Мета: напрацювання студентами теоретичних знань з принципів формування статутного капіталу та методики його обліку.\nОб’єкт: статутний капітал комерційного банку.\nОсновна: 1, 3, 5, 7.\nМіні-лексикон: капітал банку, статутний капітал, регулятивний капітал, балансовий капітал акція, субординований борг, емісійні різниці.\nКапітал банку: суть, функції та джерела формування.\nСтворення та реєстрація банків, облік акцій власної емісії.\nОблік операцій з формування резервів та фондів банку.\nОблік інших складових капіталу банку.\n1. Капітал банку: суть, функції та джерела формування.\nТермін «капітал» (фр., англ. - capital, лат. - capitalis — головний) означає багатство (грошові кошти, цінні папери, майно), яке використовується його власниками для накопичення.\nКапітал банку (власний капітал) — спеціально створені фонди і резерви, які призначені для забезпечення фінансової стійкості, комерційної і господарської діяльності, відшкодування можливих збитків і знаходяться у використанні банку протягом усього періоду його функціонування.\nУ законі “Про банки та банківську діяльність” даються такі визначення банківського капіталу.\nКапітал банку — залишкова вартість активів банку після вирахування всіх його зобов’язань.\nКапітал підписний — величина капіталу, на яку отримано письмові зобов’язання акціонерів (пайовиків) банку на внесення коштів за підпискою на акції (паї).\nКапітал статутний — сплачений та зареєстрований підписний капітал.\nКапітал регулятивний (власні кошти) — основний та додатковий капітал, зважений на ризики, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ. Основним призначенням регулятивного капіталу є покриття негативних наслідків різноманітних ризиків, які банки беруть на себе в процесі діяльності, забезпечення захисту вкладників та фінансової стійкості.\nРоль власного капіталу досить значна для забезпечення надійності банку і ефективності його діяльності, тому що він є джерелом початкових ресурсів, засобом страхування інтересів вкладників, дозволяє банку виконувати свої зобов’язання в екстремальних ситуаціях. Отже, капітал банку в процесі функціонування впливає як на оперативну діяльність, так і на рівень довгострокової життєдіяльності банку, виконуючи захисну, оперативну і регулюючу функції.\nЗахисна функція — захист вкладників і кредиторів на випадок банкрутства; збереження платоспроможності банку за рахунок створення резервів, продовження діяльності банку у випадку несприятливої ситуації і непередбачених витрат. Ні залучені, ні запозичені кошти не можуть бути використані для погашення збитків від поточної діяльності, оскільки вони самі є боргом.\nКапітал допомагає підтримувати довіру клієнтів і переконувати кредиторів у фінансовій могутності банку.\nОперативна функція — забезпечення фінансової основи діяльності банку, підтримання обсягу і характеру банківських операцій відповідно до завдань банку. Капітал є основою для створення та організації діяльності банку, а також його діяльності на початкових етапах до моменту накопичення достатнього обсягу залучених і запозичених коштів; для структурного розвитку (розширення діяльності, створення філій); для розробки і впровадження нових послуг; для закупівлі обладнання.\nКапітальна складова ресурсів банку бере участь у його оперативній діяльності впродовж усього періоду функціонування й забезпечує формування значної частини прибутку, оскільки не містить витратної частини, тобто капітал можна розглядати як ресурс з умовною нульовою ставкою.\nРегулююча функція капіталу банку пов’язана з функціонуванням банків за законами і правилами, що дає можливість НБУ контролювати діяльність комерційних банків.\nРегулювання розміру капіталу банку є важливим інструментом запобігання банківським ризикам, що підтримує довіру клієнтів та сприяє фінансовій надійності банків.\nОтже, капітал банку в процесі організації банківської діяльності одночасно виконує кілька функцій, що забезпечує найвищий ефект від проведення банківських операцій.\nБагатофункціональне призначення власного капіталу робить його неоднорідним за своїм складом. Одна його частина, яка призначена для забезпечення банківської діяльності, є найбільш постійною і виступає у формі статутного капіталу, емісійних різниць, переоцінки основних засобів, частково загальних резервів банку та субординованого капіталу. Друга частина власного капіталу призначена для страхування активних та інших операцій і послуг банку від можливих збитків. Ця частина більш рухома і частково має форму резервного капіталу, резервів на покриття можливих втрат від активних операцій. Третя частина призначена для регулювання розміру власного капіталу, однак може використовуватись також для забезпечення діяльності та для страхових потреб банку. Розмір цієї частини більш рухомий, і може змінюватися залежно від зміни стратегічних і тактичних цілей самого банку, а також від зміни вимог регулюючих і наглядових органів. Ця частина власного капіталу має у формі нерозподіленого прибутку. Частково для цього можуть залучатися кошти на умовах субординованого боргу.\nВласний капітал банку можна класифікувати за різними ознаками.\nЗалежно від організаційно-правової форми діяльності банку:\nЗалежно від способу розрахунку:\nЗалежно від форми власності:\nЗалежно від характеру використання власниками:\nвласний капітал, що нагромаджується;\nвласний капітал, що споживається.\nЗалежно від порядку та джерел формування:\nстатутний капітал банку;\nрезервний капітал та інші спеціальні фонди і резерви;\nБільш детально зупинимося на класифікації власного капіталу залежно від способу розрахунку.\nРегулятивний капітал банку складається з основного (першого рівня) та додаткового (другого рівня) капіталу згідно з Базельською угодою. У Законі «Про банки і банківську діяльність» відповідно до міжнародних стандартів зазначається, що капітал банку складається з основного та додаткового. Базельські положення рекомендовані всім банкам світу і можуть відрізнятися залежно від національних особливостей. Значний розвиток ринку боргових цінних паперів у розвинених країнах вплинув на методологію включення до додаткового капіталу гібридних боргово-капітальних інструментів.\nОсновний капітал вважається майже незмінним, він не підлягає передаванню, перерозподілу та не може використовуватися для покриття поточних збитків. Додатковий капітал має менш постійний характер, його розмір може змінюватися.\nДо основного капіталу — капітал першого рівня - належать:\nа) фактично сплачений зареєстрований статутний капітал. За підсумками року на основі фінансової звітності розмір статутного капіталу коригується на індекс девальвації чи ревальвації гривні за рахунок і в межах валових доходів або валових витрат банку відповідно до методики, визначеної НБУ;\nб) розкриті резерви, що створені або збільшені за рахунок нерозподіленого прибутку (резерви, оприлюднені у фінансовій звітності):\nдивіденди, спрямовані на збільшення статутного капіталу;\nзагальні резерви, що створюються під невизначений ризик при проведенні банківських операцій:\nприбуток звітного року, який очікує затвердження.\nЗагальний розмір основного капіталу зменшується на суму:\nнедосформованих резервів під можливі збитки за кредитними операціями, операціями з цінними паперами, дебіторською заборгованістю, простроченими понад 30 днів та сумнівними для отримання нарахованими доходами за активними операціями;\nнематеріальних активів за вирахуванням суми зносу;\nДодатковий капітал — капітал другого рівня - складається з таких елементів:\nрезерви під стандартну заборгованість клієнтів за кредитними операціями банків;\nсубординований борг, що враховується до капіталу (суборди- нований капітал).\nДля визначення розміру регулятивного капіталу загальний розмір капіталу першого та другого рівнів додатково зменшується на балансову вартість таких активів:\nакцій та інших цінних паперів з нефіксованим прибутком у портфелі банку на продаж та інвестиції, які випущені банками;\nінвестицій у капітал установ у розмірі 10 і більше відсотків їх статутного капіталу та в дочірні установи;\nкоштів, що вкладені в інші банки на умовах субординованого боргу.\nВідповідно до чинного законодавства при розрахунку загальної суми регулятивного капіталу розмір додаткового капіталу не може бути більший ніж 100 відсотків основного капіталу.\nСубординований борг – це звичайні незабезпечені боргові капітальні інструменти, які відповідно до угоди не можуть бути вилучені в банку раніше, ніж через 5 років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій усіх інших кредиторів. При цьому сума коштів, включених до капіталу, не може перевищувати 50 відсотків розміру основного капіталу із щорічним зменшенням на 20 відсотків від його первинної вартості протягом 5 останніх років дії угоди.\nКошти, залучені на умовах субординованого боргу, можуть включатися до капіталу банку після отримання дозволу Національного банку України, якщо вони відповідають таким критеріям:\nє незабезпеченими, субординовиними і повністю сплаченими;\nможуть брати участь у покритті збитків без пред’явлення банку вимоги щодо припинення торговельних операцій;\nдають змогу відстрочити обслуговування зобов’язань щодо сплати відсотків, якщо рівень прибутковості не дозволяє банку здійснити такі виплати.\nВимоги щодо залучення коштів на умовах субординованого боргу такі:\nстрок діяльності банків-боржників має становити не менше одного року;\nзалучення коштів може здійснюватися як шляхом укладення прямих договорів, так і шляхом випуску банком боргових цінних паперів (ощадних/депозитних сертифікатів);\nзалучення коштів може здійснюватися у вигляді кредитів і депозитів від банків та небанківських установ.\nмінімальна сума залучених коштів становить 100 тис. грн. при емісії сертифікатів.\nУгода про залучення коштів на умовах субординованого боргу має відповідати таким критеріям:\nЗалучені кошти повинні мати первинний термін погашення не менше п’яти років. Якщо термін погашення боргу нефіксований, то вони сплачуються лише після повідомлення через п’ять років за умови, що такі кошти не враховуються як субординований капітал.\nПроцентна ставка за субординованим боргом не може перевищувати розмір облікової ставки Національного банку України, яка була встановлена на дату укладення угоди, за умови залучення коштів у національній валюті.\nКапіталізація процентів за таким боргом не допускається. Сплата процентів здійснюється не частіше, ніж один раз на квартал.\nСплата процентів за субординованим боргом може бути призупинена, якщо це зазначено в угоді, у разі:\n- погіршення фінансового стану банку-боржника (зниження платоспроможності, ліквідності, достатності капіталу, структури активів, дохідності та рентабельності, відсутності позитивного фінансового результату позичальника за відповідний період);\n- прийняття банком програми фінансового оздоровлення.\nДострокове погашення субординованого боргу може відбуватися з ініціативи банку та за згодою Національного банку України лише за умови збільшення основного капіталу банку в розмірі, визначеному планом капіталізації, але не меншому, ніж розмір коштів, залучених на умовах субординованого боргу, який заплановано повернути інвестору.\nЗалучені на умовах субординованого боргу кошти включаються в розрахунок капіталу після прийняття комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків рішення про надання дозволу.\nБалансовий капітал банку відображається в п’ятому класі плану рахунків бухгалтерського обліку і складається з:\nстатутного капіталу банку;\nзагальних резервів та фондів банку;\nрезультатів минулих років;\nрезультатів звітного року, що очікують затвердження.\n2. Створення та реєстрація банків, облік акцій власної емісії.\nНезалежно від форми новоствореного банку в територіальному управлінні Національного банку (за місцем створення банку) відкривається накопичувальний рахунок, на якому акумулюються кошти учасників та акціонерів для формування статутного капіталу банку. До дати реєстрації банку учасники повинні сплатити кошти в розмірі визначеного установчим договором статутного капіталу, але не нижче від мінімально встановлених нормативів.\nПісля реєстрації банку в територіальному управлінні Національного банку України за місцем знаходження новоствореного банку йому відкривається кореспондентський рахунок. На цей рахунок не пізніше від наступного дня після його відкриття перераховуються кошти з накопичувального рахунку, які й утворюють статутний капітал банку, обсяг якого обліковується за балансовим рахунком 5000 «Зареєстрований статутний капітал банку».\nСальдо зазначеного рахунка відповідає розміру статутного капіталу, зафіксованого в установчих документах, і дорівнює сумарній номінальній вартості випущених акцій навіть за умовою, що на момент реєстрації банку статутний капітал сформований не повністю. Саме з метою відображення в обліку суми зареєстрованого, але не сплаченого акціонерами (учасниками) банку статутного капіталу, використовується механізм запису за контрпасивним рахунком 5001 «Несплачений зареєстрований статутний капітал».\nСтатутний капітал банку формується залежно від форми організації банківської установи. Якщо банк створений як акціонерне товариство, то його статутний капітал утворюється за рахунок коштів акціонерів, що надійшли від реалізації акцій. Банк, утворений як товариство з обмеженою відповідальністю, формує статутний капітал за рахунок пайових внесків учасників.\nІснує кілька видів акціонерного капіталу:\nномінальний (мінімальний) — сума засновницького капіталу, яка необхідна для отримання ліцензії на існування банку;\nзареєстрований — сума статутного капіталу, зареєстрованого в управлінні НБУ. Вона може бути більшою від номінального статутного капіталу;\nсплачений — сума статутного капіталу, за якою надійшла оплата від акціонерів;\nоголошений — номінальний або заявлений спочатку статутний капітал, збільшений на будь-яку суму.\nАкціонерний капітал складається з таких акцій:\nзвичайних (простих), які свідчать про участь власників у капіталі банку і приносять їм дохід у формі дивідендів, розмір яких нефіксований і залежить від розміру прибутку банку. Ці акції безстрокові і дають власнику право голосу на зборах акціонерів;\nпривілейованих, власник яких має певну перевагу перед власниками звичайних акцій: дивіденди заздалегідь фіксовані і не залежать від одержаного банком прибутку; власники цих акцій мають пріоритет при висуванні претензій банку у випадку його банкрутства.\nРозмір статутного капіталу, порядок його формування та зміни визначаються статутом банку. Сума статутного капіталу законодавчо не обмежена, але для забезпечення стійкості банків НБУ встановлює мінімальний розмір статутного капіталу.\nОблік акцій власної емісії. Прості і привілейовані акції в бухгалтерському обліку відображаються окремо. Незалежно від форми внесеного вкладу вартість акції відображається в гривнях. Перерахування розміру статутного капіталу в гривні здійснюється за офіційним курсом гривні до іноземних валют, визначеним Національним банком України на дату укладення установчого договору.\nПісля державної реєстрації банку здійснюються такі бухгалтерські проведення:\nДебет рахунків: кореспондентський рахунок, поточний рахунок.\nДебет рахунку: 5001 - на суму зареєстрованого, але не сплаченого акціонерами банку статутного капіталу;\nКредит рахунку: 5000 - на суму зареєстрованого статутного капіталу банку;\nКредит рахунку: 5010 - на суму емісійних різниць (при випуску акцій за ціною, вищою від номінальної вартості).\nЗареєстрований статутний капітал банку обліковується за балансовим рахунком 5000 П «Зареєстрований статутний капітал банку». Сальдо на цьому рахунку має відповідати розміру статутного капіталу, зафіксованого в установчих документах банку, і дорівнювати сумарній номінальній вартості випущених акцій. Відображення операцій за рахунками групи 500 «Статутний капітал банку» та 501 «Емісійні різниці» здійснюється на балансі банку - юридичної особи.\nКошти, які отримані філією банку за реалізовані акції, зараховуються на рахунок 3641 П «Кредиторська заборгованість за розрахунками за цінними паперами для банку» і перераховуються банку - юридичній особі через рахунки групи 390 «Розрахунки між філіями банку» для формування статутного капіталу. Банк - юридична особа зараховує кошти за реалізовані філією акції на підставі отриманих від неї документів.\nПісля реєстрації змін до статуту банку у зв’язку із збільшенням статутного капіталу в бухгалтерському обліку здійснюються такі проведення:\nДебет рахунку: 3630 - на суму попередніх внесків до статутного капіталу;\nКредит рахунку: 5000;\nКредит рахунку: 5010 - на суму емісійних різниць.\nОдночасно на суму, яку залишається внести протягом року з часу реєстрації змін, здійснюється таке бухгалтерське проведення:\nДебет рахунку: 5001;\nКредит рахунку: 5000.\nПри отриманні внесків за зареєстрованими змінами до статутного капіталу здійснюється таке бухгалтерське проведення:\nДебет рахунків: кореспондентський рахунок, поточний рахунок, каса;\nКредит рахунків: 5001, 5010.\nВикуп власних акцій в акціонерів банку за ціною, яка перевищує, номінальну вартість, у бухгалтерському обліку відображається такими проведеннями:\nДебет рахунків: 5002 - за номінальною вартістю.\n5010 - на суму, що перевищує номінальну вартість;\n5022, 5030 - при недостатності залишку коштів за рахунком 5010;\nКредит рахунків: кореспондентський рахунок, поточний рахунок, каса.\nВикуп власних акцій в акціонерів банку за ціною, нижчою від їх номінальної вартості, у бухгалтерському обліку відображається такими проведеннями:\nДебет рахунку: 5002 - за номінальною вартістю;\nКредит рахунку: 5010 - на суму різниці між номінальною вартістю та ціною викупу;\nКредит рахунків: кореспондентський рахунок, поточний рахунок, каса.\nАнулювання акцій, які викуплені в акціонерів, у бухгалтерському обліку відображається такими проведеннями:\nДебет рахунку: 5000;\nКредит рахунку: 5002.\nПісля прийняття рішення про виплату дивідендів у бухгалтерському обліку здійснюється таке проведення:\nДебет рахунку: 5040;\nКредит рахунку: 3631.\nНа дату виплати дивідендів у бухгалтерському обліку здійснюється таке проведення:\nДебет рахунку: 3631;\nПри спрямуванні дивідендів (реінвестиції) на придбання акцій нової емісії в бухгалтерському обліку здійснюється таке проведення:\nКредит рахунку: 5003.\nПри реєстрації збільшення статутного капіталу за рахунок капіталізованих дивідендів здійснюється таке бухгалтерське проведення:\nДебет рахунку: 5003;\n3. Облік операцій з формування резервів та фондів банку.\nСтатутом банку передбачаються обов’язкові щорічні відрахування від прибутку в резервний фонд не менше 5% до досягнення ним не менше 25% статутного капіталу. З теоретичної точки зору статутні резерви банку - це частина його власного капіталу, сформована за рахунок нерозподіленого прибутку, що залишається в розпорядженні банківської установи, яка може використовуватися на покриття непередбачених збитків та проведення інших платежів, що згідно з вимогами законодавства можуть здійснюватися за рахунок цього фонду (виплата дивідендів за привілейованими акціями при недостатності прибутків минулих років та ін.). Порядок і розміри формування резервних фондів визначає НБУ, а використання здійснюється за рішенням правління банку.\nРезервні фонди поряд із статутним капіталом та нерозподіленим прибутком після оподаткування становлять основне джерело капіталу банку і входять до суми основного капіталу. Основна різниця між ними полягає в здатності банку використовувати кошти цих фондів для покриття витрат і збитків. Нерозподілений прибуток, що залишається в розпорядженні банку, може використовуватися практично без обмежень, тоді як кошти резервного фонду можуть бути використані тільки на чітко визначені цілі, а кошти статутного капіталу - тільки при ліквідації банківської установи.\nОтже, напрями розподілу прибутку, які затверджені зборами акціонерів, в обліку відображаються таким чином.\nЗагальний резерв – резерв під можливі збитки від активних операцій, які мають певну ймовірність виникнення, але суму яких не можна оцінити достовірно. Загальний резерв у світовій практиці завжди формується за рахунок нерозподіленого прибутку і обліковується як складова частина капіталу банку.\nЗагальні резерви створюються на портфельній основі під стандартні активні операції, тоді як сума статутного резерву завжди залежить від розміру статутного капіталу і не враховує обсягів активних операцій.\nСлід зазначити, що, як правило, факти використання загального резерву для компенсації реальних збитків банку є досить нечисленними, оскільки в разі справжнього погіршення, наприклад стану кредиту, під нього формується спеціальний резерв і кредитна заборгованість списується.\n1. Відрахування до резервних фондів\n2. Нарахування дивідендів акціонерам\n3. Капіталізація дивідендів, що спрямовуються на збільшення статутного капіталу\n4. Формування загальних резервів\n1. Резервні фонди\n2. Кредиторська заборгованість перед акціонерами банку за дивідендами\n3. Дивіденди, спрямовані на збільшення статутного капіталу\n4. Загальні резерви\n4. Облік інших складових капіталу банку.\nТИПОВА КОРЕСПОНДЕНЦІЯ РАХУНКІВ З ОБЛІКУ ОПЕРАЦІЙ З ФОРМУВАННЯ СТАТУТНОГО КАПІТАЛУ КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ\n1. Облік організації статутного капіталу під час зареєстрації\n3530 «Несплачений статутний фонд»\n5007 «Несплачений зареєстрований статутний капітал банку»\nНадходження грошових при реалізації акцій\n1200 «Коррахунок у Національному банку України»\n3530 «Несплачений статутний фонд»\nВідображення операцій зменшення несплаченого і збільшення сплаченого статутного капіталу в міру внесення коштів\n5001 «Несплачений зареєстрований статутний капітал банку»\n5000 «Сплачений зареєстрований капітал банку»\n2. Облік зарахування коштів за оголошеним і не зареєстрованим статутним капіталом у розмірі 160 000 грн., який реєструється в процесі внесків\n3630 «Внески за не зареєстрованим статутним фондом»\nВідображення реєстрації статутного фонду в процесі внесків\n5001 «Несплачений зареєстрований статутний капітал банку»\nЗарахування коштів, внесених до реєстрації у зареєстрований статутний фонд\n3630 «Внески за незареєстрованим статутним фондом»\n5000 «Сплачений зареєстрований статутний капітал банку»\nВідображення операції внесення грошових коштів, за зареєстрованим статутним капіталом (таким чином, поступово закривається дебет рахунка № 3530 операції б першого випадку)\nВідображання збільшення сплаченого статутного капіталу\nПісля цієї операції статутний капітал банку сформовано в зареєстрованій сумі\nОголошення та реєстрація статутного капіталу в сумі\n5001 «Несплачений зареєстрований статутний капітал банку»\n1200 «Коррахунок у Національному банку України»\n5001 «Несплачений зареєстрований капітал банку»\n3120 «Власні акції банку в портфелі на продаж, викуплені в акціонерів»\n1200 «Коррахунок у Національному банку України»\nНа відображення в межах пасивного рахунка № 5000 «Сплачений зареєстрований капітал банку» на окремому субрахунка «Акції, що перебувають у власному банку»\n5000 «Сплачений зареєстрований капітал банку»\n5000 «Сплачений зареєстрований капітал банку», субрахунок «Акції, що знаходяться у власності банку»\nПерепродаж акцій за номінально вартістю (10 000 грн)\n1200 «Коррахунок у Національному банку»\nВідображення акції вже не перебувають у власності банку\n5000 «Сплачений зареєстрований капітал банку», субрахунок «Акції, що знаходяться у власності банку»\n2. Перепродаж акцій за ціною, вищою від номінальної вартості, — 10 600 грн при номінальній вартості 10 000 грн, прибуток (10 600 - 10 000) грн = 600 грн\n1200 «Коррахунок у Національному банку України»\n3120 «Власні акції банку в портфелі на продаж, викуплені в акціонерів (за номіналом)\n5000 «Сплачений зареєстрований капітал банку», субрахунок «Акції, що знаходяться у власності банку»\n3. Перепродаж акцій за ціною, нижчою від номіналу — за 9400 грн при номіналі 10 000 грн, збиток (9400 - 10 000) грн = -100 грн\n3120 «Власні акції банку в портфелі на продаж, викуплені в акціонерів»\n6203 «Результат від торгівлі цінними паперами на продаж» (у даному випадку збиток)\n5000/1 «Сплачений зареєстрований капітал банку»\n5000 «Сплачений зареєстрований статутний капітал банку», субрахунок «Акції, що знаходяться у власності банку»\n5040 «Прибуток минулого року, що очікує затвердження», субрахунок «Оголошені дивіденди»\n3631 «Кредиторська заборгованість перед акціонерами за дивіденди»\n3631 «Кредиторська заборгованість перед акціонерами за дивіденди»\n1001 «Банкноти та монети в касі банку», або 1200 «Корраху- ноку Національному банку України»\n5020 «Загальні резерви» (за рахунок прибутку)\nВідображення витрат на випуск і розповсюдження акцій власної емісії\n7104 «Комісійні витрати за операціями з цінними паперами»\n1001 «Банкноти та монети в касі банку», або 1200 «Коррахунок у Національному банку України»


Україна воює з Росією не лише за Донбас - хочуть забрати ще й наш борщ - ЗНАЙ ЮА\n19 жовтня 2020, 21:40\nУ Twitter-акаунті Russia, пов'язаному з Міністерством закордонних справ Російської Федерації, ще рік тому з'явилося повідомлення про борщ, як про "один з улюблених і відомих страв російської кухні". Це викликало неймовірний шквал критики з боку України і зарубіжних країн, так як навіть британське видання BBC назвало пропагандою воєнного часу безглузді потуги Кремля. Про це повідомляє ТСН.\nОднак ця боротьба вже знаходиться на фінішній прямій через готовність Міністерства культури та інформаційної політики до внесення нашого борщу до Репрезантативного списку нематеріальної культурної спадщини людства ЮНЕСКО.\nНашому, українському борщу налічується вже більше трьох століть. Це говорить про те, що традиційне блюдо готувалося ще до створення Російської імперії. Але подібна інформація не зупиняє Уряд РФ.\nВ офіційному Twitter-акаунті "Україна" три роки тому компаніям Google і Apple було запропоновано додати ЕМОДЖІ з українським борщем, а користувачі в коментарях лише влучно відзначали, що необхідно також додати смайлики сала і пампушок.\nЄвген Клопотенко, який виступає кулінарним експертом та головою ГО "Інститут культури України", вирушив разом з однодумцями в експедицію-подорож країною у пошуках цікавих рецептів борщу, яких нарахувалося понад 190 одиниць.\nУ російських засобах масової інформації почалася справжня істерика після того, як у статті британського Times було описано першу "письмову згадку борщу, який подається зі сметаною, датується XVI століттям", з одного боку стверджували, що у багатьох європейських країн є "свій борщ", з іншого — заперечували і не приймали борщ українським.\nМіністр культури та інформаційної політики Олександр Ткаченко заявив, що традиція приготування українського борщу давно чекала свого часу та ініціативи від громадськості. Це дозволить включити її спочатку в локальну нематеріальну спадщину, а потім і в світову.\n"Смачна Історична правда за нами, тому вірю, що у нас є всі шанси. Обурення російського уряду лише підтверджує, що ми на правильному шляху. Днями Експертна рада при Міністерстві схвалила традицію приготування українського борщу національною нематеріальною культурною спадщиною, а ми в Міністерстві його затвердили. Тепер офіційно", - заявив Олександр Ткаченко.\nНаступним кроком він виділив ЮНЕСКО. Документи для узгодження досьє подаються до Міністерства культури та інформполітики, а потім через МЗС і Посольство в Парижі — в ЮНЕСКО. Процедура розгляду триває в межах півтора років, а потім на щорічному засіданні комітету нематеріальної спадщини ЮНЕСКО приймається рішення про включення або невключення.\nТеги: борщ війна Україна


ГоловнаЮридична аналітикаЯк довести моральну шкоду та обгрунтувати розмір грошової компенсації у разі неповернення банком депозиту?\nНезважаючи на пряму вказівку в ст. 1060 ЦК України на обов'язок повертати депозит на першу вимогу вкладника, банки зараз не йдуть на дострокове розірвання договору банківського вкладу, прикриваючись листом НБУ. Для когось це лише прикра неприємність, але бувають ситуації, коли подібна відмова в сьогоднішніх умовах штовхає людей на відчайдушні вчинки. ЛІГА: ЗАКОН вирішила вивчити перспективи пред'явлення до суду вимоги про компенсацію моральної шкоди, заподіяної неповерненням депозиту.\nЧи є підстави для компенсації?\nВажливі для розглянутого питання положення містить ст. 23 ЦК. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2).\nРозмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яке завдало моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості (абз. 2 ч. 3). Слід також мати на увазі, що під моральною шкодою Пленум ВСУ розуміє втрати немайнового характеру, до яких можуть належати будь-які негативні наслідки (п. 3 постанови від 31.03.95 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") . Таким чином, і законодавець, і суд фактично надали достатньо широкі можливості для обгрунтування заподіяння моральної шкоди, які можна використовувати у питанні грошової компенсації негативних наслідків, що наступили у зв'язку з неповерненням депозиту. Необхідні правові підстави є. Пишемо позовну заяву?\nПишемо позовну заяву\nОтже, свої вимоги слід формулювати та обгрунтовувати виходячи з того, що в кінцевому підсумку судом повинні бути встановлені: 1) факт порушення прав (ч. 1 ст. 23 ЦК); 2) факт ваших душевних страждань, тобто утрат немайнового характеру (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК, п. 3 постанови Пленуму ВСУ); 3) причинно-наслідковий зв'язок між порушенням і стражданнями-втратили (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК); 4) розмір грошової компенсації (ч. 3 ст. 23 ЦК).\nПорушення прав? О да! Ми з банком підписали договір, в якому він обіцяв у будь-який момент на першу мою вимогу повернути депозит, так і стаття 1060 ЦК прямо говорить, що я маю на це право. А лист НБУ незаконний, товариш суддя.\nДалі. Душевні страждання і зв'язок. Гм ... Стільки виходив в цей банк, що став на людей кидатися; все переживаю, як би оплатити навчання, що навіть ночами став погано спати, на роботі практично нічого не встигаю: постійно думаю про те, що ж буде з моїми грішми. Достатньо?\nНі, недостатньо. Обгрунтування моральних страждань на побутовому рівні (підвищена дратівливість, поганий сон і низька працездатність) розбивається на суді про приблизно таку позицію відповідача: чим підтверджується настання цих негативних наслідків? Зараз у багатьох поганий настрій через фінансову кризу. Може, у нього просто характер склочний, або робота напружена, або погані відносини з дружиною та дітьми? А депозит тут ні при чому. Дивіться, та він просто хоче на нас грошей підзаробити. А ми що? Лише виконуємо вказівку Нацбанку. І навіть якщо вам вдасться підтвердити свої душевні страждання, то довести причинно-наслідковий зв'язок між ними і порушенням банком закону практично нереально. Так що питання про розмір грошової компенсації навіть підніматися не буде. Розв'язати ці труднощі постраждалий сам не зможе (вмілий самоаналіз - явище надзвичайно рідкісне) і далеко не завжди йому допоможе грамотний юрист. Думається, що обгрунтовувати позовні вимоги в частині моральної шкоди все ж таки повинен психолог, вміє виявляти і фіксувати індивідуальні особливості особистості і реакції на конкретні психотравмуючі обставини.\nДиректор Міжрегіональної консультаційної групи "SeLeV-Consulting" Сергій Волочай вважає, що адекватним доказом заподіяння моральних страждань є висновок експерта-психолога. ЦПК передбачає (ч. 1 ст. 53) можливість залучення судом експерта, коли для отримання інформації про обставини справи необхідні спеціальні знання. А якщо у позивача є певні труднощі з поданням необхідних доказів, то він згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК має право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Іншими словами, суд можна попросити призначити психологічну експертизу. На запитання кореспондента ЛІГА: ЗАКОН, про що варто запитати психолога для обгрунтування заподіяння душевних страждань, Сергій Волочай зауважив: "У процесі становлення експертної практики ми зіткнулися з проблемою недостатньо чіткого нормативного визначення, що ж є предметом дослідження у випадку заподіяння моральної шкоди. В кінцевому результаті ми прийшли до двоєдиного формулювання питань, що є універсальною і як загальна схема підходить до будь-якого приводу, а саме:\n1.Чи завдані моральні страждання (вказати ПІБ позивача) внаслідок вчинення правопорушення (вказати якого) та його наслідків?\n2. Якщо внаслідок вчинення правопорушення (вказати якого) і його наслідків моральну шкоду (вказати ПІБ позивача) заподіяно, то як можна визначити її розмір?\nЩо стосується другого питання про матеріальний еквівалент, то в його визначенні домінує особистісний підхід. Його суть полягає в тому, що сила і глибина моральних страждань зумовлена особистісними особливостями і тією суб'єктивною значущістю для потерпілого наступвших негативних наслідків, які ми називаємо стрес-факторами, а також тієї суб'єктивної ціни, яку він платить у вигляді вичерпання ресурсів свого організму". Варто також звернути увагу, що просити суд про призначення експертизи можна і до пред'явлення позову (ч. 3 ст. 133 ЦПК).\nОднак у проведенні саме цього виду досліджень слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 53 ЦПК як експерт може залучатися особа, що відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу" та внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Що стосується першої вимоги, то ч. 4 ст. 7 Закону передбачає можливість залучення до проведення експертиз не тільки судових експертів, але і просто фахівців у відповідних галузях знань. А ось невелика кількість експертів-психологів, включених до Державного реєстру, створює суттєву проблему в реалізації можливості провести психологічну експертизу в рамках цивільного процесу. На наш погляд, виходом з цієї ситуації може стати використання висновку психолога (однак не експерта) в якості письмового доказу згідно зі ст. 64 ЦПК.\nТаким чином, успіх у справі про компенсацію моральної шкоди прямо залежить від обгрунтованості позовних вимог в частині заподіяння банком душевних страждань, адекватно оцінити які здатен лише психолог. З огляду на те, що в такій оцінці домінує особистісний підхід, в двох однакових ситуаціях неповернення депозиту ніколи не буде однакових рішень з питання встановлення наявності моральної шкоди та його компенсації. Найбільш правильним з позиції доказування втрат немайнового характеру та розміру грошової компенсації є призначення і проведення в кожному конкретному випадку психологічної експертизи.\n0 #1 RE: Як довести моральну шкоду та обгрунтувати розмір грошової компенсації у разі неповернення банком депозиту? — Володимир 03.05.2010 14:37\nМоральну шкоду можна стягнути лише у випедках, передбачених законом ...


Glusco веде перемовини про продаж мережі - Auto24\nGlusco веде перемовини про продаж мережі\n9 квітня 2021 , 09:30\nЧерез фіскальний тиск власник вирішив позбутися мережі автозаправних станцій Glusco.\nВласник трейдингової компанії Proton Energy Group S.A. Нісан Моісеєв веде перемовини про продаж мережі АЗК Glusco. Про це в інтерв'ю "Економічній правді" розповів власник Wexler Group Петро Белз.\nТак, на питання журналістів, чи розглядає ще Моісеєв можливість продажу мережі Glusco, Белз відповів: "Так, такі плани у нього є. Ведуться перемовини". При цьому, судячи з риторики топ-менеджера, сама група Wexler не зацікавлена в придбанні активу.\n"Хочете, щоб мене Медведчуком забили прямо під землю? Я не розумію, що буде завтра в Україні. Звичайно, бажання і амбіції є, але треба мати розуміння політичної ситуації в нашій країні", – прокоментував він.\nБелз зазначив, що зараз складно оцінити вартість мережі Glusco, проти якої порушено кримінальні справи. Також, за його словами, компанія має кредити.\nНагадаємо, 11 березня СБУ спільно з фіскальною службою блокували роботу компанії "Глуско Україна", що управляє однією з найбільших мереж автозаправних станцій, що належать Proton Energy Group S.A..\nНа сьогоднішній день тільки на 88 з 105 АЗК Glusco можна придбати автомобільний газ і супутні товари. Відпуск ДП і бензинів залишається заблокованим.


Я дуже люблю це місто. Наче живу людину. Вперше приїхав сюди ще школяриком, десь у 1998 році. Мама (вона – лікар) збиралась на курси і сказала, що може взяти мене з собою. Я обманув (досі соромно), точніше просто не сказав Мамі, що у мене в цей день іспит у музичній школі. Іспит я відповідно прогуляв, з музичної школи мене вигнали, потім – поступив у художню, тому контрабасистом я так і не став.\nУ Києві (ще тоді не так зіпсованому новобудовами) була весна, цвіли каштани, я був у театрі Франка і – що тоді запам’яталося особливо – в МакДональдзі, який видавався шикарним рестораном, і всі провінційні діти мріяли тут побувати.\nПотім я ще 2 чи 3 рази був в Києві, а 14 років тому переїхав сюди. Мабуть, вже назавжди. Обожнюю його. Це місто, над яким літають ангели. Місто тисячі нічних вогнів. Місто, яке пахне свободою. Місто, де і поразки, і перемоги переживаєш якось зовсім інакше. Місто, вулицями якого можна ходити нескінченно. Особливо – вночі. Велич історії і хайтек. Цвіт магнолій і мрія про метро на Троєщину. Бомжі і олігархи, яких можна зустріти просто на вулиці. Тисячі маршруток “Богдан” і сотні Bentley. Божевільний трафік на дорогах і безлюдні стежки між дерев просто серед міста. Сталінський ампір адмінбудівель і химерна витонченість маестро Городецького. Похмурі однотонні квартали епохи “унилий соціалізм” і різнокольорові голландські будиночки відбудованої Воздвиженки.\nОдні вулички нагадують село чи хоча б райцентр, інші – Нью-Йорк або Париж. Вечір в центрі – така кількість фантастичних вуличних музикантів, що сумувати просто неможливо. Музика цього міста – божевільний ритм життя, романтичний вальс на Подолі і пристрасне танго політичних і бізнесових переговорів.\nКоли тільки-но переїхав сюди – міг на маршрутці поїхати не в ту сторону. Водії київських маршруток – це взагалі особлива порода людей. Вони вміють одночасно водити машину під час дуже напруженого трафіку, брати з пасажирів гроші і слідкувати, чи всі заплатили, розмовляти по телефону, курити, лузгати насіння, переключати з радіо шансон на радіо kiss fm і вести політичну дискусію з пасажирами-пенсіонерами. Куди там Юлію Цезарю до водія київської маршрутки!..\nА ще, наче окремий народ – бабусі, котрі продають квіти в центрі міста. Асортимент зазвичай – букетики з кладовища. Але навіть, якщо нічого не купиш, все одно, жіночки переконають тебе дати їм гроші. Рекет найвищої майстерності.\nМоє улюблене місце в Києві – це… увесь Київ. Ну, майже увесь. З першого знайомства люблю Андріївський узвіз. Понад усе – пізно ввечері, вночі і рано-вранці, коли він не перевантажений людьми. Люблю Софіївську площу, Михайлівську, Воздвиженку, Маріїнський парк, Шовковичну, Сагайдачного, Оболонську набережну, Байкове кладовище, Площу Льва Толстого, Рейтарську, Стрітенську, Прорізну, Десятинну, та все і не перелічити, що люблю в Києві. А кручі Дніпра – Господи, відвести від них очей просто не можливо, особливо – коли дивишся з води на човні, і сам Дніпро – наче артерія, без якої Київ не житиме…\nЛюблю страхітний Майдан, спотворений теплицями торгових центрів, і повсякчас забитий людьми Хрещатик. Раніше не любив. Полюбив за ТЕ, що тут відбулось…\nКоли іду чи їду по Інститутській – раз у раз тремтить серце. Це теж, мабуть, вже назавжди…\nХрами Києва – це взагалі щось неймовірне. Правду ж кажуть, Новий Єрусалим. Видубичі, Володимирський собор, Михайлівський Золотоверхий. Хоча вірний Православної церкви України, але люблю і Лавру, і Іллінську церкву, і Кирилівську, і кірху на Лютеранській, і Олександрівський костел з шедевральним Миколаївським, і караїмську кенасу на Ярославовому валу, і синагогу Бродського, і щиро зрадів новині про Соборну мечеть… До речі, згадані Олександрівський та Миколаївський – теж проектував Владислав Городецький.\nЛюблю величне українське бароко дзвіниці Софії Київської, збудованої гетьманом Мазепою, і мрію колись відбудувати інший шедевр, зроблений його коштом і знищений комуняками – Микільський військовий собор. Люблю надзвичайно Андріївську церкву, яку проектував Бартоломео Растреллі.\nУ Києві я бачив ще живого Богдана Ступку на сцені. У Києві мене вперше затримували так звані правоохоронні органи. У Києві я вперше відчув по-справжньому, що ми сильна і нескорена нація, яка не дасть загнати себе в рабство. У Києві я познайомився з більшістю цікавих людей у моєму житті. З деякими – випадково: зі Славою Вакарчуком – в кав’ярні, з моїм головним учителем Олегом Ляшком – просто неба на вулиці, в Пассажі на Хрещатику.\nЯ люблю рідне Рівне, дивовижне Закарпаття, драйвовий Дніпропетровськ, магічний Львів. Люблю Прагу, Стамбул, Відень, Єрусалим і, звичайно, Париж. Але Київ, все-таки, люблю найбільше. Вибачте, інші. І завжди, коли далеко, хочу сюди повернутись…\nПобачити світанок над Дніпром – заради цього варто не доспати. Правда. Спробуйте…\nпопередня статтяКадровий голод чи бездарна кадрова політика?\nнаступна статтяЗ днем захисту дітей!


Документація по ліквідація Солотвинського солерудника коштуватиме державі майже 4 млн гривень - Тячів\nДокументація по ліквідація Солотвинського солерудника коштуватиме державі майже 4 млн гривень\n26 листопада 2013 р. 1709 0\nЗ цієї суми 1,49 млн грн. - за проект з ліквідації та екологічної реабілітації території впливу гірничих робіт «Солотвинського солерудника». Ще 1,97 млн грн. піде на техніко-економічні обґрунтування, решта 0,28 млн грн. – на робочу документацію.\nДП «Виробнича дирекція з ліквідації Солотвинського солерудника» 21 листопада уклало низку угод з ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості» на розробку документації по ліквідації ДП «Солотвинський солерудник» (Закарпатська обл). Загальна вартість угоди склала 3,74 млн грн. Про це повідомляється у «Віснику державних закупівель».\nТендери провели по неконкурентній закупівлі «у одного учасника», оскільки цей інститут є єдиною організацією в Україні, акредитованою Мінпромполітики, як галузевий інститут по гірничій хімії та на сьогоднішній день є єдиною організацією, яка володіє всією необхідною базою даних за останніх п’ять років. Також «Інститут гірничо-хімічної промисловості» є розробником державної програми екологічної реабілітації території та ліквідації наслідків діяльності ДП «Солотвинський солерудник».\nНагадаємо, що усі ці послуги інститутові замовляють вже не вперше, змінюючи строки виконання з минулого року на травень поточного року, потім з травня на вересень, а тепер на кінець поточного року. Так, проект вже двічі замовляли цього року і двічі минулого, угоди щоразу підписувалися на приблизно ті самі суми. Останній раз тендер був скасований через порушення порядку оприлюднення інформації про застосування процедури закупівлі в одного учасника. Чи були освоєні кошти по решті трьох випадках невідомо. Так само обґрунтування вже замовляли тричі, суми угод збігаються, інформації щодо скасування тендерів на «ВДЗ» немає. Робочу документацію вже також замовляли – у листопаді 2012 р., здати її повинні були до кінця минулого року.\nВласниками ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості» є Григорій Гелетій, Іванй Зозуля та Михайло Юнко і кіпрська компанія «Багмат Трейдінг Лімітед». З 2011 року з фірмою було укладено угод по «Солотвинському руднику» на 21,31 млн грн. Скільки коштів на даний момент реально освоєно – невідомо.\n4 березня 2013 року Кабінет міністрів ухвалив рішення про закриття державного підприємства «Солотвинський солерудник» з метою уникненян екологічної катастрофи. На ліквідацію та екологічну реабілітацію території впливу гірничих робіт ДП «Солотвинський солерудник» буде витрачено 339 млн грн, очікувана тривалість робіт – сім років. Наприкінці березня 2011 року Кабмін виділив майже 150 млн грн на невідкладні заходи щодо ліквідації наслідків НС та недопущення техногенної катастрофи в смт Солотвино.\nСолотвинський солерудник – унікальне родовище, гірничі виробки якого використовувались для лікування хворих на бронхіальну астму. На 300-метровій глибині у шахтах солерудника щороку лікувалися десятки тисяч хворих. Солерудник по праву вважається найкращим в Європі, за висновками міжнародних консиліумів, оздоровлення тут найефективніше.\nПротягом 1998-2007 років експлуатація гірничих виробок на ДП «Солотвинський солерудник» здійснювалася в аварійному режимі, а з 2007 року видобувні роботи фактично зупинено. Різке збільшення припливу підземних вод та активний розвиток техногенного карсту призвели до суттєвого погіршення навколишнього середовища та порушення безпеки промислових і житлових об’єктів смт Солотвино.\nліквідація солерудник Солотвино\nСолотвинський ансамбль «Сперанца» став першим на міжнародному фестивалі в Румунії\nМешканець Солотвина наїхав на двох пішоходів і втік


Резонансна справа із викрадачем жіночих сумочок в Ужгороді набирає обертів - 0312.ua\nРезонансна справа із викрадачем жіночих сумочок в Ужгороді набирає обертів\n10:50, 3 лютого 2016 р.\nЯк раніше повідомляло 0312.ua, в Ужгороді орудує банда викрадачів жіночих сумок.\nПоліції вдалось затримати одного із грабіжників. Ним виявився житель Ужгородського району, раніше судимий за крадіжки.\nЯк повідомили 0312.ua у ГУ НП у Закарпатській області, кримінальній поліції вдалось довести причетність чоловіка до ще декількох крадіжок сумочок.\nвикрадач сумочки Ужгород


Досить погортати старий сімейний фотоальбом, щоб знову переконатися в тому, що природа – дивовижна. Іноді діти настільки схожі на своїх батьків, що важко зрозуміти, де оригінал, а де – “копія”. Особливо в одному віці.\nДосить часто батьки і їх діти чують на свою адресу, що схожі як дві краплі води. Дійсно, розглядаючи фото деяких зіркових мам і їх дочок, починаєш думати, що це сестри-близнюки. Особливо якщо поруч поставити фотографії, зроблені в одному віці.\nНе вірите? Пропонуємо переглянути фото знаменитих родичів і переконатися, наскільки вони схожі!\n1 1. Віра Алентова і Юлія Меньшова (37 років)\n2 2. Нена фон Шлебрюгге і Ума Турман (30 років)\n3 3. Мелані Гріффіт і Дакота Джонсон (25 років)\n4 4. Ліза Боні і Зої Кравіц (28 років)\n5 5. Блайт Даннер і Гвінет Пелтроу (32 роки)\n6 6. Сінді Кроуфорд і Кайя Гербер (17 років)\n7 7. Різ Уізерспун і Ава Філіп (20 років)\n8 8. Маршелін Бертран і Анджеліна Джолі (25 років)\n9 9. Меріл Стріп і Грейс Гаммер (32 роки)\n10 10. Лідія Федосєєва-Шукшина і Марія Шукшина (28 років)\n11 11. Валентина і Анастасія Заворотнюк (25 років)\n1. Віра Алентова і Юлія Меньшова (37 років)\nПодивіться, як схожі улюблена мільйонами глядачів радянська актриса Віра Алентова і її дочка, актриса і телеведуча Юлія Меньшова. Обидві розумні, володіють дивовижною харизмою і пронизливим поглядом. До речі, перебуваючи в одному віці вони носили схожу стрижку.\n2. Нена фон Шлебрюгге і Ума Турман (30 років)\nНена фон Шлебрюгге – витончена красуня-баронеса і мати актриси Уми Турман. Відомо, що в молодості Нена була популярною моделлю і блищала на обкладинках журналів Vogue і Harper’s Bazaar. Ума Турман отримала у спадок від матері незвичайну скандинавську красу і аристократизм.\n3. Мелані Гріффіт і Дакота Джонсон (25 років)\nДакота Джонсон – дочка актриси Мелані Гріффіт, а також онука актриси Тіппі Хедрен. Всі представниці акторської династії встигли зробити блискучу кар’єру і влаштувати особисте життя. Дивлячись на це фото, важко заперечувати, що зоряні мама і дочка не схожі в одному віці.\n4. Ліза Боні і Зої Кравіц (28 років)\nЦе один і той ж людина? Ні, це зірка «Шоу Косбі» і «Рея Донована» Ліза Боні в молодості і її дочка від першого шлюбу Зої Кравіц. Обидві красуні і обидві неймовірно талановиті. Боні стала зніматися рідше і більше часу проводить з родиною, а її дочка зараз на піку популярності.\n5. Блайт Даннер і Гвінет Пелтроу (32 роки)\nЩе одна зіркова сім’я, в якій дочка виглядає близнюком своєї молодої мами. Актриса Блайт Даннер відома глядачам за серіалами «Коломбо» і «Чортова служба в госпіталі МЕШ». Гвінет Пелтроу зробила успішну кар’єру. Однак це не скасовує того факту, що в якийсь момент зірка була копією своєї знаменитої матері.\n6. Сінді Кроуфорд і Кайя Гербер (17 років)\nДивлячись на фото Кайі Гербер, починаєш розуміти, чому вона в такому молодому віці робить успіхи в модельному бізнесі. Адже вона – копія своєї мами, американської супермоделі та актриси Сінді Кроуфорд. У Кайі така ж приваблива зовнішність і пронизливий погляд, тільки фірмової родимки від Сінді їй, на жаль, не дісталося.\n7. Різ Уізерспун і Ава Філіп (20 років)\nДочка голлівудської зірки Різ Візерспун Аву іноді називають близнюком мами. Сама дівчина зізнається, що на вулиці її часто плутають із зіркою «Блондинки в законі». Обидві блондинки з блакитними очима і схожою мімікою. Ось тільки акторській ниві Ава обрала кар’єру фотомоделі і дизайнера.\n8. Маршелін Бертран і Анджеліна Джолі (25 років)\nМабуть, одна з найвідоміших зоряних сімей, що вражає схожістю. Анджеліна Джолі взяла від своєї матері, актриси і продюсера Маршелін Бертран, кращі риси — яскраві очі, шикарні довгі волосся і чудову посмішку. Крім того, Анджеліна зуміла повторити успішну кар’єру своїх батьків.\n9. Меріл Стріп і Грейс Гаммер (32 роки)\nУ актриси Меріл три дочки, які неймовірно схожі між собою. На цьому знімку – середня дочка, Грейс. У ній можна дізнатися не тільки дитини ікони Голлівуду, але і подає надії актрису. Дівчина відома глядачам за фільмами «Містер Робот» і «Американська історія жахів».\n10. Лідія Федосєєва-Шукшина і Марія Шукшина (28 років)\nМарія Шукшина — дочка радянської актриси Лідії Федосєєвої-Шукшиної, відомої за картинами «Віват, гардемарини!», «Графиня Шереметєва», «Ходіння по муках» та багатьох інших. Від матері Марії дісталися світлі локони, глибокий погляд і талант.\n11. Валентина і Анастасія Заворотнюк (25 років)\nМама Анастасії Заворотнюк — народна артистка Росії. Вона постійно брала Анастасію на роботу в ТЮГ. Тому доньку з малих років вчила постановки напам’ять і мріяла про кар’єру артистки. Від мами вона перейняла зовнішність і такий улюблений глядачами запал.\nЯк зрозуміти, що ви зустріли споріднену душу: 10 ознак


Новий повногібридний кросовер Lexus RX 450h уже в продажу - портал новин LB.ua\nГоловна — Економіка — 25 липня 2012, 16:06\nВ Україні авто можна придбати у двох комплектаціях на вибір.\nВ офіційній дилерській мережі Lexus в Україні можна придбати новий повногібридний кросовер RX 450h у двох комплектаціях на вибір: Top Luxury за ціною 94 770 дол. США* і High Luxury за ціною 97 270 дол. США*.\nКерувати новим кросовером RX 450h - дивовижне відчуття. Гібридний привід Lexus Hybrid Drive бездоганно поєднує 3,5-літровий бензиновий двигун V6 з двома високопродуктивними електромоторами. Під час сильного прискорення автомобіль розганяється до 100 км/год за 7,9 сек., споживаючи лише 6,3 л пального на 100 км у змішаному циклі. У режимі EV (електромобіль) RX 450h рухається майже безшумно, при цьому не витрачаючи пального і не забруднюючи атмосферу шкідливими викидами. До того ж новий RX 450h - уособлення практичності: його гібридна батарея не вимагає зовнішньої підзарядки і займає мінімум простору, завдяки чому в автомобілі більш ніж достатньо місця для багажу.\nПовногібридний кросовер RX 450h укомплектовано 19-дюймовими легкосплавними дисками, світлодіодними передніми фарами, інтелектуальною адаптивною системою освітлення дороги i-AFS, системою автоматичного відведення керма і сидіння водія при виході з авто, системою допомоги під час паркування Park Assist з камерами бокового та заднього огляду, електроприводом дверцят багажника, системою проекції показників на лобове скло, навігаційною системою з жорстким диском на 40 Гб, двозонним клімат-контролем, вентиляцією передніх сидінь, пневматичною підвіскою, 10 подушками безпеки і цілою низкою інтелектуальних засобів безпеки.\nРозкішний інтер'єр салону RX 450h демонструє численні нововведення. Система дистанційного керування Remote Touch другого покоління нагадує комп'ютерну мишу і забезпечує швидке управління такими функціями автомобіля, як навігація, клімат-контроль, гучний зв'язок телефону. Ергономічне розташування системи Remote Touch зводить до мінімуму непотрібні рухи з боку водія, тим самим підвищуючи безпеку водіння.\nУ новому автомобілі RX 450h покращено функціональні характеристики для забезпечення з'єднання мобільних телефонів за допомогою Bluetooth. SMS-повідомлення та електронні листи тепер можуть відображатися на 8-дюймовому екрані, при цьому система включає автоматичні засоби завантаження телефонної книги з під'єднаних мобільних телефонів.\nКраща у своєму класі акустична система Mark Levinson, установлена на RX 450h, створює бездоганний об'ємний звук. Ключову роль у неперевершеній роботі цієї системи відіграють 15 динаміків, кожен із яких було розроблено з урахуванням акустичних особливостей його місця в салоні.\nЗа додатковою інформацією звертайтеся, будь ласка, в салони офіційних дилерів Lexus в Україні. *Оплата у гривнях за курсом НБУ + 1% на день виставлення рахунка.


Тетяна Гавренкова: більше дев’яти тисяч декларацій подали громадяни Кіровоградщини з початку деклараційної кампаніїРозділ: Публічні заходи\nЗагальна сума задекларованого платниками податків доходу склала 213 мільйонів гривень. До сплати задекларовано 18 мільйонів гривень податку на доходи фізичних осіб та 2 мільйони гривень військового збору.\nНа даний час 6 мільйонерів задекларували доходи більш як на 15 мільйонів гривень. Про це повідомила заступник начальника ГУ ДФС у Кіровоградській області Тетяна Гавренкова під час інтерв’ю телеканалу «ТТV».\nПосадовець зазначила, що враховуючи сільськогосподарську специфіку області, в загальній сумі поданих декларацій найбільшу частку, складають декларації від громадян, які одноосібно обробляють земельні частки (паї). В цілому по області за даними сільських рад кількість одноосібників становить більше 35 тисяч осіб. За два з половиною місяці поточного року ними подано 7 тисяч декларацій.\nДля зручності в декларуванні громадянами одноосібниками доходів, фахівцями ДФС розроблений графік виїздів на території, на яких надаються консультації і допомога в заповненні декларацій.\nТетяна Гавренкова також звернула увагу, що відповідно до норм Кодексу про адміністративні правопорушення визначено відповідальність, а саме накладення штрафу громадянам за неподання декларацій про доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, які перевищують 2 гектари.\nКрім того, подати декларацію можуть фізичні особи, які мають право на податкову знижку. У 2019 році платники податку на доходи фізичних осіб, які бажають реалізувати своє право на податкову знижку за наслідками 2018 року, податкову декларацію можуть подати упродовж всього року.\nДля подання декларації необхідно звернутись в Центри обслуговування платників податків при державних податкових інспекціях, що є в кожному районному центрі. Саме тут фахівці ДФС нададуть необхідні консультації та допоможуть правильно заповнити декларацію про отримані доходи, - додала посадовець.


Уряд значно послабив правила каботаж\nП'ятниця, 15 жовтня 2021 - 12:40\nКоли Британія була частиною єдиного європейського ринку, то на її території діяла схема, яка дозволяє максимально ефективне використання транспорту для перевезення вантажів.\nУ цій схемі, яка має назву каботаж (cabotage), будь-яка вантажівка, в межах європейського ринку, для прикладу, везе товар з Франкфурта до Парижу, де розвантажується і відразу завантажується і везе вже інший товар до Манчестера, де скидає цей товар і відразу бере інший товар і везе в Лондон, після чого з Лондона везе ще інший товар до Бірмінґема чи Оксфорду, чи іншого міста, і потім назад до Парижу і так далі.\nЦе означає, що вантажівка практично ніколи не їздить порожньою, тобто її використання є майже стовідсотковим.\nВажливим тут є також і те, що при такому високоефективному використанні транспорту, Вам потрібна значно менша кількість вантажівок для руху тієї ж самої кількості товарів.\nКоли чинний британський уряд здійснив радикальний Брекзит, Британія залишила єдиний європейський ринок, тобто вона фактично відрізала себе від схеми каботаж, що у свою чергу означає, що Британії раптово стало потрібно десь у двічі більше вантажівок на дорогах, ніж їх було потрібно раніше.\nНестача вантажівок на дорогах, головним чином через нестачу водіїв, не стала відчутною відразу від початку року через те, що компанії мали вельми значні запаси товарів, які вони накопичили в кінці минулого року через побоювання здійснення урядом безугодного Брекзиту.\nКоли ці запаси закінчились, то через нестачі водіїв почали виникати значні нестачі товарів у крамницях та почали висихати помпи заправок.\nЧерез невпинні лобіювання різних перевізних компаній, їх асоціацій та федерацій, в п'ятницю, 15 жовтня, стало відомо, що уряд все ж таки пішов на поступки і послабив правила каботаж.\nДані послаблення мають вступити в силу до грудня цього року, але, як вже звично для цього уряду, точної дати ще не було названо.\nЗгідно з цими послабленнями, іноземні водії мають право здійснювати необмежену кількість завантажень та відвантажень на території СК упродовж 14 днів від часу в'їзду в країну.\nЦя новина викликала дуже неґативну реакцію серед перевізників, які побоюються, що їх дешевші європейські конкуренти відберуть у них багато бізнесу.\nВ уряді також повідомили що ці зміни є тимчасовими, але ніяк не підтвердили, коли саме припиниться дія цих послаблень.


У перекладі з англійської мови це слово означає ні що інше, як скидання. Демпінгом називається продаж певного виду товару за низькою ціною. Ці ціни набагато нижче тих, які встановлюють ринки на свій товар, а є й такі товари, на які ціна нижча, ніж собівартість самого товару або послуги.\nДемпінг проводиться для того щоб ввести товар на ринок або таким чином потривожити конкурентів. Здійснюється дана процедура з розрахунком того, що надалі будуть реалізовані всі збитки, після того як товар або послуга займуть на ринку сприятливе положення.\nЧасто така процедура є разовою, а також під час кризи і потреби у фінансах. Є й такі країни, де демпінг – це негативне явище, з яким всі борються, вдаючись до різних законів. Але ж за рахунок цього можна непогано заощадити і залишитися з якісним товаром.\n0 демпінг понятя демпінгу що таке демпінг


Методи і стадії лікування алкоголізму | Нова мода, краса і здоровя!\nЯкі є методи лікування алкоголізму?\nАлкоголізм – це тривала і дуже складна, як і в моральному, так і фізичному плані, хвороба. Вона характеризується сильною тягою до вживання алкогольних, тобто спиртних напоїв, як правило, загрожує неприємними наслідками. Найважливіше, що коли людина страждає алкоголізмом, то вона наражає на небезпеку не тільки себе, але і своїх близьких. Кожен алкоголік, а так називають людину, яка хвора цією хворобою, повністю впевнений в тому, що він може кинути пити, знизити залежність, але це в більшості випадків не так. Тому процес лікування хворого алкоголізмом, потребує рішучих та ефективних заходів.\nЗараз існує безліч клінік із своїми особистими методами лікування цієї хвороби, але в цій статті ми розглянемо головні і найбільш використані з них. Насамперед, потрібно уточнити, що існує три стадії алкоголізму: перша характеризується легкою тягою до алкоголю без шкідливих наслідків; на другій стадії людина починає звикати до алкоголю і не завжди може без нього обійтися; наслідки третьої стадії найбільш небезпечні, адже починають страждати внутрішні органи людини, а вона все одно не може зупинитися пити, починається ломка і людина йде в “запій”.\nЛікування алкоголізму – це довгий медичний та психологічний процес профілактики та лікування такої хвороби як алкоголізм. В залежності від стадії алкоголізму, визначається тривалість лікування і метод лікування. Існують різні методи лікування алкоголізму, а нижче будуть представлені найбільш популярні з них.\nПерший метод від алкоголізму – метод психологічного впливу або кодування. Цей метод досить поширений, хоч і не особливо ефективний, адже коли людина, яка була алкоголіком, стикається з реальністю життя після лікування, то іноді вона може «піти в себе» і все зусилля, які пішли на її кодування – зійдуть нанівець.\nДругий метод лікування алкоголізму полягає в тривалому застосуванні спеціальних лікарських препаратів, але головний недолік цього методу – після застосування цих препаратів може відбутися зрив.\nТретій і найбільш ефективний метод лікування алкоголізму називається «підшивання». Пацієнту вшивають під шкіру препарат, який з часом виводить з організму хворої людини продукти розпаду етилового спирту. Так, як таблетка досить довго всмоктується в організм через шкіру, то людина на тривалий час позбавляється від бажання пити спиртне. Що і призводить з часом до «забування» цієї шкідливої звички. Людина позбувається від самої залежності, у неї пропадає процес ломки, і вона може ефективніше позбутися алкоголізму.


Людина, яка була «Молодою гвардією»? – Слово Просвіти\nЛюдина, яка була «Молодою гвардією»?\nМені добре пам’ятається велелюдне зібрання, де переважали молоді. Один із наших поетів, окинувши поглядом залу, сказав: йому особливо приємно бачити тут наймолодшого з усіх — саме його, Євгена Стахова. І ніхто йому не заперечив, хоча дата народження цього сивого кремезного чоловіка свідчила про зовсім протилежне. Всім одразу ж здалося, що в цих словах немає ніякого парадоксу, бо вік має не тільки астрономічний, а й суто ментальний вимір. Постійно усміхнений, внутрішньо зібраний, енергійний Євген Стахів ніс із собою радісне відчуття свіжої життєвої енергії; а на нього багата передовсім молодість, бо в старших людей — то вже явище виняткове.\nЯ вперше зустрівся з цим чоловіком на початку дев’яностих. І з першого погляду відчув у ньому спокійну й розумну внутрішню силу, яка дозволяє людині долати в житті надзвичайно складні перепони. Я ще не знав тоді його біографії, а тільки вчував: позаду в нього, очевидно, рідкісно складна, щедра на всякі перипетії дорога. Я брав тоді в нього інтерв’ю для “Народної газети”, і мені вперше на коротку мить відкрився екран його минулого, де змигнула загадка “Молодої гвардії”, яку Євген Стахів назвав міфом Олександра Фадєєва. Та публікація мала великий розголос. До редакції газети обізвалися люди, які зустрічалися з ним на стежках оунівського підпілля, посипалося чимало запитань про те, що ж насправді було в Краснодоні під час німецької окупації; на Стахова злобно накинулися комуністичні газети, і особливо щедро облила його брудом московська “Правда”, що називала пана Євгена не інакше, як “самозванець із Америки”. Потужна ідеологічна машина відразу ж включилася на захист своїх міфів і дискредитацію особи того, хто на них замахнувся, — випробувана впродовж десятиліть тактика боротьби. Він реагував на те з філософською іронією: мовляв, радий давати роботу комуністичним ідеологам, щоб не дрімали без діла.\nСтахів був людиною невгамовною, людиною дороги. Тількино прилетівши до Києва й стиснувши в обіймах друзів, він уже вибирався на Донеччину чи Дніпропетровщину, де легко знаходив свої сліди понад шістдесятирічної давності. Або повертався до столиці України, обсмалений молдовським сонцем (навідував тамтешні українські громади), й оповідав: українське весілля в Молдові зберігає всі складові свого традиційного сценарію.\nСтахів був людиною рідкісно допитливою, цікавою до всього, що і як складається в Україні. Перебуваючи в Києві, встигав за день зустрітися з десятком політичних і громадських діячів, щоб почути їхню думку про перебіг тутешніх подій, зіставити її зі своєю. Хотів устигнути повсюдно (і встигав!), прагнув бути самовидцем розбудови нашої держави. Інколи здавалося, він знає про нас і наші проблеми більше, аніж ми самі. Він — жадібно відкрита до всього нового система. Консерватизм старості з його неодмінним звуженням зацікавлень і людських стосунків йому не загрожує.\nЯ слухав його розповіді про ОУН, підпілля у Краснодоні, про те, що Олександр Фадєєв, пишучи свій міф про “Молоду гвардію”, вивів його в образі Євгена Стаховича, і мені весь час здавалося: колись не стане цього чоловіка (всі ми смертні!) — і все це помре. Як відомо, не зафіксований у слові час — приречений, він умирає, як і люди, переходить у непам’ять. І я почав його агітувати: напишіть спогади. Відчув, що моя ідея впала на родючий ґрунт. Він сказав: я й сам давно про те подумую, але ж я — не письменник, щоб усі ті факти й людей звести докупи в одній книжці…\nЯ запропонував: ви наговорюйте на магнітофонну плівку все, що згадаєте, а я підшукаю вам редактора, який усьому даватиме раду. І ось Валентина Пащенко взялася за літературний запис його спогадів. Разом (і я був свідком того) сформулювали мотивацію, яка потім зазвучала до читача зі сторінок книжки ось так: “Публікую ці мої спомини, щоб не пішли в небуття усі ці події, які відбувалися понад п’ятдесят років тому, а також імена молодих патріотів, які віддали життя за Україну. Вірю, що треба писати правду про ці події без огляду на те, подобається це комусь чи ні. Правда допоможе розібратися історикам у подіях, що відбувалися на українських землях, і хто був героєм, а хто лише хоче жити коштом інших”.\nЯ маю змогу спостерігати за ходом роботи. Прочитував кожен свіжий розділ автобіографічної хроніки. Отже, вступав разом із пам’яттю автора в його сліди.\nОсь одна з багатьох цікавих деталей нашої історії в конкретному житті.\nЙому було вже вісім років, коли в Парижі Шварцбад застрелив Симона Петлюру. Галицькі старшини не віддавали загиблому жодної пошани. Стахову добре запам’яталися їхні звинувачення: підписав, мовляв, Петлюра Варшавський договір — і віддав полякам Галичину…\nЛиш один чоловік носив чорну опаску на рукаві. Його батько — Павло Стахів, який намагався всіх переконати: Петлюра як головнокомадувач українських військ і президент Української республіки заслуговує на велику пошану. З ним погоджувалися й не погоджувалися. І не останню роль тут мало те, що жили вони в Перемишлі, де ставлення польської влади до них, як мовиться, вимагало кращого.\nВін навчався в перемишлянській гімназії, де був головою міжкласової шкільної громади. Називав імена тих, що стали видатними людьми: Мирослав Прокоп, Омелян Антонович, Борис Вітошинський, Михайло Мушинський, Михайло Качмар, Левко Дівик, Омелян Грабець, Василь Дужий, Геник Гарабач, Яків Маковецький, Володимир Федак, Мирослав Малецький… — усі вони стали помітними постатями, очоливши різні проводи ОУН або ж підрозділи УПА.\nВ ОУН була вся родина Стахових. Старший брат його Володимир мав пост міністра закордонних справ уряду 30 червня 1941 року. Його старшу сестру Ольгу Тузів, підпільницю, 1943 року закатували більшовики в Баранівці. Сестру його дружини, двадцятирічну Наталку Винників, було засуджено більшовиками (сумнозвісний процес 59) до розстрілу. Частину в’язнів утримували в бердичівській тюрмі. Поміж них була й Наталя. Врятувалися вони тому, що при панічній втечі радянських владців про в’язнів просто забули. Їх не встигли постріляти так, як це зробили у Львові, у Вінниці чи в Умані. Дівчина повернулася до Львова й знову прийшла в організацію ОУН. За її завданням поїхала до київського підпілля. Там її знищили німці. Трагічний збіг обставин: засуджена до смертної кари сталінською клікою, а вирок виконала гітлерівська команда. Вона лежить у Бабиному Яру разом із Оленою Телігою та її чоловіком Михайлом. Стахів загострював увагу слухачів під час своїх виступів на такій обставині: два тоталітаризми терзали Україну. Ситуація з Наталкою Винників — похмуре символістичне уособлення цього періоду нашої біографії. Ось така вона була в час Другої світової війни, українська ситуація. Поміж молотом і ковадлом. Поміж Сталіном і Гітлером.\nКарпатська Україна, Київ, Кривий Ріг, Кременчук, Горлівка, Новомосковськ, Дніпродзержинськ, Знаменка, Маріуполь, Краматорськ, Слов’янськ, Сталіно… — ось тільки початок його маршрутів. Разом із похідними групами ОУН організовував українське підпілля у Великій Україні. Ось у спогадах розділ, названий “Молода гвардія”, який згодом викликав громи та блискавки на голову Стахова від охоронців однойменного міфу.\n“Леміш послав до Луганська керувати підпіллям нових людей. Восени 1942го туди було вислано Катерину Мешко і студента Теодора Лічмана. А крім того, я послав туди Володьку Козельського. Вони організували ширше підпілля. І десь у грудні до мене прийшла вістка, що Володька надибав молодих людей, які записували знаки на німецьких воєнних машинах. Він зрозумів, що це якась розвідка. Ми хотіли залучити цих молодих людей — їм було по 17—18 років — до співпраці, але вийшло, що вони не розуміли жодної політики. Вони просто збирали дані для розвідниці Любові Шевцової. Пізніше ми дізналися від Олександра Фадєєва багато перебільшень, неправди про їхню діяльність”.\n1955 року Стахів побачив у НьюЙорку афіші совєтського фільму “Молода гвардія”. “Ясна річ, я не міг те пропустити повз увагу, а коли переглянув стрічку, відразу схаменувся, що антигерой Євгеній Стахович — то я, то більшовики мене очорнили за мою тяжку підпільну роботу на Донбасі”. Він узяв у свого приятеля Всеволода Голубничого, який вивчав совєтські проблеми, книжку Фадєєва. Вирішив докладніше простудіювати її. Отак і народилися його гострокритичні рецензії і на роман, і на фільм, друковані в “Українському самостійнику” та в “Сучасній Україні”. Це викликало розголос в Україні. Юрій Смолич на пленумі Спілки письменників гнівно таврував “писак із Мюнхена”, які посміли заявити, що ‘‘героїчна “Молода гвардія” — це купка буржуазних українськонімецьких (!!! — М. С.) націоналістів”. Комуністичні пропагандисти дружно стали на захист ними створеної легенди про “Молоду гвардію”.\nАле Стахів також не мовчав. Він публікував нові й нові матеріали в діаспорній пресі. Їх не могли читати в Україні, але все ж дехто з істориків мав до них доступ і вже складав уявлення про масштаби фальсифікації подій у Краснодоні.\n“У своїх статтях та інтерв’ю я стверджую з усією відповідальністю: комуністичного підпілля на Донбасі не було. Ми просто не могли б на нього не натрапити в своїй діяльності, як натрапили на хлопців, що збирали відомості про рух німецьких військових частин для радянської військової радистки Любові Шевцової. Але ця група не проводила ніякої ідеологічної роботи і не мала ніякої назви. “Молода гвардія” — це вигадка Фадєєва. За два роки німецької окупації ми на Донбасі взагалі не зустріли жодного прихильника Сталіна. Натомість були наші листівки і залишилися документи гестапо (і це напевно!), які свідчили, що там активно діяло націоналістичне підпілля. І населення знало про нас — ми розкидали і розвішували листівки, гестапо заарештовувало і знищувало наших вояків”, — пише Є. Стахів ту правду, якої дуже не хочеться міфотворцям.\nКористаючи цю нагоду, зроблю невеличкий автобіографічний відступ. 1967 року я, неофіт журналістики, одержав замовлення написати документальну повість про відому на всю Україну вчительку, Героя Соціалістичної Праці з Краснодона, колишню “молодогвардійку” Серафиму Сафонову.\nІ ось я — в Краснодоні. Звичайно ж, мені праглося довідатися все про знану зі шкільних підручників “Молоду гвардію”. А ще було велике зацікавлення способами так званої художньої типізації Олександра Фадєєва. Хотілося знати, що там плід авторської фантазії, а що було в реальності.\nЯсна річ, я тоді беззастережно вірив усьому написаному в романі. І ось перше — дуже несподіване — відкриття. Люди, з якими я завів мову про “Молоду гвардію”, говорили про неї або відверто іронічно, або ухильно. Я був збентежений. Заговорюю про те зі своєю героїнею — Серафимою Карпівною Сафоновою — і результат майже такий же. Вона охоче й докладно розповідає про своє педагогічне мистецтво, про проблеми школи й складнощі виховання підростаючого покоління, а ось про “Молоду гвардію” і про свою в ній участь відбувається кількома загальними словами.\nЯ живу в бідному краснодонському готелі. В мене багато вільного часу. Після відвідання музею “Молодої гвардії” зустрічаюся ще з багатьма. Розпитую, що вони знають про підпільну організацію. Одні сумлінно переповідають колізії роману О. Фадєєва, видаючи те за достовірні події. Інші категорично стверджують: письменник усе повигадував, бо нічого подібного й близько в Краснодоні не було. Ще інші сквапним пошептом інформують про буцімто адюльтеру: роль під час так званого збирання матеріалу, коли Фадєєв усе писав під диктовку Олени Кошової, а тому й відвів у сюжеті твору таку архіважливу роль її синові Олегу.\nОдне слово, в моїй душі запанувало сум’яття. Архітектурно довершена споруда прекрасного міфу розсипалася. Від’їжджаючи з Краснодона, я був твердо переконаний: щось тут негаразд. Але це були тільки підозри й відчуття. А що там і до чого — це взналося тільки після знайомства з Євгеном Стаховим.\nВін пише, що Фадєєв не міг не користуватися документами націоналістичного підпілля, не міг не бачити їхніх листівок, на яких було написано: “Смерть Гітлеру! Смерть Сталіну!”. Все це було захоплено відповідними радянськими службами разом із архівами гестапо. Воно послужило основою для твору, де так несподівано перетрансформовано документальний матеріал. “Одержавши партійне замовлення, він перефарбував нас у червоний колір, який ще більше погустішав у другій редакції роману, коли письменник на вказівку Сталіна увиразнив керівну роль партії. Фадєєв підкреслював, що на 90 відсотків його твір складається з фактичного матеріалу, але це — фальсифікація…”\nУже в роки горбачовської “перестройки” з’явилися публікації, що почали ревізію “Молодої гвардії”. Мене тоді дуже вразила стаття в “Огоньке”, де говорилося, що в романі виведено зрадницями двох дівчат, які, звичайно, не мали аніякогісінького уявлення про якесь там підпілля. Одну з них — Ольгу Лядську — довгий час тримали в тюрмах і таборах. Вона десятиліттями через прокуратуру домагалася зняття з себе цього тавра. Вже в наш час її нарешті реабілітували.\nПрочитавши все це, я не міг не згадати кілька подібних міфів комуністичної пропаганди. Скажімо, про “матч смерті” в окупованому фашистами Києві, коли футболісти столичного “Динамо” грали з німецькою командою, сформованою з пілотів авіадивізії “Люфтваффе”. Динамівці виграли в німців, і їх буцімто за те розстріляли. Вони, бачте, не дозволили фашистам продемонструвати на футбольному полі перевагу німецької раси. І багато наших людей вірило в ту нісенітницю. Та ж кількох футболістів німці розстріляли пізніше й з іншої причини. Вони працювали на київському хлібзаводі, й одного разу їх впіймали при крадіжці борошна. Як бачимо, мотивація в німців була зовсім іншою. А комуністична пропаганда, спекулюючи на смерті цих людей, витворила ось такий міф для “виховання трудящих у дусі радянського патріотизму”. Воістину за Леніновими імперативами: “Даже смерть большевика должна быть агитационной!”\nУ мене на очах творився ще один подібний міф. Мені, зовсім молодому літературному критикові, випало їхати з прозаїком Віталієм Логвиненком у село Красногірку Голованівського району на Кіровоградщині на читацьку конференцію за його документальною повістю “Ятрань”. За завданнями директивних органів він, як розповів тоді мені, створив “ще одну “Молоду гвардію” в степах України”. Під час читацької конференції з виступів кількох людей, які наївно допитувалися в автора, де він усе те взяв, оскільки вони, тутешні мешканці, нічого цього не бачили й не чули, я зрозумів: метод соціалістичного реалізму одержав тут чергову свою перемогу, брутально зґвалтувавши дійсність.\nАле повернімося до книги життя Євгена Стахова.\nЇї буквально прошили дороги, вона заселена так густо, наче тут зібрався весь світ людей. У ній зустрілися історія і конкретне людське життя. Колекція фактів цієї книги може дати поживу для десятка романістів. Адже його біографія — готові “широкоформатні” гостросюжетні романи. Скажімо, бодай така подробиця. Стахів переходив кордон з Австрії до Німеччини понад п’ятдесят разів. До Голландії — шість разів. До Швейцарії — десять чи п’ятнадцять. А ще ж були й польський, і румунський, і мадярський кордони. Жодного разу його ніде не затримали. Він був як заворожений. Пояснює: він постійно мав у тому успіх, “бо ніколи не сумнівався. Віра, віра, віра — це мій життєвий девіз. Віра в перемогу. Віра в успіх. Віра, що мені все вдасться”. Як показав час, він у цьому не помилявся.\nСвою книгу він завершує такими словами: “Я вважаю, що виграв у цьому житті, бо дожив до того часу, коли Україна, за яку ми так тяжко, так довго боролися, стала світовою державою. А може, я виграв ще тоді, коли в 1934му став членом підпілля і поставив собі девізом вірити в успіх. Коли воював на Карпатській Україні з мадярською навалою, з польськими найманцями під командою Пілсудського, з німцями на Донбасі… Мене (так усе життя складалося) завжди тягнуло туди, де важко, де небезпечно. Я не вважаю, що говорю собі компліменти. Думаю, що мій бунтівничий характер має бажання завжди бути попереду. Це мені потрібно було для того, щоб бути самим собою, інакше то був би не я…”\nНавіть поважний його вік — не був перепоною для приїздів в Україну.\nЩороку прилітав до нас цей сивоголовий кремеза із вольовим обличчям і пильним поглядом.\nЦе справді не так далеко — від НьюЙорка до Києва.\nІ цю відстань значно скоротила не тільки суперсучасна техніка. Цю відстань значно скоротили саме такі люди, як він, Євген Стахів.\nЯ певен, кожен, кому пощастило знати цього вулканічного чоловіка, завжди пам’ятатиме його.\nЄвропейський вибір: українці святкуватимуть із червоними маками\nХроніка пікіруючого бомбардувальника «Юнкерс 88»


Місце, яке притягує своєю атмосферою.... #місто - Surenzh. Твоє місто - твій журнал\nrivne1.tv / Проекти / Суренж / Рубрики /\nМісце, яке притягує своєю атмосферою...\nАромати запашної кави та свіженької випічки, які зводять з розуму. Смак, за яким хочеться повертатися знову та знову. Місце, де відчуваєш себе затишно та завжди потрібним. Пекарня №1 — про родзинки та секрети успіху, історію виникнення та історії кохання у цьому закладі розповів засновник Володимир Горбатюк.\nМісце, де знаходиться заклад “Пекарня №1”, має свою історію. Коли тут було будівництво, я помітив, що вивертають якісь такі дивні підвалини та стару цеглу. Мене це зацікавило, тому я вирішив з’ясувати, що ж було на цьому місці. Перерив рівненські архіви та навіть їздив у Польщу до їхнього, адже найбільш ґрунтовні архіви про Рівне знаходяться у Варшаві.\nДізнався, що тут був млин, як доказ цього поряд досі є вулиця Млинарська, і останній його власник був Яків Штейнворцль. На цьому місці упродовж кількох сотень років були млини різних власників, вони завжди були успішні при будь-якій владі.\nЦе місце, мабуть, має свою енергетику. Тому я вирішив, що тут потрібно зробити щось пов’язане з хлібом. З самого дитинства у мене була тяга до хліба, я міг годинами спостерігати за тим, як він робиться, як вимішують тісто, як воно піднімається та печеться. Я вирішив поєднати особливість цього місця та свою любов до хліба.\nВ мене не було ніяких розрахунків та бізнес-планів. Мені підказала інтуїція, що тут це має бути!\nБільше читайте на 24-25 сторінках журналу "SURENZH"\nПриєднуйтеся до нас у соціальних мережах!\nКоли ставиш бізнесу високу планку: як воно – бути зразковим забудовником? (переглядів: 139)\nРоздивляючись білборди, сітілайти і вивіски у нашому місті, одразу впадає у вічі велика кількість пропозицій з привабливими квадратними метрами, які можна придбати в новобудовах Рівного. Але не завжди красивий дизайн та гучні слова свідчать про те, що забудовник справді зробить усе для свого клієнта, щоб його очікування від дорогої покупки виправдалися на 100%.\nКуди їхати за містикою, або три найлегендарніші місцини на Рівненщині (переглядів: 299)\nНа Рівненщині є що подивитися та чим надихнутися. Пропонуємо вашій увазі три наймістичніші місцини на Рівненщині.\nЗагадка нетуристичного Рівного, або Що таке Суренж? (переглядів: 748 / коментарів: 1)\nЗамок жерців, храм Сонця, візантійський щит, древні монети, розгалужені підземні ходи під сучасним містом... Здається, усе це елементи якоїсь чудної історії, не рівненської точно. Бо ми звикли, що є краєзнавчий музей, «бункер Коха» і знищений «совєтами», зрівняний із землею, майже забутий палац Любомирських. Це все, що у нас є. А спраглим до історії варто навідатися до сусідніх міст — Луцьк, Львів, Тернопіль...\nНадія Косміаді: назад у минуле (переглядів: 572)\nВона запрошує до себе без будь-якого остраху. Просить не соромитися вмикати світло, розглядати кожну дрібничку за склом, на численних поличках і столиках. Речей стільки, що з першого погляду і не розбереш, наскільки вони цінні. Музей цей простір не нагадує, бо ж надто вже у музеях незатишно. Натомість тут атмосферно і цю територію панування прекрасного називають «арт-ательє».


Які горіхи найкорисніші? | Народний Оглядач\n28 Липень 2021 р., Середа, Київський час 19:27\nГоріхи містять величезну кількість вітамінів, мінералів, легкозасвоюваних білків та корисних природних жирів, які необхідні організму для здоров'я серця, дихальної системи, шлунка та інших органів.\n1. Корисні властивості різних видів горіхів\n2. Фісташки Каліфорнія – для здоров'я нервової системи\nЩо важливо – ціна горішків невелика, що робить їх доступними для кожного бажаючого покращити стан свого здоров'я.\nКорисні властивості різних видів горіхів\nПредставники роду горіхових відрізняються складом та впливом на організм. До найбільш популярних та корисних варто віднести:\nарахіс – цей продукт надзвичайно багатий антиоксидантами, вітамінами груп A, B і D, а також речовинами, необхідними для згортання крові. В його складі міститься магній, котрий знижує ризик інсульту та запобігає розвитку захворювань серцево-судинної системи. В людей, котрі регулярно вживають арахіс, спостерігається покращення сну та настрою;\nволоський горіх – найпопулярніший представник свого виду є надзвичайно корисним для мозку і травлення. В ньому міститься фосфор та вітаміни B, C і E, котрі відіграють важливу роль в зміцненні імунітету. Велика кількість заліза та магнію в складі волоського горіха допомагає покращити стан крові та пришвидшити утворення гемоглобіну;\nфундук – цей продукт давно вважається багатим джерелом мінералів та вітамінів, необхідних для роботи майже всіх органів та систем. В його складі дуже мало вуглеводів, тому фундук відноситься до групи дієтичних продуктів. Лікарі радять вживати цей горіх для покращення роботи серця та зниження рівня холестерину;\nмигдаль – вважається лідером по кількості клітковини і білка. Його радять вживати для нормалізації рівня цукру в крові та покращення обміну речовин. Згідно результатів досліджень, мигдаль допомагає покращити чутливість до інсуліну у людей, котрі знаходяться в переддіабетичному стані.\nНайбільшу користь для організму горіхи принесуть тільки в разі їх комплексного вживання. Продукти потрібно комбінувати, додаючи їх до звичних страв, або ж готуючи порції з декількох видів горішків в якості перекусу 2-3 рази на день.\nФісташки Каліфорнія – для здоров'я нервової системи\nВеликі фісташки Каліфорнія – один з найкорисніших представників роду горіхових. Замовити цей цінний продукт ви зможете за посиланням: https://nutsbox.com.ua/product/fistashka-bolshaja-kalifornija/.\nВ складі фісташок міститься велика кількість вітамінів, магнію, селену та інших мікроелементів, котрі відіграють важливу роль в роботі нервової системи. Лікарі радять вживати їх людям, чия посада потребує підвищеної концентрації, а також тим, хто часто перебуває в стані стресу.


Псоріаз: лікування, симптоми, чи передається та як починається\nЧи можна вилікувати псоріаз назавжди та що провокує цю хворобу\nПсоріаз – це хвороба, на яку страждає більше 1 мільйона українців. З них на Волині – 4 тисячі хворих.\nСвітова статистика ще більше вражаюча - 125 млн. чоловік, що складає в середньому 2,5 – 5% усього населення Землі.\nВідтак Міжнародна федерація асоціацій псоріазу (IFPA) ініціювала щорічне відзначення Всесвітнього дня псоріазу 29 жовтня.\nПро таку загадкову хворобу як псоріаз, симптоми та лікування розповідає головний експерт з дерматовенерології управління охорони здоров’я Волинської облдержадміністрації, лікар дерматовенеролог вищої кваліфікаційної категорії Леся Карпюк.\n– Лесю Василівно, що означає діагноз «псоріаз»?\n– В першу чергу псоріаз проявляється зовнішньо. У пацієнтів по всьому тілу з’являються неестетичні висипання у вигляді луски, які мимоволі привертають зайву увагу людей. Відповідно хворі на псоріаз страждають від внутрішнього дискомфорту, низької самооцінки, постійної депресії. У них не складаються особистісні стосунки, навіть розпадаються сім’ї.\nВідтак псоріаз з хвороби переростає у життєву трагедію, яка неабияк обтяжує фізичний і психологічний стан. Неодноразово спостерігаю, що це захворювання гнітить пацієнтів навіть більше, ніж серцево-судинні захворювання, цукровий діабет, ба більше, онкопатологія.\n– Розкажіть про цю хворобу детальніше, так би мовити мовою фактів.\n– Псоріаз – неінфекційне хронічне мультисистемне шкірне захворювання, що виникає під дією провокуючих факторів на фоні спадкової схильності. Як я вже зазначала, ця хвороба проявляється характерним запальним висипанням. Відтак, окрім медичної проблеми, псоріаз можна розглядати як соціальну проблему через часті рецидиви, психо-емоційну дезадаптацію, тривалий хронічний перебіг та короткі періоди ремісій.\nЯкщо говорити про спадковість, то наявність псоріазу в батьків – мами, тата чи обох одразу - не обов’язково стають першопричиною для виникнення псоріазу у дітей. Адже ця хвороба є генетично детермінованою.\nЗгідно з статистикою, ризик появи псоріазу у дитину, при наявності хвороби в одного з батьків, складає близько 10%.\nЯкщо хворіє на псоріаз і мама, і тато, то ризик розвитку псоріазу у їхніх дітей складає понад 40%.\n– Чи залежить псоріаз від віку, статі чи професії?\n– На псоріаз хворіють як люди похилого віку, так і дітки грудного віку. При цьому найчастіше псоріаз активно розвивається в молодому віці.\n– Як починається псоріаз? Тобто, якими є провокуючі фактори?\n– Однією з основних причин, що провокують появу псоріазу, є стрес. Іншими пусковими факторами є:\nінфекції, вірусні та бактеріальні,\nзайва маса тіла,\nХочу зауважити, що якщо псоріаз вже дебютував, то він «йде з людиною по життю», загострюючись періодично.\n– Дуже важливе питання: чи передається псоріаз іншим людям? Чи можна заразитися, торкаючись хворого на псоріаз?\n– На сьогодні фахівці довели, що псоріаз – незаразна хвороба, тобто, інфекційна теорія виникнення захворювання повністю виключена.\n– Якими є основні прояви хвороби?\n– Псоріаз – комплексне аутоімунне порушення, що проявляється:\nзапаленням та нейтрофільною інфільтрацією.\nПростими словами, цикл оновлення шкіри, який у нормі відбувається в середньому 28 днів, при псоріазі прискорений і епідерміс реагує на запалення та оновлюється кожні 3-4 дні, тому і відбувається значне нашарування лусок.\nКлінічно ми бачимо яскраво-рожеві папули, що виступають над рівнем шкіри, схильні до злиття та утворення великих бляшок, що покривають значні ділянки шкіри, вкриті щільними сріблястими лусками.\n– Окрім шкіри, які ще органи людини страждають від цієї хвороби?\n– Приблизно у 30-40% хворих на псоріаз уражаються нігті – псоріатична оніходистрофія. Чим більше уражених нігтів – тим важча ступінь псоріазу. Оніходистрофія – наслідок субклінічного запалення міжфалангових суглобів та навколишніх тканин, що оточують нігтьову пластину.\nОкрім того, 10-15% випадків псоріаз, при тяжкому системному протіканні, характеризуються ураженням суглобів.\nПри псоріатичному артриті ураження можуть зазнати як дрібні суглоби кистей рук та стоп, так і тазобедренні, колінні, плечові, ліктеві, а також міжхребцеві суглоби. При агресивному перебігу цей процес може привести до інвалідизації.\n– Які сучасні методи лікування псоріазу?\n– При псоріазі лікування повинно бути комплексним та індивідуальним. Обов’язково повинні враховуватись пускові фактори (порушення обміну речовин, психічні травми тощо), стадії протікання хвороби, важкість перебігу, сезонність.\nЛікування псоріазу в Україні включає:\nмісцеву терапію (кортикостероїди, аналоги вітаміну Д3, ретиноїди, інгібітори кальценеврину, антраліни та емоленти);\nфізіотерапію та фототерапію;\nсистемну терапію (метотрексат, циклоспорин, ацитретин та біологічні препарати)\n– Чи відрізняється лікування шкірних проявів псоріазу і псоріатичного артриту?\n– Кардинально відрізняється. Якщо при шкірних формах основний акцент в лікуванні іде на зовнішню терапію і фототерапію, то при псоріатичному артриті доцільним і обґрунтованим буде призначення препаратів системної дії.\nНеобхідно розірвати замкнуте коло імунобіологічних реакцій, які підтримують запальний процес у шкірі, нігтях і суглобах\nВ міжрецидивний період та паралельно з медикаментозною терапією я рекомендую своїм пацієнтам лікувально профілактичний регенеруючий негормональний протизапальний крем та шампунь Псорі Актив вітчизняного виробництва на основі комплексу раціонально підібраних рослинних складових для поліпшення стану шкіри.\n– Лесю Василівно, щоб Ви, як лікар, хотіли би побажати людям, що захворіли на псоріаз?\n– Хочу побажати всім хворим з псоріазом – не здавайтеся і не втрачайте надії! Не панікуйте і заспокойтеся, адже спокій і є головною зброєю проти хвороби! Спробуйте поставитися до хвороби не як до діагнозу, а як до способу життя! Це важко! Та все ж спробуйте!\nЗа консультативною допомогою звертайтеся в\nКП «Волинський обласний шкірно-венерологічний диспансер»\nАдреса: вулиця Шевченка, 30, Луцьк, Волинська область, 43000\nТелефон: 0332 723 651\nВсе про: лікування, хвороби, Волинь, луцьк, медицина, лікування


Штурхаючи труп: Babylon's Fall чомусь продовжують розвивати - PlayUA\nРозгромлену критиками та гравцями Babylon’s Fall схоже й далі розвивають. У свіжому інтервʼю, режисери гри Кенджі Сайто та Такагіша Суджияма розповіли, що засмучені прийомом гри гравцями, але продовжують робити для Babylon’s Fall новий контент та патчити проєкт.\nРозробники висловили бажання продовжувати роботу над проєктом і розповіли, що гра вже зараз отримала низку патчів. Зокрема похвалилися, що зараз в Babylon’s Fall вдвічі більше контенту, ніж було на старті. І студія не має наміру зупинятися.\nНезрозумілим залишається те, чи хтось споживає цей контент, адже як ми писали раніше, у Babylon’s Fall грало менше 50 людей вже за місяць з релізу. А на початку травня в Steam кількість активних гравців разово впала взагалі до однієї людини. А Babylon’s Fall, що важливо, це онлайнова гра.\nМобільний ремейк Final Fantasy VII цьогоріч отримає закритий бета-тест\nАнонсовано продовження Octopath Traveler… але є нюанс\nЧутки: Незабаром вийде Tactics Ogre: Reborn\nSquare Enix проведе коротеньку презентацію в пʼятницю\nНаступна Just Cause уже у розробці\nПродюсер Final Fantasy покинув Square Enix після майже 30 років роботи


Що відомо про старому і новому охоронців Путіна » Новини в Україні - Kordon.com.ua\nЩо відомо про старому і новому охоронців Путіна\nВолодимир Путін змінив главу Федеральної служби охорони. Замість Євгена Мурова, який очолював ФСТ останні 16 років, на цю посаду призначено Дмитра Кочнев. Що відомо про них?\nНовим директором Федеральної служби охорони (ФСО) став Дмитро Кочнев. На цій посаді він змінив Євгена Мурова, якого Путін призначив відразу після свого обрання президентом в 2000 році. Як офіційна причина відставки Мурова називається вік - зараз йому 70 років.\nІнформація про можливу зміну глави ФСТ вперше просочилася в пресу ще в 2014 році. Як повідомляло тоді РБК з посиланням на власні джерела, "заслужений відпочинок" для "боса" вже ні для кого не секрет. Вирішувалося лише питання: або він зовсім відходить від справ, або йде в Раду Федерації. За даними джерел видання, Мурів, по всій видимості, захотів більше бувати з сім'єю.\nХто такий Євген Мурів\nМурів працював в органах держбезпеки з 1971 року, а вже в 1974 році був переведений в Перше головне управління КДБ (зовнішня розвідка).\nНа початку 1990-х років займав керівні посади в петербурзькому управлінні ФСБ, а в 1997 році став заступником начальника управління ФСБ по Санкт-Петербургу і Ленобласті. Уже тоді він познайомився з Путіним, який відразу після свого обрання президентом призначив Мурова директором ФСО.\nОпозиціонер Олексій Навальний нагадує, що Мурів в 2009 році запам'ятався відпочинком в Куршевелі в компанії президента Олімпійського комітету Росії Леоніда Тягачева, керуючого справами президента Володимира Кожина і колишнього міністра фінансів уряду Московської області Олексія Кузнєцова, який в той момент знаходився в розшуку.\nЯк пише Навальний, Мурів також "інвестував багато зусиль в кар'єру свого сина", який в даний час очолює Федеральну мережеву компанію Єдиної енергетичної системи. Крім того, в травні 2016 року газета "Собеседник" повідомила, що сім'я Мурова володіє елітною нерухомістю в Москві.\nЩо відомо про Дмитра Кочнєва\nОфіційної інформації про нового главу ФСТ вкрай мало. Йому 52 роки, він служить в силових відомствах з 1984 року, а в органах державної охорони - з 2002 року.\nПро призначення Кочнева на пост голови Служби безпеки президента, яка є частиною ФСТ, офіційно повідомлялося в грудні 2015 року. У той же час, за даними "Комерсанта", заступником Мурова він був призначений ще в червні 2015 року закритим указом Путіна.\nПри цьому Кочнев фігурує в декларації про доходи на сайті ФСО за 2014 рік. У документах він зазначений як заступник голови служби. Про його сім'ї відомо також вкрай мало. Згідно з опублікованими деклараціям про доходи за 2015 рік, дружина Кочнева заробила більше всіх співробітників ФСО і членів їх сімей - 581 мільйона рублів. У неї у власності, серед іншого, значиться земельна ділянка, два будинки і чотири квартири. При цьому сам Кочнев заробив в 2015 році 37 мільйона рублів і володіє лише однією квартирою площею 1017 квадратних метра.\nПутін провів перестановки в керівництві силових структур\nПоклонська посіла третє місце в рейтингу доходів прокурорів в Криму\nМедведєв і Путін оприлюднили декларації про доходи - багатшими Гройсмана, але бідніше Порошенко\nПутін призначив главою Нацгвардії Росії свого колишнього охоронця


Лариса Наумова Перейти до переліку статей номеру 2017:#5\nСвято Роксоляна, Ямборко Ольга. Далекі зблизька. Улюблені актори зарубіжного кіно. Збірник статей. – К.: редакція журналу «Кіно-Театр», «АРТ КНИГА», 2017. – 144 с.\nРедакція журналу «Кіно-Театр» і видавництво «АРТ КНИГА» в серії «Кінематографічні студії» (випуск шостий) запропонували збірник статей Роксоляни Свято і Ольги Ямборко «Далекі зблизька. Улюблені актори зарубіжного кіно». Більшість текстів свого часу було опубліковано на сторінках журналу.\nСтатті присвячено творчості відомих акторів, зірок кіноекрану, що здобули всесвітнє визнання. Серед героїв – актори старшого покоління: Пітер О’Тул, Ален Делон, Ані Жирардо, Меріл Стріп, Рутгер Хауер, Жульєт Бінош. Молодше зіркове покоління репрезентують Маріон Котіяр, Гійом Депардьє, Мадс Діттман Міккельсен, Аамір Кхан, Бенедикт Камбербетч, Ромен Дюрі та П’єр Ніне.\nАвторки з великим зацікавленням підійшли до вивчення творчості своїх героїв. Насамперед їх хвилювала творча індивідуальність актора, своєрідна неповторність стилів і втілених образів. Сторінки біографії, події особистого життя вони інтерпретують в контексті творчості і тих пошуків, здобутків чи втрат, що супроводжують її. Таким чином, матеріали можна назвати інтелектуальними мистецтвознавчими розвідками у сфері акторської творчості в кінематографі й не тільки...\nЗ іншого боку, більшість статей претендує також і на мистецтвознавчий і навіть загальнокультурологічний зріз з оцінкою актора як суб’єкта культури. Тут вивчається уже не так творчість актора, як контекст творення його мистецьких образів, культурологічна площина існування його як творчої особистості.\nТак, Аамір Кхан постає не тільки відомим актором, а й реформатором Боллівуду, що намагається поєднувати у своїх фільмах традиції індійського кіно зі світовими взірцями і вимогами, й тим самим вивести кіно Індії на новий рівень, популяризувати його й для іноземного глядача.\nТворчість британського актора Бенедикта Камбербетча розглянуто в контексті трьох особливих мистецьких вимірів: театру, кіно і телебачення. Причому театр посідає в цьому переліку досить важливе місце.\nОповіді про французького актора П’єра Ніне передує розвідка про середовище молодіжних субкультур нульових та десятих років у всьому різноманітті неформальних груп, що тоді існували. Саме в цьому контексті аналізує Ольга Ямборко творчість 27-річного актора.\nПриродно, на першому плані статті Роксоляни Свято про Гійома Депардьє розкриваються його стосунки з батьком, Жераром Депардьє, і, можливо, як наслідок, нонконформізм та, на перший погляд, не сумісна з ним підвищена чуттєвість, що межує з романтизмом, які проявляються також і в створених ним екранних образах.\nПро своєрідність творчості акторів старшого покоління, здавалося б, важко написати щось нове, проте авторки і тут знаходять особливий підхід і точки розкриття своїх героїв.\nЖульєт Бінош відкриває виставку з серії портретів, присвячених режисерам, у фільмах яких вона знімалася… Прагматичний Рутгер Хауер мандрує «різнотональними жанрами, сюжетами, формами і сенсами фільмів» значних і другорядних режисерів… Меріл Стріп пригадується у романтичному світлі її ранніх героїнь. Ані Жирардо постає порушницею соціальних табу і провокаторкою глядача. Ален Делон у підсумку своєї акторської кар’єри виступає в образі «безсмертного» Цезаря з промовою «Аве мені!»\nІ все ж, незважаючи на сказане, книга написана легкою мовою, не позбавленою іронії та гумору. Ймовірно, видання зацікавить як інтелектуалів, так і звичайних глядачів, які із захопленням переживають появу на екрані улюбленого актора. І, безперечно, «Далекі зблизька. Улюблені актори зарубіжного кіно» не залишаться поза увагою також і спеціалістів у галузі мистецтвознавства, теорії культури, кіно та акторської майстерності.\n«Далекі зблизька» – це своєрідна спроба наблизити до читача чуттєвий і розмаїтий у своїй неповторності світ акторської професії, спроба осягнути найвідоміших її представників у тому, як із буденного життя вони виходять на екран, залишаючи відгук в серцях мільйонів глядачів. І як навіть по смерті роз’ятрюють їхню уяву і збуджують пристрасті, будучи неперевершеними...\nАктор зі славою інтелектуала й шармом аристократа 2004-10-11\nРомен Дюрі - кінообличчя покоління 2013-11-25


27.03.2019 23:43 Джерело: lady.tochka.net\n1. любові до грошей. Цю тему можна обговорювати до нескінченності, але одне зрозуміло ще на березі - як тільки закінчаться гроші, закінчиться і любов. Витрать свій час на освіту і старанно працюй. Чесно зароблені куди приємніше витрачати, ніж подаровані за прояв почуттів.\n2. материнський інстинкт. Турбота про свого чоловіка - це ок. Але якщо ти просто замінюєш йому мати (готуєш, прибираєш, кричиш через не надіти шапку, вчиш зав'язувати шнурки) - ні про який розвиток відносин і мови бути не може. Одного разу він просто перестане дзвонити тобі так часто (як і мамі) і піде палити з друзями за гаражі.\n3. бажанні довести щось одне одному. Дух суперництва може підливати масло у вогонь, але якщо цей дух займає позицію фундаменту в стосунках - як довго ви зможете протягнути?\n4. сексі. Рано чи пізно, вам захочеться ще і поговорити. Але виявиться, що говорити нема про що.\n5. уміння прощати косяки. Ні, це не про запізнення на 10 хвилин і не про те, що хтось комусь забуває передзвонювати. Мова про зради, брехню і дивне бажання користуватися одне одним. Рано чи пізно, тобі точно набридне вся ця історія і ти зрозумієш, що пора закінчувати стосунки.\n6. залежність одного з вас. Сумна історія про те, що один з вас сильно прив'язаний до іншого. Емоційна залежність від людини часом гірше, ніж фізична (наприклад від нікотину). Проблема тільки в тому, що такі союзи потрібні тільки одному.\nДжерело: lady.tochka.net Теги: #кохання, #порада, #стосунки