Акт 30 червня 1941 року у … (Автор: Трофимович Володимир) - Vox populi. Всеукраїнський часопис для розумних та небайдужих\nАкт 30 червня 1941 року у … (Автор: Трофимович Володимир)\nопубліковано 7 лист. 2014 р., 11:29 Степан Гринчишин [ оновлено 20 лист. 2014 р., 12:37 ]\nАкт 30 червня 1941 року у працях і спогадах учасників визвольних змагань\nЖурнал «Республіканець»№5, 1993 рік\nЧим далі в минуле відходить доба безкомпромісного Акту проголошення Української Держави, тим чіткіше увиразнюється, що він став дороговказом нації, демонстрацією вірності українських патріотів священній присязі «Здобудеш українську державу або згинеш у боротьбі за неї».\nВажливим і цінним джерелом дослідження того, що відбувалось у Львові в червні-липні 1941 року і навколо цих подій є праці та спогади учасників визвольних змагань на Україні. В поєднанні з документами і матеріалами вони дають змогу відтворити ситуацію переддня і початку німецько-радянської війни, простежити дії Організації Українських Націоналістів (ОУН) і її лідерів, з'ясувати мотиви, якими вони керувались, охарактеризувати їх взаємини з німецькою верхівкою. Деякі з них мають унікальний характер, залишаючись єдиним джерелом відомостей про подвиг і жертовність осіб, причетних до Акту, життя та діяльність яких на протязі півстоліття замовчувались, фальсифікувались і осуджувались.\nКерівники ОУН у своїх творах наголошували: декларуючи принцип опори на власні сили як провідну засаду в боротьбі за відродження незалежної України, вони водночас прагнули здобути вагому підтримку зовнішніх чинників. Обґрунтовуючи пізніше цей напрям в українській політиці, колишній голова ОУН в Україні Микола Лебедь у книзі «УПА. Українська повстанська армія» зазначав: «У тій площині тодішнє українство та його політичний провід шукали в світі прихильників чи там союзників, які були б готові дати бодай моральну підтримку українському народові в реалізації його мети. Був факт, що в сучасній Європі тільки Німеччина явно готувалася до війни з СРСР, і тому це було природне й наскрізь зрозуміле явище, що український народ сподівався від німецько-совєтського конфлікту зміни дотеперішнього положення, але очевидячки не такої, щоб поневолення большевицькою Москвою замінити новим поневоленням Німеччиною. Бо, сподіваючись німецько-совєтської війни, український народ підготовлявся використати її виключно для того, щоб відбудувати свою самостійну незалежну державу».\nЗагальні програмні й політичні цілі ОУН напередодні німецько-радянської війни були викладені в постановах її ІІ-го Великого Збору, що відбувся у березні 1941 року у Кракові. Тут підкреслювалось: «Організація не лише змагається за незалежну соборну Україну, визволення поневолених СРСР народів, новий, справедливий лад на його руїнах, але й рішуче продовжуватиме революційну боротьбу за відродження державності, незважаючи на всі територіально-політичні зміни, які можуть відбутись у Східній Європі». На краківському форумі був вибраний Революційний Провід (РП) ОУН на чолі з Степаном Бандерою. Андрій Мельник і його прихильники були виключені з Організації і їм заборонялася будь-яка діяльність від імені останньої.\nВтілюючи в життя вказані документи, Провід, зокрема, організував в Генерал-губернаторстві, створеному гітлерівцями на окупованих польських землях, низку ідеологічно-політичних та військових вишколів, слухачів яких весною 1941 року почав перекидати ближче до майбутнього фронту. «Багато хлопців залишило роботу й виїхало до Генерал-губернаторства, звідки їх висилали до краю, – розповідав тодішній мельниківець Максим Скорупський у своїх спогадах «У наступах і відступах». – В повітрі зависла хмара майбутньої війни з совєтами. Німці перекидали військо, готувалися. Про те, що буде війна, знав кожний смертельник... На початку травня 1941 року відчувалася тиша перед бурею. Українці готувалися до війни. Організації УН – і Мельника, і Бандери – у великій тайні перед німцями транспортували людей на землі і масово перекидали своїх членів на терен т. зв. Г. Г.»\nВажливе місце у працях і спогадах відведено історії формування похідних груп, які в разі німецько-радянського зіткнення повинні були вслід за гітлерівськими військами вирушити на українські землі, перебираючи там владу у свої руки. Описуючи кропітку й напружену працю по їх підготовці, перший заступник Степана Бандери Ярослав Стецько у своєму творі «30 червня 1941» зауважував: «Наша метушня навколо творення УНК (Українського Національного Комітету – В.Т.), необхідної у той час інституції, без опертя на власну силу, не мала б значення. Одночасно ця проблема і справа становлення Дружини Українських Націоналістів відвертали увагу гестапо від головної нашої акції – формації похідних груп, що були політичною армією ОУН з головним призначенням – охопити ОСУЗ (осередні східні українські землі – В.Т.), виконавши у перемарші свої завдання на ЗУЗ (західноукраїнські землі – В.Т.), властиво, лише частиною свого кадру зупиняючись на ЗУЗ».\nПісля вторгнення Німеччини в СРСР похідні групи, що були розділені на три головні частини, вирушили в Україну. Найчисленніша з них – Північна (біля 2,5 тис. чоловік) – зі своєї бази на Бузі взяла курс на Київ. Коли фашисти заарештували в Житомирі її провідника Миколу Климишина, керівництво перебрав Дмитро Мирон «Орлик», який в липні 1942 року загинув від гестапівської кулі в Києві. На його місце став Панько Сак-Могила. Група випускала газету «За самостійну Україну» та журнал «Молода Україна», які виходили у підпільній друкарні ОУН ім. Миколи Хвильового.\nСередня група (біля 1,5 тис. чоловік) на чолі з Миколою Лемиком-Сенишиним розташувалася на лівому березі Сяну і отримала завдання прямувати до Харкова. Однак добратись туди не вдалося, оскільки фашисти розстріляли основну частину учасників походу, а в жовтні 1941 року гестапо закатувало в Миргороді самого командира і п'ятьох його побратимів. Рештки групи дійшли до Сум, де створили нелегальну організацію.\nОстання група – Південна (біля 1 тис. чоловік) очолювана спочатку Миколою Річкою, а згодом Зиновієм Матлею, яка базувалася неподалік Сянока, вирушивши на південь України, охопила підпільною мережею Дніпропетровську, Запорізьку, Кіровоградську, Миколаївську, Одеську, Сталінську і Херсонську області. Зиновій Матла писав у спогадах «Південна похідна група»: «З особливим зацікавленням ми оглядали козацькі могили... Під Дашевом ми зупинялися над славною козацькою могилою, де спочивали кості запорожців, що звели кривавий бій з поляками... Нам було жаль, що святі кості козаків вже стільки сторіч топтали чужинецькі чоботи... Ми співали козацьких пісень та мріяли про море голів, що прийдуть на цю козацьку могилу поклонитися кісткам предків у свобідній державі». Інший учасник цього походу Іван Моряк у «Споминах з Криму» з хвилюванням розповідав про зустріч західноукраїнських патріотів з Чорним морем. «У моїй уяві, – писав він, – залишився назавжди цей чудовий образ першої нашої зустрічі з морем, нашим морем. Усі ми відчули, що десь у глибині душі здійснилася наша молодеча мрія. Мрія, виплекана усім тим, що замолоду карбувало нашу національну свідомість і любов до українського моря... Наш рій приніс привіт Чорному морю і склав його від борців української революції і привіт від західноукраїнських земель...»\nОдночасно з похідними групами перейшла кордон біля Ярослава частина провідних членів ОУН (р) – Ярослав Стецько, Ярослав Старух, Іван Равлик, Василь Кук, Лев Ребет, Дмитро Яців, Іван Вітошинський. Так почалося втілення плану перекидання керівного активу на Велику Україну.\nЯк згадували учасники груп, вони мали докладно визначені місця свого призначення і вивчений план дій. «...Поки німці зорієнтувалися, в чому діло, цей наш актив невеликими групами просувався рівночасно з фронтовими частинами армії, іноді випереджуючи їх з великим ризиком для власного життя. Не маючи технічних засобів, пішки або підводами, тут і там роверами, з масою надрукованої літератури, листівок, книжок, амуніцією, зброєю, харчами, з великою посвятою рвалися ці герої до місць свого призначення, щоб сповнити свої завдання».\nНа своєму шляху оунівці разом з місцевим активом проголошували відновлення Української Держави, співтворили адміністрацію. Так було сформоване обласне управління у Львові, куди прийшла частина Середньої групи, а також у Дрогобичі, Станіславові, Тернополі, Луцьку, Рівному, Кам'янець-Подільську, Житомирі, Вінниці та інших містах. «Війна принесла синьо-жовті прапори в Україну у неможливо короткий строк, – писав Тарас Клекіт у статті «Голос крові», надрукованій у підпільному журналі ОУН «Ідея і чин». – Їм не здивувалися, не запитували, чиї це прапори, навіть маленькі діти. Їх прийняли давно й прийняли не як гостей, а так, як приймають Бога: просто до серця, відразу, безоглядно й навіки».\nПоруч з державною адміністрацією для дотримання громадського порядку формувалася українська поліція. Одним з її завдань було запобігти розпалюванню серед українців антиєврейських і антипольських настроїв, які могли спровокувати нацисти. Це було предметом окремого вишколу для всіх учасників похідних груп і змістом інструкції Проводу ОУН. «Крім загальних вказівок-інструкцій для похідних груп, – зазначав Лев Ребет у книзі «Світла й тіні ОУН», – окреме місце зайняли перестороги не дати себе втягнути до будь-яких протиєврейських чи протипольських виступів і не допустити до них, бо наше завдання: боротьба за самостійну державу. Ці перестороги скоро виявилися дуже актуальними, бо гестапо відразу почало організовувати в Україні терор проти польського населення і протиєврейські погроми, до яких, завдяки дисципліні українського населення, не дійшло».\nУ квітні-травні 1941 року було засновано Дружину Українських Націоналістів (ДУН), яка нараховувала близько 700 боєздатних членів і симпатинів ОУН. Перетворена в українську частину і розділена на дві бойові групи – «Роланд» під командуванням майора Євгена Побігущого і «Нахтігаль» на чолі з сотником Романом Шухевичом, – вона вливалася до складу німецьких збройних сил на основі спеціально укладеної угоди, яка забезпечувала цілковито український характер.\nЗ вибухом німецько-радянської війни батальйон «Нахтігаль» брав участь у фронтових діях, здійснюючи похід Радимно – Львів – Тернопіль – Проскурів. Член похідної групи Мстислав Чубай, описуючи їхню зустріч з цим Північним відділом ДУН, згадував: «На протибольшевицькому фронті не було тоді хоробрішого відділу, як сотня сл. п. Романа Шухевича: йшли, правда, в німецькій уніформі синьожовтими вилогами, але з самого початку переслідували згори визначену мету. У районі Вінниці сотня відзначилася таким бравурним наступом на очах здивованих німецьких частин, що німецькій команді не залишалося нічого іншого, як відзначити подвиг сотні окремим почепленням хрестів заслуги поодиноким воякам». Передаючи зміст розмов з українськими воїнами – членами ОУН, Чубай зауважив, що останні «з ненавистю відкидали вбік німецькі військові блюзи й казали при тому: «як би хоч уже недовго носити оці «оксамити», уже краще своє власне лахміття».»\nПівденний відділ ДУН – Роланд, – закінчивши свій вишкіл дещо пізніше, був через місяць перекинутий через Румунію до Одеси. З ідейної спадщини функціонерів ОУН дізнаємося, що вони завжди мали на увазі зведення обох відділів ДУН в одному місці, на конкретному відтинку фронту, щоб у відповідний момент перевести їх на протинімецький і протирадянський фронт. Організація вбачала в цьому вишколеному війську зародок майбутньої повстанської .армії.\n22 червня 1941 року у Кракові відбулися установчі збори українського Національного Комітету (УНК), який об'єднав патріотів різних політичних напрямків. «Безпосереднє завдання на еміграційному терені, що його визначив новий Провід Організації, – писав Микола Лебедь, – було скоординувати всі українські сили еміграції в одному диспозиційному центрі, щоб не дати німцям можливостей поставити який-небудь український чинник чи групу проти себе та, щоб таким способом із місця паралізувати всякі підступні заміри гітлерівської Німеччини. Ці заходи увінчалися успіхом, і напередодні війни українські еміграційні чинники, поза малими винятками (група пол. Мельника ), – об'єдналися в так звану «Український Національний Комітет»...»\nДо складу Президії УНК були обрані Всеволод Петрів, Володимир Горбовий, Віктор Андрієвський; Степан Шухевич і Василь Мудрий. Президія УНК передала нацистському керівництву меморандум. У ньому вона не лише переконливо з'ясувала значення українсько-німецького партнерства, а й чітко заявила про волю українського народу до державної самостійності і його готовність боротися проти радянської імперії за визволення і цілковиту незалежність. У вступній частині документу критикувалося нехтування Німеччиною українського чинника і застерігалося, що така постава може мати для неї катастрофічні наслідки на Сході Європи. Як випливає зі спогадів, це була остання письмова пересторога Проводу ОУН німецькому уряду.\nСеред бандерівського угрупування існувало виразне недовір'я до німецьких відомств та їх туманних обіцянок. Воно стало відчутне після спроб нацистів порозумітися з польським керівництвом коштом українських земель ще в передвоєнні роки. Це недовір’я зросло в 1939 році, коли Гітлер спочатку відмовився підтримати незалежну Карпатську Україну і дав згоду на її окупацію хортистською Угорщиною, а дещо пізніше, змовившись зі Сталіним, погодився на приєднання до Радянського Союзу Західної України.\nАналіз ідейно-політичної і мемуарної літератури проливає світло на обізнаність активістів ОУН з німецькими намірами щодо України і дає право стверджувати, що їх уявлення, про останні аж до липня 1941 року, були переважно абстрактними, загальними і суперечливими. Разом з тим, доки Німеччина не показала себе відвертим ворогом України, доти міркування провідників ОУН виглядали наступним чином. Якщо Німеччина займе позицію розвалу Радянського Союзу на національні суверенні, ні від кого незалежні держави – Україну та інші поневолені народи, вказував, наприклад, Ярослав Стецько в книзі «30 червня 1941», то ніщо не перешкодить оунівцям вважати її зовнішньополітичним союзником проти червоної імперії.\nСтепан Бандера, з свого боку, підкреслював у статті з аналогічною назвою, що справді незалежна політика мусила йти шляхом доконаних фактів, незважаючи на наміри Німеччини, а коли треба, то й виразно проти них. Український народ, за його словами, мусив у новій ситуації, що утворилась після 22 червня 1941 року, рішуче сказати вагоме слово, творячи свою долю власними рішеннями. Звідси головна тактична лінія ОУН щодо Німеччини визначалась тоді так: доконані факти з можливою пропозицією співпраці на основі рівноправного партнерства, забезпечення доконаних фактів у сенсі ймовірної іншої альтернативи. «З цією нашою тактикою вичікування, – пояснював Ярослав Стецько, – не стоїть ні в якому зв'язку рішення проголосити відновлення державності і творити державні правління, бо це не було залежне від тієї чи іншої постави Німеччини, але це була закономірна консеквенція боротьби нації за незалежність, яка використовує кожну міжнародну пригожу ситуацію, щоб задокументувати свою волю до державного незалежного життя».\nТаким чином, праці і спогади учасників визвольних змагань засвідчили: в розглядуваний період ОУН була рішуче настроєна на відродження української державності.\nРано-вранці 30 червня 1941 року передові німецькі підрозділи вступили до Львова. Слід зазначити, що, за деякими джерелами, вже з 27 червня у місті точилися вуличні бої. Це, як пояснювала газета «Краківські вісті» за 5 липня того ж року, «українське населення виступило збройно проти совєтських можновладців і червоної армії». Двома днями пізніше у німецькій газеті «Фелькшер беабахтер» з'явилася стаття «Радянське пекло у Львові, диявольські жорстокості на тисячах українців». Тут, зокрема, повідомлялось: «У всій українській землі заворушилися націоналісти. Населення пірвало за зброю. Ворота Катедри у Львові забарикадовано, на вежах поставлено машинові карабіни і зразу мусіли москалі втекти. У цілому ув'язнено у цих днях 7 000 українців. Не тільки самих провідних націоналістів, але також їх рідних, жінок і дітей ув'язнено, тортуровано, мордовано. Так вдалося більшовикам ще раз український народний зрив задушити».\nЧервона Армія залишила Львів 29 червня після тривалих боїв з українськими повстанцями, які атакували важливі стратегічні об'єкти. Маючи на увазі ці події, провідні діячі ОУН вважали помилковим твердження німецьких політиків та істориків, нібито тільки завдяки їх армії «визволено» Львів. «За нього пролилося більше української крові, як це ладні признати німці,» – зазначав Ярослав Стецько. – «Тому не можна говорити про виключне «Визволення» німецькими силами. Українці мали десятикратно більші жертви у бою за Львів, як німецька армія.»\nРазом із частинами вермахту у Львів вмарширував український батальйон «Нахтігаль», який ще 18 червня склав присягу на вірність Україні. Тут же з'явилася Середня похідна група (Центр), при якій був відділ, що складався з сотні провідних членів ОУН, в тому числі Ярослав Стецько, Лев Ребет, Ярослав Старух, Іван Равлик, Степан Ленкавський.\nЗаява Гітлера 22 червня з нагоди початку східної кампанії, швидке просування завойовників вглиб України, їх небажання вести переговори з ОУН на будь-якому рівні, привели бандерівців до певних висновків. Для них стало зрозуміло, що нацистська верхівка, з одного боку, не збирається позитивно ставитись до справи державної самостійності України, а з другого – не захоче відразу викликати боротьбу її народу проти себе. Невиразною політикою, тактикою ні до чого зобов'язуючих обіцянок, підтримуванням надій на національну незалежність після закінчення війни з СРСР вона планувала не допустити того, щоб прагнення українців до державності спрямовувалося проти Німеччини. Не бажаючи мати проти себе українську силу, гітлерівці намагалися втягнути її насамперед у свою війну проти Радянського Союзу, зв'язати власними цілями, позбавити можливості проводити самостійну політику, використати значною мірою і виснажити сили України, а далі діяти за своїми планами, в яких останній відводилась роль колонії.\nОдне слово, в ОУН (р) не було жодних підстав вважати, що верховоди третього рейху сприятимуть відновленню української державності і що, більше того, їм вдасться проголосити його як державний акт у Києві. Її керівництво все більше усвідомлювало, що справжня самостійна політика змусила йти шляхом власної ініціативи. Малося на увазі використати сум'яття перших днів окупації, коли відступаюча Червона армія покинула Львів, а наступаюча німецька ще не встигла сформувати постійні органи управління, і негайно проголосити відродження Української Держави. Як бачимо, бандерівське угрупування намагалося своїми радикальними кроками поставити німецьку владу перед доконаним фактом, створити ясну ситуацію, перекреслити найнебезпечніші для України підступні гітлерівські задуми і відкрити перспективу незалежній визвольній політиці.\nУ таких умовах перший заступник голови Проводу ОУН Ярослав Стецько, за його спогадами, одноособово приймає рішення негайно проголосити відновлення державності у Львові, що, між іншим, було несподіванкою і для Українського Національного Комітету, і для деяких членів Проводу.\nПершочерговим завданням для ОУН (р) стало: скликати 30 червня ввечері Національні Збори і сформувати міське управління Львова. Ярослав Старух і Лев Ребет разом з відділом озброєних підпільників мали захопити радіостанцію, присвоїти їй ім'я Євгена Коновальця і за будь-яку ціну втримати хоча б на короткий строк. Іван Равлик отримав доручення організувати міліцію, взяти під контроль друкарні, державні будинки, крайовий провідник Євген Легенда пробивався з бойовиками з-під Золочева до Львова, а у самому місті, як відомо, стояв курінь ДУН.\nНадаючи великого значення позиції української громадськості, Стецько того ж дня наніс візит митрополитові Української греко-католицької церкви Андреєві Шептицькому, який схвально відгукнувся щодо планів відродження державності і пообіцяв підтримку інших громадсько-політичних організацій. «30 червня 1941 року усі ми кинулись у вир рискової дії, – підкреслював пізніше Стецько. – НКВД залишив свої п'яті колони, гестапо надходило зі своїми планами, польське підпілля теж починало ворушитися на ... антиукраїнському відтинку. Супроти цих Сцілл і Харібд стояли ми самі: молоді і досвідчені революціонери, але тут стояло два завдання: боротьба з ворогами і будова серед таких умов держави.»\nУвечері 30 червня на загальні збори у будинку товариства «Просвіта» у Львові, де відбувалися святочні народні акти, зібралося 60 представників українського громадянства.\nВиступаючи перед присутніми, що підхопилися у загальному пориві, Стецько зачитав Акт проголошення української державності, після чого було відспівано національний гімн. В акті було сказано, зокрема, що «волею українського народу Організація Українських Націоналістів під проводом Степана Бандери проголошує відновлення Української Держави, за яку поклали свої голови цілі покоління найкращих синів України.» Документ закликав населення «не скласти зброї так довго, доки на всіх українських землях не буде створена Суверенна Українська Влада.»\nВиступаючі на зборах спрямовували українців до налагодження державно-політичного життя, захоплення влади у свої руки, формування адміністрації, організації господарства, міліції, шкільництва, а, особливо, створення власної армії. Представник крайового Проводу ОУН рішуче зауважив, що остання не складе зброї доти, доки з української землі не будуть вигнані всі окупанти.\nНа зборах було зачитано декрет про створення Державного Правління (ДП), головою якого був призначений Ярослав Стецько.\nПроголошення Акту справило величезне враження на присутніх. Треба пам'ятати, що загал українського громадянства був приголомшений масовим варварським знищенням по тюрмах в'язнів каральними органами напередодні відступу Червоної армії з краю. «Я досі не можу спокійно згадувати страшних картин, які довелося побачити в перші дні війни, – писала пізніше член ОУН Галина Дідик. – Тоді, після відступу радянських військ, розшукуючи близьких мені людей, я була в тюрмах Львова, Тернополя, Бережан, Нараєва. Я бачила витягнені з катівень і потаємних ям та виставлені для впізнання рідними і друзям тисячі трупів – постріляних, помордованих, часом із слідами варварських знущань: вирізаними на тілі тризубами, виколотими очима, повідрізуваними носами, вухами, грудьми.»\nЯк свідчать мемуари та інші матеріали, в ході просування німецьких військ були викриті дальші масові знищення українських політичних діячів: 837 осіб у Самборі, 500 в Дубно, близько 10 тис. у Львові, 850 у Дрогобичі, 1500 у Станіславі. Ями та тюремні камери, наповнені трупами в'язнів, найчастіше жахливо закатованих, було виявлено десятками, сотнями і тисячами і в багатьох інших містах і селах України, в тому числі у Перемишлі, Бібрці, Добромилі, Жовкві, Калуші, Миколаєві, Стрию, Тернополі, Чорткові, Вінниці, Умані.\nВакханалія садизму, що творилася в тюрмах і слідчих відділення НКВД (за деякими даними, тоді в Галичині і на Волині було розстріляно 20 тис. в'язнів) не просто остаточно відштовхнула населення Західної України від вчорашніх визволителів, а й спрямувала чимало прихильників радянської влади в стан непримиренної ворожнечі до неї. Тому в очах багатьох жителів Львова німецькі війська постали-визволителями від страхіть сталінської тиранії.\nЦі настрої знайшли своє відображення у третьому пункті Акту, де підкреслювалося: «Відновлена Українська Держава буде тісно співдіяти з націонал-соціалістичною Великонімеччиною, що під проводом Адольфа Гітлера творить новий лад в Європі й світі та допомагає українському народові визволитися з-під московської окупації.»\nПід кінець зборів до «Просвіти» прибули два німецькі офіцери, у тому числі професор Ганс Кох, який висловив негативне ставлення до прийнятого тут Акту, зазначивши при цьому, що нацистське керівництво не мало планів створювати якісь державні конструкції на «здобутій кров'ю її вояків території». Він закликав українців самовіддано працею сприяти прискоренню перемоги збройних Сил вермахту, а також негайно закрити збори» на що головуючий відповів рішучою відмовою.\nПісля закінчення зборів диктор львівського радіо, член місцевої організації ОУН Юлько Савицький урочисто передав в ефір інформацію про прийняті рішення. Наступного дня радіопередача була повторена. Таким чином, львівські події стали відомі в Україні й за рубежем. Ось як їх оцінював згодом безпосередній учасник Микола Лебедь: «Акт проголошення відновлення української державності відбувся свідомо у Львові тому, що вже в перших днях війни Німеччина зайняла ясне становище до питання української держави. Провід Організації був свідомий того, що Німеччина противиться державній відбудові України і тому, започатковуючи відновлення Української Держави Актом 30 червня 1941 року, рішився перебрати весь тягар відповідальності на себе... Ждати на проголошення у Києві могло бути спізненим, бо німці були б вчинили різних протизаходів, щоб до цього не допустити.»\nСлід додати, що три дні ОУН тримала у своїх руках радіостанцію ім. Євгена Коновальця – єдиний на той час контакт з вільним світом. І хоча її силою відібрало гестапо, а сам Савицький був пізніше замордований у концтаборі, вона досягнула чимало: західний світ зорієнтувався, чого хочуть українці і з якими намірами йде Німеччина на схід, коли порівняв заяву Гітлера 22 червня і Акт 30 червня 1941 р.\nУ перші дні липня Ярослав Стецько сформував Державне Правління (ДП). 26 міністерських портфелів було поділено таким чином: 11 одержали члени ОУН (р), 11 – безпартійні, 4 – представники партії членів-радикалів. Головними членами українського уряду були Ярослав Стецько, прем'єр-міністр і голова департаменту соціальних реформ; Михайло Панчишин, віце-прем'єр-міністр і міністр охорони здоров’я; Лев Ребет, другий віце-прем'єр-міністр; генерал Всеволод Петрів, міністр оборони; Володимир Лисий, міністр внутрішніх справ; Микола Лебедь, міністр державної безпеки; Володимир Стахів, міністр закордонних справ; Юліан Федусевич, міністр юстиції; Ілярій Ольховий, міністр фінансів; Юліан Павликовський, міністр національної економіки (відмовився); Андрій П'ясецький, міністр лісів; Володимир Радзикевич, міністр народної освіти та релігійних справ; Олексій Гай-Головко, міністр інформації; Іван Климів-Легенда, міністр координації та інші.\nЯрослав Стецько направив листи президенту Української Народної Республіки Андрію Левицькому і гетьману Павлу Скоропадському з проханням підтримати новостворений уряд, на які отримав запевнення у цілковитому схваленні подій 30 червня у Львові.\nДальший хід подій показав, що уряд у Львові завжди виступав як уряд усієї України. Він став на ділі символом української волі до державної незалежності.\n1 липня 1941 року Ярослав Стецько дав доручення виготовити печатки з написами «Українська Держава» та «Українське Державне Правління». Жодної інституції типу «Крайове Правління» не було створено і не існувало. Передбачалось, однак, що це ні в чому б не перешкодило визнанню примату Києва і підпорядкуванню йому у формі злиття урядів чи розпуску УДП, якщо б у Києві створилася суверенна від нікого незалежна українська влада. До цього, проте, як відомо, не дійшло.\nПо Україні прокотилася хвиля святкових демонстрацій, масово підписувалися маніфести на підтримку Акту проголошення державності. З нагоди цієї знаменної події насипали могили і ставили пам'ятні хрести. Характерно, що здеорієнтовані військові німецькі частини спочатку навіть брали участь у цих державницьких маніфестаціях. Про народну підтримку вказаних процесів згадував активний учасник описуваних урочистостей Богдан Казанівський: «Другого дня до Команди приходили делегації і не тільки від населення міста, але теж з провінції. Всі хотіли інформації і просили порад у різних справах. Запитували, чим можуть допомогти українському урядові – харчами, людьми, грішми і т.д. Взагалі, давали себе в розпорядження українського Тимчасового Державного Правління. Деякі привозили возами харчові продукти з сіл з призначенням для українського війська... Була делегація від українських професорів з проханням узгіднити план українського шкільництва. Були представники від українських студентів...»\nТисячі добровольців зголошувалися до українського війська. Однак лише незначну частину їх ДП могло включити до складу міліції, бо регулярну армію творити було неможливо через спротив гітлерівців, а повстанську – формувати було ще передчасно.\nОУН організувала маніфестаційні похорони жертв, замучених сталінсько-беріївськими катами. У них брали участь тисячі людей. Вони мали не тільки антирадянську, але й антинімецьку спрямованість, бо у численних промовах, на транспарантах, у листівках, на синьо-жовтих або чорних шарфах зазначалося, що ці жертви згинули смертю мучеників і героїв за державну незалежність і волю України від рук окупантів.\nЕнтузіазм українського населення, енергійні зусилля ОУН справляли відчутне враження на Ганса Коха, який, закінчивши інспекційну поїздку по Україні, заявив Левку Ребету: «Я можу тільки привітати вас за той неймовірний лад і порядок, який завели ваші люди по цілій країні.»\nНа нараді близько ста відомих громадян і уповноважених різних українських установ 6 липня було вибрано Раду Сеньйорів, пізніше перетворену на Українську Народну Раду, в якій був представлений широкий спектр політичних течій. Рада мала намір стати соціально-політичним представником українського народу. До неї увійшли Кость Левицький (голова), Йосип Сліпий, Гавриїл Костельник, Юліан Дзерович, Юліан Федусевич, Іван Филипович, Роман Заячківський, Лука Турчин, Ярослав Біленький, Олександр Бариляк, Ярослав Стефанович, Володимир Радзикевич та Степан Дмоховський. На почесного голову Ради було вибрано Андрея Шептицького.\nГолова ДП Стецько 3 липня направив Гітлеру листа, в якому висловив побажання перемоги над радянською імперією з умовою, що український народ як повноправний вільний член європейської сім'ї народів, у своїй власній суверенній державі, буде співформувати новий справедливий лад на сході континенту.\nЧерез два дні німецькому та іншим урядам, які вели і не вели війни проти СРСР, було переслано «Декларацію Українського Державного Правління». У ній наголошувалося: «Відновлена державність, що мала за собою тисячолітню традицію, означає увінчання довголітньої боротьби, яка коштувала безчисленної жертви українському народу. Декларація запевняла, що незалежна Україна прилучиться до нового європейського ладу.»\nЯк бачимо, після Акту 30 червня в краї розпочалися державотворчі процеси. «У різних осередках України народ захвилювався, почав підносити свою голову Фенікса, Україна почала кипіти, – зазначав пізніше один з провідних діячів ОУН. – Як колись протипольська Хмельниччина струснула не тільки Польщею, як сотні повстань в Україні стримали марш Росії Леніна на завоювання всієї Європи і, може, світу, так протиросійська повстаюча Україна могла перерішити долю не тільки Сходу Європи, але й інший уклад сил у світі, проте Німеччина викинула карту перемоги із своїх рук. Вулкан тимчасово притих.»\nПроголошення відновлення державності викликало вибух скаженої люті Гітлера, який планував перетворити Україну в німецьку колонію, пояснюючи при цьому міжнародному співтовариству, що її народ бажає бути під зверхністю третього рейху..\nАкт 30 червня змусив нацистську верхівку розкрити своє політичне обличчя. 5 липня у Кракові були заарештовані і доставлені у німецьку столицю Степан Бандера та інші лідери ОУН, які опинилися у «почесному ув'язненні». Незабаром їх звільнили, встановивши пильний нагляд.\nУ перших числах липня у Львові з'явилися команди СД і гестапо для спеціальних доручень з вимогою відкликати Акт і саморозпустити уряд. Зіткнувшись з рішучою відмовою, вони депортували Ярослава Стецька та деяких членів ДП до Берліна, де їх допитував полковник Штольце.\nУ Берліні на лідерів ОУН (р) чинився шалений тиск, щоб вони визнали недійсним державний Акт. Однак українські керівники залишилися вірними прийнятим рішенням. З цього приводу Ярослав Стецько писав так: «Коли у захист Акту 30 червня 1941 року ми не були спроможні поставити танків, гармат і бомбовозів, відповідно сильної армії, бо так склалися умови, ми вирішили танкам, бомбовозам і гарматам окупантів протиставити вірність ідеї Суверенітету нації, гідність і гордість великої духом нації, незламність нашого характеру, чистоту нашого серця, нашу безстрашність, особисто захищати проголошене діло, за ніяких умов цього не заперечити, не відкликати, видержати до кінця. Як голова Державного Правління я вирішив не втікати, не залишати відповідальності на інших, але станути до співзмагу – ідейної і моральної сили, якою ми диспонували, з фізичною силою, що нею диспонували німці.»\nЗ документів відомо, що 11 і 12 липня всі українські угрупування у Львові, в тому числі і ОУН (р), змушені були під тиском німецьких каральних служб заявити про свою лояльність окупаційній владі й пообіцяти сприяння в перебудові захопленої території.\n21 липня міністерство закордонних справ Німеччини заявило, що проголошення української державності було «самовільним вчинком честолюбної і активної групи Бендери» та що «інсценізований Акт не мас жодного державно-правового значення».\nУ відповідь політичне бюро ОУН у Берліні видало того ж дня Декларацію «Про ситуацію у Львові». Тут було сказано, що події 30 червня вже стали «історичним фактом», а державницький Акт, подібно, як Акт 22 січня 1918 року у Києві і Акт 1 листопада 1918 року у Львові, «стане символом сучасної боротьбі за визволення української нації.»\nЗ метою обмежити розмах репресій Ярослав Стецько зробив 14 серпня офіційну заяву, в якій брав на себе всю відповідальність за проголошення відновлення Української Держави і за наслідки, які з цього випливали.\nГітлерівці розгорнули проти українських патріотів терор. 15 вересня гестапо повторно заарештувало Бандеру, Стецька, а також 300 членів ОУН, яких згодом вивезли в концтабір Заксенгавзен. 15 керівників організації були розстріляні, інші інтерновані. «Погромний наступ на Організацію Українських Націоналістів-революціонерів у вересні 1941 року, – згадував колишній в'язень концтабору в Аушвіцу М. Марунчак, – започаткував приплив сюди українського політичного елементу, який був призначений на знищення. Це підтвердили дальші фізичні ліквідації українців зимою 1941-42 років.»\n25 листопада гестапівське керівництво розіслало таємний наказ такого змісту: «Незаперечно встановлено, що рух Бандери готує повстання у Райхкомісаріаті (Україна), мета якого – створення незалежної України. Всі активісти руху Бандери повинні бути негайно арештовані і після ґрунтовного допиту таємно знищені як грабіжники ... цей лист має бути знищений командофюрером негайно після прочитання.»\nНаведений матеріал спростовує твердження О.Залізняка, який у своїй статті «У річницю основних помилок», надрукований у журналі «Самостійна Україна» в липні 1951 р. писав: «Не відповідає дійсності поширювана бандерівцями версія, що Державу 30 червня 1941 року проголошено проти волі німців. Її проголошено не тільки за волею німців, але й за наказами та інструкціями німців.»\nБули також ліквідовані військові частини. Батальйони «Нахтігаль» і «Роланд» роззброїли, особовий склад німці переправили у Франкфурт-на-Одері, де вони були переформовані в 201-й батальйон охоронної поліції на основі власного контракту кожного його члена на один рік. У березні 1942 року батальйон перекинули в Білорусь, де разом з подібними загонами він мав забезпечити охорону шляхів сполучення у трикутнику Могилів-Вітебськ-Лепель. Після закінчення контракту 1 грудня 1942 року, 201-й батальйон був розформований, українські офіцери конвойовані до Львова, де їх заарештували. Однак Роману Шухевичу та іншим старшинам вдалося втекти і приєднатися до національного руху Опору.\nОписуючи реакцію населення на розв'язаний фашистами терор, Богдан Казанівський у своїх «Споминах про 30 червня 1941 року» констатував: «Вістка про арештування членів українського уряду розійшлася по місті блискавкою. Ворожу поставу німців народ сприйняв з болем і рішучою настановою боротьби з новим окупантом. Всю зброю, яку тільки можливо, поховано.»\nОсмислюючи найновіші уроки українсько-німецьких взаємин, керівники ОУН дійшли до висновку, що їхній нетривалий «медовий місяць» із нацистським режимом закінчився, а сподівання на гітлерівську підтримку у відродженні державності виявилися ілюзією. Організація, як самостійницький рух українського народу, вступила тепер у нову фазу визвольної боротьби, відкривала новий фронт – на цей раз проти Німеччини.


Садовий просить Зеленського повернути громадянство Саакашвілі\nМер Львова Садовий просить Зеленського відновити Саакашвілі в правах\n15:47, 28 травня 2019\nМер Львова Андрій Садовий просить президента Володимира Зеленського повернути громадянство екс-президенту Грузії і колишньому очільнику Одеської обладміністрації Міхеїлу Саакашвілі.\n«Позбавлення його громадянства тільки за те, що посмів піти проти [Петра] Порошенка, було принизливим актом як для самого президента, так і інституту українського громадянства. Закликаю президента Володимира Зеленського скасувати указ і відновити Міхо в правах», — написав Садовий.\n21 квітня Саакашвілі після оголошення даних екзит-полів за підсумками другого туру президентських виборів повідомив, що вже подав клопотання про зняття з нього заборони на вʼїзд в Україну. У Держприкордонслужбі після цього заявили, що Саакашвілі не має законних підстав на вʼїзд в Україну.\n22 травня Саакашвілі звернувся до президента Володимира Зеленського з проханням повернути йому українське громадянство.\nРаніше президент Росії Володимир Путін звернувся до Зеленського із пропозицією повернути українське громадянство Саакашвілі. Екс-президент Грузії після заявив, що представники Путіна через посередників вимагають у Зеленського не пускати його в Україну.


Аграрії зібрали 20 млн тонн ранніх зернових » Слово і Діло\nВ Україні зібрали майже 20 мільйонів тонн ранніх зернових і зернобобових культур\n25 липня 2017, 20:14\nСтаном на 25 липня зібрано 19,9 млн тонн зерна ранніх зернових і зернобобових культур з 5,5 млн гектарів.\nЗгідно з повідомленням, станом на 25 липня, за даними з регіонів, зібрано 19,9 млн тонн зерна ранніх зернових і зернобобових культур з 5,7 млн га, що становить 59% від прогнозних 9,7 млн га, при середній врожайності 35, 0 ц/га.\nЗокрема, в розрізі культур зібрано:\nпшениці - 13,5 млн тонн з 3,6 млн га (57% від 6400000 га) при середній врожайності 37,4 ц/га;\nячмінь - 5,5 млн тонн з 1,7 млн га (67% від 2500000 га) при середній врожайності 32,1 ц/га;\nжито - 33 тис. Тонн з 13,0 тис. га (8% від 169 тис. га) при врожайності 24,7 ц/га;\nовес - 14,0 тис. Тонн з 6,0 тис. га (3% від 194 тис. га) при врожайності 22,9 ц/га;\nгорох - 858 тис. Тонн з 342 тис. га (84% від 405 тис. га) при середній врожайності 25,1 ц / га.\nВідзначається, що намолочено 1,5 млн тонн ріпаку з 579 тис. га (74% від 785 тис. га) при врожайності 26,1 ц/га.\nТакож повідомляється, що найвища врожайність ранніх зернових і зернобобових культур - в господарствах Львівської (54,1 ц/га), Хмельницькій (53,9 ц/га), Івано-Франківській (53,0 ц/га), Чернівецькій (48,3 ц/га) та Тернопільській (47,7 ц/га) областей.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що через відсутність дощів в Україні знизилася врожайність зернових.\nВідомо, що раніше Мінагропрод скоротив прогноз урожаю ягід і фруктів майже на третину.


НАБУ оприлюднило телефонні розмови помічниці нардепа Полякова Тетяни Любонько, в яких обговорюється сума хабарів » Слово і Діло\nНАБУ оприлюднило відео- та аудіодокази у справі Полякова\n6 липня 2017, 15:58\nНаціональне антикорупційне бюро оприлюднило телефонні розмови помічниці члена Верховної Ради від фракції «Народного фронту» Максима Полякова, підозрюваної в «бурштиновій справі» Тетяни Любонько.\nВідео викладли в Youtube, повідомляє «Слово і Діло».\nУ відеозаписі продемонстрована стенограма телефонних розмов Любонько з Поляковим, зустрічі агента НАБУ Катерини з помічницею Полякова та народним депутатом Бориславом Розенблатом. Також на аудіозаписах зафіксовані факти домовленості про суми хабара й те, кому їх необхідно вручити.\nБурштинова справа: частина викритої корупційної схемиNABU\nРаніше регламентний комітет розглядав на засіданні подання на депутата Полякова.\nНагадаємо, суд заарештував помічницю нардепа Полякова, заборонивши їм спілкуватися.\nЧетверо депутатів від НФ готові взяти на поруки помічницю Полякова 21 червня 2017, 14:18


Котигорошко Арій beginner A1 читаю англійською - Файна книга\nГоловна / Іноземні мови / Читаю англійською / Котигорошко Арій beginner A1 читаю англійською\nКотигорошко Арій beginner A1 читаю англійською\nСерiя: Читаю англiйською. 64 стор.\nКотигорошко Арій beginner A1 читаю англійською кількість\nISBN: 9789664983416 Категорія: Читаю англійською Позначка: beginner\nКотигорошко Арій beginner A1 читаю англійською. Серiя книжок – Читаю англiйською. Ця серія містить адаптований текст для читання, який допоможе поповнити словниковий запас англійської мови. А також дасть можливість попрацювати над вимовою. Ця книжка розрахована на широке коло осіб, які вивчають англійську мову. Текст розбитий на глави, після яких розміщені вправи на прочитаний навчальний матеріал. Вправи можна виконувати як письмово, так і усно.\nКотигорошко Арій beginner A1 читаю англійською. Серiя книжок – Читаю англiйською. Цю серію книжок зручно поєднувати з будь-яким підручником англійської мови, тому що дані тексти різного ступеня складності і відповідно, підійдуть учням з будь-якою базою знань англійської мови. Видання відповідають всім вимогам сучасної програми загальноосвітніх шкіл, ліцеїв, гімназій з вивчення англійської мови і можуть бути використані, як додатковий навчальний матеріал на певних етапах навчання.\n1 відгук для Котигорошко Арій beginner A1 читаю англійською\nОлеся Сюмар –\nЗамовила книжку для себе. Тільки починаю вивчати англійську. Така собі нескладна книжечка. Є словничок. Рекомендую починаючим.\nРукавичка Арій beginner A1 читаю англійською\nКіт у чоботях Арій beginner читаю англійською


Ліз по драбині, а впав з лєсніци… – Хвиля Десни\nМоя рідна мова — українська. Бо я українка, це логічно. В мої роки, у нас на Волині насміхалися над тими, хто після двох років Рад. армії переходив на російську, казали: «ліз-ліз по драбині, а упал с лесницы…»\nВодночас, всіляко віталася багатомовність, на жаль, тоді не всім доступна… Коли я приїхала в Київ, відчула одну з великих проблем, не подолану донині — різносторонній розрив соціальної тканини, відчуженість і напруження між містом і селом.\nДумаю, коріння цієї проблеми, зокрема і в 30-х, коли село зазнало Геноциду, і в «кріпосному праві», яке до 60-х жило без паспортів. Зрозуміло, офіційна ідеологія, зовсім за Оруеллом, проголошувала «стирання різниці» між містом і селом, яке має настати вже ось-ось…\nВсе це витворювало особливу атмосферу, коли спілкування рідною мовою, що у кожного народу, який розвивається природно — є нормою, у нас вимагало особливих якостей. Набагато легше було сховатися в натовпі, переступити і зректись…\nПригадую, коли я купувала квіти на Бесарабці (перші роки в Києві), продавчиня, зреагувавши на мою українську, спитала: «А звідки ви… З Канади ?..» Я відповіла: «Я з України. А ви звідки?..»\nВідповідь, я звичайно, знала.\nТому, мовна проблема — це не мовна проблема.\nЦе комплекс заходів з подолання постгеноцидності.\nНавіть, якщо частина суспільства через синдром «скорбного бесчувствия» не хоче цього визнавати. Повернення людям власності (це, а не лише перейменування — є справжньою декомунізацією!). Доступ до якісної освіти і медицини. Культури — в найвищому, багатомовному світовому її розумінні.\nЗвичайно, за останні десятиліття і Київ змінився, і дещо в «гуманітарній аурі»…… І все ж, на мій погляд, до глибини ми ще не добрались. Або просто не з того почали…\n28 Червня, 2022 10:03


UNIQA у м. Володимир-Волинський : відгуки, офіційні сайти, адреси, перелік, телефони провідних українських страхових компаній в 2021\nUNIQA у м. Володимир-Волинський\nДовідкова інформація -uniqa у м. Володимир-Волинський : адреси, телефони, офіційні сайти, відгуки\nвул. Ковельська, 100\nЯкщо ви шукаєте страхові компанії в м. Володимир-Волинський, пропонуємо ознайомитися з актуальною базою компаній. Тут зібрані всі страхові компанії, які пропонують послуги населенню і бізнесу у цьому місті. На цій сторінці довідника зібрана контактна інформація про компанії - страхові компанії в м. Володимир-Волинський у вигляді таблиці: назва організації, адреса і номери телефонів. Крім того, ми створили спеціальні фільтри, які дозволяють здійснити пошук по мережах компанії.


Давайте повернемося в нафтогазову державу і порятуємо наших шахтарів\n29 грудня 2009 99\nУкраїнські ЗМІ рясніють повідомленнями, аналітичними статтями, коментарями на тему забезпечення держави нафтою і газом. Акцент робиться переважно на питаннях цін держав-постачальників, політичних взаємовідносин з ними, маршрутів транспортування енергоносіїв. Вашій увазі пропонується бесіда із спеціалістом, котрий наполягає на поверненні до традиційного для України способу одержання вуглеводнів — добуванні їх із власних надр. Наш співбесідник — директор інноваційного підприємства «Електробур» кандидат технічних наук Олег КЕКОТ, котрий представив у Львові на ярмарку ідей 8-го Міжнародного ярмарку інвестицій концепцію принципово нового електробура для буріння нафтових і газових свердловин.\n— Пане Олеже, на чому ґрунтується ваша думка про можливість забезпечення України власними нафтою і газом? Адже наші надра на сьогодні доволі виснажені...\n— Згоден. На глибинах до 3—4 кілометрів. І то не повсюдно. Для прикладу: біля Прилук нещодавно введена в експлуатацію фонтануюча свердловина із середньодобовим дебітом нафти 170—250 тонн і газу 140—250 тисяч кубометрів.\nОднак трішки історії. Ще наприкінці 60-х років минулого століття з метою нарощування видобуду нафти і газу в колишній УРСР жорстко ставилось завдання освоєння буріння свердловин до глибин 5000—7000 метрів. На присвяченій цьому питанню республіканській нараді, проведеній під егідою Академії наук УРСР в лютому 1968 року в Києві президент академії Б. Патон наголосив: «Постепенное исчерпание запасов нефти в верхних структурных этажах заставляет все больше увеличивать глубины разведочных скважин. Если в предыдущей пятилетке открывали месторождения нефти и газа на глубинах около 3000 метров, то уже в текущей пятилетке поисковые глубины увеличились до 4000—5000 метров, а в следующей увеличатся до 5000—7000 метров. Поэтому среди важнейших задач, стоящих перед практикой разведки, есть особенно трудная задача — победить все большие и большие глубины, для чего необходимо постоянно улучшать технику и технологию проводки глубоких скважин».\nЦя точка зору з ентузіазмом підтримувалась геологами. На цій само нараді академік Г. Доленко, директор Інституту геології і геохімії горючих копалин АН УРСР сказав: «Решение данной проблемы должно осуществляться не столько в геологическом аспекте, сколько в плане совершенствования и развития техники бурения, проводки и испытания буровых скважин. С уверенностью можно заявить, что освоение больших глубин является главной задачей технического прогресса в нефтегазовой промышленности».\nПрограму буріння взялись активно виконувати. Так, у 1969 році в Прикарпатті була закладена надглибока параметрична свердловина Шевченкове-1 з проектною глибиною 7000 метрів (фактично пробурена до 7520 метрів).\n— Але надалі ця програма поступово заглухла і видобуток вуглеводнів в Україні почав знижуватись...\n— Так. І для цього була вагома причина. На той час на сході СРСР (головно в Західному Сибіру) були відкриті величезні і легко доступні поклади нафти і газу. Для прикладу: в 1974 році на каспійському півострові Бузачі в Казахстані вдарив нафтовий фонтан із небаченої для кінця XX століття глибини 300 метрів (!). До того ж в СРСР було серйозне відставання в галузі технології буріння (попри те, що завдяки героїчним зусиллям і величезним коштам у Союзі була пробурена рекордна свердловина Кольська-Надглибока, 12262 м). Достатньо нагадати, що вже згадувана свердловина Шевченкове-1 (7520 м) бурилась близько 5 років, а в цей само час рекордна свердловина Берта-Роджерс (9583 м) була пробурена за 502 дні. У цих умовах радянські правлячі кола перекинули основні капіталовкладення на схід СРСР.\nОднак із проголошенням незалежності України Тюмень і Уренгой опинились на території іншої держави, а ціна на вуглеводні зросла захмарно. То чому тепер важко почути чесну й водночас кваліфіковану відповідь на запитання: «З якої причини глибоке буріння на території України в 60-х роках минулого століття вважалось економічно виправданим, а сьогодні — ні?».\n— Чи є в Україні люди, близькі до владних структур, котрі відстоювали б збільшення видобутку власних вуглеводнів?\n— Звичайно є. Наприклад, відомий економіст Володимир Лановий. Однак опонентів чомусь значно більше і, як на мене, більшою є їхня вага під час прийняття рішень. На їхньому боці інерція мислення і дії. Після одного з виступів В. Ланового директор енергетичних програм Центру Разумкова Володимир Саприкін заявив: «...треба розуміти, що, навіть якщо видобуток почати негайно, завтра нафта не з’явиться. Тому, як на мене, Лановий не до кінця продумав свій виступ. Уряду потрібно шукати більш реалістичні й короткотермінові способи владнання ситуації з нафтотрейдерами». День «завтра» з цього часу багаторазово повторивсь, щораз краще видно, куди ведуть «короткотермінові способи», а фразеологія залишилась та сама.\n— Пане Олеже, ви, очевидно, неспроста зосередились на бурінні глибоких і надглибоких свердловин. На ярмарку ідей ви представляли новий електробур...\n— Так, йдеться про принципово новий електробур, котрий працює на постійному струмі. З його допомогою можна збільшити продуктивність буріння нафтових і газових свердловин удвічі-втричі порівняно з найкращими світовими технологіями і до 10 разів порівняно з тими технологіями, котрі реально маємо в Україні.\n— На чому базуються ваші передбачення?\n— Задекларований результат буде одержано переважно за рахунок двох чинників. Чинник перший. Новий електробур є єдиним адекватним засобом для обертання у свердловині високоресурсних алмазних бурових доліт, створення яких було, поза сумнівом, найвидатнішим досягненням бурової техніки XX століття. Найбільш перспективним видом цих доліт є так звані імпрегновані долота, котрі являють собою високонадійну конструкцію із композитного матеріалу на основі карбіду вольфраму із вкрапленими в його об’єм дрібними алмазами. Їхнє застосування дає змогу збільшити проходку на одне долото у твердих породах до 500—600 метрів (у 20 разів порівняно з традиційними шарошковими долотами). Однак ці долота потрібно обертати у вибої свердловини з високою частотою за помірного обертального моменту. Висока продуктивність буріння досягається за високої потужності на долоті за умови прецизійного регулювання обертального моменту на долоті. Долотною фірмою DBS у лабораторних умовах, коли можна забезпечити будь-який режим, одержана фантастична величина механічної швидкості буріння в твердих породах цими долотами — до 65 метрів на годину. Водночас жоден із наявних методів буріння (роторне буріння, коли з поверхні обертається вся колона бурильних труб, буріння з вибійними гідравлічними двигунами, буріння з електробуром змінного струму) не може забезпечити в умовах свердловини перелічених режимів обертання сучасних імпрегнованих алмазних доліт. Новий електробур це може.\nУ новому електробурі вперше реалізовано принципові переваги електричного способу передавання енергії стосовно процесу буріння (це другий із згаданих чинників). За однакової максимальної напруги, що діє на ізоляцію струмопідводу, однакової потужності на долоті й однакової кількості міді струмопідводу втрати електричної енергії у випадку електробура постійного струму становлять лише 4—10 відсотків порівняно з електробуром змінного струму.\n— Але ж із шкільного підручника фізики всі ми знаємо, що втрати енергії в електричному провіднику пов’язані з поперечним перерізом цього провідника. Опір провідника є обернено пропорційний площі його поперечного перерізу. Звідки таке значне зниження втрат?\n— Є декілька причин. Зупинимось на двох із них. Хоч би як дивно це звучало для людини-неелектротехніка, але під час використання сталевої бурильної труби як елемента струмопідводу змінний струм частотою 50 герців проходить лише в межах міліметрового поверхневого шару труби, а постійний струм — через весь переріз труби з товщиною стінки 10—15 міліметрів. Під час передачі енергії на змінному струмі через струмопідвід проходить не лише корисна енергія, а й так звана реактивна енергія, котра не перетворюється на механічну енергію обертання долота, й у випадку електробура змінного струму ця енергія, на нещастя, перевершує за величиною корисну енергію обертання долота. Унаслідок для нового електробура (електробура постійного струму) діаметром 190 міліметрів номінальна потужність на долоті становить 360 кіловатів. Для наявних вибійних двигунів-конкурентів за тих само розмірів (як для електробура змінного струму, так і для гідравлічних двигунів) вона не перевищує 200 кіловатів.\nЩе одне. У випадку електробура змінного струму із трифазним двигуном користуються двопровідним струмопідводом за системою «два проводи—труба», а у випадку електробура постійного струму струмопідвід є однопровідним за системою «один провід—труба», що радикально підвищує надійність всієї системи.\n— Добре. Але ж із того ж підручника відомо, що електричний двигун постійного струму має щітки, які ковзають по колектору. Чи зможе такий двигун працювати в умовах вибою свердловини, тим паче що якось ви казали, що електробур заповнюється рідиною — трансформаторною олією?\n— Отут ми підійшли до основної технічної суті нового електробура. Річ у тім, що звичайний колекторний двигун постійного струму потужністю 360 кіловатів за потрібного для електробура співвідношення розмірів (діаметр 190 мм і довжина близько\n6 м) не зміг би працювати не лише у вибої в рідинному середовищі, а й навіть у тепличних умовах лабораторії. Мною створено особливий тип безколекторного двигуна постійного струму, що є найближчим безколекторним аналогом звичайного колекторного двигуна. 3а 40 років праці над удосконаленням цього двигуна випробувано низку достатньо потужних лабораторних і промислових зразків. Гранична простота схеми і конструкції двигуна є гарантією його промислової придатності.\nЯ не можу обминути проблеми збільшення температури в міру заглиблення в надра Землі. За звичайної конструкції струмопідводу (кабель по центру бурильної труби) електробур постійного струму, як і електробур змінного струму, може працювати до глибини приблизно 5000 метрів. І тут проявляється чергова перевага нового електробура. Розроблено нову конструкцію однопровідного струмопідводу, за якої провідник кільцеподібного поперечного перерізу розміщується по внутрішньому периметру бурильної труби, а електрична ізоляція провідника при цьому за сумісництвом виконує роль теплової ізоляції для захисту промивної рідини (глинистого розчину) від підігріву. Розраховано, що в цьому разі новий електробур буде працювати до глибини 10 кілометрів, зберігаючи всі свої переваги, з реальною перспективою вдосконалення теплоізоляційних властивостей струмопідводу для буріння до недосяжної на сьогодні глибини 15 кілометрів. Власне, на таку глибину була початково запроектована славнозвісна свердловина Кольська-Надглибока, котра після двадцятирічної (!) праці великого колективу була вимушена зупинитись на глибині трохи більш як 12 кілометрів.\nЩе одне уточнення. Твердження про збільшення продуктивності буріння новим електробуром удвічі-втричі порівняно з найкращими світовими технологіями не є наслідком якихось інтуїтивних оцінок, а результат доволі точного кількісного обґрунтування, що базується на зібраному експериментальному матеріалі.\n— Чи є в Україні достатня промислова база для реалізації вашого проекту?\n— Є. Більше того, в Україні розташовується чи не єдине у світі підприємство, котре серійно випускає електробури, — харківське ВАТ «Завод «Потенціал». Крім нього, до роботи може бути залучено запорізький завод «Елемент-Перетворювач», Харківський електромеханічний завод (ХЕМЗ) та інші.\n— Чи є експертні оцінки нового електробура?\n— Робота доповідалась у ключових організаціях України, що мають стосунок до цієї проблематики: це вже згадуваний завод «Потенціал», Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу, харківський інститут УкрНДІГаз. Зауважу, що наявні позитивні відгуки від цих організацій не є наслідком якогось лобіювання, а, радше, результатом гострих дискусій. Робота в процесі свого розвитку не раз доповідалась на наукових семінарах у Львівському політехнічному інституті, де постійно одержувала позитивні оцінки, що засвідчено відповідними протоколами.\n— Питання забезпечення країни нафтою і газом є, безперечно, питанням значної державної ваги. Чи звертались ви до яких-небудь державних структур?\n— Список цих структур такий довгий, що я обмежуся лише деякими із них: НАК «Нафтогаз України», Державне агентство України з інвестицій та інновацій, Міністерство палива і енергетики, Міністерство вугільної промисловості та інші. Результат — повна відсутність позитивної реакції.\n— Я не зовсім розумію, який стосунок має до вашої розробки Міністерство вугільної промисловості...\n— Річ у тім, що розв’язання проблеми метанової небезпеки на вугільних шахтах не може бути здійснено без попередньої дегазації вугільних пластів шляхом буріння з поверхні похилено-спрямованих свердловин із завершальною горизонтальною ділянкою у вугільному пласті. Власне, буріння з поверхні землі дегазаційних свердловин є основним засобом боротьби з метановою небезпекою у розвинених країнах.\nПеріодичні жахливі нещасні випадки на українських шахтах — не єдине зло від газу, що міститься у вугільних пластах у стисненому стані в кількості кількох десятків кубічних метрів на кожну тонну вугілля. Кожен рік системи вентиляції українських шахт викидають в атмосферу майже два мільярди кубометрів метану, що входить в явний конфлікт із зобов’язаннями за Кіотським протоколом. Вартість втраченого палива можна підрахувати за поточними газовими розрахунками з Росією. У міру підвищення інтенсивності вуглевидобутку і переходу на щораз глибші горизонти швидко зростає кількість повітря, необхідного для розчинення виділюваного метану до безпечних концентрацій. Міркування забезпечення вентиляції призводять до багатократного збільшення поперечних перерізів підземних шляхів транспортування повітря і стають визначальними щодо величини капітальних вкладень на будівництво шахт.\nТрагічність ситуації полягає ще й у тому, що навіть найбільш досконала і дорога система вентиляції не може сама по собі гарантувати від вибухів метану. Вона не може убезпечити від раптових викидів вугілля і газу, які періодично стаються внаслідок певних збігів обставин.\nУ США видобуток газу з вугільних пластів становить близько 7 відсотків від загального видобутку газу в країні. Більше того, там вугільний метан добувають не лише з огляду на безпеку в шахтах, а... також із будь-яких вугільних пластів. У них навіть опубліковано білу книгу зі спірних юридичних питань власності на газові поклади вугільних пластів покинутих шахт.\nДивує відсутність ясності в матеріалах ЗМІ на тему нещасть в українських шахтах. Кажуть про якісь «невідомі науці явища»... Порадив би таким авторам звернутись до праць академіка Олександра Скочинського. Простудіюйте хоча б працю колективу вчених під керівництвом Скочинського «Метан в угольных пластах». Прочитайте хоча б сторінки 244—246 із цієї книжки. Оскільки я навіть у це слабо вірю, то коротко переповім описаний там один із можливих сценаріїв збігу обставин, що призводять до раптових викидів вугілля і газу: високий тиск газу в масиві, мала газопроникність вугілля у привибійній зоні й раптове утворення великої поперечної тріщини, паралельної до поверхні вибою. Утворення таких тріщин може відбуватись під тиском гірських порід у привибійній зоні як наслідок порушення рівноваги сил у вугільному пласті.\nІз описаної картини випливають доцільні напрями впливу на вугільний пласт: 1) якомога глибше попереднє звільнення пласта від газу без залучення до процесу внутрішахтного простору; 2) збільшення в процесі дегазації вугільного пласта його газопроникності й доведення цієї газопроникності до певного ступеня однорідності. У своєму наслідку це означає різке зниження газовиділення під час видобутку вугілля і прогнозовану поведінку вугільного пласта.\nЗазначеного стану речей можна досягнути за рахунок попереднього буріння з поверхні достатньо густої мережі похилено-спрямованих свердловин вздовж вугільного пласта з наступним гідророзривом пласта й утилізацією метану. Власне, така технологія, як я вже згадував, широко використовується в розвинених країнах, де кількість смертей шахтарів у розрахунку на один мільйон тонн видобутого вугілля у триста разів (!) нижча, ніж на шахті імені Засядька, і у сто разів нижча, ніж в середньому в Україні.\nНеобхідно визнати, що потрібна для дегазації пласта мережа свердловин може бути достатньо густою, а вимоги до продуктивності буріння відповідно достатньо високими. Потрібну продуктивність буріння може забезпечити новий електробур. При його використанні в комплекті з мобільними буровими установками (відсутність витрат часу на вишкомонтаж) продуктивність буріння може зрости приблизно у двадцять разів порівняно із звичним для України рівнем. Залишається зауважити, що новий електробур за своєю технічною суттю ідеально підходить для буріння похилено-спрямованих свердловин.\n— Повернімось до вашого винаходу. Чи захищений він патентом?\n— Так. Власником патенту є засновники інноваційного підприємства «Електробур», в тому числі і ваш покірний слуга. Одержано також патент Росії за міжнародною патентною заявкою за версією РСТ. Про ширше одержання патентів у різних країнах довелось забути через банальну відсутність коштів...\n— Чи не означає це, що в більшості країн вашу патентну заявку можна безкарно використовувати?\n— Звісно. Цікаво, що, наприклад, на веб-сайті мексиканського інституту промислової власності ця патентна заявка опублікована під промовистою рубрикою «Технології, придатні для вільного використання».\n— Отже, можливе повернення вашого винаходу в Україну в мексиканському виконанні?\n— Не хотілось би.\n— Які кошти потрібні для впровадження вашого винаходу?\n— Три з половиною мільйони євро, щоб через два роки привезти на бурову експериментальний комплекс для промислового буріння новим електробуром діаметром 190 міліметрів. Гадаю, що ефект від цієї інвестиції з часом міг би стати більший, ніж від деяких інвестицій в нафтогазову сферу, що вимірюються в мільярдах євро.


Урочище Піски | Інтерактивний Львів\nМісце масових розстрілів єврейського населення Львова у роки нацистської окупації, що розташовувалося неподалік Янівського табору.\nЗа Zwangsarbeitslager-Lemberg (ZAL-L) або Янівським табором є чимало ярів та балок, тож місцевість навколо табору досить горбиста. Ці пагорби і долини стали відомі в'язням як "Піски" через їхні піщані ґрунти. Для табору ця територія набула ще більш зловіснішого значення, адже саме у "Пісках" здійснювали масові розстріли практично увесь час, ще з початку існування табору як DAW. Відтак, ці місця також стали називати "Долиною смерті" (StAL: EL 317 III, Bü 1720, 81; BA-ZS: B162/29309, 30). Ні для кого не було таємницею, що відбувалося у цьому місці. Євреї у Львові застерігали один одного: "Закінчиш у Пісках" (Yones, 2004, 170).\nНа нерівній місцевості та на такому ґрунті було легше викопати численні місця страт, вони пронизали всю територію довкола північного краю табору. Зазвичай викопувалися рови, у які в'язні падали відразу після пострілів. Іноді їм доводилося ставати на дошки, а тоді в них стріляли. Один з уцілілих описує ці місця страти. Йому наказали вантажити одяг убитих євреїв на машини, щоб відвезти у табір. Він бачив, що "там були викопані три великі рови, до краю заповнені трупами". Весь його загін також розстріляли, щоб не залишати свідків, а йому вдалося врятуватися, сховавшись під купами одягу у кузові (StAL: EL 317 III, Bü 1498, 370-93).\nУ таборі ще були задні ворота, які вели просто у Піски, а також в'їзд для транспорту. Часто в'язнів вели туди на розстріл пішки, від самого табору, або везли вантажівками, якщо людей було більше. Ці місця постійно використовували для розстрілів як окремих людей, так і для масових убивств, особливо після того, як своє функціонування припинив табір смерті Белжець. Наприклад, там розстріляли групу з 20 військовополонених євреїв (BA-ZS: B162/29309, 197). Ще в одній групі були в'язні з міської тюрми на Лонцького (BA-ZS: B162/29309, 191). У 1943 році есесівець Колонко з українською поліцією привели сюди групу з 80 єврейок, забравши їх просто з німецьких залізничних майстерень (Ostbahnausbesserungswerke), і розстріляла у ярах за табором (StAL: EL 48/2, Bü 397, 20) (хоча представники української поліції переважно не працювали як охоронці у таборі, вони часто допомагали при стратах чи облавах, що приводило їх до табору - прим. авт.).\nУ Пісках також були місця масових розстрілів, особливо під час ліквідації львівського ґетто. Приблизно 4 000 – 8 000 євреїв, які ще залишалися в міському ґетто/Юлагу (Judenlager), привезли до Янівського табору і розстріляли у Пісках (StAL: EL 317 III, Bü 1523, 123; StAL: EL 317 III, Bü 1523, 53). Один з уцілілих пригадує, що після "Акцій Wі Rу січні XXXX 16 000 євреїв розстріляли за табором"(StAL: EL 317 III, Bü 1505, 345). Інших євреїв звозили з цілого регіону, як-от 300 євреїв з Проскурова, яких розстріляли у липні чи серпні 1943 року (BA-ZS: B162/29309, 76).\nТакож, Піски стали місцем роботи Sonderkommando 1005, групи єврейських в'язнів, яких есесівці змушували відкопувати та знищувати трупи тисяч розстріляних раніше людей. Ця "Бригада смерті" мала чи не найстрашнішу роботу в таборі. В'язні були змушені ексгумувати тіла, спалювати їх та перемелювати кістки на порох, часто стоячи просто в крові (BA-ZS: B162/29309, 355-56; Wells, 1963, 141). Навіть у той час нових жертв постійно привозили, розстрілювали та спалювали з іншими.\nПісля звільнення Львова у липні 1944 року, радянська влада почала розслідувати нацистські злочини, зокрема, й на території Янівського табору. Для цього також проводили розкопки у Пісках. Попри старання SK 1005 замести сліди, радянські слідчі повідомляли про знайдені ребра, ступні, довге жіноче волосся, а також гребні, щітки і окуляри (BA-ZS: B162/29309, 30).\nЦі яри існують й досі. Сьогодні вони майже ніяк не позначені, окрім одного місця страт на захід від колишнього табору.\nІсторія Леона Веллса, який був учасником Sonderkommando 1005 та залишив детальні спогади про це.\nКазимир Бартель – Педагог, професор архітектури у Львівській політехніці, політичний діяч. Професора Бартля, ймовірно, розстріляли в урочищі Піски.\nАдольф Колонко (Adolf Kolonko) – один із есесівців у Янівському таборі, що проводив страти в урочищі Піски та брав участь в ліквідаціях таборів і ґетто у низці інших містечок регіону.\nПереклад — Світлана Брегман\nРедагування — Тарас Назарук, Ольга Заречнюк, Андрій Усач


Губернская неделя: АНТИМОПОЛЬНИЙ КОМІТЕТ - ПРІОРИТЕТИ ДЛЯ РОБОТИ У 2013 РОЦІ\nАНТИМОПОЛЬНИЙ КОМІТЕТ - ПРІОРИТЕТИ ДЛЯ РОБОТИ У 2013 РОЦІ\nОргани Антимонопольного комітету зосередять увагу під час виконання своїх повноважень щодо захисту та розвитку конкуренції на соціально важливих ринках. Про це повідомив Голова Комітету Василь ЦУШКО.\nЙдеться, зокрема, про дослідження ринків реалізації лікарських засобів; підключення об’єктів містобудування до інженерних мереж електро-, газо-, тепло-, водопостачання та водовідведення; збору, вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів; супутніх послуг при наданні адміністративних послуг; ритуальних послуг.\nУ 2013 році з метою посилення конкуренції Комітет здійснюватиме постійний моніторинг послуг надання в оренду земель сільськогосподарського призначення усіх форм власності.\n«Перед органами Антимонопольного комітету стоїть завдання вивчити ситуацію про стан конкуренції на зазначених ринках та надати відповідні пропозиції керівництву держави. Ми ставимо за мету – підвищення відкритості ринку, зняття невиправданих бар’єрів для ведення бізнесу. Комітет виступає за рівні та вільні можливості на ринках для всіх їх учасників», – зазначив Голова Комітету.\nЯк підкреслив Василь Цушко, з метою продовження адвокатування конкуренції – роз’яснення основних норм конкурентного законодавства та підходів Комітету під час досліджень ринків та розслідувань, у 2013 році запланована низка круглих столів з представниками бізнесу та громадськості.\nРазом з цим, одним з важливих завдань Комітету у поточному році є розробка проекту Закону України «Про затвердження Загальнодержавної програми розвитку конкуренції в Україні на 2014 - 2024 роки».\nЗ метою залучення до розробки проекту Програми світових експертів у галузі конкурентної політики наприкінці січня ц.р. за участю керівників конкурентних відомств провідних країн світу та керівників органів державної влади України відбудеться міжнародний семінар «Стратегія розвитку конкурентного законодавства в Україні та огляд міжнародного досвіду». Захід присвячено обговоренню проблемних питань, пов’язаних з розвитком конкуренції в Україні, перспектив удосконалення конкурентної політики в Україні. Це, зокрема, можливо шляхом зменшення регуляторного тиску на бізнес-середовище та створення адекватної об’єктивним умовам та світовому досвіду нормативної бази діяльності окремих особливо перспективних галузей економіки.\nМітки: бизнес, конкуренция, монополия, потребитель, рынок, Украина, экономика


Сусідка по купе наха бно переставила наші речі на верхні полиці і ще стала кричати на нас. А коли ми ввічливо попросили сісти на своє місце-вона влаштувала справжній коաмар — news 76 times\nМи з чоловіком багато працюємо, але, виходячи в декретну відпустку, я попросила його хоча б раз на два тижні кудись виїжджати. Адже коли наро диться наша дитина, ми зовсім вже нікуди не зможемо їхати, тим більше далеко. І ось вирішили ми з ним ці вихідні поїхати до родичів, яких давно не бачили. Попередили їх заздалегідь про це, я замовила квитки на 4 дні раніше, щоб мені дістався квиток на нижньому ярусі. Адже у мене вже 7-ий місяць ваrітності, і я точно не зможу лазити так високо.\nНе встиг поїзд ще рушити, як до нас зайшли мама з сином, хлопчикові було років 9-10. Коли мама з сином вирішили переодягнутися, ми з чоловіком вийшли з купе через повагу до них. Щоб їм не було ніяково. Повернувшись, ми побачили, що наші речі переклали акуратно наверх, без нашої найменшої згоди. Хлопець сидів на моєму ліжку. Чоловік, побачивши наха бство, яке виконала сусідка, став їй ввічливо говорити, щоб вона зайняла своє місце.\nВона твердила, що з дитиною зайняли їх місця, а не наші. Тут чоловік продовжив, що ми наші квитки купили задовго до поїздки і тут непорозуміння бути не може. А потім ствердно заявив жінці, що та помиляється, і щоб вона негайно звільнила місце, призначене для мене. Ця жінка виявилася справжньою істе ричкою, і коли ми зрозуміли, що з нею нічого не прокотить, вирішили не продовжувати суперечку. Адже негативні емоції можуть вплинути на мого малюка. А ми не хотіли б цього допустити. Всю дорогу ми з чоловіком просиділи у вагоні-ресторані.


1 серпня фахівці ДСНС вирушили в рейд аби оглянути місця збирання та зберігання врожаю. На багатьох полях вже зібрано врожай, проте зернозбиральна кампанія триває. Рятувальники відвідали одне із сільськогосподарських підприємств у с. Майстрова Воля. Оскільки напередодні пройшов дощ, кілька днів техніка не виходитиме в поля, поки зернові не просохнуть.\nФахівці ДСНС опитали працівників підприємства, які задіяні на роботах по збиранню та зберіганню продукції врожаю і переконалися що вони вміють користуватись первинними засобами пожежогасіння. Для закріплення існуючих знань вогнеборці провели з працівниками підприємства додаткові протипожежні інструктажі та відпрацювали ймовірні надзвичайні події.\nТакож рятувальники оглянули техніку, яка залучається для збирання врожаю та перевірили наявність і справність вогнегасників на ній. Як зазначають рятувальники Новограда-Волинського найпоширенішою проблемою сільськогосподарських підприємств, де зберігається врожай, є відсутність вогнегасників. Іноді ці вогнегасники просто перевозять з однієї комори до іншої, залишаючи попередню без первинних засобів пожежогасіння. Більшість виробничих та складських будівель підприємств не обладнані системами протипожежного захисту. Мова йде про пожежну сигналізацію та систему оповіщення про пожежу та евакуацію людей, а також просочення дерев’яних конструкцій вогнетривким розчином будівель в яких зберігається зібраний врожай.\nДо речі, нещодавно у м. Новоград-Волинський горів приватний комбайн, що перебував на території обійстя. Ймовірно, загоряння сталось через коротке замкнення в електромережі.\nОтож відповідально поставтеся до збирання, зберігання і переробки продукції врожаю. Праця, яка вкладалася тривалий час не повинна перетворитися на попіл. Збережіть врожай!\nНовоград-Волинський МРВ УДСНС України


Іліада характеристика образа Терсита ❤ | Шкільні твори\nГоловна ⇒ 📌Шкільні твори ⇒ Іліада характеристика образа Терсита\nІліада характеристика образа Терсита\nТерсит (інакше Ферсит) – персонаж “Илиади”, грецький воїн. Т. з’являється лише один раз, в 2-й пісні поеми (вірші), де в момент випробування Агамемноном грецького війська він призиває всіх вертатися додому, залишивши під Троєю одного Агамемнона, якого хулить і дорікає в користі. Т. утихомирює Одиссей ударом свого скіпетра й загрожує, у випадку якщо той продовжить свої ганьблення, позбавити його одягу й голим прогнати ккораблям. Після цього Т. замовкає й сідає під сміх війська. Незважаючи на епізодичний характер, сцена з Т. досить виділяється\nв структурі “Илиади”.\nЛайка Т. у зниженій формі повторює сцену сварки Агамемнона й Ахілла, в образі якого сам Т. дорікає проводиря греків.\nБільше того, самі докори Т. практично точно збігаються із гнівними мовленнями Ахілла в 1-й пісні, де він також винить Агамемнона в захопленні кращого видобутку за рахунок інших воїнів і називає царя “пожирателем народу”. Однак в епічній свідомості припустиме у вустах вождя й героя неприпустимо для простого воїна, яким з’являється Т. (хоча в античних схоліях – коментарях до “Илиаде” – він називається нащадком царського роду й родичем Диомеда).\nТому й слова його “непристойні”, а сам він “безрозсудний”.\nПри цьому негідність Т, підкреслена самим його виглядом, навмисно “негероїчним”, у якому очевидні прикмети фольклорного блазня. Гіпертрофоване фізичне каліцтво служить знаком і “низькості” персонажа, і його блазнівської природи: показово, що свого роду “аналогом” Т. на божественному рівні стає кульгавий Гефест, над незграбними кривляннями якого потішаються олімпійці\nІліада характеристика образа Нестора Нестір – персонаж “Илиади” і “Одиссеи”, цар Пилоса. У поемах Н. з’являється як навчений роками старець, чиє основне завдання – допомагати радами більше молодим героям. Він стає посередником у сварці Ахілла й Агамемнона: уже в 1-й пісні він намагається запобігти їх сварці, а після того як Ахілл віддаляється від війська, Н. пропонує Агамемнонові загладити нанесену […]...\nІліада характеристика образа Гектора Гектор – син Приама, проводир троянського війська. Як і Ахілл, Г. у всіх своїх учинках керується військовою честю, але якщо Ахілл цінує її заради її самої, те Г., дотримуючи свою честь, у той же час усвідомить, що несе відповідальність перед своїм народом, інтереси якого він повинен захищати. Гомер показує, як у душі Г. борються два […]...\nІліада характеристика образа Париса Парис – син Приама, пануючи Трої, брат Гектора. П. в “Илиаде” – хвалькуватий, дозвільний і безтурботний красень, що, віроломно порушивши закони гостинності, викрав у Менелая його дружину Олену. Краса П. у поемі часто протиставляється відсутності в нього чисто чоловічих якостей: хоробрості й військової честі. Коли ворогуючі сторони домовляються про те, що результат війни повинен вирішити […]...\nІліада характеристика образу Гектора Гектор – син Пріама, проводир троянського війська. Як і Ахілл, Г. в усіх своїх вчинках керується військовою честю, але якщо Ахілл цінує її заради неї самої, то Г., дотримуючи свою честь, в той же час усвідомлює, що несе відповідальність перед своїм народом, інтереси якого він повинен захищати. Гомер показує, як в душі Г. борються два […]...\nЕпічне змалювання подій Троянської війни в поемі Гомера “Іліада” Епічне змалювання подій Троянської війни в поемі Гомера “Іліада” І. Про що розповідає поема “Іліада”? (“Іліада” розповідає лише про один епізод з десятого року Троянської війни. Зображені в ній події містять всього 51 день. Однак поема дає максимально насичене зображення воєнного життя, по епізодах якого можна зробити висновки про тодішню війну взагалі.) ІІ. Розповідь про […]...\nІліада характеристика образів Зевса і олімпійських богів Зевс – верховний бог старогрецького пантеону. Усі події, описані в “Іліаді”, визначаються “волею Зевса”. З усіх олімпійських богів тільки 3. відкрито майбутнє: йому відомо все, що станеться в ході тривалої на багато років облоги Трої. Таким чином, 3. у поемі символізує абсолютну зумовленість подій людської історії і виступає втіленням вищого знання, недоступного іншим олімпійським богам […]...\nІліада характеристика образу Ахілла Ахілл(Ахіллес) – головний герой поеми, суворий і невблаганний воїн. У відповідь на зневагу, яку наніс йому Агамемнон, верховний вождь і проводир війська ахейців, впродовж 10 років що осаджували Трою, А. відмовляється від участі у війні. Через це ахейці терплять одно поразку за іншим. Але коли вождь Трої Гектор вбиває друга А. Патрокла, А. забуває про […]...\nФауст характеристика образа Олени Олена – перенесене в трагедію із грецької міфології ідеальне втілення краси. Знаходження Е. знаменує собою тріумф Фауста в його пошуках абсолютного ідеалу. Образи Е. і Париса викликані Фаустом за допомогою магії, однак ідеал, що став йому естетический, відкриває нову епоху в його існуванні. Віра в прекрасне, що співвідноситься з античністю,-надихала й самого Гете, що вважав, […]...\nОдиссея характеристика образа Одиссея Одиссей (у римській традиції Улисс – цар Итаки, головний герой поеми Гомера “Одиссея” і один із другорядних персонажів “Илиади”), Мужність О. сполучається з хитромудрістю й розважливістю. О. і сам уважає хитрість основною рисою свого характеру: “Я Одиссей, син Лаертов, скрізь изобретеньем багатьох /Хитростей славних і голосною поголоскою до небес вознесенний”. Батько Антиклеї, матері ПРО. , […]...\nІліада (скорочено) – Гомер Стислий переказ: Поема “Іліада” є неперевершеною енциклопедією воєнних дій, соціального життя давньої Греції, моральних засад, звичаїв, культури античного світу. Головною рушійною силою сюжету “Іліади” є гнів Ахілла внаслідок його сварки з воєначальником греків – Агамемноном. Агамемнон грубо образив жерця Аполлона – Хріса, коли той прийшов у грецький табір, щоб викупити доньку Хрісеїду з полону. На […]...\nІліада (інша версія) (скорочено) – Гомер Переказ: Поема “Іліада” є неперевершеною енциклопедією воєнних дій, соціального життя Давньої Греції, моральних засад, звичаїв, культури античного світу. Головною рушійною силою сюжету “Іліади” є гнів Ахілла внаслідок його сварки з воєначальником греків – Агамемноном. Агамемнон грубо образив жерця Аполлона – Хріса, коли той прийшов у грецький табір, щоб викупити доньку Хрісеїду з полону. На той […]...\nІліада характеристика образу Олени Олена – наділена незвичайною красою дочка верховного бога Зевса і смертної жінки Леды, дружина Менелая, викрадена сином царя Трої Парисом. З усіх персонажів “Іліади” Е. найбільшою мірою утілює ідею пасивності людини, його абсолютній залежності від вищих сил. Е. не по своїй волі покинула будинок царя Спарти Менелая, але лише покоряючись велінню богів і передусім свавіллю […]...\nХарактеристика образа електри в трагедіях Еврипида Електра – персонаж трагедій “електра” і “Орест”. У трагедії “електра” е. видана егисфом і Клитемнестрой заміж за бідного селянина. Однак цей шлюб залишається фіктивним, тому що селянин усвідомить, що одержав е. не по праву. Ідучи за водою, е. зустрічає в джерела Ореста, що разом з Пиладом таємно прибув в Аргос і по розмові е. з […]...\nХарактеристика образа Фігаро в комедіях Бомарше П Фігаро – за словами автора, “найбільш тямуща людина своїх націй”, протягом дії раз за разом справами доказивающий улюблену думку Бомарше, що доля особистості визначається не силою обставин, що заважають її повноцінному здійсненню, а виходить, щастю, але силою її опору кепським обставинам, становим обмеженням і владі забобону. Представник третього стану, до якого Бомарше й на вершині […]...\nГосудар характеристика образа Государя Государ – головний предмет міркування Макиавелли й центральний політичний образ, створений їм у трактаті. Попередньо розглянувши, які бувають типи держав (“республіки або керовані єдиновладно”, гл. І), давши історичні приклади їхніх різних варіантів, Макиавеллипереходит до проблеми політичної влади й насамперед тих умов, які дозволяють неї завоювати, а завоювавши, удержати. Починаючи із чотирнадцятої глави він цілком зосередився […]...\n“Характеристика образу Енея” за поемою “Іліада” Вергілія За переказами головний герой поеми Вергілія “Іліада” з небагатьма своїми товаришами врятувався після загибелі Трої. Йому судилося бути родоначальником нового народу, яком буде зобов’язана своїм походженням столиця Римської імперії, найвеличніше місто стародавніх часів – Рим. Але для цього Енею, якого переслідувала Юнона, треба було дістатися Італії і отримати перемогу у численних битвах з місцевими племенами. […]...\nХарактеристика образа Бампо Натаниеля у творчості Купера Д. Ф Бампо Натаниель – Довгий Карабін, Звіробій, Шкіряна Панчоха, Натти, Слідопит, Соколине Око – мисливець і провідник, вихований у плем’ї індіанців-делаваров. Уперше сучасники Купера зустрілися з Н. у романі “Піонери”, де Н. – сімдесятирічний старий мисливець. Він губиться перед особою соціальних змін і хотів би зберегти старі звичаї, про які часто згадує зі своїм другом, індіанцем […]...\nСкорочено – ІЛІАДА – ГОМЕР 8 КЛАС ГОМЕР ІЛІАДА Йдеться про похід греків-ахейців проти троянців, жителів Трої (або Іліона). В основі поеми тільки один епізод тривалої війни – гнів Ахілла, славетного із останніх героїв Давньої Греції. Гнів оспівай, богине, Ахілла, сина Пелея, Пагубний гнів, що лиха ахеям багато накоїв: Душі славетних героїв навіки послав до Аіду… Троянська війна тривала десять […]...\nОдиссея характеристика образа Пенелопи Пенелопа – персонаж “Одиссеи”, дочка Икария й німфи Перибеи, дружина Одиссея й двоюрідна сестра Олени. У світовій культурі ім’я П., що цілих 20 років чекає повернення коханого чоловіка, стало уособленням вірної дружини. Під час відсутності Одиссея П. осаджують численні наречені, юнаки із кращих сімей Итаки й прилеглих островів. Але П. , розуміючи, що сила на […]...\nГерої Еллади в поемі “Іліада” Історичний шлях народу, як правило, починається з фантастичних переказів героїчних міфів, красивих легенд. У цих творах завжди є приховане зерно історичної дійсності, і це зерно завжди оздоблене фантазією оповідачів. Уже в першому тисячолітті до нашої ери давні греки слухали віршовані оповідки про Троянську війну та про пригоди велемудрого Одіссея. Учені довгий час уважали події, про […]...\nГОМЕРОВА “ІЛІАДА” ГОМЕРОВА “ІЛІАДА” Найбільше грецьких міфів ми зустрічаємо в Гомерових поемах “Іліада” і “Одіссея”. Ці епічні твори для греків були справжньою скарбницею поезії, джерелами давньої історії і загалом найвищої мудрості. Про їх автора, Гомера, відомостей майже не збереглося. За легендою, бард був сліпим. Сім грецьких міст змагалися за право називатися його батьківщиною, а в столиці Єгипту […]...\nФедра характеристика образа Федри Федра – дружина Тесея, дочка Миноса й Пасифаи, мачуха Іполита. Ф. палає пристрастю до свого пасинка й відкривається йому, але коли вертається додому її чоловік Тесей, якого вона вважала загиблої, рятуючи себе й своїх дітей від ганьби, допускає, щоб годувальниця енона оббрехала Іполита в зазіханні на її честь раніше, ніж відкриється правда. Проклятий батьком, Іполит […]...\nБезприданниця характеристика образа Карандишева Юлія Капитонича Карандишев Юлій Капитонич – “парубок, небагатий чиновник”. К. – особливий герой у світі Островського, що примикає до типу бідного чиновника, що володіє почуттям власного достоїнства. При цьому самолюбство в ньому гіпертрофовано настільки, що стає заміною будь-якому іншому почуттю. Лариса для нього – це не просто кохана дівчина, це ще й свого роду приз, що йому […]...\nМатренин будинок характеристика образа Оповідача Оповідач – автобіографічний персонаж. Матрена називає його Игнатьичем. Відбувши посилання в “курній, гарячій пустелі”, він реабілітований в 1956 р. і побажав жити в селі де-небудь у середній смузі Росії. Виявившись у Тальнове, він оселився в Матрени, викладав математикові вшколе. Табірне минуле проступає у всіх його вчинках і бажаннях: піти від сторонніх очей, від будь-якого втручання […]...\nФуенте Овехуна характеристика образа Лауренсии Лауренсия – селянська дівчина, що підняла жителів свого села, Фуенте Овехуни, на розправу з Командором ордена Калатрави Фернаном Гомесом де Гусманом, що притесняли й оскорбляли жителів сільця. Л., дочка шляхетного алькальда Фуенте Овехуни, закохується у Фрондосо, гарного, розумного й сміливого юнака, що захистив один раз дівчину від зазіхань Командора. Командор усіляко прагнув домогтися любові дівчини, […]...\nВишневий сад характеристика образа Трофимова Пети ВИШНЕВИЙ САД (Комедія, 1903) Трофимов Петя – колишній учитель семирічного сина, що потонув, Раневской. Різночинець. Батько його був аптекарем. Йому 26 або 27 років, він вічний студент, носить окуляри й резонерствує про те, що треба перестати захоплюватися собою, а “тільки працювати”. Герой красиво проповідує віру в неодмінне настання кращого майбутнього й особисту волю, тому що […]...\n« Панські витівки Жигмонда Морица\nВечные образы в романе И. А. Гончарова “Обломов” »


Прес-центр/Новини/Вітаємо всіх донеччан з 88-річчям Донецької о - Донецька обласна рада\nПрес-центр Новини Вітаємо всіх донеччан з 88-річчям Донецької о...\n02 липня 2020 року, 13:45\n2 липня 1932 року - дата, з якої почалася історія нашого краю. Розвиваючи самобутню культуру, створюючи традиції, забезпечуючи потужне економічне зростання, покоління донеччан 88 років будують сильний і красивий регіон, роблячи Донбас одним з провідних індустріальних, наукових, культурних, туристичних центрів України.\nНаші земляки - робочі, вчені, діячі мистецтва, спортсмени, промисловці і підприємці - наполегливим, захопленим, цілеспрямованим трудом творили силу і славу Донбасу, звеличували його досягнення, імена багатьох наших земляків відомі далеко за межами України.\nДонеччина завжди була мирним і гостинним регіоном. Всі разом будували міста, покращували інфраструктуру, розвивали промисловість, обробляли врожайну землю, працювали в ім'я процвітання України, виховуючи підростаючі покоління в дусі любові і поваги до своєї Вітчизни.\nАле в 2014 році чорною тінню впала на наші серця біда війни і окупації частини області. За короткий час було зруйновано те, що створювалося роками. Люди втратили помешкання або були змушені їх покинути, зупинилися підприємства, були заморожені масштабні проекти. Багато мирних жителів і захисників Донбасу загинули. Сотні тисяч постраждали.\nОднак, недарма донбасівці завжди були, є і будуть справжніми патріотами Батьківщини. Об'єднавшись вірою в прекрасне майбутнє Донецької області і України, ми продовжили працювати, розвивати улюблений край, домагатися поставлених цілей.\nМи щиро впевнені, що енергія добра і творення переможе і стане запорукою нових здобутків, економічного і духовного процвітання нашого регіону.


Йовічевіч: "В другому таймі я побачив більше бажання" - 26 Червня 2015 - FCKarpaty.Com.Ua - Сайт фанів і вболівальників Карпати\nЙовічевіч: "В другому таймі я побачив більше бажання"\nПісляматчевий коментар від головного тренера львівських «Карпат» Ігоря Йовічевіча.\n– Я вірю, що ця поразка принесе нам користь. Більше того, це ще один доказ того, що на голому класі більше ні в кого не виграєш. Ми добре знали проти кого грали. Я переконаний, що без спортивної злості і агресії дуже важко заробити позитивний результат. У таких матчах на 100-відсотковому рівні мають бути такі компоненти як самовіддача, дисципліна, агресія. Тільки колективним духом можна здобути результат. Так, можна говорити про те, що ми лише вчора приїхали, і про те, що «Црвена Звезда» через тиждень гратиме в Лізі Європи. Але все-одно, украй необхідна злість і агресія. Без них важко буде не тільки проти таких команд, але й проти третьолігових.\n– Відчувається, що ви маєте претензії до гравців...\n– Я знаю і поважаю фізіологію футболіста. Хто її теж розуміє, той знає, в якому зараз стані наша команда. Упродовж матчу траплялися епізоди, через які я злився і не хотів бачити цих помилок. Але це ще й інформація для нас про те, над цим треба працювати. Зважаючи на те, що оборона «Црвени Звезди» дуже високо грала, буквально на нашій половині, ми мали діяти значно швидше. Натомість ми занадто вже повільно катали м’яча і в третю зону входили дуже пасивно, не створювали на флангах кількісну перевагу. Загалом, важко виглядали, не було свіжості. Мусимо покращувати свої дії, бо місце в основі не гарантоване нікому.\n– Що трапилося з командою наприкінці першого тайму?\n– Думаю, це втома. Як іще пояснити факт того, що ми самі собі привезли два голи? Шкода, адже ми не награли на такий результат, він не відповідає подіям на полі. Треба визнати і те, що епізодично виникали дуже цікаві моменти. Але коли втома переважає, команда виглядає статично. Відповідно, команда, яка от-от розпочне офіційний сезон цим легко скористалася. Мабуть, ми таки не витримали до кінця тайму.\n– На вашу думку, наскільки суддя впливає не так на результат, як на перебіг подій на полі у товариських матчах?\n– (Усміхається). Я не маю претензій до судді. Звичайно, прикро, що він не зарахував чистий гол Карнози, адже тоді хід гри став би зовсім іншим. Усе могло б змінитися, ми дуже непогано виходили з першої зони навіть тоді, коли перебували під пресингом. Не трагедія, звісно, але ми маємо бути свідомі того, що мусимо працювати агресивно. Без злості ми жодної команди не обіграємо.\n– Наскільки важко було психологічно молодим гравцям виходити на поле за рахунку 1:3?\n– Власне, ми й хотіли перевірити психологічну стійкість молодих хлопців. Із командами типу «Црвени Звезди» ми зустрічаємося і в нашому чемпіонаті. Тому нам було важливо побачити, хто має характерну лінію, на кого ми можемо розраховувати. Були цікаві епізоди, що пролити світло на ці питання. Ми помітили і амбіції і бажання. Не хочу нікого виділяти, але скажу, що у другому таймі я побачив більше бажання, аніж у першому.\nДата: 26.06.2015 | Інтерв'ю | Переглядiв: 439\nОнлайн всього: 87\n17, igorek, 13Mark, Onealex, RA11, predator, spiker, вовпчик


Новинарня – Дивовижний світ\nУ місті Ченду в провінції Сичуань був представлений прототип сучасної високошвидкісної залізниці. Представники преси могли своїми очима побачити інтер’єр найшвидшого комерційного поїзда, повідомляє HI-TECH. Китай\nВчені заявили про початок третьої кліматичної війни з енергетичними корпораціями\nДесь у п’ятому столітті до нашої ери китайський генерал і військовий стратег Сунь Цзи написав у своєму трактаті «Мистецтво війни»: «Якщо ви знаєте ворога і\nКомпанія Apple зайнята розробкою принципово нової системи ідентифікації користувача по обличчю. Патент зареєстрований управлінням по патентах і товарних знаках США, повідомляє PatentlyApple. Система принципово відрізняється\nXiaomi анонсувала камеру безпеки з штучним інтелектом\nXiaomi анонсувала IP-камеру Mijia Smart Camera AI Exploration Edition. Це оновлена версія Mijia Smart Camera 2019 року, яка отримала виділений чіп 4T для машинного навчання.\nЗемля може зануритися в новий льодовиковий період через процеси, пов’язані з таненням айсбергів в Антарктиці\nПопри величезну кількість кліматичних моделей, вченим досі складно давати прогнози щодо майбутнього, оскільки в минулому нашої планети залишається багато таємниць. Давно відомо, що льодовикові періоди,\nКанадські вчені розробили спосіб визначення за хімічним складом обсмажених зерен, які сорти кави та в якому співвідношенні використовувалися при виготовленні продукту. Результати дослідження опубліковані в\niPhone будуть попереджати про встановлення неоригінальних модулів камери\nУ другій бета-збірці iOS 14.4 виявили нову функцію перевірки оригінальності камери. Якщо система виявить, що в смартфоні встановлена не сертифікована Apple деталь, на екрані з’явиться\nЦе невелика революція: LG представила інноваційний OLED-дисплей\nLG представила свій прозорий OLED-дисплей, який буде призначений для міського та споживчого використання. При цьому вся технологія передбачає прозорість приблизно на 40% при одночасному перегляді\nПопулярний бенчмарк Antutu опублікував статистику користувачів Android-смартфонів за четвертий квартал 2020 року. На її основі називаються оптимальні характеристики для сучасного смартфона. Так, типова мобілка кінця\nКосмічний телескоп “Хаббл” сфотографував газові струмені, що розходяться від місця вибуху наднової в галактиці – супутнику Чумацького Шляху. Вивчивши форму, швидкість і напрямок руху викинутих


Причини розвитку гнійного маститу у жінок\nЛікування гнійного маститу у жінок\nПід гнійним маститом розуміється гнійне запалення тканин молочної залози. Виділяється 2 стадії запалення молочної залози: серозна і власне гнійна. Залежно від причини, по якій розвинулася хвороба, гнійний мастит у жінок буває лактаційний і нелактаціонний. Але найчастіше з даним захворюванням стикаються жінки в післяпологовий і лактаційний період. У більшості випадків мастит розвивається у первородящих жінок. Як правило, розвиток лактаційного маститу відбувається на другий - третьому тижні життя малюка, але можливо його виникнення, наприклад, через 10 місяців після пологів.\nВ якості збудника гнійного лактаційного маститу найчастіше виступає золотистий стафілокок. Вхідні ворота для інфекції - наявність тріщин сосків, усть молочних проток. Щоб розвинулося запалення, необхідно поєднання лактостазу і інфекції, причому пусковим фактором є застій молока. У разі збереження лактостазу протягом 3-4-х днів, відбувається розвиток гнійного маститу.\nПричинами виникнення застою молока можуть бути:\nВідео: МАСТИТ У ГОДУЄ МАМИ. ОЗНАКИ, СИМПТОМИ, ЩО РОБИТИ\nнеправильна організація режиму грудного вигодовування;\nнерегулярне і недостатнє зціджування молока після годування грудьми, недотримання техніки зціджування, що має на увазі під собою грубе зціджування, коли молоко вичавлюється з грудей, в результаті якого наноситься закрита травма молочної залози;\nнаявність тріщин і тугоподвідності сосків;\nнаявність вроджених змін молочних залоз (покручені і тонкі молочні протоки);\nнаявність попередніх операцій, вироблених на молочних залозах.\nУ разі виникнення застою молока і приєднання інфекції, в протоках молочної залози починає відбуватися молочнокисле бродіння і згортання молока, внаслідок чого ще сильніше погіршується відтік, і стає важчим лактостаз. Таким чином, відбувається розвиток патологічного замкнутого кола. Молоко і продукти бродіння є сприятливим середовищем для того, щоб почалося розмноження бактерій, внаслідок чого запалення швидко переходить в гнійну стадію. На початкових стадіях захворювання підвищення температури і поява ознобу обумовлює лактостаз. Застій молока і продуктів бродіння, що володіють пірогенним дією, всмоктуються в кров через пошкоджені молочні протоки, чим спричиняється підвищення температури.\nЗ нелактаціонний маститом жінки стикаються рідше лактационного. Причинами розвитку гнійного нелактаціонний маститу у жінок є:\nотримання травми молочної залози;\nнаявність гнійних захворювань шкіри і підшкірної клітковини молочної залози, коли запалення переходить на глубжележащие тканини;\nпроведення в тканину молочної залози імплантації чужорідних тіл;\nрозвиток нагноєння доброякісних і злоякісних новоутворень молочної залози.\nВ даному випадку спектр збудників дещо ширше. Крім золотистого і епідермального стафілокока, нерідко зустрічаються ентеробактерії, синьогнійна паличка.\nУ разі виявлення розвитку запалення при лактостазе і серозно маститі на початковому етапі, передбачено призначення консервативного лікування. Консервативне лікування гнійного маститу у жінок має на увазі проведення регулярного зціджування через кожні 3 години. Зціджування молока спочатку слід здійснювати з здорової молочної залози, після чого переходити на хвору. Щоб зняти спазм з молочних проток і полегшити зціджування, внутрішньом`язово 3 рази на добу вводяться спазмолітики. Призначається внутрішньом`язове введення антигістамінних препаратів, щоб здійснити десенсибилизацию, і антибактеріальні препарати, що володіють широким спектром дії. Проводяться напівспиртові обгортання молочних залоз, ультразвукова або УВЧ-терапія.\nУ разі неефективності консервативного лікування і освіти гнійного запалення, виконується операція, коли гнійний вогнище розкривається і дренується, для чого використовується місцеве знеболення.\nПісляопераційний період має на увазі призначення антибактеріальної терапії, виконання промивання порожнини гнійника з допомогою розчинів антисептиків (хлоргексидину, фурациліну, диоксидина), щодня проводяться перев`язки.\nВідео: Хірургічне лікування гнійних захворювань (Education)\nПродовження грудного вигодовування можливо тільки в тому випадку, якщо було здійснено купірування запалення, і бактеріологічні дослідження молока виявилися негативними. У разі рецидивуючого і важкого перебігу маститу після купірування лактостазу лактація переривається, що здійснюється медикаментозно з використання таких препаратів як, наприклад, Достинексу і парлодела.\nЧому розвивається мастит? Види і лікування маститів\nБолі в грудях - причини, діагностика, лікування\nХвороби, протягом яких супроводжується болем в молочних залозах\nНебезпечні наслідки травмування молочних залоз\nМолочні залози вражені гнійниками? З`ясовуємо причини\nВиділення із сосків грудей - причини і лікування\nІнволюція молочної залози: діагноз чи стан?\nПричини виникнення лактостазу і методи його лікування\nЩо робити якщо застудили груди в період лактації\nЯк розпізнати туберкульоз молочної залози\nЯк вилікувати туберкульоз молочних залоз?\nПро що може говорити поява виділень з сосків\nВода в вухах. Перша допомога\nВіагра допоможе позбутися від менструальних болів\nСимптоми кон`юнктивіту, лікування та профілактика\nЛікування заїкання у дорослих і підлітків\nПодаруйте шкірі молодість: пептиди в косметології і їх роль в омолодження\nЕхінацея пурпурова. Користь, застосування і протипоказання