Гончарівка для мене. Херсонська обласна універсальна наукова бібліотека ім. Олеся Гончара\nГончарівка для менеФотоматеріалиВідеосюжетиКниги - ровесники бібліотеки\nГоловна Про бібліотеку Ювілей моєї бібліотеки Гончарівка для мене\nГончарівка для мене\nКожного дня ми з вами проходимо повз безліч місць, що такі важливі для нас, але не мають конкретного значення для інших. Особливим може стати будь-що: лавка у парку, будівля чи маршрут міського автобусу. А буває і так, що звична для всіх установа, яку суспільство сприймає лише за конкретним призначенням, відіграє в нашому житті надзвичайно важливу роль.\nГончарівка має давню історію, вона знайома кожному мешканцю Херсона. Бібліотека стала місцем, де з’єднуються долі майбутніх сімейних пар, зустрічаються найкращі друзі, підкорюються нові вершини.\nДо 145-річного ювілею Гончарівки ми вирішили розказати історії про значення книгозбірні у житті її читачів та працівників.\nЯкщо у вас теж є історії, спогади чи враження, пов’язані з Гончарівкою, пишіть нам на пошту: hounbg@gmail.com. Найцікавіші з ваших розповідей ми опублікуємо!\nЧитайте історії на цій сторінці або шукайте їх у наших соцмережах із хештегом #Гончарівка_для_мене\nНа сьогодні бібліотека, на мою думку, відійшла кудись, можливо, на другий план, адже Інтернет тепер доступний для кожного. Кожен може знайти якийсь журнал чи книгу у себе на ноутбуці чи в телефоні у вільному доступі, і саме те, що йому потрібно і подобається. Особисто я зараз не частий відвідувач бібліотек через брак часу. Коли я побувала в бібліотеці Олеся Гончара, у мене з’явилося бажання приходити сюди знову і знову, адже у книгозбірні комфортно. Тут є всі умови, щоб зайнятися самоосвітою чи познайомитися з однодумцями, походити на курси, удосконалити рівень англійської мови, або просто відпочити у релакс-зоні. І взагалі – це просто приємне місце. Гадаю, що прийду сюди ще не раз! :)\nстудентка факультету філології та журналістики Херсонського державного університету\nДо книгозбірні я почала ходити ще зі шкільних років. Бібліотеку Олеся Гончара відвідую вже другий рік, і нещодавно я зрозуміла, що це моя улюблена бібліотека. Цьому сприяють не тільки книги, але й люди, які там працюють – бібліотекарі. Саме вони створюють теплу та затишну атмосферу, проводять різні цікаві заходи.\nОднією з особливостей Гончарівки є те, що тут можна відвідати ще й різні виставки місцевих художників, фотохудожників та визнаних діячів культури. Також проводяться зустрічі з відомими письменниками та поетами, цікавими людьми.\nУ бібліотеці Олеся Гончара є багато книг та документів, що допомагають з навчанням. Приваблює ще й те, що бібліотека дає можливість кожному, без винятку, знайти щось собі до смаку, чи то художня література, вірші та оповідання, чи то наукові статті.\nСвіт зміниться на краще\nОсобисто мені дуже подобається бібліотека Гончара. Перш за все, мене завжди вражає атмосфера, відчуваю абсолютний спокій. У бібліотеці працюють добрі, талановиті та розумні люди, які дбають про неї, як про рідний дім, і це дуже помітно, адже я дійсно відчуваю себе, наче вдома.\nНа мою думку, бібліотека має важливе значення для кожної людини, адже недарма кажуть, що «Книга – глибина знань». Отримати нові знання, удосконалити свою особистість, зануритись у атмосферу будь-якого століття, будь-якої життєвої історії – все це можливо в бібліотеці.\nМене дуже вразило, що в бібліотеці зберігається пам’ять про нашого земляка Романа Набєгова, який загинув в Іловайському котлі, адже наступні покоління повинні знати свою історію і своїх героїв.\nБажаю мешканцям нашого міста частіше відвідувати бібліотеку, і світ зміниться на краще!!!\nНова книжка – це завжди таємниця\nМабуть, важко знайти людину, яка б не любила книжки. Вони – наші друзі й порадники. Кожна нова книжка – це завжди таємниця, це знайомство з цікавими героями, які залишають відбиток у нашому подальшому житті. З одних героїв ми беремо приклад, з інших – навпаки, не хочемо повторювати їх помилки чи спосіб життя.\nУ місті Херсоні є багато бібліотек. Мені пощастило відвідати всі. Але найбільше враження на мене справила бібліотека ім. Олеся Гончара. Бібліотека є великою та просторою, приваблює своїм зовнішнім виглядом. Тебе зустрічають привітні та усміхнені працівники, які із задоволенням допоможуть у вирішенні будь-яких питань. Тут ти можеш знайти книгу на будь-який смак та за жанром, який найбільше подобається тобі. Мені дуже сподобалося перебувати у цій бібліотеці, і я впевнена, що ще обов'язково завітаю сюди.\nВікторія, студентка факультету філології та журналістики\nДе знайти речі, про які ви й гадки не мали\nЯ приїхала до Херсона з іншої області і, мабуть, перше, з чим нас познайомили на екскурсії – це бібліотека ім. Олеся Гончара. Перше, що мене вразило, це її розмір: величезна будівля на березі Дніпра відразу привертала до себе увагу. Але я не думала, що вона справді така велика, коли опинилася тут вперше!\nЯк тільки я зайшла всередину, мене овіяло диханням книг! Неймовірна кількість відділів, різноманітних інтерактивних квестів, завдань, величезна картотека – все це дуже зацікавлює і заохочує до співпраці із цією сучасною бібліотекою.\nКожен відділ має свою цікаву історію. Іноді тут можна знайти речі, про які ми навіть і гадки не мали! Історичні документи, яким більше 100 років, мініатюрні видання, які неможливо читати без спеціальних приладів, інноваційні технології (3D-принтер, 3D-ручка тощо), фотовиставки, і взагалі, неймовірна кількість книг не можуть залишити молодь байдужою. Тут є все для розвитку і самовдосконалення. Раджу кожному побувати тут, і не один раз.\nВалерія, студентка факультету філології та журналістики\nАтмосфера, що налаштовує на серйозність\nБібліотека – дивовижне місце, в якому зібрано безліч культурних надбань людей. Це місце намагається надати широку інформацію громаді про свої послуги, книжковий фонд, масові заходи. У бібліотеці ім. Олеся Гончара більш за все варто відмітити бібліотечні фонди: вони впорядковані, очищені від застарілої інформаціїї та відкриті для користувачів. Наявно безліч книжкових виставок, тематичних полиць, викладок літератури. Не рідким явищем є надходження нової літератури, яка представлена на нових стендах.\nУ бібліотеці Гончара атмосфера приміщення – духовності та книг – налаштовує на серйозність, високу мораль і спрагу знань. На стелажах мирно відпочивають чудові книги, які очікують свого читача, сподіваються, що від них люди зможуть набратися знань, премудрості, розширити свій кругозір.\nСерцем бібліотеки є читальна зала, де в тиші можна посидіти та спокійно почитати книги, пресу, переглянути сторінки енциклопедій. Саме тут людина стає духовно кращою.\nУ цей храм знань слід йти психологічно готовим підкоритися добрим книгам, інакше чарівні емоції від книг пройдуть повз. Час у бібліотеці летить стрімко, збагачуючи наш внутрішній світ.\nАльона, студентка факультету філології та журналістики\nЯ і бібліотека\nХерсонська обласна бібліотека ім. Олеся Гончара – це місце, де завмирає час. Гончарівка знайома кожному херсонцю, адже саме тут студенти, діти, дорослі здобувають і покращують свої знання.\nКоли тільки заходиш до бібліотеки, то відразу відчуваєш, як усе дихає спокоєм. Тут неймовірна кількість захоплюючих книжок, які хочеться прочитати. Адже читаючи книгу, тут ми збагачуємо кругозір і більш глибоко відчуваємо наш світ. Але Гончарівка асоціюється не тільки з навчанням, але й місцем для проведення дозвілля.\nУ Гончарівці привітні, усміхнені працівники, які завжди раді бачити нового читача, який прийшов покращувати свої знання і дізнаватися щось нове. Тут завжди готові допомогти тобі з вибором книги, допоможуть з матеріалом для курсової або дипломної роботи, а це дуже важливо для студента.\nДля мене похід до Гончарівки – це приємне відчуття. Тут я отримую неймовірні враження. У бібліотеці відчувається якась особлива надійність і відразу покращується настрій.\nНа мою думку, кожен херсонець повинен обов’язково завітати в обласну бібліотеку ім. Олеся Гончара і просто відпочити серед високих стелажів із книгою в руках.\nСпілкування з книгою\nНавіщо потрібні бібліотеки? Особливе враження, яке не передати ані словами, ані образами, з’являється в мене тільки в двох випадках – коли я потрапляю до театру й коли заходжу до бібліотеки ім. Олеся Гончара. Тут особливий запах – запах бібліотеки. А ще тиша, яку не сплутаєш з іншою тишею. Тиша бібліотеки і тиша, наприклад, порожньої кімнати зовсім різні... Здається, що я вигадую? Ні, я просто багато часу проводжу в бібліотеці – і знаю її дуже добре.\nГончарівка – не просто приміщення, де зберігаються книжки. Це особливий простір, з особливою енергетикою, настроєм, затишком. Ніщо не може замінити спілкування з книгою, обмін інформацією та емоціями. Так, саме обмін. Бо той, хто вважає, що книга говорить, а ти лише слухаєш, той помиляється. Це справжнісінький діалог. Голос читача не менш важливий, ніж голос автора. Зараз зазвичай читають книги в електронному вигляді – так, спілкування з текстом відбувається, але втрачається спілкування з книгою. Бібліотека не тільки надає нам можливість ознайомитись із текстом – цю можливість надає й електронне зібрання творів. Бібліотеку справжню й електронну можна порівняти не тільки з живим і телефонним спілкуванням, це протистояння часто нагадує мені також дорогий ресторан і фаст-фуд. Бібліотека Олеся Гончара – це етика і культура спілкування й споживання, якщо можна так сказати, художнього тексту. Так, бібліотеки втрачають свою популярність, але бібліотека ім. Олеся Гончара ніколи не зникне. Адже це не тільки місце, де можна почитати книги, але й дізнатися корисну для себе інформацію, завітати у безліч цікавих відділів та навіть подивитися фільми у 3D форматі. Тож завітайте до бібліотеки ім. Олеся Гончара, ви не пошкодуєте!\nНаша бібліотека – це не лише стрункі ряди книг, тиша читальної зали, зосереджені та вдумливі читачі. Це й різні масові заходи, найгаласливіші та найметушливіші з них – дитячі. Під час останніх новорічних свят колеги з відділу мистецтва запропонували взяти участь у проведенні таких заходів – зіграти роль Вовка на дитячих ранках. Завжди цікаво спробувати себе в якійсь новій справі, ніяк не пов'язаній з минулими заняттями і захопленнями. Наскільки все вийшло – не мені судити, але бачачи радість, яку доставляла наша робота найменшим вдячним глядачам, та відчуваючи з кожною черговою виставою нові позитивні емоції, мені хотілося виходити на нашу імпровізовану сцену знову і знову!\nбібліотекар сектору "Інтернет-центр" ХОУНБ ім. Олеся Гончара\nКоли все виявляється навпаки...\nРаніше я була в обласній бібліотеці ім. Олеся Гончара всього два рази за запрошенням поетичного клубу. А з жовтня 2015 року стала постійним читачем і слухачем курсів української мови, а потім – клубу «Дивослово».\nЧомусь раніше я вважала, що бібліотечна установа – це щось рутинне і застаріле, що це лише сховище старовинних фоліантів, яке цікаве лише науковцям. Але ж все виявилося навпаки. В обласній бібліотеці кипить життя. Тут можна зустріти відомих людей Херсона, побачити виставки творів мистецтва, побувати на концерті.\nВ кожному відділі працюють уважні люди, скрізь – доброзичлива атмосфера. В холах – зручні крісла, канапи. Навіть можна відшукати затишний куточок і усамітнитися з книгою або поринути в інтернет.\nІ люди поважного віку, і молоді – всі можуть знайти в Гончарівці те, що їх зацікавить, а також гарно провести вільний час.\nучасниця клубу "Дивослово"\nКілька бібліотечних історій, навіяних ювілеєм однієї знайомої бібліотеки\nМісце, де одночасно можна поринути у минуле та заглянути у майбутнє, торкнутися недоторканого і відчути магічне.\nБібліотека. Тут уявні світи оживають... треба бути лише уважним. Десь вирує шторм, десь пізнаються зірки, хтось бореться за життя, а там, за затертими палітурками зароджується кохання, яке живе віками. Слова, слова, рядки, романи, поеми, наукові роботи, історичні хронології, преса, інтернет... що буде далі? А щоб не було, бібліотеки ретельно зберуть все цінне, додадуть до вже зібраних своїх скарбів і будуть далі пливти у світі прогресу, історії та знань у всесвіті людей і для людей.\nПершу відому бібліотеку на території Київської Русі було засновано Ярославом Мудрим в 1037 році при Софіївському соборі і нараховувала вона «насчитывало великие тысячи книг на разных языках», але на справді ніхто не знає скільки там було зібрано матеріалів, хто там працював і хто були читачі тієї бібліотеки, але відома одна з древніших порад, яка записана в роботах бібліотеки: «Когда читаешь книгу, не тщись торопливо дочитать до другой главы, но уразумей, о чем говорят книги и словеса те». В бібліотеках зберігають не книги, а мудрість!\nОдна з найцікавіших історій про бібліотеки – історія про бібліотеку Івана Грозного. Книги в XV-XVI сторіччі мали дуже велику цінність і, згідно з легендою, велике зібрання книг, як придане, до Москви привезла наречена Івана III Софія Палеолог. Серед книг, нібито, були античні грецькі та латинські рукописи, які розмістили у двох підвалах московського Кремля, і це зібрання постійно доповнювали новими книгами та роботами. А от у XVII сторіччі вже ніяких відомостей про цю бібліотеку не було, можливо, вона загинула у період Смутного часу чи була знищена водою, можливо, була викрадена та вивезена за кордон, а може, й зараз знаходиться десь у підземеллях Москви...\n«По следам находок и утрат» Романа Пєрєсвєтова – найзахоплююча книга, яку я читала про пошуки бібліотеки та книгосховища, справжній пригодницький роман про історичні документи.\nА взагалі мені пощастило. Нашою сусідкою була бібліотекарка, яка приносили нам неймовірно цікаві книжки. Не просто все підряд, а тематично, продумано, так щоб одна книга підігрівала цікавість до іншої, одна тема переходила в наступну... далі і далі, цікавіше, азартніше.\nХ'ю Лофтінг і його казка про доктора Дуліттла перетворювалась в Айболіта, собака Джип – в Авву, порося Джаб-Джаб – в Хрю-хрю, зануда Сара – в Варвару, а туземний король перевтілиться у Бармалея. А казка про Русалоньку була початком цілої низки казок, легенд та історій про море, аж до «Таємниці двох океанів». Я і зараз так читаю, тематично.\nЗ Херсонською обласною універсальною науковою бібліотекою я познайомилась під час навчання в інституті. Тоді ще не було інтернету, в інститутській бібліотеці матеріалу було мало, бо факультет у нас був зовсім новий, тож за книгами ми їздили в обласну, починаючи з перших курсових і аж до дипломної роботи.\nУявіть, тема «Коллективный подряд в свиноводстве» і треба написати вступ – «Роль КПСС в коллективном подряде в свиноводстве». Зараз це смішно й анекдотично, і вираз обличчя бібліотекарки був відповідний – і сміятися хочеться, і не засмієшся, а студенту щось казати треба. Про КПРС в свиноводстві я сама написала так, що керівник аж злякалась, каже: «Де взяли?», відповідаю – в обласній бібліотеці. Погодилась, обласна бібліотека – авторитет!\nХерсонська обласна універсальна наукова бібліотека була заснована 18 червня 1872 року і стала однією з перших загальнодоступних провінційних книгозбірень в Україні.\nЗ 1897 по 1987 рік бібліотека розміщувалася в центрі міста по вулиці 21 Січня у приміщенні, збудованому за проектом академіка-архітектора М. К. Толвінського, а у 1987 році переїхала у нову будівлю на просторні дніпровські береги.\nбібліотекар КЗ «Скадовська ЦБС»\nБібліотека – дзеркало і джерело духовної культури\n«Бібліотека – дзеркало і джерело духовної культури». Доповнюючи слова В. О. Сухомлинського, можна з упевненістю сказати, що сьогодні Херсонська обласна універсальна наукова бібліотека ім. Олеся Гончара не тільки регіональний інформаційний центр, а ще й великий центр дозвілля. Приємно, що люди різного віку приходять сюди не лише за книгою, а й поспілкуватись, послухати виступи митців і літераторів, взяти участь у засіданнях читацьких клубів.\nЧитачем бібліотеки я стала у 60-ті роки. Відтоді постійно користуюсь послугами книгозбірні. Минали роки, на очах читачів змінювалися керівництво і працівники, бібліотека міцнішала, бо кожний із них залишав частинку своєї душі у цьому книжковому храмі для херсонців та гостей міста. Дуже приємно, що бібліотека у 1987 році одержала нове приміщення в центральному парку міста з просторими читальними залами та не втратила, а навпаки – знайшла багато нових вдячних читачів.\nЧимало зусиль довелося докласти колективу книгозбірні, щоб, зберігши традиції та використавши інновації, створити в новому приміщенні гармонійну атмосферу книжкового королівства, яка панує в бібліотеці і донині.\nВже багато років поспіль бібліотекарі обласної книгозбірні співпрацюють зі шкільними бібліотеками. Шкільну бібліотеку не можливо порівняти з обласною науковою. Все у нас шкільних бібліотекарей добре: книжковий фонд наповнений, проблем з літературою для школярів, як раніше, зараз немає. Але, на превеликий жаль, підростаюче покоління не тягнеться до книги. Кожного року ми влаштовуємо старшокласникам екскурсію до обласної книгозбірні, і душа радіє, адже велика кількість учнів згодом стає постійними відвідувачами.\nПриємно, що під час літніх канікул діти не залишаються на самоті. Активно працює бібліотека і в літній період з пришкільними таборами. Екскурсії бібліотекою, цікаві та змістовні заходи, підготовлені бібліотечними працівниками, стимулюють інтерес дітей до книги і читання, до організації їх дозвілля в дружбі з книгою.\nЯ вдячна працівникам бібліотеки за кваліфіковану допомогу, щирі поради та доброзичливе обслуговування.\nЗ нагоди 145-річчя заснування книгозбірні хочу побажати вашому колективу добра, щасливих хвилин натхнення, цікавих проектів, вдосталь книг, плідної роботи, невпинного творчого пошуку, реалізації всіх задумів і віри у все найкраще!\nСилантієва Ганна Захарівна,\nзавідуюча бібліотекою Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №50\n3D-моделювання у бібліотеці\nМене звати Данило, і я хотів би розповісти про свій досвід знайомства з Гончарівкою.\nРазом з учнями гімназії № 6 я був на екскурсії у бібліотеці Гончара. Нам розповідали про професії, знайомили з відділами та їх діяльністю. Так, у відділі документів іноземними мовами ми дізналися про центр «Вікно в Америку» і побачили 3D-принтер. Я був здивований, що у бібліотеці можна працювати з такою технікою. Хоча я навчаюсь у 6 класі, однак вже пробую малювати, граю на флейті, відвідую гурток судномоделювання. До речі, моя мама, консультант з вибору професії профорієнтаційного центру «DANILA», підтримує мої захоплення. Вона вважає, що я можу бути водієм вантажних машин або дизайнером будівель чи інтер’єрів. Правду кажучи, дизайн мені більше до душі.\nЗ квітня по червень 2017 року у центрі «Вікно в Америку» проходили курси 3D-моделювання. Заняття проводив досвідчений дизайнер Андрій, який уже не один рік розробляє 3D-моделі ювелірних виробів. Я із задоволенням відвідував ці курси; перший у групі розробив власну 3D-модель – модель велосипеда. Пізніше разом із мамою ми зробили логотип профцентру «DANILA». Обидва проекти були надруковані на 3D-принтері центру «Вікно в Америку». З власного досвіду можу сказати, що і на етапі створення 3D-моделі, і на етапі її роздрукування виникають проблеми, про які я не міг навіть подумати. Однак можливість тримати у руках самостійно створену фігурку того варта!\nДякую Гончарівці за сучасні проекти!\nХерсонська обласна універсальна наукова бібліотека ім. О. Гончара – це не просто слова, ХОУНБГ – це правда життя, а саме :\nмодель сучасної бібліотеки;\nзавжди в русі компетентнісного підходу;\nвзаємодія в інформаційному просторі;\nвідданість фахівців улюбленій справі;\nінноваційні процеси в предметизації документів;\nзначний досвід у вихованні духовності молоді;\nсучасний центр сімейного читання та змістового дозвілля дітей;\nтворчий пошук – запорука успіху;\nвпровадження інформаційно-комунікативних технологій;\nінтернет-простір: креативність та творчий пошук;\nможливість зберігати свою мову і культуру;\nсучасні технології обслуговування користувачів;\nтрадиції та новації в підготовці та публікації бібліотечної продукції;\nвідкритий доступ та інтелектуальна власність;\nінноваційна орієнтація на вимоги сучасності;\nХОУНБГ – дзеркало історії та буття.\nдиректор бібліотеки ХДМА\nМої перші дорослі кроки з Гончарівкою\nЗавжди непросто щось радикально змінювати у своєму житті. Але коли тобі 19, ти лише на 3 курсі університету, а вже пропонують серйозну та відповідальну роботу, та ще й за спеціальністю… Відмовитися важко.\nАле так само важко було навчатися та працювати водночас. Довгими ночами (але чи такі вони довгі перед екзаменами, коли нічого не встигаєш?) студіювати конспекти, читати товстенні книжки, писати реферати, курсові, нарешті – диплом…\nТакими були мої дні: зранку – до університету, потім – біжиш на роботу, працюєш, а ввечері – знову навчання, врешті – безсонні ночі…\nАле ж як цікаво було!\nМені пощастило не лише відвідувати заняття в університеті – у той час новому мене навчала і Гончарівка. Перші нерішучі кроки дорослого життя я зробив саме в її стінах. Від цих кроків нас із нею відділяють майже 8 років. Багато чи ні? Зараз здається, що час минув дуже швидко, але ж сталося стільки яскравих та незабутніх подій…\nДо того морозного березневого дня, поки я не став редактором найпотужнішого інформаційного та культурного центру Херсонщини, я навіть уявлення не мав про те, як і чим живе бібліотека. Були, звісно, деякі стереотипи. Зізнаюсь, у моєму розумінні бібліотека виглядала запорошеним сховищем старезних і важких, нудних та нецікавих книжок (мабуть, як і для багатьох інших). А бібліотекарів я уявляв суворими та злими жінками. Пробачте, колеги, тоді я вас ще не знав ;=).\nТож уявіть моє здивування, коли я, вперше прийшовши на роботу, зрозумів, що працювати мені доведеться не зі старими книжками та папірцями (та мені їх і в університеті вистачало!), але наповнювати та редагувати бібліотечний сайт. Хоча до того моменту я навіть подумати не міг, що бібліотека може мати власний сайт, та ще й цілий портал…\nКрім того, Гончарівка відкрилася мені своїми комп’ютерними центрами, неймовірними технічними інноваціями та сучасним обладнанням. І щирими та комунікабельними колегами. Певно, саме завдяки їм я зрозумів, що Гончарівка є місцем, де робота може приносити задоволення!\nПерші статті, перші заходи, перші виступи, перші нагороди… Озираючись в минуле, розумію, що багато, ні – дуже багато того, що відбувалося зі мною вперше, сталося саме у книгозбірні.\nБібліотека – не лише аврали та дедлайни (і таке буває, а ви думали, тут лише книжечки на полицях переставляють?). Для кожної людини її офіс – другий дім, для мене – це місце, де на тебе чекають цікава робота та люди, з якими приємно спілкуватися і робити разом велику справу.\nНаша книгозбірня – найпотужніший інформаційний та культурний центр, місце для змістовного дозвілля. Жодна бібліотека міста та області не має такого сучасного технічного обладнання. Зараз Гончарівка змінюється з кожним днем. Але незмінним залишається те, що є в ній люди, з якими зручно працювати та приємно спілкуватися.\nІ хоч було важко спочатку, дякую долі, що звела мене з Гончарівкою. Ніколи не відняти того, що вона зробила для мене: подарувала величезний досвід в осягненні нового, перші перемоги та поразки, цікаву роботу та добрих друзів. І нехай іноді доводиться пити заспокійливі та регулярно лікувати нервовий тик – воно того варте.\nпровідний редактор книгозбірні\nЩо значить для мого життя бібліотека імені Олеся Гончара\nВ моєму розумінні бібліотека імені Олеся Гончара асоціюється зі старовинним човном, який пливе в безмежному океані людського життя.\nСів я на цей величний човен, і його блакитні вітрила понесли мене у велику подорож, на зустріч відкриттям. І з тих пір, з того першого дня, я подорожую в цьому великому та безкрайньому океані різноманітних відчуттів: наукових і мистецьких.\nНайцікавіше на цьому чудовому човні те, що там можна зустріти та потоваришувати з таким подорожуючим мандрівником, як і я сам. Поділитися своїми думками, поспілкуватися на цікаві теми. Навіть відкрити, як колись, ще в давні часи, Христофор Колумб відкрив Америку, нові та невідані людському розумінню материки.\nНеможливо передати, який це великий скарб для людини – бібліотека Гончара. В моєму розумінні вона асоціюється ще й з філософським каменем, який мріяли відкрити тисячі вчених, але не кожному це вдавалося, а тільки тим шукачам, які з великою жадобою та бажанням прагнули віднайти для себе цей камінь мудрості. Той відкривач і мандрівник, який знайде цей філософський камінь, може зробити багато корисного: по-перше, для Батьківщини, по-друге, для своїх співвітчизників і, по-третє, для самого себе.\nНа мою думку це і є той бажаний результат, котрого повинен досягти кожен мандрівник, подорожуючи на цьому великому човні з блакитними вітрилами. Мандрівник, яким би не був його шлях, завжди знайде для себе щось цінне та корисне на цьому човні імені Олеся Гончара.\nЯк можна описати цей великий човен? Дуже легко: як і на звичайному човні, який ми можемо побачити в океані, він має вітрила, в які дме сильний вітер; є руль або штурвал, за яким стоїть керманич; матроси – це працівники бібліотеки, а ми – відвідувачі – мандрівники. Там є каюти, де ми можемо відпочити, залишитись зі своїми думками та відновити свої сили. Все ми можемо знайти для себе на цьому великому та чудовому човні. Майже щодня там відбуваються святкові події: концерти, цікаві мистецькі виставки виробів або картин, фотовиставки.\nЯ щиро хочу віддячити керманичу цього чудового човна імені Олеся Гончара. Для кожного мандрівника велике щастя зустріти цей човен, місія якого полягає у безмежній подорожі, яка дарує багато яскравих знайомств, друзів, різноманітних свят і, найголовніше – океан знань та відкриттів.\nЯ дуже люблю цей космічний човен.\nпостійний читач бібліотеки\nЗ Гончарівкою здійснюються мрії!\nВи пам’ятаєте своє дитинство? Як ми мріяли і наші мрії збувались. Садочок, перша дружба, перші симпатії, перші таємниці і мрії, мрії… Мрії про те, що буде, як ми виростемо. Школа. В школі я писала статті в місцеву газету, їх друкували. А ще я обожнювала писати твори. Мені це дуже подобалось. І знову мрії… Ми подорослішали, у кожного свої клопоти. ВНЗ, диплом, робота, кар’єра, весілля, діти, робота, робота, робота… Чи є місце мріям? Мріяла потрапити на курс «Диджитал в медіа» від Інтершколи. Але початок навчання постійно переносили.\nАж ось на сайті Гончарівки на очі потрапила інформація про масовий відкритий онлайн-курс «Англійська мова на допомогу медіаграмотності» (MООС). Це безкоштовна програма за підтримки Посольства США в Україні. Цей курс англійської мови допомагає учасникам навчання стати краще поінформованими щодо медіаграмотності і сучасних засобів масової інформації. Ризик – благородна справа, і я ризикнула. Навчання в зручний для вас час, дуже добра подача інформації, уважні викладачі. Є форум, де ви можете спілкуватися з іншими учасниками програми. Працює служба підтримки, де можна отримати відповіді на ваші запитання, якщо щось не зрозуміло. Все дуже добре продумано, за що всім велика подяка. І от я отримала сертифікат Пенсильванського університету з медійної грамотності. То чи здійснюються мрії? Завдяки обласній бібліотеці та центру «Вікно в Америку» – звичайно!!! Тому висловлюю щиру подяку чарівникам: засновникам, співробітникам курсу Coursera, меценатам, університету штату Пенсильванія, адміністрації обласної бібліотеки, колективу інформаційно-ресурсного центру «Вікно в Америку» Олені Олексіївні, Ірині та Тетяні, які всіляко допомагали та підтримували, а також всім, хто вболівав за мене. Ми всі різні, у кожного свій погляд на життя. І в цій шаленій гонитві за тим, «щоб все було як у всіх», обов’язково мрійте, ставте цілі і все здійсниться. Бажаю вам успіху!!!\nМісце, де кипить життя\nВ Херсоні я мешкаю вже двадцять один рік. Не весь Херсон я добре знаю, є райони міста, де я ніколи і не була. Але, звичайно, таку споруду, як Херсонська обласна бібліотека імені Олеся Гончара, не помітити в місті неможливо. Завжди захоплювалася тією місцевістю, де знаходиться будівля бібліотеки, тим, як вона розташувалася, – на пагорбі над Дніпром, я би сказала: велично...\nАле, як це не дивно, хоч я і люблю читати, всередину цього закладу я потрапила вперше тільки декілька місяців тому, в лютому. Зовсім випадково знайома запросила мене на засідання українського розмовного клубу, який працює в бібліотеці. Чесно кажучи, я уявляла, що всередині будівлі буде холодно, незатишно, очікувала побачити там руйнування і таку собі занедбаність, я уявляла, що життя там зупинилося десь з часів Радянського Союзу і ледь жевріє (бо звідки ж «біднесенька» бібліотека візьме гроші?)…\nТому, уявіть собі, як я була приємно здивована, коли, увійшовши до приміщення, побачила і відчула, що життя там кипить, бібліотека не «існує», а чудово себе почуває! Тепло, затишно, чисто, все – в сучасному стилі, але в той же час панує ТИША. Пам'ятаєте з якоїсь популярної гуморески: «Тишина должна быть в библиотеке!». Я відчула, що потрапила до якогось Палацу, де сконцентроване все найкраще, шляхетне, розумне, порядне, гідне людського звання. І як же це чудово, що бібліотека не є тим закладом, який крикливо, нав'язливо, як на ярмарку, закликає гостей до себе афішами та рекламами, а терпляче, чемно, з повагою до людської свободи вибору чекає і зустрічає «своїх». Я вдячна Богові за той чудовий випадок, який привів мене до Гончарівки, і дуже сподіваюся знайти собі там однодумців та людей одного зі мною духу!\nГончарівка – це особливий простір!\nМабуть, кожній людині відомо, що вирішальне значення у житті відігравала і відіграє бібліотека – неоціненний скарб мудрості, портал, що зберігає досвід людства. Це ніби необхідний ковток повітря, завдання якого – допомогти сформувати відповідний тип мислення, відчуття стилю.\nХерсонська обласна універсальна наукова бібліотека імені Олеся Гончара! Навіть сама назва говорить про унікальність, універсальність інтелектуального інструменту нашої цивілізації. Щодо мене, то я просто вдячний тим людям, які створили цю територію для розвитку людського потенціалу, точку концентрації знань, де все цінне відсіяне професійними бібліотекарями від інформаційного сміття. І, нарешті, це не просто будівля, де зберігають книги, а особливий простір, де завжди можна відшукати чудовий настрій, позитив, приємні емоції, затишок.\nНа додачу скажу лише те, що останнім часом я побачив: бібліотека кардинальним чином змінює своє обличчя, постійно додаючи іскру сучасності – це ІТ, клуби, культурно-масові заходи, що дозволяють залучати якомога більше користувачів. Залишається лише побажати цій перлині Херсонщині не зупинятися на досягнутому.\nстудент Херсонського державного університету, читач улюбленої бібліотеки\n– …Що ти робиш тут?\n– Можливо, я не археолог і не авантюристка, і не мисливиця за скарбами, і не солдат...\nАле я пишаюся тим, хто я є!\n– І хто ж ти?\n– Я – бібліотекар!\nБагато років тому волею долі я стала бібліотекарем відділу збереження та реставрації бібліотечного фонду Херсонської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. О. Гончара.\nКажуть, праця, що приносить задоволення – це щасливий випадок в житті. А чи люблю я свою роботу? Психологи стверджують, що улюблена робота – це коли хочеш розвиватися, любиш бути постійно зайнятим і навіть не боїшся ранку понеділка. На улюбленій роботі завжди хочеться рости і розвиватися. І робиться це завжди із задоволенням. Улюблена робота – та, де справи так затягують, що не встиг приступити до найголовнішого, а вже минуло півдня. Це тому, що кожна дрібниця й деталь твоїх обов'язків раз у раз приносить масу задоволення. Що ж, все перераховане вище я можу сказати про себе. А ще один показник того, що я опинилася на улюбленій роботі, – це захоплення працею колег, задоволення працювати з ними пліч-о-пліч і готовність завжди прийти їм на допомогу.\nПрофесійну сферу мого життя можна умовно розділити на дві частини. Перша – це те, що я вмію робити так добре, щоб навчити іншого. Друга – те, чого я поки не вмію. Час поступово додає цікаві й потрібні пункти, адже немає межі досконалості, і я із задоволенням беруся за щось нове для себе. І що ж може бути приємніше за результат своєї праці? Видимий результат, який багато хто зможе оцінити. А ще приємніше, коли цей результат робить життя людей хоча б трішки краще!\nбібліотекар відділу збереження та реставрації бібліотечного фонду\nОпора у житті\nДоброго дня, мій Пігмаліоне! Пише тобі твоя Галатея. Мабуть, варто розпочати мою невеличку відвертість саме з цих слів… Як символічно порівнювати себе з міфічною статуєю, яку оживило кохання майстра, а улюблену книгозбірню – з тим самим скульптором, що закохався у свій витвір. А, можливо, варто порівняти свою історію з героями Бернарда Шоу – квіткаркою Лізі та професором Хіггінсом? Це звучить пафосно, самозакохано, але ті почуття, які стоять за цим порівнянням, справжні.\nА все починалось так просто… Одного чудового вересневого дня, майже вісім років тому, я вперше зайшла до місця, що на довгі роки стане для мене не просто черговою бібліотекою, а скульптором, який висіче з кам’яної брили невігластва ту мене, якою зараз я є.\nДивно: коли полишаєш школу, впевнена, що розумніша за всіх, а самовпевненість та інформаційна «короткозорість» лізе з тебе, як з діжки тісто. Тоді, дві тисячі дев’ятого, я, переповнена мрій, вступила до вузу. І раптом виявилось, що я – просто нерозумна брила каменю, і до високого рівня скульптури мені, як до того Києва, коли навіть велосипеду немає. Чесно скажу: стало лячно. Кожного божого дня, здавалося, що зараз почую: «Дівчинко, ти розумієш, що ти «не тягнеш»? Тобі тут не місце. Звільни дорогу іншим!». Було страшно зізнатись хоч комусь у своєму невігластві, бо хотілось виглядати не просто розумною, а розуміючою. І, можливо, я захлинулася б у самоїдстві, але стався випадок – я познайомилася зі своїм містером Хіггінсом.\nЯ прийшла до Гончарівки розгубленою, з прагненням змінитися, віднайти опору у моєму житті. І я не знайшла спротиву цьому. Я відчула себе пігмаліонівською Лізою, яка завдяки одній важливій зустрічі змінила себе – з дикої квіткарки «виросла» леді. Моя бібліотека відсікала від мене шматки невігластва, знімала нашарування інформаційного бруду та пилу, створюючи свій шедевр!\nМій Пігмаліоне, ти плекав мене, викрешував з мене іскру таланту, роздував горнило любові до книг! Смішно, але здається, що п’ять років навчання я належала тільки тобі! Твоєму тихому шепотінню тисячами сторінок, домашньому затишку, щемливій любові до кожного читача. Моє серце було прийняте тобою, як дорогоцінний дар. Ти і сам віддав мені своє. Адже любити свій вдалий витвір має кожен творець! Ми не могли один без одного так само, як і містер Хіггінс з Лізою відчували свою взаємозалежність.\nМинув час, і я змушена була покинути свою бібліотеку на довгі два з половиною роки. Та частина моєї душі назавжди була залишена у Гончарівці. Було всього: і радощів, і смутку, а іноді – і відчаю з лишком… Та не було тебе, мій Пігмаліоне.\nІ ось нещодавно, полишаючи те життя та спалюючи всі мости за собою, я мріяла просто знову побачити свою бібліотеку! І, мабуть, ти теж сумувала за мною, моя книгозбірне?.. Ти відкрила знову свої двері для мене і запропонувала не просто роботу з тобою, а життя одне на двох. І тепер я можу відповісти кожному зустрічному: я закохана в свою роботу!\nМій милий Пігмаліоне, це невеличке одкровення – спроба сказати: «дякую»! Моя частина душі! Мій другий дім… Ти будеш існувати тисячі років після мене, і в тебе буде ще не одна така Ліззі, яка закохається в тебе з першого погляду. Та знай: все одно ти – навіки моя, Гончарівко!\nЗ любов’ю, твоя Галатея.\nбібліотекар відділу краєзнавства\nСлоуфуд і православні традиції\nСьогодні багато хто з нас вже не помічає того, що щоденний компонент в раціоні нашого дня є різноманітним, однак аж ніяк не корисним; про нього навіть можна сказати так: «небезпечні смаколики» штучного походження. Одні лише ГМО чого тільки варті... Проте ми – це те, що ми їмо!\nАдже не секрет, що мережа швидкого харчування (фаст-фуд) росте не щодня, а щогодини! А це сприяє зникненню місцевих традицій харчування і втраті взагалі-то інтересу людей до того, що вони їдять.\n«Повернути життю смак!» – закликає рух слоу-фуд («повільна їжа»). Він виник на противагу фастфудівській системі ще в 1980-ті роки в Італії і успішно поширюється по всьому світу. Активісти цього руху хочуть допомогти людям повернути задоволення від прийому їжі і усвідомити важливість походження продуктів харчування, роль виробника і способів виробництва в справі здорового харчування.\nКоли я прийшла на роботу в інфо-центр Гончарівки, то виявила, що там діє своєрідне місцеве відділення руху слоу-фуд або Конвівіум. Зазвичай раз на місяць, в обідню перерву під час санітарного дня, Конвівіум пропонував співробітникам бібліотеки згадати ті чи інші кулінарні традиції, але обов'язково – відповідно ідеології слоу-фуда (здорова смачна їжа з екологічно чистих, натуральних продуктів за традиційними рецептами). Перш за все відгукнулися екскурсоводи проекту «Міфи та бувальщини міста Річкової зірки». Воно й не дивно – адже одним з напрямків проекту є «Спробуй Таврію на смак!».\nРух слоу-фуд запущений в Херсоні напередодні Нового року за східним календарем, тому на початку була саме східна кухня. Потім спробували литовську, російську, єврейську... Під час слоу-фуда на тему «Рідкі супи в кухнях народів світу» навіть було відзнято рекламний ролик.\nЯ ж підключилась до руху в досить своєрідний період. За православним календарем йшов Великий Піст. Великий Піст – це шлях до Світлого свята Великодня, через який людині необхідно пройти, тримаючи себе в суворості (обмеження в їжі, заборона на веселощі і успіхи). У зв'язку з цим слоу-фуд мав тему «Пісна кухня». Обумовлене заздалегідь меню припало до душі працівникам не тільки інфо-центру, але й сусідніх відділів. Тому за обідом зібралося чимало гостей, які накрили при цьому шикарний стіл, що само по собі багатьох і здивувало!.. Адже всі страви були пісні! Око радували строкаті кольори: різні види капусти, грибні закуски, консервовані овочі, картопелька, зелень, бутерброди. Послаблення зробили тільки для риби, яку в дні Великого Посту зазвичай не вживають.\n«Пісний» слоу-фуд дуже зблизив колектив. За столом обговорили походження і сенс посту, поповнили свої знання про православні традиції. А спільне приготування їжі створило теплу та дружню атмосферу.\nбібліотекар сектору наукової інформації з питань культури і мистецтва відділу наукової інформації та бібліографії\nЩо для мене є книга та бібліотека\nНашу родину можна без застережень назвати читаючою і двомовною. Любили читати батьки, дарували книжки на день народження мені та брату. Читати я почала самостійно років з п’яти. А моя дружба з бібліотекою почалася з семи років, із 1 класу. До шкільної бібліотеки у школі №14 нас привела перша вчителька Неоніла Миколаївна. Мені сподобалось самій заповнювати читацький квиток, який нам дали додому, самій ходити між полицями, вибирати книжки. А дружба з обласною бібліотекою почалась у студентські роки. Тоді не було комп’ютерів, і ми багато часу проводили в бібліотеках, методичних кабінетах вузу. Всі реферати, курсові роботи писали тільки завдяки бібліотекам.\nІ хоча в мене й дома є багато книг, я й досі відвідую обласну бібліотеку, адже нині книги надто дорогі, купувати все, що цікавить, немає можливості. Не люблю читати в електронному варіанті. Для мене книга – це те, що можна тримати в руках, дивитися ілюстрації. До речі, й усі інші члени моєї родини – й літні, й молоді – теж люблять читати саме друковані, паперові книжки.\nжурналістка, читачка бібліотеки\nМій маленький досвід в осягненні нового\n2013 року у Гончарівці був започатковий щорічний фестиваль «Таврійський тиждень мистецтв/Zабалка». Всі поверхи бібліотеки на цілих сім днів заповнюються талановитими майстрами з надзвичайно видовищними роботами. І ось тут виявилося, що багатьом з відвідувачів фестивалю хочеться не тільки подивитися, але і спробувати себе в різних видах мистецтва. В одному з них мені вдалося взяти участь. Цей майстер-клас був з малювання «сухою» пастеллю. Його проводила учасниця ТТМ – Суровцева Вікторія.\nХто знає, як стати художником? Їм народжуються або все-таки стають? Але і в тому, і в іншому випадку – це важка праця над самим собою.\nМи почали не з теорії, як це роблять зазвичай, а одразу з практики. Перед нами, як приклад, виставили роботу на листку паперу розміром 20х15. На малюнку була зображена гілочка з вишнями. Я почала невпевнено змальовувати те, що було переді мною. Найбільш складним для мене виявилася робота з тінню. У підсумку – все вийшло. На мій погляд, навіть непогано. Майстер теж досить високо оцінила мою працю.\nДля мене ж це стало гарним досвідом. Як арт-менеджер, я подивилася на містечко майстрів зсередини. А як особистість, – зрозуміла, що поштовхом для реалізації себе, хоч, можливо, зовсім в іншій сфері, може слугувати навіть зовсім короткочасний майстер-клас у цікавої людини.\nСлужбовий роман з… Гончарівкою\nМи познайомились з тобою одного осіннього дня у далекому 1992 році. Вперше я до тебе прийшла у гості не сама – нас була велика група дівчат-студенток-першокурсниць. Зізнаюсь, я закохалась в тебе з першого погляду. Тільки ти не подумай, що я була юною та недосвідченою: на моєму рахунку вже малися короткострокові романи, правда, без взаємності з мого боку. Коли я побачила тебе на крутому схилі Дніпра, таку граціозну та мудру, з багаторічною історією та величезними апартаментами, то зрозуміла, що хочу зв’язати своє життя тільки з тобою.\nЯ приходила до тебе майже кожного дня після занять й засиджувалась до самого вечора. А потім я почала марити тобою: уві сні представляла собі, як ходжу твоїми просторими коридорами, розкриваю твої професійні секрети, як будуємо спільні плани на майбутнє…\nІ ось настала та мить, коли ми заручились: ти мені запропонувала пройти випробувальний термін, і я жодної хвилини не вагалась. Місяць ми придивлялись одна до одної: ти мені пробачала мій юний вік, мою недосвідченість та наївність, а я вбирала в себе твою мудрість та величезний досвід, насолоджувалася твоєю багатогранністю.\n1 серпня 1995 року – це день, коли ти мене запросила до себе переїхати, і я з радістю погодилась. Мене лякали знайомі: «Для чого тобі Гончарівка? З нею буде дуже-дуже непросто: має норовливий характер, вимагатиме від тебе шаленої працьовитості і постійного саморозвитку та самовдосконалення. Обери більш простий варіант й будеш жити в своє задоволення». Зізнаюсь, були пропозиції від інших, і я навіть ходила до них у гості… Але я прагнула бути тільки з тобою й не чула ніяких сторонніх порад. Знала, що життя з тобою може бути неспокійним, але насиченим, що я повинна буду відповідати і твоєму статусові, і постійно підвищувати свою «планку».\nЯ вдячна тобі, моя люба Гончарівка, за наш службовий 22-річний роман: ти і далі навчаєш мене багатьом речам, постійно розкриваєш мій творчий потенціал, стимулюєш до підкорення нових вершин. Ти не обмежуєш мою свободу: я піднімаюсь по кар’єрним сходинкам, постійно розширюю коло знайомих та друзів, опановую нові знання і все більше закохуюсь в бібліотечну справу…\nЗ днем народження, моя улюблена книгозбірне! Зі 145-річчям!\nЩо для мене Гончарівка?\nЩо для поля вітер вільний,\nЩо для юнака мандрівка,\nЩо для лісу спів пташиний\nЗ переспівами дзвінкими,\nЩо для друзів гарна зустріч\nЗ розмовами гомінкими…\nОдним реченням не скажеш,\nАле що я чітко знаю:\nЦе те місце у Херсоні,\nДе душа моя співає.\nВеликих Любов ,\nучасник клубу "Дивослово"\nНові знання ніколи не будуть зайвими\nЯ згодна з тією думкою, що людина повинна розвиватися і підвищувати рівень самоосвіти все життя. Тому, коли мені випадає така можливість, я намагаюся її не упустити...\nТак вийшло, що в проекті «Міфи та бувальщини міста «Річкової зірки» я брала безпосередню участь. Наша група співробітників і партнерів бібліотеки проходила курси основ проведення екскурсій на базі Регіонального інформаційного центру Херсонської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Олеся Гончара.\nЗайматися подібним видом діяльності, тобто виступати перед групами людей, мені не доводилося ніколи. В силу скромності характеру, я завжди уникала різного виду виступів перед аудиторією, але тут зрозуміла, що хочу спробувати, випробувати свої сили і можливості.\nВідвідування всіляких лекцій та тренінгів з історії нашого регіону, а також по роботі екскурсоводів, використання ай-стоперів, інтерактивні розваги – все, що я дізналася і чому навчилася, залишиться в моїй пам'яті на все життя.\nА в кінці курсу нас всіх чекав сюрприз – самостійно підготувати повноцінну екскурсію по одній із запропонованих тем. Їх ми вибирали методом жеребкування. Мені дісталася тема «Астрологічні загадки Таврії: небесні і земні». Як виявилося в процесі підготовки, це питання дуже глибоке і цікаве своїм зв'язком з міфами та історичними фактами нашого краю. Не скажу, що розробка такої екскурсії далася мені легко, без допомоги і підказок. Знайти інформацію нескладно, а ось з'єднати розрізнені шматочки матеріалу в цілий «пазл» не так просто, як здавалося на початку. Проте екскурсія була підготовлена і здана.\nМинуло вже кілька років. Я так і не стала дипломованим екскурсоводом. Але не засмучуюсь! Мабуть, на даний момент мого життя цей вид діяльності – не для мене. Просто я рада тому, що скористалася подарованою мені Гончарівкою можливістю і отримала нові знання і вміння, які в майбутньому мені обов'язково стануть в нагоді!\nБібліотека і спорт\nДля мене бібліотека стала місцем прояву своїх інтелектуальних здібностей зі спортивної гри – шашок.\nЗ дитинства мене приваблював цей вид змагання. Але з роками я перестала грати… А згадала свої давні вміння, почавши працювати в бібліотеці, коли запропонували взяти участь у обласній Спартакіаді працівників закладів культури Херсонської області. Двічі мене брали до бібліотечної команди, і двічі я отримувала перше місце з шашок серед жінок.\nЯ й досі не залишаю цей вид спорту. Тепер граю в шашки онлайн з учасниками різних країн.\nГончарівка – місце неймовірних емоцій\nЗ Гончарівкою я вкотре впевнилася, що від долі не втечеш. Та й не треба цього робити. Адже ті самі «вищі сили» краще за нас знають, що правильно.\nТри рази друзі мені «тонко натякали» на вакантні місця у книгозбірні. Два рази я відмовлялася. На третій вирішила: або пан, або пропав. Піду. Спробую. А, може, дійсно, – доля?\nОх, скільки ж разів за свої 4 роки роботи в бібліотеці я вимовляла ці слова… Співбесіда пройшла у надзвичайно легкій та теплій атмосфері. А через кілька днів пролунав телефонний дзвоник: «...запрошуємо на роботу».\n4 березня став тим днем, що запустив невідворотній процес. Пазли почали складатися в єдину картинку. Але я хочу розказати не про бібліотечну роботу, а про людей, яких я зустріла завдяки Гончарівці. Для мене, як людини мега-емоційної, саме «людський фактор» має вирішальне значення. Всі люди дарують нам досвід. Але є серед них ті, що наповнюють наше життя щастям. Знаєте, таким справжнім і омріяним, про яке, здавалося б, пишуть лише у книжках. Книжкові почуття. Реальні герої. Таке може бути лише в нашій бібліотеці…\nА ще, працюючи тут, інколи наважуєшся на неймовірні вчинки. Наприклад, йдеш на байдарки, абсолютно не вміючи при цьому плавати, ба більше – панічно боїшся води. Ну а що? Скільки можна спостерігати за цим надзвичайним видом спорту із вікна відділу?!\nЧим для мене стала Гончарівка? Місцем, яке подарувало неймовірні емоції. Вони були різні, але завжди – надзвичайно сильні. Єдине, що я можу беззаперечно стверджувати: якби був шанс повернути час, я обрала б той самий шлях.\nГончарівка особлива для кожного з нас!


"Це посилить нас": Шмигаль підтримав ідею запровадження подвійного громадянства в Україні — Політика — tsn.ua\nЗа словами прем'єра, у багатьох цивілізованих країнах подвійне громадянство — це звичайна норма.\nПрем'єр-міністр України Денис Шмигаль заявив, що він підтримує ідею запровадження подвійного громадянства в Україні.\nПро це у вівторок, 14 вересня, він сказав під час пресконференції.\n"Скажу особисту думку. Подвійне громадянство — ознака багатьох цивілізованих країн. У багатьох цивілізованих країнах подвійне громадянство — це звичайна норма", — наголосив він, додавши, що для нього неприпустимим є подвійне громадянство з країною-агресором.\nТакож Шмигаль нагадав, що величезна кількість українців живе за кордоном.\n"Це мільйони або десятки мільйонів людей українського походження. Багато з них хотіли би мати паспорт українця. Чому ні? Чому громадянин Канади не може мати громадянство України, якщо це прозоро і законно? Це люди, які зможуть брати підтримувати Україну, брати участь у суспільному житті, залучати інвестиції, можливо, повертатися в Україну. Тому моя позиція, що подвійне громадянство звичайно має бути. Це посилить нас", — резюмував очільник уряду.\nПрезидент України Володимир Зеленський підтримує запровадження подвійного громадянства для українців, які живуть за межами Батьківщини, хоча нині це "складне питання".\nРНБО доручила Кабміну розробити законопроєкт щодо подвійного громадянства. За словами Олексія Данілова, питання подвійного громадянства є вкрай важливим для держави.\nМіністр закордонних справ Дмитро Кулеба заявив, що в Україні невдовзі можуть дозволити подвійне громадянство з країнами ЄС. Водночас буде встановлено низку обмежень на подвійне громадянство для депутатів парламенту, міністрів. Також не буде дозволено подвійне громадянство з РФ.\nУ ВР запропонують спростити процедуру отримання громадянства України для білорусів - Ігор Гузь\n23 вересня 09:39\n22 вересня 18:11\nВ Україні посилюють карантин: країна переходить із "зеленої" зони до "жовтої"


Секс-індустрія в епоху робототехніки: чи є місце для реальної жінки? – Родина -сайт про сім'ю - відносини і виховання, реальні проблеми і розв'язання.\nСекс-індустрія в епоху робототехніки: чи…\nПокупець (майбутній “чоловік”) може вибрати все: колір очей, волосся і шкіри, ріст, розмір губ, грудей і стегон, знання, якими буде «наповнена» її голова.\nОсь, що писали газети ще десять років тому:\n«Бріттані – натуральна брюнетка, з блакитними очима і ніжною білою шкірою, вона любить персикову помаду і не зловживає макіяжем. В одязі віддає перевагу класичному стилю, знає напам’ять історію Візантії, добре готує і є приголомшливою коханкою. Вона дозволить здійснитися найсміливішим фантазіям чоловіка, не бурчить, не влаштовує сцен, а про зраду не думає навіть в теорії. Всі чоловіки погодяться, що 6800 доларів за таку жінку – це відмінна угода! “\nАмериканські виробники андроїдів RealDoll, які пишаються тим, що випускають анатомічно досконалі ляльки з 1996 року, були приголомшені новиною: в німецькому місті Ноймарк, недалеко від Нюрнберга, виробник почав випускати андроїдів з м’якою і теплою на дотик шкірою і з прохолодними ногами. А знавці знають, що це особливості справжньої жінки.\n«У неї синтетична шкіра, але в цілому вона не особливо відрізняється від людської. У неї є вбудовані датчики, і, якщо вона запрограмована на одного чоловіка, вона не пустить нікого іншого у своє ліжко, інакше датчики відключать андороїда. Ця «істота» може ходити, заварювати чай, декламувати Гете… »\nПокупець (майбутній “чоловік”) може вибрати все: кольори очей, волосся і шкіри, ріст, розмір губ, грудей і стегон, і знання, якими буде «наповнена» її голова.\nКрім того, ця «жінка» нескінченно терпляча, спокійна зі свекрухою, не заперечує проти того, що її чоловік по суботах п’є з друзями, грає в ігри, розкидає речі, кладе ноги на стіл…\n«Ці андроїди – не що інше, як глашатаї нового світового порядку», – говорить Девід Леві, автор книги «Кохання + Секс з роботами: еволюція відносин людини і робота». «Еволюція людського виду передбачає, що в майбутньому люди будуть займатися любов’ю з роботами! Це станеться менш, ніж через 40 років. Роботи стануть дуже привабливими для людей в якості партнерів завдяки своїм перевагам і можливостям ».\nЄврейський етик Барак Лур’є вже висловив своє щире побоювання: «Скоро у мене і у вас з’являться знайомі, в основному чоловіки, які будуть жити з сексуальними роботами. Оскільки ці роботи будуть виглядати настільки живими, наскільки це можливо, у таких людей будуть “відносини” з секс-роботами, адже вони можуть бути красивими, сексуально привабливими і слухняними в повній відповідності з бажаннями замовника». Порно в інтернеті вже посіяло хаос, тому що зі смартфоном чоловіки припинили спроби завоювання уваги жінок. Що чекає нас, коли у нас будуть секс-боти, які можна легко купити? Лур’є не відчуває оптимізму з приводу майбутнього людства: «Сексуальні роботи будуть гірше порнографії, тому що вони створять ілюзію відносин, ілюзію фізичного дотику, шкіри до шкіри, що дуже важливо для чоловіків. Вони будуть перебувати в ілюзії, що це не просто самозадоволення, і що вони не просто невдахи. Хоча саме так воно і є ».\nСекс-боти не можуть піддаватися сексуальному насильству або домаганням – тому чоловіки просто відмовляться від жінок, які весь час чогось просять і бурчать.\nДжеймс Янг – провідний кореспондент BBC, який робить репортажі про нові технології і дає їм високу оцінку, тому що завдяки робототехніці сам зміг замінити частини тіла, втрачені в залізничній катастрофі. Однак у своєму документальному фільмі «Майбутнє сексу? Секс-роботи і ми», – він вказує, що ця область робототехніки може бути темною стороною Штучного Інтелекту. Ми досягнемо небезпечної точки, коли відносини з роботом стануть на рівень з відносинами з жінками.\nНоель Шаркі, вчений в області комп’ютерних технологій, почесний професор робототехніки і штучного інтелекту в Університеті Шеффілда, співзасновник і співдиректор Фонду відповідальної робототехніки, підкреслив, що виробництво секс-ботів матиме найпохмуріші наслідки: «Це створює відчуття занадто вільного сексу, тому що роботи завжди доступні. Хоча я люблю штучний інтелект, я борюся за підтримку людської культури, і за все, що має для нас значення. Ми робимо все це з машинами, тому що отримали таку можливість, але ми не думаємо про вплив на суспільство, людство може тотально змінитися, ми будемо позбавлені сенсу життя. Ці думки не дають мені спати ночами », – говорить він.\nХоча свого часу японці домінували у виробництві секс-ляльок, іспанська компанія пішла ще далі. Тепер ляльки оснащені штучним інтелектом, вони можуть говорити і, завдяки датчикам, реагувати на різні стимулятори в «Е-зоні», вони збирають дані про статевий акт і підлаштовують свою поведінку під особливості «партнера». Вони коштують близько 20 000 доларів. Через якості шкіри, дизайну особи і людського голосу їх називають «гіпер-реалістичними» ляльками.\nБорделі в Барселоні йдуть в ногу з часом – клієнти можуть вибирати або реальних жінок, або роботів. Коли Янг відвідав фабрику секс-ботів в Японії і побачив моделі, які виглядали як зовсім юні дівчата, то не стримав сліз – він на власні очі побачив жах майбутнього, в яке ми прямуємо.\nЄ ті, хто бореться проти такого майбутнього, наприклад, конгресмен-республіканець США Ден Донован, який виступає за заборону педофільських секс-ботів: «Як тільки насильник втомиться практикуватися на ляльці, йому буде потрібно всього крок, щоб перейти на дітей. І це не просто гра уяви. Психологи і дослідники вважають, що ці ляльки закріплюють, заохочують педофільську поведінку і переводять її в розряд норми, потенційно піддаючи ризику більше дітей ».\nЗахисники «свободи» вже стверджують, що секс з роботами, що виглядають як діти, допоможе знизити рівень педофілії. Професор Шаркі спростовує цю думку, він вважає, що така практика згубно впливатиме на наше суспільство, і використання дітей стане нормою. Можна буде зробити робота з особи на основі дитячої фотографії. Професор Шаркі вважає, що необхідно приймати міжнародні закони, здатні запобігти такому розвитку подій.\nCategory: Культура смерті і гріхBy Олексій Погорєлов 19.10.2020\nPreviousPrevious post:Єпископ Віталій Кривицький про вибориNextNext post:5 корисних звичок для щасливого подружжя


Паяльник і протигаз. Афанасьєв розповів про тортури у Криму та Росії / Новое Время\nПаяльник і протигаз. Афанасьєв розповів про тортури у Криму та Росії\n17 червня 2016, 14:43 3 коментувати\nАфанасьєв: Вдягли боксерські рукавиці й били ними по голові, щоби не було слідів\nКолишній політв'язень, якого незаконно утримували в Росії, кримчанин Геннадій Афанасьєв розповів про тортури, які над ним влаштовували окупанти в анексованому Криму та на території РФ\nВ інтерв'ю Українськый правді він сказав, що його схопили 9 травня 2014 року в Сімферополі після параду на День перемоги, на якому він йшов з портретом прадіда. На нього накинулися хлопці в цивільному з автоматами і заштовхали до машини, де на голову наділи мішок. Поки їхали, Афанасьєва били в живіт і в голову, погрожували, що везуть до лісу, де він буде сам собі рити могилу.\nПісля обшуку вдома його відвезли до місця тимчасового утримання на 10 днів. Йому не надали адвоката, присутні на допиті були лише слідчі з Москви й "дуже великі хлопців з Кавказу, співробітники ФСБ".\n"Я був прикутий до залізного столу. Спочатку вони розмовляли, погрожували, я нічого не казав. У перший день було просто биття. Підняли до другого поверху - там спеціальні люди і слідчий. Знову ставили різні питання. Зрозумівши, що я не знаю фактів, які їх цікавлять, почали вимагати дати свідчення проти себе. Що я зізнаюся в тому, що нібито хотів підірвати пам'ятник Вічного вогню 9 травня", - розповів Афанасьєв.\nЧитайте також: Солошенко та Афанасьєв дали перші коментарі після поверння в Україну\nПотім кати вдягли боксерські рукавиці й били ними по голові Афанасьєва - аби не було синців. Протягом 10 днів йому не давали їжі й унеможливлювали сон. Протягом перших п'яти днів на голову одягали пакет й душили. Згодом на Афанасьєва почали вдягати протигаз на голову зі шлангом, відкручували нижній клапан і бризкали туди балончиком - починалося блювання, він починав захлинатися. Слідчі давали понюхати нашатир і повторювали катування знову.\n"Продовжилося тим, що під'єднували електричні дроти до статевих органів - і били струмом. Якщо удушення ще можна було витримати, це вже був інший біль. Так змушували ставити підписи на документах... Я розумів, що там. Я бачив, що написано. Але я сам власноруч не писав, все було вже заготовлено, весь текст", - розповів колишній бранець.\nЧитайте також: Лікар розповів про стан здоров'я Афанасьєва і Солошенка\nМайже під кінець, коли кати вимагали укласти з ними угоду, Афанасьєва роздягли, поклали на підлогу, стали тримати і водити коло тіла паяльником.\n"Найголовніше - у мене є мама - і вони погрожували добратися до неї. Це подіяло...", - додав Афанасьєв.\nЗа рік у суді він зізнався, що ці свідчення дав під тортурами, після чого оперативники ФСБ у Ростові влаштували побиття. У колонії в республіці Комі в речі Афанасьєва підкинули лезо, через що кримського активіста відразу перевели з карантину до штрафного ізолятора, а потім до бараку суворого режиму. За його словами, там "все заборонено": не можна сидіти й лежати. Саме там він важко захворів.\nНагадаємо, 14 червня, відбувся обмін незаконно засуджених в РФ українців Геннадія Афанасьєва і Юрія Солошенка за схемою 2х2 на одеських журналістів - Олену Гліщінську та Віталія Діденка, організаторів та активних учасників так званої "Народної ради Бессарабії".\nЗвільнення Афанасьєва та Солошенка\n14 червня 2016 року відбувся обмін незаконно засуджених в РФ українців Геннадія Афанасьєва і Юрія Солошенка за схемою 2х2 на одеських журналістів - Олену Гліщінську та Віталія Діденка, організаторів та активних учасників так званої "Народної ради Бессараб


Коронакриза: як вистояти українській економіці / Maanimo\nКоронакриза: як вистояти Україні, коли руйнується світова економіка\n19.03.2020 8 хвилин 78\nСвітова економічна криза щосили розгортається на тлі новин про посилення пандемії коронавирусу, і завдає удар за ударом існуючій системі. Навіть по «оптимістичним» прогнозам світову економіку чекає рецесія, фондові ринки вже рекордно обвалилися, а економіки країн світу тріщать по швах. Інвестори б'ють на сполох: не витримують навантаження навіть активи «тихої гавані». Maanimo розбирався, яких збитків завдає вірус світовій економіці, і як цей виклик прийняла Україна.\nКоронний удар по ринках\nУкраїнський центр пандемії\nВіддавали все, що могли\nМандрівний вірус Дон Кіхот Уханьський\nПро коронавірус зараз не говорить тільки ледачий. Але всі ці розмови, по суті, породжують зворотний ефект. Уряди різних країн намагаються інформувати населення, але знайшлось й багато спекулянтів на цій темі, що активно сіять паніку. Тому люди почали зверхпереоцінювати нову загрозу. Природно, це відбилося на найбільш чутливих до будь-яких змін суб'єктах економіки - фондових ринках і інвесторах.\nУ лютому на тлі новин про стрімке поширення вірусу інвестори почали виводити гроші з активів з підвищеним ступенем ризику, тих же цінних паперів, і вкладати у фінансові інструменти «тихої гавані». В результаті ціни на дорогоцінні метали злетіли до небес. Наприклад, 6 березня золото поновило семирічний рекорд вартості - $1683,65 за унцію. Срібло, платина і паладій теж досягли рекордних позначок.\nСитуция швидко вийшла з-під контролю, і паніка через економічні наслідки від пандемії коронавірусу на фондових ринках придбала величезний розмах.\nБіржі США 12 березня пережили найгірший момент з часів «чорного понеділка» 1987 року. Індекс Dow Jones втратив 10%, а S&P 500 і Nasdaq - 9,4-9,5%. Впали навіть акції тих компаній, які за оцінками інвесторів могли отримати вигоду від ситуації, що склалася. Цей день аналітики CNN назвали «гіршим в історії» європейських фондових ринків. Європейський індекс Stoxx 600 за добу впав на 11%, німецький DAX і французький CAC 40 - більш ніж на 12%, рекордно впав італійський FTSE Italia All-Share - 16,4%.\nКрім того, інвестори обвели чорним маркером на календарі і 16 березня. Американський фондовий ринок миттєво відреагував на заяву Дональда Трампа про те, що ситуацію з коронавірусом не вдасться взяти під контроль до серпня. Dow Jones обвалився до завершення торгів на 13%, що стало найгіршим днем в історії індексу. Акції двох найбільших за ринковою вартістю американських компаній - Apple і Microsoft - просіли на 12%. Сильно постраждали акції системно значимих банків: котирування Citigroup обвалилися на 19%, Bank of America і JPMorgan втратили по 15%.\nДеякі експерти оцінюють втрати від обвалу ринків в 4,7 трлн доларів. Для порівняння, ця цифра дорівнює ВВП Японії, однієї з провідних економік світу.\nЧлен ради НБУ Віталій Шапран в коментарі для Maanimo каже про те, що ця ситуація може загрожувати масштабною кризою в банківській сфері:\n«Ми бачимо, як руйнується транспортна галузь, енергетика, туризм і все, що пов'язано зі сферою масових розваг, готельним бізнесом. І який приплив позитиву в фармацію, виробників медичного обладнання і засобів захисту. Проблема в тому, що обсяг ринків, що опинилися в плюсі, в десятки або сотні разів менше того сегмента економіки, який постраждав від вірусу. Такий паритет між переможцями та переможеними несе загрозу того, що з фондового сегмента і з бухгалтерських звітів проблема поступово перекочує в сегмент дефолтів і може зачепити глобальний банківський сектор».\nВсупереч очікуванням, не встояло навіть золото. Але в цьому випадку падіння ціни більше пов'язано з обвалом нафтових котирувань і «ціновою війною», викликаною виходом Росії і Саудівської Аравії з угоди ОПЕК +. Бажаючи заробити, інвестори розпродавали свої активи, що на тлі зміцнілого долара зробило золото ще менш привабливим для інвестицій. За другий тиждень березня його вартість знизилася майже на 5%. А це тижневий максимум з 2016 року.\nСформований тренд говорить про бажання інвесторів не заробити, а уберегти. Найбільш привабливим варіантом для збереження капіталів зараз є державні облігації США і Великобританії - традиційно найбезпечніші, хоч і найменш дохідні варіанти для вкладень.\nВ Україні першими на нову загрозу відреагували цінні папери. ВВП-варранти вже здешевшали на 9,2%, а єврооблігації з погашенням в цьому році тепер котируються за ставкою 4,9% річних.\nЧерез жорсткі обмежувальні заходи всередині країни в групі ризику опинилися цілі галузі, в першу чергу, малий і середній бізнес, сфера послуг, пасажироперевезення. Якщо карантин триватиме довше двох тижнів, це може обернутися серйозними проблемами для економіки. Люди можуть не отримати зарплати, у підприємств не вистачить грошей на виплати за зобов'язаннями, а бюджет недорахується коштів навіть на найнеобхідніші витрати.\nКрім того, є ймовірність позбутися однієї з ключових статей доходу в бюджет. Через пандемію багато заробітчан повертаються на батьківщину. За інформацією НБУ, в 2019 році трудові мігранти перевели в країну близько 12 млрд доларів, проте в 2020 році через коронавірус обсяг переказів може скоротитися на суму від 500 млн до 1 млрд доларів. Насправді цифра може бути ще більше, все залежить від строків карантину.\nБорис Кушнірук, голова експертно-аналітичної ради Українського аналітичного центру, повідомив Maanimo, що затяжний карантин стане нищівним ударом по світовій економіці. Розвинені країни вирішуватимуть проблему простим «заливанням» економіки грошима. Ніхто не буде звертати увагу на дефіцити бюджету і зростання державних боргів.\n«Україна собі дозволити таку розкіш, як включення друкарського верстата, не може. Тому що якщо вона це буде робити в тих обсягах, в яких це роблять США і ЄЦБ, то у нас почнеться стрімке зростання інфляції і знецінення нацвалюти. Тому країні необхідно забезпечити співпрацю з міжнародними фінансовими інститутами», - говорить експерт.\nВін підкреслив, що для подолання кризи в першу чергу потрібна фінансова допомога Євросоюзу, США та Світового банку. Все це залежить від того, в якому положенні буде наша співпраця з МВФ. Якщо її не буде, то в цьому випадку Україна зіткнеться з величезною проблемою.\nЗараз же у багатьох стурбованість викликає параліч роздрібної торгівлі. На думку Віталія Шапрана, це мінус для зайнятості, зростання проблемних кредитів для банків і збитки для МСБ. Однак експерт вважає, що це більш-менш коректна реакція на можливі ризики. Адже якщо дивитися на КНР, то при карантинних заходах там вдалося побороти епідемію навіть в її епіцентрі.\n«Якщо карантин знімуть 4 квітня, я не думаю, що втрати будуть значні. Куди важливіше для нас, що буде відбуватися в ЄС, в країнах, які брали наших заробітчан. Їх уряди можуть продовжувати карантин», - прокоментував Шапран.\nВін додав, що також невизначена кон'юнктура з нашим експортом. З одного боку, обвал цін на нафту до 25 доларів за барель - це позитивний сигнал для країни, яка є нетто-імпортером енергетичних ресурсів. Але, з іншого боку, неможливо прогнозувати ціни на зернові, сталь і інший експорт. На жаль, він сировинний, і при тривалому періоді низьких цін на нафту рух цін на український експорт не порадує, вважає експерт.\nВажливим є те, що через величезний попит, викликаний панікою, в країні виник дефіцит готівкової валюти. На даний момент конвертувати валюту і проводити розрахунки в доларах і євро можна тільки безготівковим шляхом.\nЗа прогнозом аналітиків Віденського інституту міжнародних економічних досліджень, спалах вірусу сповільнить зростання української економіки майже в два рази. Згідно експертам, ВВП України в 2020 році зросте лише на 1,9%.\nЕкономіка України в минулому році продемонструвала зростання ВВП не за рахунок промислового виробництва, а за рахунок зростання торгівлі, внутрішнього товарообігу і сільгоспсектора. Якщо в сільському господарстві доходи багато в чому залежать від врожаю, то по сфері послуг і торгівлі вже вдарила паніка від коронавирусу, а ще більше вдарить затяжний карантин. І в цьому контексті у багатьох виникають побоювання з приводу енергетичної сфери. Maanimo запитав про це співголову Фонду енергетичних стратегій Дмитро Марунич. Він каже, що на енергосекторі якось по-особливому це все не відіб'ється:\n«Загальне уповільнення в економіці вдарить і по стану в енергетиці, тому що це одна з підсистем загального економічного механізму. Впаде споживання енергоресурсів, що призведе до проблем у підприємств ПЕК».\nВплив поширення коронавирусной інфекції на економіку складно оцінити за такими звичними показниками, як рівень зайнятості, інфляція і ВВП, оскільки дані по ним зазвичай приходять з тимчасовим лагом в місяць.\nПоки що найбільше від пандемії постраждала економіка Китаю, який і є осередком поширення нового вірусу. За даними Державного статистичного управління КНР, обсяг промвиробництва в Китаї за підсумками перших двох місяців 2020 року скоротився на 13,5% в порівнянні з аналогічним періодом минулого року через обмеження, пов'язані з пандемією. Реальні втрати китайської економіки, судячи з усього, складуть 10% ВВП в першому кварталі 2020 року порівняно зі звичайною траєкторією зростання на 5-6%.\nСпалах вірусу в США і Європі почалася порівняно нещодавно, так що точних даних про збитки поки немає. Група аналітиків з VoxEU оцінює втрати тільки від місячного карантину країн ЄС в 350 млрд доларів.\nНа передовій зараз авіація, туризм та сфера послуг. Авіакомпанії, наприклад, стали найбільшими корпоративними жертвами спалаху коронавірусу, що заблокував авіатрафік. У Міжнародній асоціації повітряного транспорту прогнозують, що збиток може досягти $113 млрд.\nТуризм - величезна стаття доходу для Іспанії, Італії та Франції, де зараз лютує вірус. За розрахунками WTTC, пандемія коронавірусу загрожує втратою роботи для 50 мільйонів людей, які працюють в турсфері. В умовах заборони польотів і обмежень на в'їзд можна з упевненістю сказати, що галузь напередодні «високого сезону» понесе рекордні збитки.\nАналітики JPMorgan очікують, що пандемія коронавірусу спровокує глибоку рецесію економік Америки і Європи. Погіршення ситуації прогнозують до літа. Згідно з прогнозом, економіка США скоротиться на 2% в першому кварталі і на 3% в другому, а економіка країн єврозони - на 1,8% і 3,3% відповідно.\nЩо стосується України, то голова Нацради економічного розвитку Олексій Дорошенко висловив Maanimo думку, що це все - питання часу:\n«Зараз дати точний прогноз неможливо, тому що ніхто не розуміє, як швидко це закінчиться. Якщо ми обмежимося лише двома тижнями карантину без особливої паніки, то наслідки для економіки будуть не такими болючими. Якщо ж він затягнеться на місяць-два, наслідки будуть дуже важкими».\nОднак експерт стверджує, що при відсутності у нас вибухового зростання числа хворих обмежувальні заходи поступово послаблять, і економіка потроху повернеться в свій природний стан.


У Нововолинську обшукали квартиру подружжя-наркоторговців. ФОТО | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nУ Нововолинську обшукали квартиру подружжя-наркоторговців. ФОТО\n11 квітень, 15:36\nУ Нововолинську обшукали квартиру наркоторговців.\nСанкціоновані обшуки відбулися на вулиці Гагаріна, 19, у помешканні подружжя, яке виховує малолітню дитину.\nУ середу, 10 квітня, у Нововолинську правоохоронці управління протидії наркозлочинності Волинської області затримали чоловіка 1993-го року народження і його співмешканку, підозрюваних у збуті наркотичних речовин, та провели обшуки в їх помешканні.\nПолісмени обласного управління протидії наркозлочинності з грудня 2018-го року вели спостереження за наркоторговцями, здійснювали контрольні закупки наркотичних засобів.\nПара виховує малолітнього сина, жінка перебуває на ранніх термінах вагітності, проте це не завадило нововолинцям займатися торгівлею наркотиками.\nСусіди підтвердили, що в цю квартиру постійно ходять за дозою наркозалежні. Торговець на прізвисько «Шкет» та його на два роки молодша співмешканка не відчинили двері правоохоронцям, тому проникнення в приміщення було здійснено примусово, шляхом вибивання дверей.\nУ ході перевірки було виявлено 19 порожніх блістерів з фабричним написом "Субутекс", порошкоподібну речовину білого кольору та металеву частину скальпеля.\nВилучену білу речовину нaпрaвили нa експертизу.\nДо слова, на чорному ринку одна таблетка "Субутексу" коштує 500 гривень.\nЗa словaми порушникa, нaркотики він зберігaв виключно для влaсного вживaння, оскільки є наркозалежним.\nОднак не лише сусіди підтверджують той факт, що в квартиру ходять за дозою.\nТеги: нововолинськ, квартира наркоторговців, подружжя\nПомер багаторічний директор школи на Волині\n18 червень, 10:49\nВолинянина на дитячому майданчику вкусила гадюка\n18 червень, 10:01\nДе у місті на Волині продають найдешевші квіти. ФОТО\n16 червень, 15:37


Білкова дієта для спортсменів | Organic Food\nЗаймаючись спортом просто неможливо не звертати уваги на раціон, адже саме від нього залежить результативність тренувань. Існує безліч систем харчування для людей, ведучих активний спосіб життя і займаються спортом, але однією з найпопулярніших є білкова дієта для спортсменів.\nЧому саме білок?\nЩоб зрозуміти це, необхідно трошки освіжити в пам’яті деякі знання з біології. Для життєдіяльності організму потрібні різні поживні речовини, такі як білки, жири і вуглеводи. Крім них, сюди ж входять вітаміни і мінерали, але це, як мовиться, зовсім інша історія. Повернемося до трійці БЖВ: вони не тільки несуть енергію (причому білки і вуглеводи дають по 4 ккал на кожен грам, а жири – 9), але і беруть участь у роботі багатьох систем. Так, жири забезпечую гормональний обмін і цілісність клітинних мембран, а також служачи свого роду «акумуляторами» енергії. Вуглеводи, незважаючи на те, що поступаються жирів по калорійності, як раз є основним джерелом енергії. Саме вони і дають нам прилив сил і енергії, підвищують рівень цукру в крові. Білок ж – особливий нутрієнт, він несе в собі амінокислоти, з яких і будуються всі клітини. Перш, ніж ці амінокислоти будуть здобуті, його треба розщепити і на це витрачається деяка частина енергії. Зрештою, при споживанні білкової їжі, чистої енергії для організму залишається мало. Саме цим комплексом якостей вона і представляє особливий інтерес для спортсменів – будівельний матеріал для м’язів, не переобтяжений калоріями. Але що повинно входити в такий раціон?\nЩо включає в себе білкова дієта для спортсменів?\nКоротка відповідь – продукти, багаті протеїнами – навряд чи розширить розуміння питання, тому складемо докладний список самих багатих білком продуктів:\nМ’ясо птиці, нежирне. Жирність – важливий факт. Справа в тому, що незважаючи на високий вміст протеїнів, деякі сорти птахи, наприклад, домашня качка або гусак, містять стільки жиру, що просто не «впишуться» в норми жирів, тому ідеальною вважається куряча грудка без шкіри або індичка;\nМ’ясо тварин – не менш цінне за вмістом білка, але все так само залишається актуальною проблема жирності, тому перевагу краще віддати телятини або м’яса кролика;\nРиба – один з найбільш шанованих продуктів. Будь-яка риба, навіть нежирна, служить не тільки постачальником амінокислот, але і мінералів, жирних кислот омега-3 і 6;\nЯйця – але мова йде про білку. Коли говориться в меню «білковий омлет», то мається на увазі, що він готується тільки з білків, можна з додаванням молока;\nСир з невисоким відсотком жирності. Цей продукт знаходиться майже поза конкуренцією – він багатий кальцієм і білком, але при цьому містить мінімум жирів і вуглеводів. Крім того, у нього високий коефіцієнт засвоюваності, що виносить його на лідерські позиції у багатьох рейтингах дієтичних продуктів;\nСубпродукти – це, наприклад, печінку, серце, нирки тварин. Вони досить поживні, має невисоку вартість, дають можливість внести різноманітність. Але все ж головною улюбленицею тут буде печінка – вона практично не містить жиру і дуже багата залізом і вітамінами;\nСоя і соєві продукти. Соєвий білок – один з найпопулярніших рослинних протеїнів. Але, за деякими даними, соєва продукція може негативно позначатися на репродуктивної функції чоловіків, хоча думки з цього приводу у фахівців розходяться.\nЦей список можна продовжити, але хотілося б вам нагадати, що протеїнова дієта здатна викликати деякі збої в роботі кишечника. Саме тому спортсмени у великій кількості включають в свій раціон свіжі овочі, зелень, цільні крупи, висівки. Якщо ви вирішили дотримуватися такого раціону харчування, ми рекомендуємо вам прислухатися до цих порад.


БУЦЦАТІ, Діно ❤ | Шкільні твори\nГоловна ⇒ 📌Біографії ⇒ БУЦЦАТІ, Діно\nсвою нелегку роботу на крейсері “Ф’юме”, який брав участь у кількох значних морських битвах проти військ антифашистської коаліції.\nПісля вересня 1943 p., коли Італія вийшла з війни, Буццаті повернувся в Мілан, де продовжив працювати в “Корр’єре делла сера”.\nНа відміну від багатьох інших журналістів, він не висловлював опозиційних фашистському режимові ідей, але й не виступав на його підтримку. Журналістську діяльність і співпрацю з “Корр’єре делла сера” Буццаті продовжив і в повоєнний період аж до останніх днів свого життя. “Журналістика, – говорив Буццаті, – є для мене\nне супутнім ремеслом, а одним із аспектів моєї професії. Оптимум журналістики збігається з оптимумом літератури”.\nУ повоєнний період паралельно з літературною діяльністю Буццаті професійно займався і живописом, заслуживши репутацію одного з найталановитіших італійських художників XX ст. Помер письменник 28 січня 1971 року в Мілані.\nЛітературний дебют Буццаті відбувся у 1933 p., коли вийшов друком роман “Барнабо з гір” (“Barnabo delle montagne”), який засвідчив модерністські, екзистенційні симпатії письменника. Позбавлений часової конкретики, роман розповідає про молодого лісника Барнабо, який у сутичці з розбійниками проявив боягузтво, що призвело до смерті його товариша. Лісники прогнали Барнабо, і він, покинувши гори, довгі роки живе в долині, мріючи про той день, коли зможе спокутувати свій гріх.\nАле коли йому трапляється реальна нагода зробити це, вбивши із засідки тих самих розбійників, він не може цього зробити. Барнабо усвідомлює, що вже нічим не виправдає тих безглуздих страждань, на які прирікає людину життя.\nУ 30-х pp. Буццаті написав також роман “Таємниця старого лісу” (“Il segreto del bosco vecchio”, 1935) і один з найкращих своїх творів, створених в стилі, близькому до кафкіанського, – роман “Татарська пустеля” (“II deserto dei Tartari”, 1939). Головний герой роману – молодий лейтенант Дрого, який щойно закінчив військове училище і потрапив на службу у Фортецю, що навіює асоціації з кафкіанським Замком.\nТаємнича Фортеця розміщена на краю величезної татарської пустелі. її функція полягає у протистоянні потенційному вторгненню ворога з північних кордонів, але з’ясовується, що з часу зведення Фортеці звідти ніколи ніхто не нападав, більше того, ніхто навіть і не знає достовірно, що розташоване по той бік татарської пустелі. Фортеця перетворюється для героїв роману, з одного боку, у гнітючий символ якоїсь невідомої і страшної загрози, а, з іншого боку, – у символ вищої, справжньої реальності, що зрештою виправдовує сенс існування самої Фортеці та її захисників. Офіцери Фортеці в будь-який момент можуть змінити місце служби, але усі вони, немов зачаровані, очікують початку великого Невідомого. І ворог, зрештою, дійсно підходить з боку татарської пустелі до стін Фортеці, але Дрого до цього часу вже став старим і немічним, і його у цей вирішальний момент, на який він чекав усе своє життя, просто проганяють, аби звільнити місце на бастіонах для молодого і боєздатного офіцера.\nСправжній літературний успіх прийшов до Буццаті наприкінці 50-х років. У 1958 р. він видав збірку “Шістдесят оповідань” (“Sessanta racconti”), за яку отримав одну з найпрестижніших літературних премій Італії – “Стрега”. У 1960 р. вийшла друком повість “Збільшений портрет” (“II grande ritratto”), яку критика назвала першою італійською науково-фантастичною повістю, згодом Буццаті створив зразки психологічної прози – роман “Кохання”(“Un amore”, 1963), видав збірку новел “Коломбр” (“Il colombre”, 1966).\nСтиль його творів 60-х років пронизаний песимістичною іронією з приводу невтішних, на його думку, перспектив науко-во-технічного прогресу, реальної загрози дегуманізації мистецтва, відчуження людської особистості від суспільства, трагедійної плинності людського життя.\n« Чудовий роман М. Е. Салтыкова-Щедріна\nДіалоги з Г. Сковородою про сенс і цінності життя »


Петрів піст у 2021 році: коли починається і закінчується, що не можна їсти — УНІАН\nСвята 3 хв. 5935\nПерший літній піст присвячений християнським подвигам апостолів Петра і Павла.\nПетров пост в 2021 році / фото autogear.ru\nЗовсім скоро почнеться перший з двох літніх постів, який встановлений на честь апостолів Павла і Петра. Цей піст вважається нестрогим, оскільки в більшість його днів дозволяється їсти рибу. Пов'язано це з тим, що апостол Петро народився в родині рибалки і вважається покровителем рибалок. Сенс цього посту - в добровільному утриманні від спокус і духовному очищенні.\nТривалість Петрового посту змінюється щороку і становить від 8 до 42 днів. Закінчується він завжди 11 липня, напередодні Дня святих Павла і Петра. Початок посту визначається датою Трійці, яка відзначається через 50 днів після Великодня. Трійця в 2021 році святкується 20 червня, а Петрів піст починається в другий понеділок після Трійці - 28 червня 2021 року.\nПонеділок - дозволяється гаряча їжа, приготована без олії.\nВівторок - дозволені рибні, грибні та інші гарячі страви з олією.\nСереда - можна їсти сирі овочі і фрукти, горіхи, сухофрукти, хліб і мед (сухоїдіння).\nЧетвер - дозволені рибні, грибні та інші гарячі страви з олією.\nП'ятниця - сухоїдіння.\nСубота, неділя - дозволені рибні, грибні та інші гарячі страви з олією, а також можна випити трохи вина.\nЧитайте такожВихідні на третю у 2021 році: скільки відпочиватимуть українціПід час посту також не можна здійснювати гріховні дії, лихословити, шумно веселитися, заздрити і засуджувати інших. Заборонені ворожіння і магічні ритуали. У цей період потрібно відмовитися від шкідливих звичок, частіше допомагати рідним і нужденним. У Петрів піст не відбуваються вінчання, а подружжю належить на цей час відмовитися від інтимної близькості.\nКоли Троїцька батьківська субота 2021: дата, традиції, що не можна робити\nДень літнього сонцестояння 2021: дата, прикмети, що можна і заборонено робити\nКоли День незалежності України 2021: дата та історія, додаткові вихідні\nУ Києві прощаються з хореографом Чапкісом: на церемонію прийшов Зеленський (фото) Суспільство\nДень медика 2021: дата та цікаві факти про професію, найліпші привітання до свята Свята\nЛітнє сонцестояння 2021: дата і прикмети, що не можна робити в цей день Свята


На наступному президенті лежатиме завдання створити боєздатну армію – Безсмертний - Майдан\nНа наступному президенті України лежатиме завдання створити таки в країні боєздатну армію, адже військо для парадів і війни – не одне й те ж саме.\nТаку думку під час засідання президентського клубу заявив політик Роман Безсмертний, передає кореспондент інтернет-видання UA1.\n«У мене викликає сміх те, що на п’ятому році війни в нас немає патронного заводу. На наступному керівнику держави лежатиме завдання сформувати боєздатну армію. Армія для парадів, і армія для війни – це дві різні армії», – зазначив Безсмертний.\nЗа його словами, війна на сході могла б стати поштовхом для розвитку військової індустрії в Україні, однак цього не відбулося.\n«Військова агресія могла б стати початком відродження реальної економіки і промисловості держави. Ті ресурси, які виділяються зараз – вони є стартом для того, щоб це все було зроблено», – наголосив Безсмертний.\nЙого опонент у президентському клубі Сергій Тарута звернув увагу на те, що вибухи на українських військових складах були очікуваним кроком з боку агресора.\n«Мінімум 7-8 мільярдів доларів вибухнуло на військових складах. Це зрозуміло всім, що в першу чергу вони (агресор – ред.) будуть знищувати наші арсенали, щоб ми потім пальцем стріляли», – сказав Тарута.\nНагадаємо, голова парламентської фракції «Блок Петра Порошенка» Артур Герасимов раніше звинуватив лідера ВО «Батьківщина» Юлію Тимошенко в тому, що за часів її прем’єрства була розвалена армія.\nНаблюдатели ОБСЕ видели на Донбассе российские грузовики с углем Boeing предупредила авиакомпании об опасности срыва самолетов 737 MAX в пике


У село Волосянка на Львівщині їдуть милуватись карпатськими краєвидамиGazeta.ua13.01НовостиFacebookВКонтактеshare_fav"Зазвичай я приїжджаю сюди в той момент, коли, була б я деревом, на мені залишався б останній листок. Тут таке повітря, що можна прикладати його до всіх ран, в тому числі душевних, і вони заживуть. Тут така природа, що в будь-яку погоду будь-якого сезону очі знайдуть привід бути широко відкритими. Тут такі заходи сонця, що можна назначати їх як ліки від сезонної хандри: вживати не менше 2-х разів на рік курсами по 10 заходів сонця. Тут такі люди, що хочеться приймати їх усе життя. Тут любов до Батьківщини не спалах постмайданної єдності, а риса характеру і щоденний труд - розповідає учасник проекту "Знайдено в Україні" Лала Тарапакіна. Четверо мандрівників Максим Щербаков, фотографи Олександр Котенко та Олег Кірієнко проїдуть більше 5 тисяч кілометрів по Україні, щоб знайти кращі місця для зимового відпочинку. У планах команди розкрити українцям незвідані Карпати і Закарпаття, довести, що на Чорному морі є що робити і в січні, а головне запропонувати українцям бюджетні варіанти для поїздок по країні всією родиною в холодну пору року. Цього разу команда відвідала село Волосянку Сколівського р-ну на Львівщині.\nДорога683 км влітку це 7 годин шляху на стороні світла. 683 км взимку це 12 годин сутінкового шляху, де чашка гарячого латте на заправці ледь не єдина провідна зірка. У другій частині проекту "Знайдено в Україні" ми стали справжньою експедицією, посольством зими на вісьмох колесах: 5 чоловік на 2-х Renault блакитній Sandero і вишневому Logan MCV. Відстань у 683 км обидві машини подолали без заперечень рівненько і легко, незважаючи на те, що вся дорога була прогнозовано вкрита крижаним нальотом. Зимові подорожі диктують свої лайфхаки: ми складали свій маршрут так, щоб більша частина шляху пролягала по трасі Київ-Чоп. Довше, але надійніше: будь-які короткі шляхи по зимовій дорозі призводять до ненавмисного рішення купити повнопривідний позашляховик. До речі, дорога до Волосянки на ділянці від Стрию значно покращилася: ям стало менше, а місцеві відчайдушні готельєри слідкують за тим, щоб ви могли доїхати навіть до важкодоступних місць, уся дорога посипана землею.\nПроживанняУ цій частині проекту наша особлива увага дісталася ні в чому не винним готелям: ну а як інакше, коли курс долара нівелює мрії про Мальдіви вже на стадії роздумів "куди б поїхати взимку?".Тому кожний наш огляд тепер буде складатися з двох частин: огляд місця і детальне дослідження місцевих готелів (готелю). Ми будемо розповідати не лише про те, де жити, але й про те, як, по чому і з ким. Ви навіть здивуєтеся, звідки ми стільки знаємо. У Волосянці ми зупинялися у найпатріотичнішому готелі "Мохнач" (від творців знаменитої "Вежі Ведмежої", тільки дешевше), і з цього все й почалося. Ви ж розумієте, які запаси калгановки зберігають його погреби. У "Мохначі" дуже чисто, дуже тихо і дуже якісно. Розташований він серед смерек, поблизу річки Славки, в 300 метрах від "батьківського" готелю. Інфраструктура і харчування на базі готелю "Вежа Ведмежа". Ціна проживання: 500 гривень за номер, на відміну від, наприклад, тієї ж "Вежі", де ціна за номер стартує від 950 гривень але варта кожної копійки цих грошей. "Вежа Ведмежа" це такий готель, куди можна приїхати і провести свої канікули, не виходячи за межі території готелю взагалі. І там дуже, дуже смачно.\nРозвагиНа що ви готові заради, можливо, кращих фотографій у своєму житті без гарантії результату? Дертися на гору 4 години, чіпляючись за шматочки закрижанілого моху? Прокинутися о шостій ранку, щоб дочекатися перших барв зимового світанку? А застрягти посеред туманного сутінкового лісу на підйомнику, який з усіх боків продувається холодними вітрами?\nПідйомникКоли директор "Вежі Ведмежої" Володимир Бега, наш всемогутній чарівник, на ці кілька днів умовив свого друга власника туристичного комплексу "Захар Беркут" увімкнути нам підйомник, він ще не знав, на що погодився. Та чого вже там! Вони всі не знали! Ніщо, як кажуть, не віщувало… Піднесений настрій не затьмарювали навіть туман, всюдисущий вітер і сутінки. А потім ми застрягли над крижаною прірвою, на висоті 15 метрів від землі, і зрозуміли, що ми готові до всього, а наш одяг не дуже. Тож, зі зрозумілих причин, нашою розвагою №1 у Волосянці стало 15-хвилинне споглядання фундаментальної карпатської природи в її наймістичнішій версії. І поки Олег фотографував, ми з Максом вигадували заголовки: "Живі крижані скульптури відтепер і у Волосянці!" або "Застряглі на підйомнику журналісти цілу ніч декламували патріотичні вірші". Але потім увімкнули генератор, і ми були врятовані. "Захар Беркут", дякуємо, що він у вас є.\nКриївкаУ Волосянці, поряд із "Мохначем", є власна криївка музей УПА, де зібрані предмети побуту, мапи, документальні свідоцтва і взагалі все, що має відношення до українського визвольного руху. А оскільки там є навіть ліжка і пічка, я без остраху залишилася на ночівлю. Звичайно, хотілося б написати, що вночі я прислуховувалася до завивання вітру і чекала якоїсь каверзи, а снився мені Степан Андрійович власною персоною, але ж ні. На підстилці з трав сон був міцним, а ранок добрим.\nПейнтболДо речі, формально "Мохнач" це пейнтбольний клуб, але ж який! Ще на підході до нього, спускаючись уздовж річки і канатного містечка, підбори починають завзято відбивати ритм, у якому легко впізнати мотив "Ленты за лентою". Тут без усяких "але" можна на якийсь час відчути себе учасником лісового братства Української Повстанської Армії, в якій, до речі, і це підтверджено документальним фото на стіні "Мохнача", служив навіть бурий ведмідь. На території куреня, окрім житлових приміщень і мрії усіх естетів-націоналістів ― справжньої криївки, обладнаний один із найбільших пейнтбольних майданчиків у Карпатах. А влітку тут розбивають армійське шатро і працює польова кухня. Окрім власне пейнтболу, можна постріляти у тирі з пневматики, а також розстріляти гірську луну, шарахнувши у бік схилу і річки Славки з ПКШ або ПКС. Щоправда, холостими. Але для повної автентичності дадуть постріляти і бойовими ― з карабіну "Вепр".\nБаняПерепрошую за банальність, але буває банька, а буває ― Баня. Так, з великої літери Б. Нам пощастило потрапити в останню, цілий маленький СПА-комплекс на території готелю "Вежа Ведмежа", про який уже ходять легенди. Авторитетно заявляємо ― це вона, справжня баня з крижаною купіллю на дворі, з ароматним карпатським чаєм і медом у перервах між походами під березовий віничок невтомного банщика Олега, з гідромасажною ванною і затишною кімнатою відпочинку. Тим, хто боїться за своє здоров'я, банщик Олег, у минулому лікар-терапевт, дасть професійну консультацію стосовно того, що у бані можна робити, а чого не можна, напише комплексну рекомендацію, як підтримувати здоров'я, і в кінці обіллє з ковша крижаною водою. Цілющий ефект від банних процедур відчувається миттєво начебто годину тому був непростий спуск з крутої гірськолижної траси, після якого хочеться лягти і заснути просто на снігу, а от ти знову сповнений енергії після того, як змив стрес крижаною водою і розчинив утому у гарячій парі.\nЦіниЗ їжею, проживанням і розвагами відпочинок для сім'ї з трьох осіб обійдеться від 4000 грн на тиждень (якщо обирати економічний варіант). В середньому ви витратите близько 7000 грн за тиждень, якщо не відмовлятимете собі у квадроциклах і баньці. Тут можна купити білі сушені гриби по 250-300 грн за кіло, варення з чорниць по 25 грн і карпатський чай по 15 гривень за великий пакунок.\nВисновок і оцінкиЦар і Бог Волосянки це погода, яка вирішує, покатаєтеся ви на лижах сьогодні чи ні. Є сніг тоді покатаєтесь, немає снігу тоді ні. Але є дещо, що відрізняє Волосянку від інших карпатських курортів, і цього в неї не відняти за будь-якої погоди. Тут ви почуватимете себе унікальним і єдиним незалежно від кількості відпочиваючих на квадратний метр площі. Не грає ролі, що ви оберете ― ніч у музеї або прогулянку Ведмежою стежкою, покатушки на квадроциклах чи конях, баньку чи пейнтбол ― ви не забудете цього ніколи. Дорога ― 7, розваги ― 9 (мінус 1 бал за відсутність снігових гармат!), ціни ― 8.\nЛайфхаки від "Знайдено в Україні"- Прогуляйтеся Ведмежою стежкою (на території готелю "Вежа Ведмежа") ― це нескладний підйом, але дуже романтичний, з дивовижним краєвидом на полонини і гору Високий Верх.- Скуштуйте справжньої калгановки: повірте, це буде гастрономічне враження року для вас.- Попросіться на ночівлю у криївку: сон буде міцним, а вранці ви прокинетеся збагачені знаннями з української історії, вони тут самі проникають у людину незалежно від її намірів - Покатайте дитину на квадроциклі: в цьому регіоні є дуже "ніжні" маршрути, без крутих спусків і підйомів, є де розгулятися і без зайвого екстриму.- Пройдіть квест у канатному парку! І ви, і дитина: там два рівня складності. Вам видадуть диплом, ви закриєте питання про свою хоробрість і зможете завжди це довести.посмотреть на Gazeta.uaПопулярноееще из популярного


''ЛНР'' заявила про відкриття ''представництва'' в Австрії, посол назвав це клоунадою | Європейська правда\n"ЛНР" заявила про відкриття "представництва" в Австрії, посол назвав це клоунадою\nП'ятниця, 9 вересня 2016, 18:46\nКерівники так званої "Луганської народної республіки" заявили про намір відкрити "представництво" в Австрії.\nІнформацію про це розповсюдили сайти, що співпрацюють з "ЛНР".\nЗа словами представників "ЛНР", "представництво" буде займатися "інформаційно-просвітницькою діяльністю" та координувати доставку на окуповану українську територію гуманітарної допомоги.\nОчолить осередок, за їхніми словами, австрійський громадський діяч Альфред Альмедер.\nАвстрійське видання Die Presse зазначає, що Альмедер навіть гадки не мав, що порушує українське законодавство, подорожуючи до "ЛНР" без дозволу з українського боку.\nУ "Робочій спілці з гуманітарної допомоги Україні" він є лише касиром, а керує нею - лівий журналіст Лео Габріель. Також активним учасником організації є Патрік Поппель з віденського "Інституту Суворова", який виступає також за "чесний діалог з Росією".\nПосол України в Австрії Олександр Щерба у коментарі ТСН розповів, що така новина стала несподіванкою не тільки для нього, але й неприємним сюрпризом для Австрії.\nЩерба зауважив, що буде піднімати питання псевдопредставницва в Міністерстві закордонних справ Австрії.\n"З'явилася якась група ентузіастів, яка раптом активізувалася. Ми знали, що вони є, бо вони періодично на громадських заходах розкладали лоток під назвою, наприклад, "на підтримку ЛНР". Думаю, що зараз цей лоток буде просто перейменовано в "Представництво ЛНР". Це було питанням часу, поки хтось із численних не дуже добре працевлаштованих австрійців, які підтримують "ЛНР", не почне роздавати візитки, що він їх представник", - зазначив посол.\nУкраїнцям же Щерба порадив "не переоцінювати цю клоунаду", і додав, що "насправді світ не визнавав, не визнає і ніколи не буде визнавати цю комедію".\nСьогодні Щерба повідомив у Twitter, що Альфред Альмедер, якого "делегували" представники "ЛНР", не бажає очолювати жодні пов’язані із ними організації.\n"Водевіль з "представництвом ЛНР" триває. Австрієць, якому випала ця "честь", ні сном ні духом. Каже, так, в ЛНР їздив, але послом бути не хоче", - написав Щерба.\nЯк повідомлялося, МЗС України висловило протест та вручило ноту посольству Чехії у зв’язку з реєстрацією у місті Острава чеськими органами влади так званого "Представницького центру ДНР".\nЧитайте також: "Дипломати з автоматом": як донецькі сепаратисти створюють міф про своє консульство в ЄС".


Вилучені в голови Горохівської райради 1,5 мільйона гривень повернули дружині\n26 Вересня 2017 19:19\nПро це йдеться в ухвалах Луцького міськрайонного суду від 18 вересня, пише Четверта влада.\nще не зовсім свідоми Показати IP 26 Вересня 2017 19:32\nА свідомі базікають, що у 2013-2914 роках відбулася революція.\nЛуцьк Показати IP 26 Вересня 2017 20:36\nТарас Щерблюк - це не сни Василя Васильовича Щерблюка випадком, останній хороша людина.\nМК до Луцьк Показати IP 26 Вересня 2017 21:53\nАндерсен Показати IP 26 Вересня 2017 20:36\nКіндрат Панасович Показати IP 26 Вересня 2017 23:17\nз процентами повернули?\nКовель Показати IP 28 Вересня 2017 14:55\nжесть, в них дома по 1.5 мільйона!!!!!, типу нікому не зрозуміло, що позички і т.п. то галіма маячня. Одні ловлять хабарюг, а інші відпускають, оце живемо!