла у вічному руйнуванні, втримувана задумом архітектора і майстерністю будівничих.\nАле зі страхом треба боротись. Час я вибрав якнайбільш підходящий – вечір, коли саме здіймається несильний вітер, який здіймає дрібний пісок з дна висохлої затоки, даючи змогу, судячи з фото подібних мені любителів заходу, роздивитися крізь піщану пелену Сонце у всій його красі. В запасі ще було пів години, дорога потягом не мала зайняти і десяти хвилин.\nТак і вийшло, майже порожній потяг без запізнень відійшов зі станції в напрямі від одного скупчення будівель до іншого. Більша частина міста була і так в золотих тонах, а в косих променях призахідного Сонця все воно, і башти, і магістралі, і зникаючі ліси між ними, стали золотом. Дерева золотим океаном билися об золоті скелі під блакитним, злегка фіолетовим небом, на якому, звичайно для цього часу, спалахували зелені шлейфи полярного сяйва. Колись так називали це явище, останні кілька сотень років буденними стали навіть екваторіальні сяйва. Так впливало Сонце, активне як ніколи раніше з вини людей. Мало того, всі зірки, навколо яких ми живемо, поводили себе так само, так само там відступали і наступали води і світилося небо, а жителі міст хто з ненавистю, а хто з благоговінням дивилися на причину своїх проблем.\nПоїзд мчав над дорогою, піднятою на опорах з сріблястих заростів в вакуумному тунелі, який видавав себе помітними тільки тренованому оку ефектами. Місто мало прокинутися вже після заходу денного світила, вдень його жителі мали інше життя в стінах зведених ще до відступу моря будівель. На уступах піраміди, що здіймалася над містом, виблискували давно вже поліровані не доглядачами, а вітрами і дощами статуї героїв. І зараз були герої, могутні воїни, живі персонажі епосів, та ніхто з них не міг заспокоїти Сонце.\nЗійшовши на потрібній станції, де крім мене виявилося ще біля десятка людей, я попрямував до трикутного виходу, обрамленого пишним кутастим орнаментом. Звідти дорога, викладена шестикутними плитами, вела на колишню набережну. Дно затоки клаптями покривали жорсткі низькі рослини, схожі на крупні лишайники, пісок вже здіймався рухом прохолодного повітря з незайнятих ними територій.\nЧервоно-оранжеве сонце чітким диском з протуберанцями виступало на запиленому небі. Три плями майже правильним трикутником розташовувалися на ньому, а ще між ними скручувалися якісь темні лінії, породжені чи то світилом, чи то завислим піском.\nНе любиш міжзоряні польоти, Сонце? Ревнуєш, що тунелями в просторі літаємо швидше твого проміння до зір-сусідів? Палає від того твоє нутро, пронизане невидимими кротовинами космосу? Так і знай – океани віддадуть забране і візьмуть полишене, статуї нових героїв, як колись, обплутають ще збережені подекуди виткі рослини. Навіть я сам піду в астрофізики і вигадаю як побороти тебе. Ти більш не відбереш в мене дому, не висушиш таких луків, як ті, на яких я виріс.\nАле поки Сонце дивилося на нас всіх і на мене лицем бородатого, кошлатого древнього божества. В хмарі піску воно ніби скривилося, промовляючи "Не зли мене, людино". Повіяв вітер, кинувши мені в лице колючі піщинки. Я примружився і розвернувся, завзяття трохи пригасло. Але подумки кинув Сонцю, попри цей знак, "Так і знай!".\nЧас генерації: 0.1583 | SQL: 8 | Пам’ять: 8.76MB| Вхід


Фото і рецепти страв з мяса | Rollandwasson\nФото і рецепти страв з мяса: камеди клаб 2016 лучшее лада веста\nРецепти приготування других страв з м'яса з фото. Готуємо другі страви з м' яса дома. Смачні кулінарні рецепти страв з м'яса. Рецепти з фото. Раніше ми вже розглядали рецепт тушкованої з гарбузом яловичини, а сьогодні для тих, хто не уявляє життя без м'яса, і у кого залежалися гарбузи\nСтрави з, м'яса, фаршу, рецепти з яловичини, свинини, кролика. рецепти з м' яса. На першій фотографії – зрази з курячим філе. страви,Рецепти,Страви з м' яса,Страви з птиціПозначки гриби,Картопля,Курка,куряче філе4 Коментар. Час приготування: до 30 хвилин. Порцій: 4порции. Складність: Легко. Портал Gotuemo.com.ua - це кращі кулінарні рецепти страв, кулінарне відео, рецепти з фото. Що може бути краще, ніж страви з м'яса? Тільки дуже смачні м'ясні страви, приготовані своїми руками. Відкрийте для себе нові страви зі свинини. М'ясні страви. Все про приготуванні м'яса. Різні м'ясні страви з фото. Читай найсмачніші рецепти з м'яса на нашому портал.\nЛегкі м'ясні страви – у чому їхній секрет? Кращі святкові м'ясні страви з фото – де їх шукати? М'ясна вечеря і обід із м'яса – які рецепти найкращ. 10 березня, 2015, Наталюня додала в розділ Страви з м`яса, Страви з овочів та грибів, Переглянуло: 2942, Відгуків: 3, Детальніше. Кулінарні рецепти з фото салатів і страв для всієї родини. Цікаві ідеї на тему що І просто смачні рецепти. Корейський салат з соєвого м'яса · Салати.


"Оперний подарунок": у Києві заспівають чотири зірки світового масштабу — 5 канал\nВони співали в Ла-Скала та Віденській опері. Сьогодні заспівають просто неба на Софійській площі. Концерт має назву "В Україну повернусь" , адже нині його учасники працюють переважно за кордоном. Сьогоднішній виступ буде оперним подарунком. На сцену вийдуть Людмила Монастирська, Ольга Безсмертна, Зоряна Кушплер та Олександр Цимбалюк\nЗа її плечима - робота в Ла-Скала, Метрополітен-опера та Ковент-Гардені. Всесвітньо відома оперна співачка Людмила Монастирська ще у четвер співала на сцені Барселони, нині - готується виступити перед земляками просто неба у Києві.\n"Наша публіка - це найкраще, що може бути. Повертатись до України - це справжнє свято. Але останнім часом вдається не дуже часто. Цей сезон був дуже насиченим, дві Америки було - Лос-Анджлес і Х’юстон. У моєму графіку 23-тє число вільне", - розповідає співачка.\nОдна з провідних солісток Віденської опери - Ольга Безсмертна. Вистави, репетиції, гастролі - графік співачки розписаний ледь не похвилинно.\n"Позавчора співала у Віденьскій опері, мала концерт до 11-ї ночі. О третій годині ранку я встала, бо мала летіти в Київ. Завтра вранці я знову лечу за кордон, бо ввечері маю виставу. Ось такий у мене графік", - розповідає оперна співачка.\nДля земляків вона привезла свої коронні номери - арії з опер Пуччіні та Гуно.\n"Дуже зраділа цьому запрошенню. Сьогодні не така вже й тепла погода, але ми будемо гріти вас своїми серцями, своїм співом, своїми піснями", - запевняє пані Ольга.\nКвитки на їхні виступи коштують в середньому від 200 до 400 доларів. Утім, для земляків вони співатимуть безкоштовно на Софійській площі. Автор ідеї - Анатолій Солов'яненко. Чоловік розповідає: попри складний графік, гастролі та репетиції, зірки на пропозицію відгукнулись охоче.\n"Сьогодні унікальний концерт, коли чотири зірки світового масштабу, які співають на кращих оперних сценах світу, збираються просто неба в Києві, аби дати концерт для киян і гостей столиці. Умовити не важко. Важко вибрати ту дату, коли вони можуть зібратися всі разом", - каже керівник проекту.\n"Кожен більш-менш успішний артист, що працює на Заході, повинен допомагати і приїжджати сюди, і брати участь (у подібних заходах), оскільки це дуже важливо. Все таки наша публіка тепліше і рідніше. Я на даний момент повинен знаходитися в Парижі. І це зараз ризик для мене (бути в Києві), але я думаю, що ризик виправданий", - ділиться міркуваннями оперний співак Олександр Цимбалюк.\nРепертуар для концерту обирали ретельно. Передусім, це відома не лише поціновувачам опери музика, але й впізнавана пересічним слухачем. Супроводжують кращих співаків кращі музиканти - симфонічний оркестр Національної опери України.\nЄвгенія Подобна, Ігор Костенко, "5 канал"\nмузика опера співаки концерти, мюзикли, шоу українці Київ


Режисер «Гнізда горлиці» Тарас Ткаченко: Якби ми робили хороше кіно, не треба було б платити по $2 млн за БТР | Інтерв'ю з України\n← Роман Родина: В українських лікарів є всі засоби, аби врятувати людину від ботулізму\nГолова Волноваської райдержадміністрації Олександр Баранник: У нас досі без проблем мовлять сепаратистські телеканали →\n14.06.2017 · 6:00 pm\nРежисер «Гнізда горлиці» Тарас Ткаченко: Якби ми робили хороше кіно, не треба було б платити по $2 млн за БТР\nМинулий рік в українському кінематографі позначився виходом одразу кількох вітчизняних стрічок. Серед них особливе місце посіла драма про долю жінок-заробітчанок режисера Тараса Ткаченка «Гніздо горлиці». За короткий час картина здобула нагороди декількох українських та європейських фестивалів, а також стала фаворитом першої української кінопремії «Золота дзиґа», здобувши шість статуеток: за найкращий фільм, режисуру, головну жіночу роль, головну чоловічу роль, жіночу роль другого плану та чоловічу роль другого плану.Та до такого визнання автори фільму пройшли тяжкий шлях – спочатку проблеми із фінансуванням та знеціненням гривні, потім – трагічна смерть актора Віталія Лінецького, який виконував одну з головних ролей…\n«Главком» зустрівся із режисером Тарасом Ткаченком після перемоги його стрічки на «Золотій дзизі». Поговорив про успіх «Гнізда горлиці», ідеологію в українському кіно, а також про межу між мистецтвом та політикою.\nОдеський міжнародний кінофестиваль, кінофестиваль Мангейм-Гайдельберг у Німеччині, позаконкурсний показ на Каннському фестивалі, нарешті шість нагород української премії «Золота дзиґа». Чим пояснити такий успіх кінострічки?\nЯ би скромніше оцінив свій успіх. Так, у нас є дуже престижні українські нагороди, з міжнародними нагородами у нас не так усе феєрично, не буду себе перехвалювати. Є фільми в Україні набагато більш заслужені у міжнародному плані, взяти хоча б «Плем’я» Мирослава Слабошпицького, яке отримало низку міжнародних нагород. Тому я б до цього успіху поставився без якогось сп’яніння. Тема стрічки дуже близька українцям, вона сучасна, не занурює їх у минуле, не намагається розповісти казку, а показує українців такими, якими вони зараз є. А таких фільмів у нас поки що доволі небагато. Думаю, що нам зараз і треба таке кіно, про нас сучасних. Можливо, саме в цьому резонанс фільму.\nЯк оцінюєте стрічки-конкурентки «Гнізда горлиці»? «Моя бабуся Фані Каплан», наприклад.\nДуже позитивно оцінюю. Я насправді це казав Олені Дем’яненко (режисерові кінострічки «Моя бабуся Фані Каплан. – «Главком»). Її фільм дуже важливий, бо він десакралізує радянський міф. Нам це досі потрібно. На жаль, велика кількість українців живе радянським минулим, намагається повернути його, не усвідомлюючи того, що повернути минуле неможливо. Крім того, цей фільм дуже чітко показує анатомію революції: які є романтики, які є мерзотники, а є ще гірша категорія людей, у яких є холодний розрахунок. Крім того, мені також дуже подобається фільм «Жива» Тараса Химича. Ще подобається «Жива ватра» Остапа Костюка.\n«Золота дзиґа» – так званий український «Оскар». Розкажіть детальніше про конкурс. Хто увійшов до журі, за якими критеріями оцінювали стрічки та як відбирали номінантів, адже це був перший конкурс подібного формату в Україні. Окрім самої статуетки, яка нагорода чекає на переможців?\nНаскільки знаю, брали участь близько 250 кіноакадеміків. Вони переглянули фільми, а потім проголосували у кожній з номінацій. І, мабуть, це досить об’єктивна схема, тому що на будь-якому фестивалі тебе оцінює журі з п’яти, ну максимум з десяти людей. І очевидно, що протягом фестивалю вони живуть разом, думають разом, у них уже вибудовується певна тенденція, хочуть вони того чи не хочуть, але вона є. Це нормально. А коли тебе оцінюють 250 професіоналів, то є сподівання, що це більш-менш об’єктивна оцінка. Хоча, звичайно, наше професійне поле досить невелике, ми всі один одного знаємо і є певне особисте ставлення.\nКінострічку показували за кордоном – у Франції, Німеччині, Австрії. Ви помітили, як сприймають «Гніздо горлиці» іноземці, чи чіпляє їх тема трудової міграції? Адже у Європі скоріше потерпають від мігрантів, аніж через те, що жінки залишають сім’ї заради роботи…\nНі, не інакше сприймають. Я б сказав, що вони інакше це знімали, принаймні до цього. Ми з моїм художником, оператором, по суті, втрьох, робили кіно. Ми передивились дуже багато фільмів європейських. Це і «Незнайомка» Торнаторе, яка оповідає історію української емігрантки, це і фільми Стівена Фрірса та багато інших. І було видно, що це кіно про голодних очима ситих. Це було кіно про емігрантів очима приймаючої сторони. Нам уперше вдалося зробити це з нашого боку, з боку тих, хто туди їде. І це було незвично для них, але коли вони дивилися, то згадували своє недавнє минуле. Насправді міграція – це не таке унікальне явище для України: італійці досі їдуть у Британію, Ірландію працювати, поляки досі їдуть до Німеччини, греки теж. Вся Європа мігрує, вся Європа шукає заробітків, і це нормальне явище, тому для них це було близьке, знайоме. Поляки розказували свої історії еміграції, італійці – свої, фіни… Мені здавалося, Фінляндія – така стабільна країна, в якій вже давно немає бідності, але вони говорили про трудову еміграцію. І справді, ми пам’ятаємо, як російські поети презирливо писали про фінів «приют убогого чухонца» (вислів з поеми Олександра Пушкіна «Мідний вершник». – «Главком»). Це була бідна країна. Інша річ, що вони змогли самоорганізуватися і побудувати в себе вдома хорошу, багату, заможну державу. Може, і нам вдасться – є надія, є приклад.\nГероїня Римми Зюбіної Дарина вирушає у Італію у пошуках заробітку. Кадр зі стрічки «Гніздо горлиці»\nТобто українці можуть подивитись стрічку, трохи порефлексувати і все ж таки зробити якісь висновки для себе. Можливо, не треба їхати…\nТреба чи не треба – я не буду радити. Я на це досі не маю готової відповіді. Поїдете – будете мати проблеми, такі, які показані у фільмі, не поїдете – будете мати проблеми ті, які у нас у країні. Тому це вибір такий складний і для кожного індивідуальний, і нам треба просто подякувати тим українцям, які виїхали, бо завдяки їхній праці ми сьогодні отримуємо близько 14 млрд євро щорічно. Я думаю, що зараз ця цифра зросла. Вони просто щороку вливають в нашу країну таку гігантську суму, яка великою мірою підтримує наше життя тут. Це гроші, які йдуть на будівництво житла, на навчання дітей, на утримання старих…\nВ один день із церемонією нагородження кінопремії «Золота дзиґа» президент Петро Порошенко підписав закон про державну підтримку українського кіно, який кінематографісти чекали років з 20. 500 мільйонів гривень на рік – саме стільки держава виділятиме на кіно. Як оцінюєте цей закон, на скільки стрічок вистачить цих коштів та які перешкоди стоять перед кінематографістами на шляху до цього фінансування?\nЦе однозначно хороший законопроект, я б навіть сказав, революційний для України. Нарешті ми не будемо писати сценарій голодними, нарешті можемо розраховувати на допомогу держави. Ми збільшили долю фінансування державою стрічок до 75%. Насправді ж в Україні поки що довіри приватного інвестора до українського кінобізнесу немає. Я думаю, що це тимчасово і він з’явиться. У законі також прописано систему кеш-рібейту (cash rebate – система повернення податків інвесторам. – «Главком»). А треба сказати, що це дико, коли ви приїжджаєте на Берлінський кінофестиваль і весь оцей маркет їх, де відбувається подія, завішений плакатами: «В такій-то країні кеш-рібейт стільки-то, в такій-то стільки-то». Тільки Україна нічого не дає. Ми для них невидимі, тому що будь-який продюсер обере ту країну, де йому повернуть кошти. Ми нарешті реально відкриваємо український кіноринок для світу, ми нарешті, можливо, зробимо фільм-комісії (неприбуткові організації, створені для просування країни або певного регіону як міжнародної і національної кіновиробничої бази. – «Главком»), які теж допоможуть у цій інтеграції. Цей проект мало того, що дуже стимулює виробництво в Україні, також буде відкривати абсолютно новий рівень співпраці з Європою. Треба сказати, що навіть Європа не робить сьогодні великі кінопроекти окремо в якійсь одній країні. Як правило, більшість проектів – це дві-три-чотири країни, бо жодна європейська країна не може сама профінансувати потужний проект. Тому Україні, якщо вона не хоче залишатися у полі Росії і знімати серіали для Росії, неодмінно потрібно інтегруватися до європейської родини, в якій уже є Польща, Словаччина, Чехія, Болгарія… І мовне питання не шкодить ні чехам, ні болгарам, ні полякам. Я думаю, що в Україні буде те саме. Ми можемо бути цікавими Європі як кіноринок, і це також дає новий закон. А крім того, президент того ж дня також підписав закон «Про культурний фонд». Це закон, який узагалі змінює систему фінансування культури, дозволяє залучати додаткові кошти, і приватні у тому числі, це дасть можливість докорінно змінити систему фінансування кіно.\nДо речі, про успіхи української анімації. Мультфільм «Микита Кожум’яка», який отримав нагороду у номінації «Найкраща анімація» на «Дзизі», продано у величезну кількість країн світу, навіть у Китай, і заробив добрі гроші саме на міжнародному ринку. Тому для нас важлива не кількість запущених картин, а от така стійка тенденція. Знаєте, щороку із завмиранням серця українські кінематографісти слідкують: а скільки дадуть на кіно? І щороку ми абсолютно залежні від чиєїсь волі: дадуть менше, дадуть більше. Ми не можемо на щось розраховувати, тому тут питання не стільки збільшення суми, скільки стабільності. Ми знаємо, що можемо на це розраховувати.\nПерепрошую, і якщо ці 500 мільйонів перевести в долари, скільки це? Близько $20 млн. А скільки бюджет середнього американського блокбастеру? $40–60 млн. Тобто половина середнього американського блокбастеру – увесь кінобюджет України. От вам і відповідь. І насправді ми розуміємо, що програли ідеологічну війну на сході України. Один БТР коштує близько $2 мільйонів. А можливо, якби ми робили гарне українське кіно, якби ми завоювали цим українського глядача, можливо, не треба було б платити зараз за БТРи і танки? А тим більше платити життям.\n«Гніздо горлиці» – досить емоційно тяжке кіно. Кажуть, що у часи війни треба більше позитивних, життєствердних фільмів, що дають надію на краще. Яка ваша думка з приводу цього?\nУ мене є відповідь одна. Ви знаєте, що таке італійський неореалізм, правда? Де там героїзація італійців? У «Викрадачах велосипедів? В «Римі – відкритому місті»? В «Мамі Ромі»? Треба знімати кіно про себе. Треба осмислювати самих себе. Це мистецтво. Те, що ви кажете, це ближче до пропаганди. Очевидно, пропаганда теж потрібна. Але, треба робити і те, і інше. Просто пропаганда має свою обмежену нішу, вона ніколи не зробить наше мистецтво відомим і знаменитим у всьому світі, а мистецтво – зробить. Треба просто чесне кіно робити, і все.\nРежисер «Гнізда горлиці» Тарас Ткаченко\nФільм «Гніздо горлиці» коштував близько 16,5 млн грн. Скільки з цієї суми виділила держава? Фінансування стрічки відбувалось із величезними затримками, із чим це було пов’язано?\nПроблеми були об’єктивні у всіх на той час. Гроші дали, коли вже палав Донбас. Я думаю, що це заслуга Катерини Копилової, попередньої глави Держкіно. Як вона ці гроші вибила, я навіть боюся собі уявити, але вони прийшли. Там було близько 2 млн грн, вистачило рівно на те, щоб ми поїхали і відзняли вже навесні 2015 року першу частину фільму у Вижниці. А потім усе зупинилось.\nМи розуміємо, що діялось у державі. Ви пам’ятаєте, навіть гарячу воду відключили у Києві. Тому особливо скаржитись ми не могли. Звичайно, ми простояли рік. І вже новий голова Держкіно Пилип Іллєнко якимось дивом знову вибив фінансування. Але ж гроші вже були зовсім інші. Ми писали бюджет під курс долара у вісім гривень, а тут долар уже скакав періодами під 30.\nНамагалися організувати зйомку в Італії, там спочатку правили з нас 400 тис. євро. Потім щоразу, коли ми торгувалися, як тільки нам збавляли ціну, ми дзвонили і казали: «А ми вже не можемо цю ціну заплатити, бо в нас ще менше грошей». Гроші знецінювалися швидше, ніж вони встигали нам надходити. І врешті-решт ми в Італії відзнялися за досить незначну суму – близько 30 тисяч євро вся італійська зйомка, включаючи зарплати італійським, артистам. Уже потім зняли у Вижниці фінальну частину. Десь півтора року ми простоювали через усю цю історію. Абсолютно в таких же умовах, я знаю, була «Моя бабуся Фані Каплан» і більшість фільмів, які тоді запустилися. Але продюсери тягли, робили, і ви бачите – таки вдалося зробити досить якісний фільм.\nВ одному з інтерв’ю ви казали, що повертати витрачені на стрічку кошти плануєте за рахунок кінопрокату. Скільки вже вдалося повернути? Ви ставите для себе ціль зробити комерційно успішний фільм?\nНе вдалося. Ви ж знаєте, що в прокаті фільм зібрав близько 1,5 млн грн, здається, зараз до двох доходить. Не вийшло з кількох причин. Перш за все, тому що в нас дуже мало кінозалів: всього-на-всього 160 кінотеатрів в Україні. У нас сьогодні є великі міста і райцентри, в яких просто відсутні кінотеатри.\nДругий момент – ці кінотеатри ще не звикли працювати з українськими фільмами і вони бояться ставити їх на вигідні сеанси. Це теж була досить поширена тактика: коли наш фільм ставився на десяту ранку, наприклад, усього єдиний сеанс на день, або на п’яту вечора, коли люди йдуть з роботи. І потім ви телефонуєте в цей кінотеатр, вам кажуть: «А на кіно ваше ніхто не ходить». Ну, зрозуміло: якщо ви поставили на десяту ранку, ніхто й не ходить.\nВ інших містах, де кіно ставили в хороший час, де кінотеатри працювали зі своєю публікою, вдавалося отримувати добрі касові збори, але це буквально кілька міст, які справді перейнялися і були небайдужі до свого, українського, кіно. До того ж в українські кінотеатри ходить досить вузький прошарок людей: туди не ходять люди середнього і старшого віку – переважно молодь. А у мене не молодіжна картина. Дистриб’юторам і кінотеатрам ще варто попрацювати, залучити до своїх кінотеатрів іншу публіку. Хоча сьогодні їх усе абсолютно влаштовує: є сталий контингент, він їх забезпечує прибутком.\nЯкщо говорити про іншу систему порівнянь, то наш фільм здобув приблизно те саме, що драма «Джульєтта» Педро Альмодовара (іспанський режисер, який знімає артхаусні стрічки. – «Главком»), яка була у цей час у прокаті. Ми показали приблизно ті ж самі результати.\nВи згадали про мультфільм «Микита Кожум’яка» як про позитивний приклад окупності. Які ще українські стрічки були успішними у прокаті?\nЖодна українська стрічка в прокаті ще не окупилась. Є стрічки, які принесли прибуток за рахунок продажу за кордоном. Як, наприклад, «Плем’я». Знаю, що для нашого Держкіно – це найбільш комерційно успішний проект. Ми були на фестивалях у Європі і мене цікавили питання дистрибуції, я ходив, запитував, де є окупність. Ситуація практично по всій Європі така: із голлівудським кіно дуже складно конкурувати, воно виймає всі гроші з прокату. Серед європейських стрічок – практично одиниці показують окупність. Можливо, Франція у кращій ситуації. Але більшість Європи розуміє, що вкладають гроші у мистецтво, у культурний спадок своєї країни.\nТреба теж сказати, чого хочуть кінотеатри? Більше розважального, комедій, легкого і так далі. «Нащо ви показуєте нам щось складне, проблемне? На це глядач не йде». Якби ми це слухали, якби це слухали світові кінематографісти, ми б не мали ні «Тіней забутих предків», ні тих самих «Викрадачів велосипедів». Тому є касовий кінематограф, а є кінематограф для спадку. Ми повинні витримати цей баланс між культурою і бізнесом у кіно.\nНаскільки відрізняється зарплатня італійських акторів від українських?\nНе дуже. Я не буду тут зараз комерційні таємниці відкривати. Скажімо так, гонорари були навіть нижчими за ті, які просять російські актори. Дуже помірні. Але це була некомерційна ціна, тому що українські артисти дуже сильно пішли назустріч. Треба сказати, що, призначивши одну ціну на початку фільму, вони не вимагали підвищити платню, коли гривня впала. Це врятувало картину. Інакше ми не змогли б зняти кіно.\nТе саме зробили італійці. Вони, розуміючи нашу ситуацію, взяли стільки, скільки платять у якомусь українському серіалі.\nРозкажіть детальніше про кастинг проекту, яким чином відбирали акторів?\nНічого складного у відборі не було. Римма Зюбіна розказує, що я взяв її без проб. Дійсно, так вийшло, що я побачив її в роботі своєї студентки, вона мене абсолютно вразила. Це гріх мій, що я її не бачив у театрі. Потім я зрозумів, що треба ходити до театрів, бачити актора, бачити, як він працює. Тому що в неї вражаючої глибини ролі в театрі. Просто її завжди штампово використовували в кіно, як таку собі балагурку, вічно веселу, невгамовну дівчину, а насправді в неї є цей внутрішній нерв, глибина, які дуже важливі. Довше ми шукали актора на роль Дмитра. Але зрештою вийшло так, що ми побачилися з Лінецьким і це була абсолютна закоханість. При тому, що мене вмовляли йому прислати сценарій, я не уявляв його в цій ролі. Я йому вислав сценарій, він каже: «У мене зараз часу нема, давай через три дні» чи шось таке. І наступного ранку він подзвонив: «Тарасе, давай зустрінемось». Ми зустрілись у кафе, він сидить, гортає сценарій і каже: «Ось ця сцена добре, ось ця добре, а оце, тут я перечитував». І я зрозумів, що він мало того, що прочитав його за ніч, він його ще раз перечитав.\nВіталій Лінецький та Микола Боклан. Кадр із кінофільму «Гніздо горлиці»\nЯк працювалося з акторами? Були складнощі?\nНі, не було. Треба було піймати цю тональність… Усе-таки, знаєте, звичка грати в серіалах трошки залишає відбиток на наших артистах і вони вже самі цього не помічають. У телепродукті певна манера гри, а тут треба відключитись від цього, треба повернутися до себе. Це навіть не театральна манера, вона має бути на півтоні. От цю манеру гри треба вловити. Спочатку ми трішечки її вловили, але це було буквально кілька днів, а потім працювали абсолютно спокійно і нормально. І завжди була така душевна атмосфера. Це була сім’я. Коли вже в Італії знімалися, Римма, Мауро Чіпріані і Ліна Бернарді (Чіпріані і Бернарді – відомі італійські актори, які знялись у «Гнізді горлиці». – «Главком») пішли в ресторан вечеряти. Втрьох. Кликали мене, в мене страшно боліла голова. Коротше, я не пішов. Вони просиділи там до третьої ночі і про шось говорили. Причому Мауро говорить виключно італійською і англійською, Ліна – лише італійською, а Римма говорить українською, російською і трошки польською. Як, про що вони говорили, мені дуже складно зрозуміти. І що вони робили до трьох годин ночі і чому вони не могли розійтися? Це говорить про якусь хімію між людьми, персонажами, про те, що це був дуже щасливий час для всіх нас.\nРимма Зюбіна та італійські актори Мауро Чіпріані та Ліна Бернарді. Кадр зі стрічки «Гніздо горлиці»\nВ одному з інтерв’ю Римма Зюбіна казала, що у неї були складнощі в італійському посольстві, вона не могла довго отримати візу. Чи були ще проблеми на зйомках в Італії?\nІталія взагалі дуже складно ставиться до в’їзду жінок у країну. В посольстві не знають, хто така Римма Зюбіна, там, мабуть, у театр не ходять. Подивилися: жінка, близько 40 років, є сім’я – фактично готова заробітчанка. Тому вони, напевно, її мучили, доки вона не надала доказів, що вона – справді актриса і їде кіно знімати, а не старих доглядати. А так усе у нас було спокійно, бюрократії жодної. В Італії дуже нам допомогла італійська фільм-комісія, вони нам знайшли основне помешкання. В цій квартирі каміни 16-го століття, гравюри 17-го століття під склом, вона – просто шматок історії. Господиня квартири ходила, дивилася на наш плей-бек і казала: «Моя квартира так поетично виглядає у вас у кіно». Це була неймовірна жінка, сповнена ніжності до нас. Цікаво, що у неї є фабрика солодощів, які роблять за технологіями 17-го століття, це шалено дорого. Так-от, вона носила ці солодощі, годувала ними нашу групу. Ця ж італійська фільм-комісія дала нам безкоштовно житло. Саме завдяки цій підтримці ми, власне, й вклалися у дуже незначну суму. Інакше було б неможливо.\nЩодо сюжетної лінії стрічки. Головній героїні допомагає корислива подруга Галя, у якої вже є коханець в Італії. Це засновано на якихось реальних історіях українських заробітчанок?\nЯ б не сказав, що вона корислива. Скажімо так, Галя намагалась облаштуватися. Коли ви потрапляєте туди, у вас є вибір: або ви продовжуєте жити і мучитися тим, що на батьківщині у вас залишилася сім’я, діти, всі зв’язки, і це все болить і від цього болю мучитись і не могти інтегруватися в італійське суспільство, або ви намагаєтесь проклясти все, що тримало вас за руки, минуле і намагатися влізти у це нове суспільство. Галя хоче проклясти своє минуле, а Дарина (головна героїня) – триматися за минуле. Це просто два боки однієї й тієї ж медалі.\nЯ вважаю, що великою мірою те, що жінки виїжджають, має бути на совісті українських чоловіків. Якщо вони дозволяють своїм дружинам їхати за тридев’ять земель на багато років, отже, так їм ці жінки треба. Якби жінка почувалася потрібною вдома, вона напевно так би не поїхала, правда?\nУ фільмі була ситуація із вигрібним туалетом. Один із артистів сказав: «Навіщо ти написав про туалет посеред двору? Це вже рагульство, такого немає». Але ж цей туалет у мене в сценарії з’явився після того, як я у Вижниці цей туалет реально побачив посеред двору господаря. Просто люди поки що цього не розуміють, не усвідомлюють, не можуть до цього дійти. Можливо, до речі, поїздки за кордон – це те, що дозволить нашим людям побачити, як там живуть, як працюють, як там усе облаштовано. Це поступово міняє і наш край, вони приїжджають і починають будувати по-іншому свої будинки, інакше одягатись. І це теж одна із побічних позитивних сторін еміграції.\nАктриси Наталія Васько, яка грає подругу головної героїні та Римма Зюбіна. Кадр із кінострічки «Гніздо горлиці»\nМаєте нові пропозиції для зйомок? Які теми хотілося б ще розкрити на екрані?\nЯ зараз у пошуку. Це як яблуня – вона вродила, треба трохи перепочити. Я не хочу поспішати, зараз є кілька проектів, про які я думаю, але сказати, що в мене вже відбулася така любов з першого погляду, то поки що я так не скажу.\nЧи доцільно під час війни із Росією створювати спільні проекти із РФ? Найгучніший приклад – спільний російсько-український проект, фільм «Незламна». Де проходить межа, що відділяє мистецтво від політики?\n«Незламна» створювалася за тих часів, коли ще ніхто не думав про агресію. Вона запускалася приблизно у той час, коли і ми. Це був приблизно 2012-2013 роки, і ніхто не знав, що це виллється в таку історію. Інша річ, що нам потрошки треба відходити від тих фантомних болів – «а давайте продамо стрічку ще в Росію». З іншого боку, будь-який продюсер думає про окупність картини і будь-який продюсер розглядає різні ринки. Чи варто зараз запускати російсько-українські продукти? Особисто я на це, мабуть, не йшов би. Але можуть бути різні проекти… Хочете, назву вам прекрасний українсько-російський проект? Він, до речі, був у номінації «Золотої дзиґи» – стрічка «Рідні» Віталія Манського. Манський – російський режисер. Чи варто таке кіно робити? Мабуть, варто.\nЗвичайно, треба дотримуватись ідеологічної гігієни у відносинах з Росією. І свого часу наша група відмовилась від участі у Московському кінофестивалі. Але в Росії є ті люди, яким треба простягнути руку, тому що вони підтримують нас також. Є ті спільні теми російсько-українські, від яких не можна відмовитись. Ми вже відмовилися свого часу від Гоголя, чи не так? Ми відмовилися від Чехова, від його українського коріння, ми чомусь відмовляємося від Ахматової, яка багато прожила у Києві. Можливо, варто не бути такими щедрими до свого творчого спадку? Просто казати, що це теж українське. Це важливо, не треба це віддавати так просто.\nНа вашу думку, чи доцільно залучати російських акторів до зйомок в українських стрічках, якщо вони відкрито не підтримували режим Путіна?\nЦе питання захисту власного ринку і власних професіоналів. Якщо я маю чудового українського актора, який підходить на роль, то чому я повинен брати російського? Раніше це диктувалося логікою «нам нужны медийные лица», бо ми продавали кіно в Росію. А сьогодні чому ми маємо це робити? Чому ми знову повинні мислити другосортно? Я ще пам’ятаю, як п’ять-сім років тому поширеною, стандартною думкою було те, що в Україні немає гарних артистів. Сьогодні переконайтеся, що вони є, побачте їх. Нарешті сходіть у театри. Дайте їм можливість знятися – і ви побачите плеяду прекрасних українських артистів. Я не хотів би, щоб до нас приїздили російські актори панами, а ми були наймитами на цій землі. Я б хотів, щоб вони приїздили сюди, бо розуміють, що це – українське кіно, українські кінематографісти роблять достойні фільми, а вони можуть до цього долучитись. Мені було приємо, коли італійці до нас прийшли в кіно, вони ставилися до української групи із великою повагою і симпатією. Я знаю, що російські артисти поводяться на українських знімальних майданчиках зовсім не так. Я би хотів, щоб цього не було.\nРозмовляли Юлія Тунік, Станіслав Груздєв (фото)


КОНСТИТУАНТА: серпня 2011\nОпубліковано Вадим Мурачов о 12:30 0 коментарі\nВиступ Президента України Віктора Януковича під час урочистостей з нагоди 20-ї річниці Незалежності України в палаці «Україна» 2011\nВиступ Президента України Віктора Януковича під час урочистостей з нагоди 20-ї річниці Незалежності України в палаці «Україна». Київ, 23 серпня 2011 р.\nУрочистості з нагоди 20-ї річниці Незалежності України в палаці «Україна». Київ, 23 серпня 2011 р.\nЗвернення Президента України Віктора Януковича з нагоди 20-річчя Незалежності України. Київ, 24 серпня 2011 р.\nОпубліковано Вадим Мурачов о 22:22 1 коментарі


Базовая цена 4 450 грн. Цена 2 225 грн.\nБазовая цена 4 320 грн. Цена 2 160 грн.\nБазовая цена 3 880 грн. Цена 2 716 грн.\nБазовая цена 4 340 грн. Цена 2 170 грн.\nБазовая цена 3 540 грн. Цена 2 478 грн.\nБазовая цена 1 915 грн. Цена 958 грн.\nБазовая цена 1 392 грн. Цена 974 грн.


НБУ випустив монету на честь українських добровольців | QHA Агентство Кримські Новини\nПам'ятна монета номіналом у 10 гривень виготовлена зі сплаву на основі цинку\nСьогодні, 12 березня, Національний банк України (НБУ) увів в обіг пам'ятну монету "День українського добровольця", присвячену героїчним захисникам незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України — учасникам добровольчих формувань.\nУ повідомленні НБУ йдеться, що саме добровольці першими стали на захист нашої Батьківщини на початку російської агресії.\nЯк відомо, День українського добровольця відзначається в Україні 14 березня. У цей день у 2014 році перші 500 бійців-добровольців Самооборони Майдану прибули на полігон Нові Петрівці для формування першого добровольчого батальйону.\n— Добровольча боротьба за Україну має давні історичні традиції: від козацтва Запорізької Січі, подвигу легіону Українських Січових Стрільців під час Першої світової війни до визвольної боротьби під час Другої світової. Цей феномен — знову і знову воскресає у боротьбі за рідну землю — наголошується у стилізованій композиції, розміщеної на аверсі пам'ятної монети: над схрещеними мечами зображений птах Фенікс як символ відродження, — йдеться у повідомленні.\nНа реверсі монети номіналом у 10 гривень на рельєфному тлі розміщено карту України з написом у центрі «Хто, якщо не ми». Пам'ятна монета виготовлена зі сплаву на основі цинку, належить до спеціального випуску і продовжує серію «Збройні сили України».\nРаніше повідомлялося, що НБУ випустив пам'ятну монету, присвячену захисникам Донецького аеропорту.\nнбу монета українські добровольці


Твій Малюк підкаже, як навчити дитину користуватися мишкою в ранньому віці\nУ США сьогодні існує цілий ряд прогресивних шкіл, у яких можна обрати уроки швидкісного набору на комп'ютері або ж традиційну каліграфію. Батьки самі мають можливість визначити, що для їхніх дітей краще - манера письма або вміння працювати за комп'ютером.\nУ нашій країні поки немає подібних програм, всі школярі починають своє навчання з малювання паличок і кружечків. Тому батькам необхідно самостійно розвивати навички роботи за комп'ютером у малюка.\nРобити це краще за допомогою простих комп'ютерних ігор. Проте, не варто приділяти забавкам більше 20 хвилин на день.\nЗіграй також: Логічна гра для вивчення кольорів і англійської мови\nЗа допомогою цієї онлайн гри дитина легко навчиться користуватися комп'ютерною мишею. Спробуємо?


Заповідник "Чигирин" збирає кошти для створення дитячих ігор / Музейний простір. Музеї України та світу\nАвтор: Національний історико-культурний заповідник "Чигирин" | 19 жовтня 2020 15:07 |\nРаді повідомити, що Благодійний фонд соціального розвитку НІКЗ «Чигирин» у партнерстві із заповідником став учасником програми «Діти культури» від Українського культурного фонду із проєктом «Музей дітям – діти музею». Про що наш проєкт? Сьогодні музеї стають не лише місцем пізнання, а й гри та творчості. Ми спробували поєднати ці дві складові, щоб допомогти розкрити таємниці Чигиринщини через гру.\nВ рамках проєкту ми запросимо до створення настільних ігор дітей. Саме їх малюнки, присвячені історії та культурній спадщині Чигиринщини, будуть використані для створення ігор. Вони допоможуть пізнати історію та культурну спадщину краю.\nСтворені ігри ми плануємо видрукувати та облаштувати дитячі куточки у музеях Чигиринщини. Погратися тут зможуть усі маленькі та дорослі відвідувачі музеїв Національного історико-культурного заповідника «Чигирин».\nКоманда проєкту розпочала кампанію по збору коштів на платформі Спільнокошт. Ми вже маємо перших доброчинців, які повірили в нашу ідею та підтримали проєкт.\nПідтримайте наш проєкт «Музей дітям – діти музею» на Спільнокошті перейшовши за посиланням та зробивши свій внесок https://biggggidea.com/project/muzej-dityam-diti-muzeyu/\nЗібравши кошти на друк ігор та облаштування куточків, ми зможемо взяти участь у проєкті від Українського культурного фонду та отримати можливість додаткового фінансування для випуску дитячих музейних видань.\nДолучайтеся до спільноти доброчинців і отримуйте задоволення від причетності до реалізації добрих справ


Мішель Корде слухає розмови на паризьких вулицях - Захват і біль битви. Перша світова у 211 епізодах\nСереда, 24 жовтня 1917 року\nМішель Корде слухає розмови на паризьких вулицях\nНастала четверта зима війни, і настрій у Парижі менш безтурботний, ніж рік тому. Хоча дефіцит відступає. Той, у кого є гроші, може дістати все. Спекулянтів стає дедалі більше, вони все багатіють і поводяться безсоромно. У багатьох фешенебельних ресторанах наймають швейцарами ветеранів з медалями на грудях та інвалідів війни. Корде запитує себе, про що вони міркують, відкриваючи двері перед людьми, які не більше ніж «сита обжерливість, що прямує до свого корита з їжею». Корде занотовує у своєму щоденнику:\nНа вулицях чуєш, як люди будують свої маленькі плани. Вони часто кажуть: «Після війни я буду…» — таким само буденним тоном, як можна сказати: «Після душу я буду…» Вони ставляться до цієї події світового значення як до стихійного лиха. Вони навіть не підозрюють, що самі могли б зупинити війну, що вона паразитує на їхній мовчазній згоді.


2015 ~ Храм Димитрія Солунського,\nЧИ ГРІХ НЕ ЇСТИ ЯБЛУКА ДО ПРЕОБРАЖЕННЯ?\n18 серпня admin\nСаме так, я не помилився: «чи гріх не їсти?».\nЩодо України і південних регіонів Росії, відповідь має бути ствердною. Принципову відмову куштувати яблука до Преображення тут слід визнати явним порушенням церковного Уставу. Щоб пояснити це, слід звернутися саме до нього – до Уставу (богослужбових книг), а не до думок “обізнаних людей”. <...>\nТой факт, що Устав виокремлює саме виноград з усіх плодів, пояснюється доволі просто. Крім того, що виноград був однією з найпоширеніших культурних рослин християнського Сходу, саме з нього виготовляється вино, яке потім перетворюється на Літургії в Кров Христову, і саме з виноградною лозою порівнює Себе Господь в Євангелії (Ін. 15: 1-2) – про що прямо і говориться в молитвах «на благословення грон» і «на споживання грон». <...> Для благословення початків винограду, очевидно, на Сході було просто обрано найближче за часом велике свято (яким стало Преображення Господнє – Ред.).\nЩо ж стосується решти плодів, то Устав тут вже не виділяє одних з-поміж інших: початки будь-яких овочів, фруктів і ягід повинні однаково благословлятися свого часу молитвою – що перегукується зі старозавітною вимогою (Вих. 23:19): «Початки твоєї землі принесеш в дім Господа, Бога твого». “Початки”, нагадаю, – це перші дозрілі плоди.\nПроте в північній частині Русі слідувати вказівкам Уставу, поміщеним під 6 серпня (день Преображення за старим стилем – Ред.), виявилося неможливим: якщо виноград тут де і вирощують, то дозріває він значно пізніше. І очевидно, що саме бажанням хоч якось дотриматися звичаю, описаного у Статуті, і наміром хоч щось “освятити” на свято Преображення можна пояснити той факт, що на півночі виноград був “замінений” на інші плоди, найбільш тут поширені, які дозрівають саме до серпня місяця, – яблука. Ця заміна і була відзначена в московських виданнях Требника.\nІ тепер слід зазначити наступні очевидні речі.\n1. Церковний Устав абсолютно ніяк не виділяє яблука серед інших плодів: згідно з Уставом їх початки слід благословляти тією ж молитвою, що і початки будь-яких інших овочів і фруктів.\n2. Яблука не мають ані найменшого відношення ні до події преображення Господа Ісуса Христа на Фаворі, як воно описано в Євангелії, ні до статутного церковного богослужіння в цей день.\n3. Статут наказує благословляти молитвою не просто будь-які плоди, але саме їх “початки”, і робити це, відповідно, у час «коли що дозріває» – тобто разом зі збором першого врожаю.\n4. Зауваження Московського Требника, що у свято Преображення в північній (“Великій”) Русі благословення початків винограду замінюється благословенням яблук, не може бути віднесено до України і південних регіонів Росії, не кажучи вже про Молдову. Тут перші плоди яблук дозрівають значно раніше – у липні і навіть у червні.\n5. Нарешті, сама заборона на куштування винограду до благословення його початків і покарання тим, хто цю заборону порушив, є частиною чернечого статуту і має безумовно співвідноситися з реаліями общинного монастирського життя (де братія обробляла спільні для всіх виноградники і мала спільну трапезу).\nЩо ж ми маємо? У житті українських парафій, а не древньої Лаври святого Сави?\nЧи приносять парафіяни початки усіх плодів, що вирощують (огірків, помідорів, цибулі, картоплі і т. д. – без будь-яких винятків), в храм на благословення – як це прямо наказує монастирський Устав? Ні.\nНарешті, що ж саме деякі наші українські парафіяни, котрі ревно тримуються неуставного “звичаю” не споживати яблук до Преображення, роблять початками цих фруктів? Вони їх… Викидають.\nУ кращому випадку – закривають у вигляді варення. Але в основній масі своїй – викидають. Хоч і Святе Письмо, і Устав ясно вказують на прямо протилежне ставлення до початків плодів – дуже дбайливе, майже сакральне. Перші дозрілі плоди будь-якої рослини, що ми виростили своєю працею, повинні, відповідно до Уставу, освячуватися молитвою, а не викидатися гнити на смітник або згодовуватися свиням. І даний припис Уставу стосується, безумовно, і яблук в тому числі.\nТаким чином, чи відповідає і букві, і духу Уставу “звичай” деяких наших єдиновірців тут, в Україні, не куштувати перші плоди яблук, а викидати їх? Ні, не відповідає. Більше того – є прямим порушенням. І навіть виготовлення варення з початків яблучних плодів не може служити виправданням. Адже молитва «над усяким плодом» має знаменувати собою ні що інше як початок збору врожаю. І тоді виходить, що початки таки збираються – без будь-якої молитви, ніби їх і немає зовсім, але пізніше, місяць чи два потому, коли збір досягає свого піку, ревні прихильники нестатутного звичаю раптом “роблять вигляд”, буцімто врожай тільки-но розпочався і наче ці серпневі плоди – і є перші, що дозріли...\nЯким же бачиться вихід? І духовенство, і парафіяни в Україні повинні знати, що характерна для північної Русі зв'язка “яблука-Преображення” (аж до іменування цього свята неймовірним «яблучним Спасом») нас і нашої країни ніяк не стосується. Потім, парафіяни, які займаються сільським господарством, мають бути більш послідовними: якщо благословляти молитвою збір нового врожаю, то поширювати цей звичай не на одні тільки яблука ( і духовенство тут має пам'ятати про прямі свої обов'язки). Якщо ж хто сам не освячує молитвою початок збору, скажімо, картоплі зі свого городу, то він не повинен засуджувати і тих, хто аналогічно НЕ освячує молитвою збір яблук. Нарешті, яблука слід благословляти саме тоді, коли цього вимагає Устав – коли дозрівають перші плоди.\nА викидання початків яблук на смітник або згодовування їх худобі навряд чи може бути названо чеснотою, яка заслуговує на схвалення і наслідування...\nПротоієрей Василь Мандзюк, клірик Київської єпархії УПЦ.\nОпубліковано на religion.in.ua\nПереклад українською fb.com/dobracerkva\nМандзюк Василь, Преображення, Спас, Яблука Редагувати Читати далі\n07 серпня admin\nАТО, Михальчук Віктор, Похорон Відспівування Редагувати Читати далі\n31 липня admin\nВишнівський благовісник, Николай Японский, Росія РФ Россия Редагувати Читати далі\nМолитва за постраждалих від землетрусу\n02 травня admin\n«Господи, Боже Всемилостивий, зглянься з висоти слави Твоєї на постраждалих від негоди жителів (назвати країну). Відвідай і підтримай усяку душу знедолену, особливо дітей, немічних та літніх людей. Даруй їм поживу та міцне здоров’я. Тим, що лишилися без житла, допоможи здобути нове помешкання. Скаліченим подай одужання, загиблим упокоєння, а родинам їхнім утішення. Бо Ти благий і чоловіколюбний Бог єси, і Тобі славу возсилаєму, Отцю і Сину і Святому Духу нині, і повсякчас, і на віки віків. Амінь».\nТакими словами молилася громада села Вишнів за тяжко постраждалих від стихійного лиха жителів Непалу.\nВишнів, Громада, Землетрус, Молитва Редагувати Читати далі\nПарафіяни Димитріївського храму рекомендують тверезницький спосіб життя\n13 квітня admin\nСлава Богу! Ми запровадили на парафії «Золоту книгу тверезості» і тепер у ній шість записів…\nУ Світлий понеділок наприкінці літургії обітницю тверезості строком на один рік дали настоятель громади та п’ятеро парафіян (а саме: Чиж Любов, Цитар Ганна, Наменюк Лариса, Ковальчук Ганна, Гусак Галина).\nПро намір запровадити на парафії практику давання Богові обітниці тверезості парафіян було попереджено ще до початку Великого посту. Цій темі присвячено було окремий випуск «Вишнівського благовісника». Отже кожен парафіянин мав можливість і час для того, щоб обміркувати це питання і прийняти те чи інше рішення.\nБогослужіння цього дня закінчилося привітанням парафіянами ієрея Ігоря з Днем народження та хресною ходою довкола храму з читанням воскресних євангелій.\nВишнів, Вишнівський благовісник, Золота книга тверезості, Обітниця тверезості Редагувати Читати далі\nПарафіяни Димитріївського храму рекомендують твере...


14 лютого 2019 року в м. Києві відбудеться ІІ Всеукраїнська науково-практична конференція "Нові інформаційні технології управління бізнесом"\nЗапрошуємо до участі у II Всеукраїнській науково-практичній конференції "Нові інформаційні технології управління бізнесом".\nНа сьогодні більше 450 вищих навчальних закладів України проводять навчання студентів з використанням систем автоматизації бізнесу. Програмні продукти та технології систем автоматизації бізнесу широко використовуються в навчальній, науковій, адміністративній діяльності, для автоматизації управління та обліку навчальних закладів всіх рівнів. У багатьох навчальних закладів є великий досвід їх ефективного використання.\nПредставники компаній - членів "Всеукраїнської Спілки Автоматизаторів Бізнесу", які відповідальні за співпрацю з навчальними закладами\nОбговорення проблем та перспектив у підготовці спеціалістів з технічних і економічних спеціальностей.\nПроблематика та актуальність зближення та взаємопроникнення управлінських та облікових понять (проблема взаєморозуміння менеджера та бухгалтера).\nОрганізаційні форми співпраці з навчальними закладами.\nДосвід співпраці бізнес структур і освітніх установ.\nРозвиток лінійки рішень BAS (Business Automation Software) для корпоративного ринку та управління підприємствами – BAS ERP, BAS Управління торгівлею, BAS Документообіг КОРП, BAS Управління холдингом.\nПідтримка прикладних рішень "1С:Підприємство 8" – ефективного інструменту автоматизації бізнесу.\nЛінійка продуктів для бюджетної сфери – UA-Бюджет.\nПідвищення кваліфікації викладачів, які готують спеціалістів по автоматизації бізнесу (як програмістських так і прикладних напрямків).\nОбговорення питань підготовки спеціалістів для підвищення продуктивності при розробці, впровадженні та використанні інформаційних систем.\nВикористання інформаційної системи ІТС при підготовці майбутніх бухгалтерів, консультантів та ІТ-спеціалістів.\n14 лютого Київський національний університет імені Тараса Шевченка,\nУчасники конференції та представники компаній - членів САБ, які мають досвід співпраці з навчальними закладами, можуть виступити з доповіддю (до 10 хвилин) і прийняти участь в обговоренні проблем в рамках тематики конференції. Час для доповідей обмежений, тому організатори залишають за собою право відбирати теми для включення в програму конференції.\nОб'єм – не більше 4 сторінок друкованого тексту, набраного в редакторі Microsoft Word.\nВсі поля – 20 мм. Відступ на абзац – 12 мм.\nШрифт Times New Roman – 14, міжрядковий інтервал – 1,5.\nЗаявки на участь з доповіддю та тези приймаються до 8 лютого 2019 року включно.\nРеєстрація відкрита до 12 лютого 2019 року включно.


Чим займаються молодіжні працівники на Волині? .: Ресурсний центр ГУРТ\nЧим займаються молодіжні працівники на Волині?\nПобутує думка, що робота з молоддю не потребує якихось додаткових вмінь. Головне - переживай за «підростаюче покоління» і все в тебе вийде. Водночас, якщо користуватися тільки таким принципом, то виявиться, що привернути їх увагу неймовірно важко, а залучити до реалізації тих чи інших ініціатив «не для галочки» взагалі нереально. Той хто ефективно хоче працювати з молодими людьми добре розуміє, що без неформальної освіти не обійтися. Адже дізнатися про сучасні тенденції розвитку молоді, навчитися креативних підходів в роботі з нею, краще зрозуміти актуальну проблематику, надихнутися на реалізацію цікавих проектів можна лише відвідуючи різноманітні тематичні навчання та лекції.\nЗ 2014 року в Україні діє програма «Молодіжний працівник», що об’єднує людей різного віку та професій, які працюють з молоддю. Окрім навчання, програма передбачає грантову підтримку ініціатив випускників курсу «Громадянська освіта для молодіжних працівників». На приклад, у Волинській області в листопаді 2019 року було визначено 5 проєктів, що були підтримані в рамках вищезгаданої програми і нині реалізовуються. Що це за ініціативи? – читайте далі.\n«Захисти себе Fest»\nЯк поводити себе під час нападу, як не «повестися» на шахраїв в Інтернеті, як надати першу медичну допомогу - про це і не тільки лучанки могли дізнатися під час фестивалю «Захисти себе Fest». Також, під час дійства була створена мапа проблемних та небезпечних місць Луцька, яку згодом передали до відповідних владних органів для того, щоб на ці місця звернули особливу увагу. Щоб ще більше актуалізувати проблематику проєкту, було створено та поширено буклети «5 кроків самозахисту». Ця друкована продукція містить поради експертів щодо того, як оберігати себе.\n«Захисти себе Fest» покликаний надати знання щодо різних видів самозахисту, нагадати жінкам та дівчатам, що кожна має право на гідне, безпечне життя. А будь-яку проблемну життєву ситуацію можна вирішити, не соромлячись звертатися за допомогою до фахівців. Під фестивалю, його учасниці мали можливість познайомитися з тими, хто може «кинути рятівний круг», - зазначає керівниця ініціативи, тренерка програми «Молодіжний працівник», аспірантка спеціальності соціальна робота Світлана Мілінчук.\nПроєкт реалізується громадською організацію «ВірГоу»\nСередовище, в якому перебувають діти чи молодь має бути максимально безпечним. Щоб сприяти цьому, ініціатори проєкту розробили та впроваджують у Луцькій ЗОШ №17 шкільний факультативний курс «Помічник патрульного». В рамках ініціативи, школярі взяли участь в тематичних тренінгах; побували на екскурсії в Управлінні патрульної поліції у Волинській області;познайомились із поліцейськими, що проходять службу у підрозділі патрульної поліції з охорони громадського порядку, тощо.\n«Маю надію, що застосовуючи метод «рівний-рівному», учасники проєкту стануть агентами змін у рідній школі та зможуть передати досвід превентивної роботи одноліткам із інших шкіл», - зазначає керівниця ініціативи, молодіжний працівниця, методистка обласної бібліотеки для юнацтва Оксана Романюк.\nПроєкт реалізовується ГО «Молодіжна Платформа» у партнерстві з Управлінням патрульної поліції у Волинській області, Волинською обласною бібліотекою для юнацтва та Луцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №17.\nЩоб мотивувати молодь до змін та активної громадської позиції, важливо розвивати їх професійні навички. В рамках проєкту «Місія.Лідер» відбулося спеціалізоване триденне навчання, де 40 учасників із тренерами досліджували питання адвокації та її складових. Завдяки тренерам, учасники ініціативи розробили соціологічне опитування, для того щоб дослідити актуальні молодіжні проблеми. Отримані дані вони проаналізували та взяли за основу в подальшій розробці соціальних проєктів.\n«Ця ініціатива - яскравий приклад того, що молодь працює із молоддю заради молоді. 40 учасників охопили за 2 дні понад 1000 осіб, дослідивши ту чи іншу проблему і ставлення молоді до неї. Далі, команди учасників будуть шукати шляхи рішення цих проблем та реалізовувати власні соціальні проєкти на благо міста та області», - розповідає керівник ініціативи, громадський активіст Дем’ян Петрик.\nПроєкт реалізовується Молодіжним центром Волині\n«Soft Skills. Навчаємо мислити екологічно»\nОкрім Луцька, ініціативи-переможці охоплюють й інші міста. Так, проєкт «Soft Skills. Навчаємо мислити екологічно» спрямований на розвиток неформальної освіти серед студентів Нововолинського електромеханічного коледжу та актуалізацію теми відповідального споживання і сортування сміття. Завдяки цій ініціативи, студенти взяли участь у тренінгах «Лідерство та комунікація», «Проєктний менеджмент та фандрайзинг», «SMM & PR» «Екологічні звички та життя в стилі zero waste». Використовуючи отримані під час навчання знання, вони разом з викладачами розробили Програму впровадження роздільного збору сміття у їх навчальному закладі та спільно працюють над її реалізацією.\n«Ми намагаємося поділитися саме тим досвідом, який в подальшому сформує екосвідомість студентів і принесе користь їх навчальному закладу», - зазначає керівник ініціативи, молодіжний працівник Павло Медина.\nВиконавець проєкту - Молодіжний ресурсний центр «Нові крила».\n«Молодіжна рада, діє!»\nМолодіжні ради при органах місцевого самоврядування – важливий інструмент діалогу молоді та влади. Водночас, часто їх ефективній роботі перешкоджає відсутніх належного досвіду у молодих людей, що входять до таких дорадчих структур. Тому, заходи передбачені проєктом направленні на покращення професійних знань членів Молодіжної ради Ківерець.\n«Тренінги, які відбулися в рамках нашого проєкту, допомогли покращити обізнаність його учасників у сфері молодіжної політики та сприяли виникненню креативнихідей молоді для розвитку громади», - зазначає керівниця ініціативи, молодіжна працівниця Людмила Тананайська.\nПроєкт реалізовується ГО «Школа безпеки та виживання дітей «Тивер».\nНавчальна програма «Громадянська освіта для молодіжних працівників» розроблена в рамках програми «Молодіжний працівник», яка втілюється Міністерством культури, молоді та спорту України, Державним інститутом сімейної та молодіжної політики України та Програмою розвитку ООН з 2014 року.\nПроект впроваджується Громадською організацією «Сучасний формат» у партнерстві із організаціями: Волинський Інститут Права (м. Луцьк), Джерело надії (м. Вінниця), Асоціація економічного розвитку (м. Вознесенськ) у рамках проекту ПРООН “Громадянське суспільство задля розвитку демократії та прав людини в Україні”, що реалізовується за фінансової підтримки Міністерства закордонних справ Данії.\n26.02.2020 Дмитро Безвербний


Урок 21. РОЗВИТОК МУЗИКИ І РОЗВИТОК ОБРАЗУ\nСьогодні ми продовжуватимемо аналізувати музичні твори, в яких композитор використовує різноманітні прийоми розвитку музики для створення яскравого музичного образу.\nПорівняймо музику та живопис. Художник, наприклад, може зобразити людину, яка сміється чи плаче, на різних картинах, однак на одній розвиток почуття від суму до радості передати неможливо. Музика ж може відтворити рух від швидкого до повільного і навпаки, від спокійного до схвильованого; може передати перехід від тиші до шуму, відчуття віддалення і наближення.\nСлухання та аналіз музики. П’єса Е. Гріга\nПослухайте його і спробуйте в уяві намалювати те, що композитор хотів передати звуками.\nПрозвучав твір норвезького композитора Едварда Гріга “В печері гірського короля”.\nПро що ж у ньому йдеться?\nЯкі події відбуваються в цій печері?\nРозповідь про п’єсу Е. Гріга “В печері гірського короля”\nГріг жив у містечку Трольхаугені. Ця назва означає “пагорб тролів”.\nСпочатку тема звучить у найнижчому регістрі, насторожено і таємничо. Поступово підвищується мелодія, посилюється звучність, прискорюється темп, який наприкінці п’єси стає стрімким. Здається, ніби казкові мешканці закружляли у стрімкому вихорі. Раптом усе переривається різкими акордами. Ще двічі мелодія прагне відновити свій нестримний біг, однак настійливі акорди (наче владні жести печерного повелителя) зупиняють дикий танок.\nПрийоми розвитку музики.\nПрослухайте цей твір ще раз і спробуйте розпізнати інтонації маршу, в якому повторюється одна і та сама мелодія, однак характер її змінюється завдяки використанню композитором різноманітних прийомів розвитку музики:\n– жанровий прийом (від вкрадливої ходи до фантастичного танцю);\nПовторне слухання з плесканням у долоні. Е. Гріг. “В печері гірського короля”\nОсмисленому сприйняттю прийомів розвитку музики, використаних Едвардом Грігом, сприятиме супровід п’єси легким плесканням у долоні: рівними частками у характері музики, від piano до forte.\nП’єса Едварда Гріга “В печері гірського короля” є прикладом того, як композитор може використовувати різноманітні прийоми розвитку музики для створення яскравого музичного образу.\nВизначення та аналіз музичного твору\nРозгляньте твір дещо іншого характеру.\nПослухайте мелодію, яка допоможе вам визначити його.\nЦе улюблена українська народна пісня “Грицю, Грицю, до роботи”. У цій пісні за допомогою різноманітних прийомів розвитку музики створена жартівлива музична картинка, в якій висміюються дії ледачої людини. Сьогодні ми продовжимо розучування цього твору.\nПродовження розучування пісні “Грицю, Грицю, до роботи”\nКараоке. Пісня “Грицю, Грицю, до роботи”\nВиконайте українську народну пісню “Грицю, Грицю, до роботи” із супроводом.\nЗверніть увагу на виконавський розвиток.\nЩоб розкрити художньо-образний зміст пісні, кожен куплет виконуйте у відповідному темпі та з потрібними динамічними відтінками.\n1. “Грицю, Грицю, до роботи!” –\n“Грицю, Грицю, до телят!” –\n2. “Грицю, Грицю, молотити!” –\n“Грицю, Грицю, врубай дров!” –\n3. “Грицю, Грицю, роби хліб!” –\n“Кахи, кахи! Щось охрип”.\n“Грицю, Грицю, іди їсти!”\n“Ой, чекайте! Де б то сісти?”\nСьогодні на прикладах декількох музичних творів ми переконалися, що композитор може використовувати різноманітні прийоми розвитку музики для створення яскравих музичних образів, … які, до речі, дуже часто є досить повчальними.\nЗУСТРІЧ ПІСЕННОСТІ, ТАНЦЮВАЛЬНОСТІ, МАРШОВОСТІ (УЗАГАЛЬНЕННЯ ТЕМИ) Урок 9. ЗУСТРІЧ ПІСЕННОСТІ, ТАНЦЮВАЛЬНОСТІ, МАРШОВОСТІ (УЗАГАЛЬНЕННЯ ТЕМИ) Вступ У музиці велику роль відіграють пісні, танці й марші. Без них вона просто не може існувати....\nОбряди зустрічі весни. Народні пісні веснянки. Танцювальний карнавал. Микола Лисенко, хор А вже весна з опери Зима і весна Лише музика є світовою мовою і не потребує Перекладу, бо промовляє до душі. Бертольд Авербах Мета. Удосконалювати набуті знання, вміння та навички; продовжувати знайомство з...\nМузика як мистецтво, що не існує без розвитку. Розвиток музики як процес відображення почуттів, настроїв, думок людини в їх динаміці та якісному перетворенні. Пісенний подарунок до зимових свят. Томазо Альбіноні Адажіо, інструментальне виконання та вокальне (Лара Фабіан або Сара Брайтман) Музика не може думати, але може втілювати думку. Рихард Вагнер Мета. Ознайомити учнів з поняттям “музика як мистецтво”, закріплювати вміння працювати з ритмічним супроводом, розвивати...\nНАРОДНІ ТАНЦІ (ПРОДОВЖЕННЯ) І семестр Урок 14. НАРОДНІ ТАНЦІ (ПРОДОВЖЕННЯ) Мета: познайомити дітей з народними танцями різних країн. Розвивати естетичні смаки дітей, прививати їм любов до української народної...\nPrevious Post: Конституція і закони України про Збройні сили України. Законодавство України про військову службу\nNext Post: Сонячна система, її склад


Джозеф Кларк — Вікіпедія\nДжозеф Кларк (англ. Joseph Clarke, 3 листопада 1992, Сток-он-Трент, Велика Британія) — британський веслувальник, що спеціалізується у водному слаломі, олімпійський чемпіон 2016 року, призер чемпіонатів світу.\n(англ. Joseph Clarke)\nангл. Joseph Clarke\n3 листопада 1992(1992-11-03) (26 років)\nСток-он-Трент, Велика Британія\nДжозеф Кларк у Вікісховищі?\nЗолото Ріо-де-Жанейро 2016 Б-1 слалом\nДжозеф Кларк народився у Сток-он-Тренті, графство Стаффордшир, 3 листопада 1992 року. Вперше спробував веслування у віці восьми років, під час подорожі разом із Асоціацією скаутів. Потім він подав заявку на те, щоб приєднатися до Стаффордського клубу каное, але йому було відмовлено, через те, що він був занадто малий. Йому була надана можливість повторно подати заяву через клуб каное своєї школи, але оскільки у них було лише вісім місць, на які був дуже великий конкурс, спортсмен був повинен написати лист, щоб переконати ,чому саме він заслужив місце. Його заявку було прийнято, і він почав тренуватися разом із клубом. Першу гонку провів у 2004 році, коли йому було одинадцять.\nКларк навчався в середній школі Алієна. У п'ятнадцять років заразився бактеріальним менінгітом, який викликав абсцес за одним оком. Він перебував у лікарні протягом двох тижнів, де приймав внутрішньовенно антибіотики, після чого повністю одужав.\nРіо-де-Жанейро 2016 байдарки-одиночки, слалом 1 !\nДжозеф Кларк — олімпійська статистика на сайті Sports-Reference.com (англ.)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Джозеф_Кларк&oldid=23035525\nОстаннє редагування: 30 липня 2018, 12:52