Пісня Джамали на Євробаченні 2016 сподобалась Adele\nAdele прокоментувала перемогу Джамали на Євробаченні 2016\nСпівачка зізналася, що їй дуже сподобалася пісня української виконавиці.\nДжамала зчинила фурор у аеропорту (відео)Під час свого концерту в Амстердамі Adele звернулася зі сцени до глядачів і спитала їх, звідки вони. Довідавшись, що прихильники приїхали з Мальти, співачка вигукнула:\n"Ви приїхали з Мальти! Ваша країна завжди дуже добре виступає на "Євробаченні", чи не так? О, боже мій, мені також сподобалася ця пісня переможниці!", - додала Адель, маючи на увазі композицію "1944" Джамали.\nНагадаємо, переможниця Євробачення 2016 стане тренером сьомого сезону Голосу країни.\nДжамала стане тренером сьомого сезону Голосу країни"Я буду шукати унікальні тембри. Я хочу знайти голоси, які залишаться з людьми назавжди, голоси поза часом. Я вірю, що "Голос країни" – саме те шоу, яке в майбутньому буде народжувати нову музику. Я запрошую всіх на кастинги сьомого сезону проекту", – сказала Джамала.\n#євробачення 2016 #голос країни #джамала #євробачення 2017 #перемога


У Путіна зробили цинічну пропозицію Україні: з’явилася реакція. Politeka\nУ Путіна зробили цинічну пропозицію Україні: з’явилася реакція\nСоціальні мережі гнівно відреагували на цинічну пропозицію одного з депутатів Держдуми РФ\nУ Москві досі впевнені, що відносини між Україною і Росією можна налагодити “простим способом”.\nЗокрема, депутат Держдуми Михайло Шеремет, який представляє так званий “кримський регіон”, запропонував поліпшити відносини між Києвом і Москвою: Україні потрібно всього лише “вибачитися” перед Росією.\nЗа його словами, українське питання можна було б вирішити дуже швидко, а для цього “Україна повинна вибачитися перед Росією за все”.\nКрім цього, депутат Держдуми, який активно підтримує агресивну політику Кремля, до сих пір називає українців “братнім народом”, яким нібито “скористався Захід з метою якось послабити або нашкодити Російської Федерації”.\nКористувачі соціальних мереж негативно відреагували на цинічну пропозиціу адепта Кремля і запропонували Росії пройти у “відомому напрямку”.\n“Вони там тварі зовсім охреніли?”, “Бл*ть. Як вони за..лі!”, “На**й пішла ти Росія”, “Думі потрібно злазити з наркотиків”, “Ні, ми ніколи не пробачимо рашістов” , “Україні потрібно вибачитися перед РФ за окупацію Криму і третьої частини Донбасу, за 11 тисяч убитих українців, за знищення росіянами українських міст. Кожен раз усвідомлюють, що Росія невиліковна”, “Потрібно послати в Росію пару десятків ракет зі словами вибачень”, – пишуть вони в коментарях під новиною.\nТеги: telegram_bot агрессия РФ в Украине війна в Україні война в Украине Госдума РФ


«Хочеш мати гарну машину, іди в храм». Розмова з владикою Михаїлом\nГоловна→ Статті→Михаїл (Зінкевич), митрополит→«Хочеш мати гарну машину, іди в храм». Розмова з владикою Михаїлом\nНа робочому столі владики Михаїла - книга Івана Буніча “Золото партії”. Пісочний годинник. Папка з документами. Візитниця. Запрошення на виставку луцької майстрині Юлії Токарської. За плечима - портрет Філарета. А ще - настільна лампа з зеленим абажуром.\n- Що, як в Леніна? - жартує священнослужитель.\n...Митрополит Луцький і Волинський Михаїл - особистість непересічна. Навіть одіозна. Чи не найяскравіший архієрей УПЦ КП в Україні. Його слова спричиняють справжні хвилі дискусій у медіа-просторі. Одні його люблять, інші - не менш пристрасно ненавидять. Разом із тим він залишається у ТОПі найвпливовіших волинян.\nПопри те, що владика Михаїл - доступний для спілкування з прихожанами і завжди відвертий з ними, про особисте з журналістами розмовляє рідко. Це була прекрасна нагода роздивитися за облаченням, за суворим образом керуючого Волинською єпархією УПЦ КП людину.\nЩиру. З відмінним почуттям гумору. Яка любить квіти. Десь трохи тужить за малою батьківщиною. Тримає поруч із кабінетом велосипед. Любить собаку Маршала. І так рідко може собі дозволити бути на людях звичайним пересічним волинянином.\nМи починаємо розмову з обговорення речей, які на його столі, бо так якось склалося. Владика Михаїл не приховує: тут фактично все - подарунки. І тільки стільці - куплені...\n“ЛЯШКО ПРИЙШОВ З ПОВАГИ ДО ЦЕРКВИ, БО МИ ПІДТРИМАЛИ ЙОГО ДЕПУТАТІВ”\n- Ну, що тут... Ось - “Золото партії” (на краю робочого стола справді лежить книга Івана Буніча “Золото партії”, відомий бестселер про золотовалютні резерви Компартії, - авт.). Це мені один із наших політичних діячів та бізнесменів подарував. Каже: “Владико, ознайомтеся з цією книжкою. Цікава ваша думка”. Так вона з’явилася у мене на столі. Не встиг ще прочитати. Людина ж чекає на якусь мою реакцію, я повинен мінімум щось прочитати, а в ідеалі й повністю.\n- А є такі речі, які у вас завжди мають бути під рукою? Такі, до яких ви звикли.\n- Я не прив’язуюся до речей. Навпаки, маю таку звичку: як тільки мені якась річ подобається, я її дарую. Незалежно від того, яка її вартість і що це: телефон, облачення... Ось це - панагія (демонструє). Мені колись подарували срібний набір: панагію і хрест. І так воно мені почало подобатися, що я подумав, що це, напевне, недобре. Молодому архієрею, який саме висвячувався, я подарував той набір. Він так на мене подивився, ніби я негарно розкидаюся дорогими речами. Ну, не буду ж я йому розказувати всю свою філософію? Тому намагаюся не прив’язуватися до речей, а якщо починаю, пробую позбутися, щоб воно мені не сверлило голову.\nХоча деякі речі притримую... Ось наприклад, оця ручка (виймає з кишені на грудях звичайну ручку). Теж подарунок. Один чоловік презентував. Він побачив і каже: “А мені приємно, що ви її не передарували”. Чи телефон... Він у мене побитий, його вже треба було б замінити. Але людина, яка подарувала цей телефон, скаже: “Де мій подарунок?”.\nТака звичка насправді є в дуже багатьох людей, які, наприклад, подарували хоругву чи ікону церкві, а потім приходять, може, навіть не стільки до храму, скільки подивитися, де є та хоругва. Просто хочуть, щоб ця річ церковного характеру приносила користь тим людям, яким її подарували.\nЩо тут ще?.. Дивани - то мої особисті речі, подаровані мені для кабінету підприємцями зі Струмівки до мого ювілею. Практично всі речі, які тут є, даровані, окрім стільців.\n- Олег Ляшко приходив до вас з подарунком? Про що говорили з політиком у кабінеті?\n- Матеріального подарунка від нього не було. Як я зрозумів, він прийшов, щоб засвідчити повагу до нашої церкви. Тому що велика плеяда його депутатів чи міської, чи обласної ради, є нашими парафіянами. Коли вони йшли на вибори, приходили і просили на це благословення. Я їх благословляв.\nМи підтримуємо тільки демократичні сили. Не стоїмо на позиції якоїсь однієї політичної партії. Якщо ця сила має своїм завданням трудитися для людей і щось зробити тут, а не просто прийти до влади, звичайно, що ми її будемо підтримувати. У даному випадку чи це наша Волинь, чи це депутат Верховної Ради.\nНе йдеться про якихось зайд, які приїжджають сюди з Києва і кажуть: “Я буду відстоювати Волинь і я її люблю, бо я привіз пару гривень”. Усі ті депутати, яких ми підтримували, вихідці з Волині. З них морально легше спитати: "Що ти зробив для Волині, будучи волинянином?". В нас зайд нема. Вже як вони трудяться, це вже їхнє резюме. Тому Олег Ляшко прийшов до нас з поваги до нашої церкви за те, що ми підтримали його депутатів на виборах.\nДруге питання, яке ми обговорювали, - це підтримка законопроектів, які стосуються церковного буття. Багато різних є, але ті, що на порядку денному, - це закони, які дають громаді право на майно, що належить їй і дають можливість людям вибирати ту конфесію, яка їм подобається. Ні держава, ні ще якась інстанція не мають права претендувати на майно місцевої релігійної громади. Вона його збирала, вона повинна ним користуватися.\n- Це щоб релігійній громаді легше було зробити вибір?\n- Щоб громада легко могла цим користуватися, то найперше. Друге - щоб через майнові питання громада не позбавлялася свободи вибору. Є село, 90-95 відсотків якого хоче перейти в Київський патріархат з Московського. А закон говорить про те, що коли залишається 10 людей засновників, то хай хоч 10 тисяч людей буде за Київський патріархат, а майно - за 10-ма людьми. На жаль, тут суди не можуть прийняти якоїсь однозначної відповіді й тому по-різному судять.\nМи хочемо, щоб ніяка стороння сила не впливала на людей і вони мали свободу вибору. Свобода закладена Господом Богом. Господь, знаючи, що Адам і Єва можуть згрішити, знаючи наслідки, не позбавив Адама свободи. Чому сам Бог не позбавив цієї свободи людини, а сьогодні хтось може позбавити цієї свободи нині? Тому коли у Верховній Раді відповідний законопроект буде поставлений на голосування, я просив, щоб його політична сила підтримала і стала на сторону людей. Він дав на це згоду. Потім ми відвідали відкрите поховання в’язнів Луцької тюрми. Він пообіцяв, що допоможе віднайти кошти на здійснення перезахоронення, будівництво усипальниці...\n“МИ НЕ ЗБИРАЄМОСЯ НА КОЖНУ ГЛУПОСТЬ РЕАГУВАТИ. ...ЦЕ НЕ ГРОМАДСЬКИЙ ДІЯЧ, ЯКЩО ВІН ТІЛЬКИ КОНТРОЛЮЄ”\n- До речі, звучала цифра 10 мільйонів гривень. Мовляв, саме стільки проситимуть у держави. Чим вона обгрунтована? Є розрахунки?\n- Зараз я вам скажу, чому 10 мільйонів... (із шухляди виймає папку з документами). Ми нічого б не зробили без цього папірця, а папірець називається “реставраційне завдання” (показує). Ось робочий проект, ось є дозвіл на виконання будівельних робіт. Нам кажуть, що ми там самочинно щось робимо, а в нас є дозвіл. Все завірено міністерством, підписано міністром. Ось - характер запланованих робіт: встановлення купола з хрестом на монастирському храмі, покрівля, благоустрій, інженерні мережі, праве крило - ремонт у повному обсязі, розміщення на першому поверсі хостелу.\nТакі споруди повинні ремонтувати виключно державним коштом, бо то державне майно. Тому обрахування є на значно вищу суму. Вона сягає до 20-ти мільйонів, але ми попросили хоча б частину, щоб принаймні почати щось робити. Вже вклали туди чимало своїх коштів, але нам не вистачає. Ми ж живемо за рахунок пожертви, люди зараз бідніші.\nТакі папки є по кожному приміщенню. Бачте: ось Свято-Архангельський собор, Свято-Троїцький - такий самий дозвіл. Це аналогічні документи на академію, на монастир на проспекті Волі,2, де ми проводимо реставрацію. Є дозвіл на земельні роботи. Коли ми садили троянди, нам розказували, що ми будуємо дев’ятиповерхівку. Ми ж не збираємося на кожну глупость реагувати. Робимо свою роботу, рози ростуть... А де ті “глупці”, які писали? Вже про них і не чути.\n- Це кого ви маєте на увазі? Ігоря Левчука?..\n- Забагато честі, щоб я про нього говорив. Про одного чи другого, чи третього. Людина, яка шукає правду, перед тим, як щось написати, вона приходить і каже: “От, я небайдужий чоловік, я хочу вам допомогти. Я приніс таку-то суму грошей чи я маю можливість вам допомогти, а от скажіть, ви це законно робите чи незаконно? Давайте вам допоможу, якщо законно”, - і він долучається. Якщо ця людина - громадський діяч, небайдужий до чиєїсь справи.\nЦе не громадський діяч, якщо він тільки контролює. Ти можеш контролювати тільки те, що ти зробив. А після тебе доробляють, переробляють... і так далі. Але якщо ти нічого не зробив, ти не маєш права називатися цим громадським діячем.\nДо мене ніхто не прийшов, ніхто не запитав, допомоги ніхто не запропонував, а гадостю всі обіляли. Це їхні питання. Щоб потрапити в Царство небесне, мені це не заважає. Тому це їхні проблеми і їхня відповідь перед Богом.\nЧОМУ В ЄВРОПІ ГОТЕЛЬ-ТЮРМА - МОРАЛЬНО, А В ЛУЦЬКУ - НЕМОРАЛЬНО?\n- З приводу хостелу в стінах колишньої Луцької тюрми, а тепер монастиря. Ви бачите за цим бізнес-проект чи, можливо, туристичний об’єкт?\n- Я бачу за цим пам’ять. Пам’ять і шана. І це найголовніше. Звичайно, що є і похідна. Це пропаганда пам’яті, це висвітлення пам’яті. І тому, коли ми говорили про хостел, ми не мали на увазі лише економічну частину питання, хоча і економічна туди теж закладається. Ми мали на увазі хостел-музей, де будемо говорити, в яких умовах перебували в’язні Луцької тюрми, які їхні біографії, що відбулося, хто винен... Тобто ми розкажемо всю історію. Той, хто хоче зануритися, зможе це зробити.\nТам же ж, коли ми почали робити ремонти, відкрилися частини фресок. Хтось пише глупості, що ми їх нищимо. Неправда це! Коли ти починаєш наводити порядок на стіні, наприклад, змивати старе, і перед тобою щось розкрилося, то ти його руйнував чи ти його відкрив? Напевне, ти добре зробив, бо відкрив. І тепер ти можеш покликати фахівців, щоб його відреставрувати і зафіксувати, максимально зберігши. Ми ж не самі його домальовуємо. Ми зупинили роботу. Там же ж була і тюрма, і музучилище, і ніхто там не шанував того, будував, переплановував приміщення, як йому хотілося. Сьогодні ті штучні нашарування, які є, ми просто знімаємо.\nМузеїв можна наплодити багато, їх треба утримувати. А друге: треба, щоб цей музей був цікавим, щоб до нього могли ходити кожен день. У нас багато людей, які побували в краєзнавчому чи художньому музеї? А якщо побували, то покажіть мені людей, які три-чотири рази відвідали один і той же заклад. Нема таких. Виняток - це якщо хто прийшов на якусь нову виставку. Сьогодні краєзнавчий музей - нецікавий, він неживий, він консервативного напрямку. Такий, який нам дістався у спадок від Радянського Союзу. Якщо там дітям неможливо погратися, як у Музеї Великої Вітчизняної війни. А туди людина зможе прийти і переночувати. Кошти, які вона там залишить, можуть використовуватися на утримання приміщення в належному стані.\nЕкономічно невигідно тримати музей, його треба фінансувати. Це великі гроші, в церкві їх немає. Особливо - утримувати приміщення, яке до церкви не зовсім стосується. Хоча ми цих людей віднесли до лику святих. На честь них побудували храм на першому поверсі. Це десь нас зобов’язує, тому ми і долучаємося.\nДо речі, коли ми почали працювати над цією темою, то, виявляється, це вже є в інших країнах. Можу показати. Ось (владика з власного телефону демонструє сайт готелю-тюрми), тут все написано, видно умови. Там же ж теж шанують старовину, правда? Ось ще - найвідоміший готель-в’язниця в Європі “Алькатрас”. То чому європейці, які говорять про демократію, роблять правильно, а ми от в Луцьку такі грамотні й робимо неправильно? Напевне, обманщик той, який говорить, що так не може бути? Я вважаю, що це людина, яка або не знає, або вредітєль, або “що-нібудь”.\n- У соцмережах розгортається дискусія і щодо доцільності скляної чи прозорої крипти для знайдених останків в’язнів. Мовляв, наскільки це морально.\n- Даю вам відповідь. Ви на “Козацьких могилах” були (комплекс “Козацькі могили” у Берестечку)?\n- То там морально чи ні? Морально. То чому в Луцьку неморально? Обманщики і лицеміри. Там їдуть і дивляться на кістки, кладуть квіти, патріах приїжджає і звершує богослужіння над тими кістками, то там благочестиво. А окремі діячі кажуть, що в Луцьку неблагочестиво. Там теж герої гинули за Україну, козаки. А тут наші герої, сучасні, з 20-го століття. Ми їх теж хочемо вшанувати. Чому там правильно, а тут неправильно?\n- Ще одна тема непроста, яку ми висвітлювали - конфлікт з видавництвом “Ініціал”, яке багато років займало приміщення єпархії, не маючи на нього документів, але знову ж таки апелює до моральних аспектів. Яка ситуація нині?\n- Я вас зараз заведу в монастир, і ви побачите, в яких умовах живуть монахині та в яких умовах хоче знаходитися бізнесмен, який не веде своєї підприємницької діяльності. Хай подякує, що в момент, коли монастирю не було потрібно всіх цих територій, ми дали йому можливість займатися своєю працею.\nЯкщо ми надаємо приміщення, то очікуємо, що він буде допомагати монастирю. Але якщо він монастирю не допомагає, то просимо його звільнити приміщення. Що тут незаконного? Не зі свого ж приміщення його просимо. Тому йому належить вийти звідти, а не писати гадості з цього приводу.\nПриміщення треба утримувати. Якщо восени минулого року ми не могли там включити газ і 15 сестер мерзнуло, то вони неправильні, а один бізнесмен - правильний? Бізнесмен! Церква займається благодійністю, допомагає неімущим. А тоді з чого ми маємо допомагати бізнесмену? Де це таке видано? Це він має помагати церкві. От коли він буде ніщий сидіти на паперті, отоді я йому допоможу.\nОсь рапорт і рішення Патріарха: виселити з приміщення. Тому він буде виселений. Якщо в нього совість ще лишилася, то добровільно. Якщо совісті в нього немає, він буде виселений примусово.\nПОЗАОЧІ: ПЕС МАРШАЛ, ТЕЛЯ БОЖИМ І ...КОЛИ ВЛАДИКУ МОЖНА ПОБАЧИТИ НА ВЕЛОСИПЕДІ\n- Владико, за цими численними господарськими клопотами достатньо часу на те, щоб бути наодинці з Богом, на духовне?\n- Я думаю, що вас цікавить мій розпорядок дня.\n- Безумовно, цікавить. З чого, наприклад, ви починаєте день?\n- Мій ранок починається з того, що я не по годинах прокидаюся. Я лягаю пізно. Кажучи по-сучасному, я більше сова, ніж жайворонок. Тому лягаю спати за 12-ту ночі. Не пізніше першої години. Обходжу територію з собакою...\n- Це той чорний пес, якого ми тут бачили?\n- Так, це друг мій. Маршал. Минулоріч, коли мені було 50, кожен приходив зі своїм подарунком. Ось одна парафіянка презентувала мені собаку. Ще одна людина - теля. Я його ченцям Жидичинського монастиря віддав. І вже ця корова народила бичка. Ми його назвали Божим. Тобто - "бичок жидичинських монахів" (сміється). Монахи корові дали ім’я Мадраха. Ну, так собі, забавлянки. Але неважливо, яка назва. Важливо, що вони ту тварину люблять. Більше того, тепер вже мають своє молоко і ще й можуть когось вгостити. Це вже плюс.\nПоскільки не маю, де тримати корову, то я її віддав монахам. А пес виконує функцію охорони. Траплялися нічні пограбування біля храму, більше того - грабують навіть серед дня. В нічний час, а в нас ще є частина, що не охороняється, пес потрібний. Та й відповідальні ми за тих, кого приручили.\n...Але пес - то друга тема. А вранці я встаю, вичитую своє ранкове правило (якщо простіше - ранкові молитви). В основному це сьома година. Далі - з восьмої години вже працюю в телефонному режимі. Вже ставлю задачі, приймаю дзвінки. Снідаю, приводжу себе в порядок і спускаюся вниз на прийом (а владика мешкає не в окремому маєтку, а на другому поверсі приміщення, де розташований його робочий кабінет). Тут і люди, і ці будівельно-адміністративні справи - і так до пізньої ночі.\nЗ 22-ї години - то вже мій особистий час. Як правило, я займаюся господаркою. Люблю доглядати квіти, провідую сестер з монастиря, можу до братії поїхати в монастир... Це така моя вечірня пора.\nЗрозуміло, вичитую своє вечірнє правило. Увечері є можливість походити подвір'ям, вигулюю собаку, перевіряю, чи все зачинено, обходжу територію, академію. Тоді вже тільки лягаю спати.\n- Кажуть, що якщо вранці встати, то можна помітити, як владика Михаїл катається велосипедом...\n- То не вранці, а ввечері. Ранком - незручно. Бо видно, всі роблять дуже великі очі, коли бачать мене на велосипеді. Велосипед он тут (показує на сусідні двері) стоїть. Це мені один парафіянин подарував. Я виїжджаю, щоб не спокушати людей.\nМав одну таку смішну історію, коли я просто в підряснику вийшов і йшов вулицею Лесі Українки. Саме їхав назустріч один фотограф, який працює в газеті, не пригадаю, в якій. Я йшов просто: без головного убору. Хотів глянути на одну річ: де стояв пам’ятник Бойку, маємо будувати каплицю і все не можемо дійти з владою порозуміння, в якому форматі вона має бути. Він так здивувався, побачивши мене, що тим велосипедом врізався в липу. Не зовсім покалічився, але ногу вдарив.\nЯ зрозумів, що не маю права так ходити по вулиці, бо багато людей жахається. Як в тому кіно, знаєте: живого царя побачили. Тому я не спокушаю людей. Якщо йду, стараюся по-світськи, а якщо в церковному, то щоб не дивувати.\n“ІНФЛЯЦІЯ ІНФЛЯЦІЄЮ, А НА ТАЦЮ ЯК КЛАЛИ ГРИВНЮ, ТАК І КЛАДУТЬ”\n- Сьогодні дійсно люди болісно реагують, коли бачать священнослужителів на дорогих автівках, коли бачать їхні дорогі маєтки під Києвом...\n- Це виняток. Як правило, наші священнослужителі (я говорю за Волинську єпархію) не є такими заможними. Хоча нічого поганого немає в тому, скільки людина має статку. Мені, до речі в цій книжці (бере зі столу книгу “Золото партії”) сподобався один вислів. Зараз я його знайду...\nОсь: що таке соціалізм. “Социализм - это идеология зависти”. В нас зараз - одні соціалісти. От вам заздрість: хтось поїхав кращою машиною.\nЯкщо ти вважаєш, що аби мати гарну машину, гарну хату, треба бути священиком, я запрошую тебе прийняти священний сан. Духовна академія. Висвячу всіх. Якщо чоловік - будеш священиком, якщо жінка - будеш регентом і теж матимеш машину. Запрошую всіх. Через наше інтерв’ю в тому числі. Хай приходять! А тоді людина буде мати своє резюме, що таке праця священнослужителя, скільки він має.\nСвященнослужителі у більшості живуть за рахунок пожертв. Те, що кидають на тацю, - окремий дохід. А є твої особисті друзі, які просто так гроші не дають. Ти в їхньому житті відіграв якусь таку роль, що вони тобі хотять віддячити. І вони якось це роблять. Багатий дасть багато. Хтось менший дасть скромніше.\nЦе ж не означає, що той чи інший священнослужитель у когось витягнув з кармана чи потягнув це з церковної каси. Що з тієї каси тягнути? Там і так нема нічого. Інфляція чи не інфляція, на тацю як клали гривню, так і кладуть. Тому всі ці статки за рахунок того, що священнослужиетль, маючи певний авторитет, отримує подарунки від певних людей, в житті яких відіграв певну роль. Помолився за оздоровлення, дав певну пораду - все це індивідуально. Таких священиків не багато. Митники, судді, кого тільки не називають багатими, всі “обікрали”. Звичайно, такі випадки теж є. Не кажу, що всі священнослужителі святі, у них теж є різні “чудотворєнія”. Але не можна казати, що всі, хто має гарний автомобіль, обов’язково його вкрав.\n- Ви вже стільки часу на Волині, відчуваєте себе волинянином?\n- А я і є волинянин. Ніколи ним не переставав бути. В першу чергу, я народився на історичній Волині. Це Почаїв. Те, що я два роки був на Сумщині, два роки на Чернігівщині, для мене Волинь - мій край, моя земля. Я відчуваю себе волинянином і навряд чи буду кимось іншим.\n- Часто буваєте у своєму рідному селі Лосятин, біля батькової хати? Чи є вона взагалі?\n- На жаль, зараз уже рідко. Батьківська хата є. Там нікого нема, бо батьки повмирали. Мінімум два рази в рік зараз їжджу. Провідати могилу батьків, заїхати подивитися... Але я майнових претензій до цієї землі не маю. Тільки таку моральну можливість перебувати на цій території. Раніше їздив, коли батьки були живі.\nНА ЗЛО КОМУНІСТИЧНІЙ ВЛАДІ ПАЛИВ СКАТИ ПІД ЦЕРКВОЮ\n- Кому чи якому випадку ви завдячуєте, що стали митрополитом?\n- Почаївська лавра. Ні, напевне не так. В першу чергу, звичайно, батьки. Тут лавра швидше як візуальне сприйняття. До молитви як такої, до церкви як такої мене привчили батьки. В молоді роки. Тому що до церкви ходити було не можна.\n- Хто були ваші батьки?\n- Батько - коваль, мати - колгоспниця, працювала в ланці. Це вони дали мені елементарні біблійні знання. Агітація вчителів мене абсолютно не чіпала. Казали, що не можна ходити до церкви, а я потай ходив. Ховався спочатку за спідницю мами, потім за цвинтар. Ходили паску святити, скати палили перед Паскою. Це був такий релігійний протест радянській владі. Можна було попастися за це, але це вважалося таким вчинком честі. На зло комуністичній владі скати все одно підпалю, бо завтра - Паска.\nА те, що я виходив з дому і в мене на долоні була Почаївська лавра, - заклало у свідомість не просто бути віруючою людиною, а десь подивитися, а що ж за лаштунками цієї лаври. Коли у мене не вийшло вступити у світський навчальний заклад, я пішов працювати в Почаївську лавру. Міг подивитися не те, що ми бачимо в храмі, а те, як живуть ченці, їхній побут, молитовне правило, послух і так далі. Це спонукало піти навчатися в духовну школу.\nА потім вже пішло саме собою і стало близько душі моєї. Я захотів бути священнослужителем і пішов навчатися. Далі був Санкт-Петербург, Київ, праця тут, а потім уже покликали на єпископське служіння. Це вже було абсолютно не плановане мною. Так спонтанно вийшло. Так сталося, що я став спадкоємцем на кафедрі в того, при кому ріс.\n- Маєте на увазі владику Якова, керуючого Волинською єпархією?\n- На тему, що робити і куди йти, я спілкувався із владикою Яковом. Він ще був священнослужителем, бувшим намісником Почаївської лаври...\n- Вашим земляком, до речі.\n- Так, ми з одного села. З моїми батьками він був знайомий, разом в школу ходили за Польщі. Коли я забажав навчатися в семінарії, тому мене до нього і направили, щоб я перевірив, мій поклик це чи не мій. Завдячуючи його розмірковуванням над життям, я чернецтво прийняв. Він же ж подав мою кандидатуру на єпископа. Власне, я б сказав, що отримав від нього благословення замінити його тут на кафедрі. Коли ще він був живий (це була осінь, а в нього 5-го листопада День ангела, а 5-го жовтня День народження), приїхав його привітати, а він каже: “Будете на Трійцю служити тут за мене, а я поїду відпочивати”. Думаю: “Як на Трійцю поїде, престольне свято, а я тут буду служити?”. Мене це здивувало, але сказав, та й сказав. Таке вже було, що він вже мав недобре здоров’я, а я за нього на деяких парафіях служив, будучи єпископом Чернігівським.\nА потім сталося так, що моя інавгурація відбулася на Трійцю і мене на Трійцю Патріарх представив як керуючого Волинською єпархією. Так що його пророцтво збулося. Я став єпископом Луцьким і Волинським.\n“СТАРАЮСЯ РОЗКАЗАТИ ЛЮДЯМ ПРО ТЕ, ЩО САМ ПЕРЕЖИВ”\n- Якщо вже про особисте, то дозвольте спитати, що ви читаєте. Чи це вузькоспеціалізовані релігійні книги, чи ще й якісь інші?\n- Сказати, що я маю багато часу сісти і прочитати книжку, як кажуть “запоєм”, то не можна. Не вистачає часу. У повному обсязі останнім часом прочитав книгу “Несвятые святые” про Псково-Печерську лавру. Незвично літературно поданий зміст. Решта - якісь брошури чи книги, які хтось дає і просить прочитати і скласти свою думку. Таке часто буває. Дещо встигаю сам, а дещо віддаю єпархіальному цензорові.\n- Багато хто любить ваші проповіді. Ви часто стаєте таким собі ньюзмейкером, виголосивши ту чи іншу проповідь. Як ви до них готуєтеся?\n- Підготовка - це в першу чергу від внутрішнього. Кожної неділі повинна читатися якась частина Євангелія. Ти вникаєш у зміст і дивишся, хто що сказав на цю тему. А далі - це пережите тобою. Я вважаю, що людям буде так доступніше, ніж сухо видати релігійний трактат. Стараюся людям розказати те, що я сам пережив, що я сам зрозумів. Роблю поради для себе, але вголос розказую це людям.\nЦе моє, тому я не шукаю спеціальних моментів. Стараюся не сам проповідувати, а прошу Господа благословити людям сказати те, що потрібно для їхнього спасіння. Часто готуєшся на одну тему, а раз - і згори тобі в голову якась інша інформація. Таке сказав, що сам і не знав. Думка приходить зі сторони. Я вважаю, що Господь таким чином через мене говорить. Коли люди захоплені і кажуть, що “Ви там щось сказали”, то я абсолютно не ототожнюю, що це мною сказано. Я - інструмент, труба, яка видала звук, і не більше. В процесі самої проповіді Господь надихає щось сказати. Люди захоплені, але абсолютно не ототожнюю це зі своїми заслугами.\n- Цікаво як прихожанці того ж таки собору. За такої кількості людей, коли один говорить, інший ходить, іноді буває важко сконцентруватися на внутрішніх своїх переважаннях. Вам не заважає ця суєта? Як у храмі цього всього не бачити?\n- Звичайно, я ж теж людина. Раз - і ти молитовний стан на хвилину втратив. Трапляється. Страєшся не звертати на це увагу. Я стою перед престолом, як перед Богом. Грубо кажучи: не можеш уявити Бога, уяви, що перед тобою строгий і злий начальник. Ти ж при начальнику і відчитуєшся за якісь діяння не відволікаєшся на дрібниці?\nГосподь я каже: “Все, що ви зробили ближнім, ви зробили мені”. Тобто ти вибрав якусь людину, перед якою відчуваєш трепет. То уяви собі такий образ. Не буду казати, кого уявляю я (посміхаючись)... Для того і визначення ікони. Як така ікона не потрібна, це матеріал, зображення. Але вона потрібна в значенні, що ти, дивлячись на цей образ, думками поверташся до першого образу, тобто думками линеш до самого Бога, сконцентровуєшся на молитві. Цілуєш ікону - це живий контакт з Богом. От ближнього побачили: “Привіт”, цілуєшся при зустрічі. Навіщо? А тому, що це близька людина для тебе, ти до неї маєш добрі почуття. А в мене добрі почуття до Бога і я цілую зображення.\n- Чесно кажучи, готуючись до інтерв’ю, я поцікавилася в однієї людини, яка вас часто критикує: можливо, у неї є до вас якесь питання...\n- ...Я вас переб'ю. До речі, критиканам я дуже вдячний, бо вони не дають мені розслабитися. А друге: мені наплювати, що вони говорять, бо це мене не стосується. Якщо тебе “облічають” і говорять правду - кайся. Бо це їхніми руками “перст Божий”. Якщо вони “клєвєщут”, не звертай уваги. Це інструмент в руках диявола. Тому коли несправедливо, неправильно, я десь як людина бунтую, але все одно їм вдячний.\n- ...Але, можливо, у вас, владико, є на це хай і не зовсім коректне запитання цікава відповідь. Так-от: чому ви називаєте себе Михаїл, а не українською Михайло?\n- Ім’я дається при постригу. Я себе називаю так, як мене називають при постригу. Бо це не просто постриг, це обітниця перед Богом. Це різні традиції. Ніби закінчення на “о” - це українська, а на “їл” - неукраїнська. Неправда. Не обов’язково “ов” - це російське. Філологічні нюанси, які до життя не мають жодного відношення.\n- Вас часто називають найімовірнішим наступником Філарета...\n- О, на цю тему говорити не буду. Патріарх живий і дай йому Боже здоров’я!\nСТВОРЕННЯ ЩЕ ОДНІЄЇ ЄПАРХІЇ “ТІЛЬКИ ПОСЛАБИЛО ПОЗИЦІЇ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ, А НЕ ПОСИЛИЛО”\n- Добре, тоді давайте поговоримо про справи церковні. Яка на сьогодні кількість парафій УПЦ КП на Волині?\n- Якраз за останній рік кількість змінилася дуже. Справа в тому, що на перше січня 2017 року в нас була одна єпархія. Вона нараховувала біля 400 парафій. І біля 350 священнослужителів. Цьогоріч у межах Волинської області 100 парафій і 76 священиків тепер складають Володимир-Волинську єпархія, а все інше залишається під моїм підпорядкуванням.\n- А чим, власне, спричинене таке рішення про утворення Володимир-Волинської єпархії?\n- Мені не пояснили. Мене поставили перед фактом, що вашу єпархію розділили. Я вважаю, що це рішення є не до кінця вивчене і на сьогоднішній день невиправдане, тому що це тільки послабило позиції Київського патріархату, а не зміцнило. Ми могли зібрати ресурс (людський, матеріальний на допомогу армії чи на якісь інші цілі), а зараз маємо менше можливості. Як кажуть: з миру по нитці бідному сорочка. А тепер рахуйте, що в нас половини ниток нема, то й сорочки нема.\nКраще чи не краще... Якщо говорити про опіку над цими парафіями, то на сьогодні ні добратися до парафії не є складно, ні з комунікаціями нема проблем. Людині комфортно вирішити питання чи в телефонному режимі, чи приїхати сюди. Тим паче, що адміністративний центр все одно в Луцьку. По-друге, я не настільки старий, щоб не встигати поїхати десь на якусь парафію і духовно її кормити. Тому не бачу підстав для такого розділення. Ну, рішення прийнято. А час розставить крапки над “і”. Я вважаю, що воно недосконале. Але це тільки моя приватна думка, і вона не впливає на рішення Священного синоду.\nСинод рішення прийняв, моя задача - його виконати. Так і зробив, зібрав священиків і сказав, що тепер вони - у Володимир-Волинській єпархії. Представив їм архієрея. Тепер всі клопоти, які відбуваються на тій території, не мої клопоти.\n- Скажіть, про справи буденні, світські ви часто спілкуєтеся з керівниками інших церковна Волині? Чи ви обговорюєте якість теми з керуючим Волинською єпархією Нафанаїлом, ігуменею Стефаною, керівниками протестантських церков?\n- Ми складаємо на сьогодні Волинську раду церков. Тому в межах спільних прийнятих проектів ми спілкуємося достатньо часто, в тому числі на рівні перших осіб. Хоча в нас на постійній основі діють робочі групи, які узгоджують напрацьовані питання. Але ми й самі зустрічаємося й їх узгоджуємо, якщо виникає необхідність.\nРізнодум’я з’являється, то потрібно втручання перших осіб. В нас нема тих, з ким ми не зустрічаємося. Ми можемо бути опонентами в релігійному плані, але не ворогуючими сторонами. Тому війни міжпарафіяльної чи міжконфесійної на Волині нема.\n“ЯКЩО ГУБЕРНАТОР ХОДИТЬ ДО ХРАМУ, ЦЕРКВА ЗАВШЕ ЗМОЖЕ ЙОМУ СКАЗАТИ: “МАВ БИ СОВІСТЬ!”\n- Ще таке питання, яке часто задають журналістам. Як ви ввважаєте як людина, як священик, обов’язковими є оці публічні візити перших осіб облдержадміністрації, облради, мерів на святкові служби до храмів різних конфесій? Невже вони не можуть прийти в церкву як звичайні парафіяни?\n- Обов’язково. Перша особа подає приклад. Колись одну жіночку, яка жила недалеко від храму і яка ходила в храм, а потім перестала, запитали: “Чого ж вже не ходиш в церкву?”. А вона каже: “Я біля вчительки живу”.\nУ сільського населення вчитель - це було щось особливе. Інтелігент на ту пору - це майже свята людина, яка поганого не може робити. Якщо вчителька не ходила до церкви, то й сусідка, двилячись на неї, не ходила.\nЄ в суспільстві певні авторитети за посадою, за своїм життям, на яких суспільство рівняється. Частина, не вся. І тому, якщо губернатор прийшов до церкви, то по перше, є вказівка не заважати церковному житті на місцевому рівні, де вони урядують, а взагалі - треба ходити. По-друге, це зближення є користю для людини. Якщо державний керівник приходить до храму, ми завжди можемо йому вказати на священнописання в недопустимості якогось недоброго вчинку, який, наприклад, шкодить громаді чи шкодить окремо людині. Ми можемо сказати: грішно оте й те, бо це шкодить, можемо завжди апелювати до якоїсь моральної відповідальності. Він іноді юридично все робить правильно. А по совісті? І якщо він буде завжди ходити до храму, церква йому зможе сказати: “Ну, мав би совість!”.\nЄ така італійська приказка: хочеш завалити економіку, живи згідно із законом. Тому що немає універсального закону, який би один одного доповнював, але обов’язково є закон, який один одному перечить. Як-от суддя... Ми даремно звинувачуємо суддю у неправильності рішень. Суддя виносить вердикт на основі діалогу прокурора і адвоката. Його право ту взяти за основу статтю чи цю. Але задача суспільства мати одну статтю на те чи інше порушення.\nЩоби гармонія існувала у всьому суспільстві, треба дивитися не тільки на закони державні, а ще й зважати на поняття совісті.\nЯкщо представник влади буде ходити до храму, то й сам прозріватиме. Це означає, що завтра крапельку краще буде поступати. А сьогодні крапельку, завтра крапельку... Сама крапелька нічого не варта. Але як на лічильнику: такий тобі рахунок вийде! Так і в духовності.\nТе, що вони не повинні бігати по всіх конфесіях і десь визначити пріоритетний напрямок для всієї держави - це вже друге питання. Це вже його еволюційно-духовне зростання. Інша сходинка: бути в однодумності з тими конфесіями, які працюють на користь держави. В нас багато конфесій. У нас не те, що демократична, а й анархічна держава в релігійному плані. Є купа конфесій, які шкодять українському життю, а ми їх ліберально терпимо. Тому держава тут повинна чітко говорити: ось ці християнські напрямки ми підтримуємо, а цих терпимо. Поки. Але як тільки вони починають загрожувати українському буттю, вони повинні бути заборонені в межах української держави. Так роблять у всіх демократичних країнах.\n- Волинянам під боком у Польщі видаються виднішими українсько-польські взаємини, якісь акценти. Сьогодні зводять українські церкви, домагаються, щоби в них звучала молитва українською мовою... В той час, коли за підтримки Польщі активно пропагується навчання за кордоном, відкриваються духовні центри, школи, курси, активно переманюють студентів в Польщі. Ви не бачите в цьому загрозу державності?\n- Треба казати правду: крадуть наш інтелектуал! Є загроза. Сусідські стосунки завжди складні. У них фаза миру і фаза певної агресії в якійсь формі. Так завжди було. Таке грішне життя людської спільноти. У першу чергу тут важливе ментальне бачення Волині й держави загалом. Чому наші студенти на навчання, бо багато вузів у Польщі запрошують безкоштовно.\nМи повинні самі собі сказати цю правду: в нас виманюють розумовий потенціал України. Яка буде правда в цих дітей? Вони повернуться сюди з посіяним зерном сумніву. Хтось не повернеться взагалі. Лише мізерна частина, отримавши там освіту, повернеться українцями. Тому що важко лежати сіну біля вогню, щоб не загорітися. Приклад, 16-17 століття, коли українська шляхта віддавала дітей на навчання. Скажімо, Почаївська лавра, коли родичі Гойської приїхали з Польщі й стали взагалі протестантами, повикидали ікони з лаври.\nДержава має максимально створити умови тут на місці. Найперше - адміністративним шляхом. Діти директорів шкіл, університетів повинні навчатися в українських школах. Крапка. Ця людина вже не може бути головою райдержадміністрації, не може бути народним депутатом - на всіх рівнях.\nБо це ж все одно, що викачати кров. Тіло буде, а крові не буде. Це смерть держави, якщо викачають потенціал. Сьогодні знайти людину на керівну посаду не можемо, простого робітника не можемо. Не можуть собі ціни скласти після Польщі. Виростає купа трутнів, які не хочуть робити, а бажання вкрасти лишається.\nНавчальні заклади повинні звернути увагу на інформаційно-агітаційну роботу, а держава - на матеріальне забезпечення шкіл. Треба визначитися, за яким принципом в нас працює система.\n“ЛУЦЬК - МІСЦЕ ЗАЧАТТЯ ЄВРОСОЮЗУ ТА НАТО”\n- Знакова служба відбулася цієї неділі у стінах Луцького замку, на руїнах храму Іоана Богослова. Ви сказали: “Тут буде кафедральний собор”. Щоби означала ця подія для Волині, для України, можливо?\n- Зі старих часів поєднання церковного і світського життя. На території замку були князівські палати іцерква. Ніяких інших інституцій не було. Церква і держава - це тим, чим жило суспільство. Центральний собор завжди був кафедральним собором. Із Середньовіччя цей храм хотіли перебудувати, його розібрали і він занепав. Православ’я тоді було на достатньо низькому рівні. Тому занепала і кафедра. Були знищені всі православні храми, залишилася одна малесенька церква - Покровська. І тому вже у 18-19-му столітті фактично цей собор (Свято-Троїцький), будучи костелом, став православним храмом, бо нічого на той час не було. Про цю кафедру ніхто й не згадував.\nСьогодні, коли цей перший храм частково досліджений, ми можемо сказати про відродження кафедри. Швидше - її іміджу. Йдеться про відновлення уваги до неї. Коли відновлюється богослужіння, то це означає, що живе саме місто, живе замок. Замок треба відродити, треба вдихнути в нього життя. Не варто посипати все згорілим попелом і казати, що тут щось було велике. Подорожуючи Європою, бачимо, як відновлюють вони всі свої замки і на цьому заробляють. В нас замок тільки споживає. Я вважаю, щоб замок заробляв, мусимо фінансувати багато проектів для збереження культурної спадщини.\nЗавжди всі заходи починаються з молитви. Можна проводити море світських заходів на основі церковного життя. Це буде відродження старовинної практики.\nУ тому контексті ми говоримо про поняття Євросоюзу. Євросоюз об’єднаний навколо релігійних цінностей, і вони дали можливості для розвитку всієї цивілізації світової. Америка - це те, що вже народила Європа. Основний імпульс і поштовх до розвитку дало християнство. Оце поєднання з європейською культурою і для нас є важливим. Ми не повинні до азіатів прагнути на Схід, щоб вони приносили нам біду, розруху і поневолення, а повинні повернутися до тієї спільноти, з якою в нас цінності - одні й ті ж.\nТут, у Луцьку, на з’їзді монархів в 15-му столітті заклалося саме поняття Євросоюзу. А поштовхом було - утворення НАТО, якщо говорити сучасними термінами. Тобто - військового союзу. Окремо князі не могли воювати. Татари наступали ж. Якщо є велика армія, її треба вдягнути, нагодувати, забезпечити, а тоді вже мусить бути спільна економіка, вільний економічний простір. Тоді є збагачення.\nЗародилося це в Луцьку. Інших прикладів історія не знаходить. Луцьк - місце зародження, якщо хочете - зачаття Євросоюзу і НАТО. Перша давня столиця Євросоюзу, на основі цих історичних прикладів.\nА місце народження князя Володимира - це теперішня Волинська область село Будятичі Іваничівського району. Науково доведений факт. А якщо це так, то він - український княжич, а ми відповідно - княжичі, волиняни і вся Україна. А якщо ми княжичі, то його внук - тесть всієї Європи. Якщо говорити про рівність і розвиток Європи, то ми себе вважаємо частиною Європи.\nКоли говорити, про якісь там політичні чи економічні складові, то ми їх заклали ще з княгині Анни, французької королеви. Вона ж туди не в наймити подалася. Йшла княгиня, з книгами, з золотом, зі статками. Якщо ми княжичі, і вони теж, то ми говоримо: “Анна принесла вам кредит, а тепер поверніть нам депозит”. Нічого не просимо, ми хочемо повернути своє. Вам було трудно в 12-му столітті, ми вам помогли. Нам труднувато в 21-му, поможіть нам. І це повинна зрозуміти наша влада і не йти з просягнутою рукою.\nНе встояли ми перед Радянським Союзом, що було з Європою? Лишилися “рожкі да ножкі”. Встояли ми перед Росією, вони “вольготно” живуть в Євросоюзі. Ось вам 1939-й і 2014-й і наслідки. Ми зберегли не просто мир, а цивілізацію і достаток. Ми, європейці.\n“ЧИ Я НЕ ШКОДУЮ, ЩО ВІДКУВАВ БАШКАЛЕНКА? НЕ ТРЕБА ШКОДУВАТИ ЗА ТИМ, ЩО ПРОЙШЛО”\n- Щоб підсумувати. Майдан. Багато очікувань від Революції не справдилося. В один із пікових моментів волинського Майдану саме ви підійшли до сцени, коли там сидів Олександр Башкаленко. Ніколи не шкодували про той епізод?\n- Ви хочете запитати, чи я не шкодую, що Башкаленка від сцени відкував? Ні. Ви знаєте, не треба шкодувати за тим, що пройшло. Якщо ти вважаєш, що ти чогось досягнув, то дякуй за добре й погане, що було в твоєму минулому, бо воно тебе створило сьогоднішнього. Якщо ми вважаємо, що Україна зробила еволюційний крок вперед, то все, що було в минулому, було корисним для української спільноти. Тому треба було прикувати, треба було щось побити.\nЗа єдине ми можемо дякувати Богу: що не пішли такими радикальними методами, як сусідні регіони. Умовно: не спалили прокуратури, адміністрації... Бо все те на сьогодні треба було б відроджувати і шукати кошти. Яка різниця, що за влада. Вона змінилася, але приміщення все одно потрібне. Я ні за чим не шкодую, вважаю, що все, що було, правильно.\nА хто перебрав в ньому, хай кається, що згрішив. І смерті, і все інше - трагедія. Не можна сказати, що дай Бог, щоб було більше таких смертей. Але якби ці люди не принесли себе в жертву, я можу собі уявити, що було з Україною. Завдяки тому, що вони через свою любов принесли себе в жертву, ніхто б не пішов на той Схід. І ми були б іншими.


Анатолій БУРТОВИЙ: “Усю мою творчість об’єднує історична тема” – Слово Просвіти\nАнатолій БУРТОВИЙ: “Усю мою творчість об’єднує історична тема”\nУ Музеї-майстерні Івана Кавалерідзе відкрили виставку, присвячену 60-річчю від дня народження та 40-літтю творчої діяльності заслуженого художника України Анатолія Буртового. Експозиція представляє як ранні твори митця, так і роботи, створені останнім часом.\nМайбутній художник народився в селі Гулі Миронівського району на Київщині. Закінчив Дніпропетровське художнє училище та Київський вечірній факультет Львівського поліграфічного інституту. Працював у Запорізькому художньовиробничому комбінаті, згодом – художнім редактором у видавництвах “Наукова думка” та “Довіра”. З 1993 року – на творчій роботі. У своїх композиціях використовує принцип стилізації, характерний для українського живопису 2030х років, також інтерпретує традиції народного мистецтва та іконопису, захоплюється дохристиянською тематикою історії України – епохою Трипільської культури, давньоукраїнськими міфами та легендами, розвиває принципи школи Михайла Бойчука та його наступників. Мистецтвознавці називають стиль А. Буртового романтичним експресіонізмом. Символіка, первісні архетипні образи співіснують у творах художника з життєвими реаліями.\nТворчість митця надзвичайно багатогранна. Він є ілюстратором багатьох прозових і поетичних літературних творів, автором екслібрисів. Результатом спільної праці з Ігорем Римаруком стала збірка віршів “Діва Обида”, яку було визнано найкращим виданням 2000 року на Всеукраїнському конкурсі книги.\nОсновні твори митця: “Гаряча пора” (1991), “Поклик вічності” (1992), “Орач”, “Чистий четвер”, “Дружні хлопці” (усі 1993), “Трипільці” (1996), серія графічних робіт – “Диво предків” (1997), “Молитва” (1998), “Ворота вічності” (1999), “Вітряк на краю села” (1999), “Роксолана” (2000).\nСьогодні Анатолій Буртовий – гість “СП”.\n– Це далеко не перша Ваша виставка в Музеїмайстерні Івана Кавалерідзе. А з чого почалося знайомство з цим музеєм?\n– Ми дружимо давно. Навпроти музею на Андріївському узвозі, 34В, протягом 22 років була моя творча майстерня. Це мої рідні місця. По суті тут минула основна частина мого життя – творчого, цікавого, насиченого.\nЧасто бував у музеї ще тоді, коли його очолював Ростислав Синько. Перша моя персональна виставка в цьому музеї мала назву “Наш родовід”, друга – “Країна Аратта”. Представляв твори, в яких через знаки і символи досліджую наш родовід і дохристиянське пракоріння. Були тут і реалістичні пейзажі, але переважно – історична тема. Ставлю собі запитання: як можна передати характер і “настрій” Трипільської культури, яка зародилася 4 тисячі років до нашої ери? Намагаюсь шукати фактуру, експресію. Про це непросто розказати – щоб людина зрозуміла, їй треба подивитися на саму роботу.\nТретю виставку, про яку вже писала газета “Слово Просвіти”, я присвятив 207й річниці від дня народження Тараса Шевченка. А на новій, підсумковій виставці представлена 71 робота. На першому поверсі музею – гравюра, кольорові малюнки олівцями, різні види графіки; на другому – живопис і левкас.\nПредставляю різнопланові роботи: історичний екскурс, переосмислення історії через символи і реалістичний пейзаж, роботи, написані з натури.\nПоказую одну свою роботу, яку зробив ще у 1976 році, коли навчався у восьмому класі. Аби створити етюд, я тоді вперше взяв до рук олійні фарби. Намалював кузню (нині зруйнована) у своєму рідному селі Гулі, що на Київщині. Також представляю автопортрет, який намалював у 1981 році, коли навчався на третьому курсі Дніпропетровського художнього училища. Виконав його в академічній манері. Представляю свої роботи 90х років, а найбільше те, що створено за останні десять років.\nСеред нових робіт – портрет дружини Світлани. Осінній пейзаж, який я намалював з майстерні свого вікна. Ще одна нова робота – “Душа Мамая”. Не вперше звертаюсь до цього образу. Раніше в мене були традиційні Мамаї, а цього разу намагався показати його духовний стан, ауру, єднання з вищими силами, небесами.\nБагато моїх робіт сьогодні знаходяться в музеях і приватних колекціях. Лише у фондах Музеюмайстерні Івана Кавалерідзе їх близько двадцяти.\nЯк бачите, представлені на виставці роботи дуже різні. Але всі мої твори об’єднує манера й техніка виконання. Хочу я того чи ні, але все одно впізнається колористика, манера письма. Усю мою творчість об’єднує історична тема, вона простежується майже в усіх моїх роботах.\nПриємно чути враження глядачів про свою виставку. Було багато запитань до мене. Напевно, для цього й існує творчість, аби був зворотній зв’язок.\n– А з чого почалося Ваше захоплення малюванням?\n– Як і в більшості, все почалося з дитинства. Коли було п’ять років, то наснився сон, що я собі розрізав руку ножем і кров збігла у білу чашечку. Потім я наче написав у книжечку паличкою літери, якісь слова, рядки. Відтоді почав малювати.\nПочав дивитися передачу “Олівецьмалювець”, невдовзі взяв участь в однойменному всеукраїнському конкурсі і став його переможцем. Що далі, то більше захоплювався малюванням. Малював багато квітів. Часто доводилося бувати на базарах у Богуславі та Миронівці, тоді там виставляли літографії з квітами, які мені дуже подобалися. Вплинуло й те, що брат моєї мами Іван теж малював. Бачив, як він це робить. Вчився.\nПотім вступав до Дніпропетровського художнього училища, Київського та Харківського художніх інститутів. Було аж 7 спроб. Врешті закінчив Львівський поліграфічний інститут по спеціальності книжкова графіка. У моєму оформленні вийшло близько 40 книжок. Як книжковий графік заглиблююся в книгу, це дуже філігранна техніка, тонка робота. Інколи ілюстрував книжку пером.\nДо деяких книжок роблю лише обкладинки, десь ілюстрації, інші видання оформлюю повністю – макет, художнє оформлення, дизайн. Тобто, створюю художній образ книжки. Серед таких робіт – альбом до сторіччя еміграції українців до Канади, поетична книжка Ігоря Куриліва “Флейта на вітрах”.\nПаралельно працюю в інших техніках. Переважно в олійному живописі, а ще акриловий живопис, акварель, дуже люблю гравюру. Якщо від ілюстрування книжок переходиш на полотно метр на півтора, то треба брати в руки мастихін і мислити зовсім поіншому. Там уже потрібна велика форма – експресія, цільність, зовсім інший підхід. У художників є прислів’я: “Від живопису переходити до малюнку, від малюнку – до живопису”. Намагаюся постійно слідувати цій настанові.\nЛюблю багато експериментувати. Як я вже згадував, мені подобається акварель, напевно, це – найскладніший вид живопису. Так, олійний живопис теж має свою специфіку. Але там можна щось виправити, а якщо помилився в акварелі, вона пропала, картина не буде світитися, не буде живою. Акварель треба писати майстерно відразу. Загалом, кожен вид живопису потребує свого підходу. У моїх роботах присутня романтика, навіть містика, а ще – експресія.\n– Що дали роки навчання?\n– Особливо багато дало Дніпропетровське художнє училище, де навчався з 1978 по 1982 роки. Щоб грати на будьякому музичному інструменті, потрібно добре володіти нотною грамотою, а художнику обов’язково треба знати малюнок, живопис, анатомію, основи композиції. Це те саме, як знати абетку, аби вміти читати. Якщо ж узяти полотно, нанести на нього пляму і сказати, що я так бачу, то це не мистецтво. Отож, насамперед треба мати професійну освіту. А далі – пошуки себе, теми, письма, манери, завдань, які ставить перед собою художник, що він хоче сказати своїми творами, для чого він це робить.\nНа моє формування як митця вплинув насамперед Михайло Бойчук та його школа. Бойчукізм – це синтез народного мистецтва, іконопису та національного коріння. Дослідив творчість Бойчука та його послідовників. Всі вони різні. І в графіці, і в живописі. Кожен – окрема творча індивідуальність. Намагаюся шукати в їхній спадщині щось своє, синтезувати, переосмислювати. Напевне так само робить будьякий художник.\nНалежу до творчого об’єднання “Світовид”, серед перших його учасників – Марія Примаченко. Олександр Івахненко, Віталій Шишов, Михайло Горловий, Анатолій Марчук, Василь Копайгора. Микола Стороженко та Олександр Івахненко були і є для мене зразком високого художнього рівня.\n– У цьому році відзначаєте 40річчя творчої діяльності. А що стало точкою відліку?\n– Коли навчався у художньому училищі, то у нас постійно проходили виставки студентських робіт. Я був на третьому курсі, відбувалася чергова така виставка, де за серію графічних робіт я отримав перше місце. Отримав нагороду – набір картону для живопису і набір олійних фарб. Це був 1981 рік. Вважаю, що відтоді почалася моя повноцінна художня діяльність.\nНайбільша моя персональна виставка відбулася у 1997 році в Українському домі в галереї “Аліпій”. Про моє життя і творчість тоді зняли документальний фільм, який показували по Українському телебаченню. Ще раніше, у 1989 році презентував Україну в живописі від монументального об’єднання “Єдність” у Відні (Австрія). Одна моя персональна виставка була у Канаді, п’ять – у США, експонувалися роботи на бієнале в Японії, була цікава творча поїздка до Угорщини. Багато виставок відбулося на Тарасовій горі у Каневі. На сьогодні в Національному Шевченківському заповіднику зберігаються 4 моїх живописних та близько 30 графічних робіт.\n– Вам подобається брати участь у пленерах?\n– Писати з натури – це велика радість. Відчуваєш прямий енергетичний контакт. Коли дивитися через скло на красивий пейзаж, то не відчуваєте його енергетики, а лише відчиняєте вікно – відразу з’являється контакт із природою, виникає маса різноманітних емоцій. Що б ти не писав з натури – це медитація, це немов сповідь чи причащання.\nОб’їздив багато красивих місць на Черкащині, Чернігівщині, Київщині. Та, мабуть, найцікавіше у Карпатах. Це особливі місця. Нині планується пленер у Кам’янціПодільському. Це місто з цікавою історією та неповторною архітектурою.\nБуває, пишеш той самий сюжет, але змінюється стан природи, і робота вийде зовсім інша. Особливо люблю малювати весну, коли з’являється перша зелень, також цікаво зображати літо.\n– Ваша дружина – теж людина творча.\n– Світлана Князева – заслужена артистка України, співоча кіноактриса, активно знімається в кіно, нещодавно її знову затвердили на роль у новому телесеріалі. Маємо творчий взаємовплив. Свого часу я співав у хорі Василя Триліса “Чумаки”, на вечірніх богослужіннях в Андріївській церкві. Дружина мені поставила голос, і тепер ми співаємо разом, записали спільний диск. До того ж, Світлана почала малювати. Зробили спільну виставку в Музеї гетьманства. Я виставив свій живопис, а вона – лялькимотанки “Регіони України”. Також дружина представляла виставку своїх творчих робіт “Спогади про дитинство” в Будинку кіно.\n– Творчу діяльність поєднуєте з педагогічною?\n– З 2004 по 2014 роки працював в Інституті Бойчука (нині Академія декоративноприкладного мистецтва і дизайну). З 2014 року і донині – в Національному транспортному університеті на кафедрі комп’ютерної та інженерної графіки і дизайну, де викладаю живопис і малюнок. Також протягом двох років викладаю графічний дизайн, книгу, шрифт, рекламу в Національному університеті технологій і дизайну.\nСтавлю перед собою завдання навчити студентів основам малюнку та живопису, пройти все – від натюрморту до оголеної натури, знати анатомію, вміти гарно зробити портрет.\nОсобисто мені як педагогу багато дає особисте спілкування зі студентами. Всі вони такі різні, з усіма цікаво. Кожна людина – окрема галактика, і ту галактику треба зрозуміти. Звичайно, не обходиться без делікатної критики з мого боку, але при кожній нагоді намагаюся похвалити студента. Усі ми потребуємо підтримки і добра.\n– Напевно, маєте багато творчих планів?\n– Намагаюсь знайти нове письмо, нове бачення сьогоднішнього дня. Просто реалістично зображувати те, що бачу, вже не цікаво. Намагаюсь своєю творчістю заглянути наперед. Важливо, щоб в усіх роботах була закладена енергія.\nНамагаюсь шукати модерн, але щоб він мав народне коріння.\nЯкби я не займався живописом, то, мабуть, співав би. Маю ще одне захоплення – разом із дружиною вирощуємо квіти. Лише троянд у нас 150 кущів.


МЗС: Україна запевнила Молдову, що не причетна до викрадення судді Чауса - FAKTY.org - важливі новини!\nГлава МЗС України Дмитро Кулеба під час телефонної розмови з молдовським колегою Ауреліу Чокоєм запевнив у непричетності України до ситуації з викраденням судді Миколи Чауса. Кулеба також запропонував створити спільну робочу групу з цього питання. Про це повідомила пресслужба МЗС, пише “Європейська правда”.\nКулеба також запевнив, що для України Молдова була, є і залишається другом: “Українська сторона переконана, що ситуацію намагаються використати на свою користь сили, які не просто не зацікавлені у подальшому поглибленні українсько-молдовського співробітництва, а й ставлять за мету зірвати позитивний для обох країн розвиток відносин, зміцнення європейських перспектив України і Молдови.\nВидання “Главком” додає, що молдовські ЗМІ називають ім’я українського дипломата, у машині якого нібито вивезли викраденого суддю. За кермом автомобіля Toyota RAV, що належить посольству України у Молдові, в якому вивезли викраденого суддю Миколу Чауса, знаходився військовий аташе посольства Сергій Сметанюк.\n“Важлива деталь, мандат військового аташе України в нашій країні Сергія Сметанюка закінчується 9 квітня 2021 року, тобто через кілька днів”, – пише видання.\nЗМІ з посиланням на джерела, близькі до слідства, повідомляє, що з машини українського диппредставництва перед перетином кордону в пункті пропуску Отач вийшли двоє людей, які перетнули держкордон пішки. Журналісти припускають: “Не виключено, що після перетину державного кордону відповідних осіб відвезла одна й та ж машина”.\nPrevious Рада дозволила затримати і заарештувати суддю-втікача Чауса\nNext У “ЄС” на Тернопільщині заявили, що готові надати юридичну допомогу ветерану АТО, якого неправомірно звинуватили в перевищенні самооборони


«Луцьктепло» відсудило 20 тисяч гривень\n25 Липня 2013 08:55\nПонад 20 тисяч гривень боргу Господарський суд Волинської області стягнув з будинкового комітету «Вікторія Луцьк» на користь ДКП «Луцьктепло».\nРішення про стягнення 20 552 гривень на користь державного підприємства у суді відстоював прокурор міста Луцька. На третьому судовому засіданні, оскільки на попередні представник боржника не з’являвся, суд розглянув справу без представника будинкового комітету «Вікторія Луцьк» та задовільнив позов.\nЯк стало відомо, в минулому році ДКП «Луцьктепло» теж зверталося з аналогічним позовом до Господарського суду на будинковий комітет «Вікторія Луцьк». Служителі Феміди прийняли рішення на користь комунального підприємства.\nВ цьому році боржник знову ж заборгував за теплопостачання будинків на проспекті Молоді, 8 та 10.\nЧерез несвоєчасну сплату, на 10 тисяч боргу наросла пеня в розмірі 10 207 гривень, 8 гривень інфляційних витрат та 130 гривень річних.\n35 Показати IP 25 Липня 2013 13:18\nславетна "асоціфікція " осбб Ю.С.\n35-му Показати IP 25 Липня 2013 13:40\nЕй , неадекват, ти хоч поцікався , що керівник Доманський і ні до чого тут твоє ОСББ(((


Кавомашини Jura купити недорого ✔ Smart Mag ➔ низька ціна, Київ, Львів (Україна)\nАвтоматичні кавові машини Jura\nКомпанія JURA - всесвітньо визнаний виробник автоматичних кавоварок найвищої якості. Ця швейцарська компанія була заснована в 1931 році в Нідербухсітені, невеликому містечку на краю гір Юра, і з самого початку була відома як виробник надійної побутової техніки. І ось уже майже 30 років, саме стільки пропонує виробник кавомашини Jura, логотип бренду, який розміщений на пристроях, є гарантією того, що ми зможемо варити ідеальну каву вдома або в офісі.\nПідкажемо, які кавомашини Jura вибрати\nКоли ми хочемо вибрати по-справжньому першокласну кавоварку, є тільки одна відповідь: кавоварка Jura. Купити виробник пропонує найрізноманітніші моделі, під будь-які вимоги і бюджет. Компанія Jura є провідним виробником найкращих автоматичних кавоварок в світі, яка з того моменту, як вирішила повністю зосередитися на цьому типі пристроїв, сфокусувалася на якісній роботі, інноваціях і добре розвиненому сервісі. Це відмінні риси компанії, які роблять її всесвітньо відомою не тільки серед експертів, але, перш за все, серед клієнтів.\nЗвичайно, кращі від Jura кавомашини - це ті, які ідеально відповідають нашим потребам, тому, керуючись нашим багаторічним досвідом, ми допомагаємо клієнтам вирішити, яку кавоварку Jura вибрати з асортименту моделей, який постійно розширюється.\nЯк купити кавоварку Jura під різні вимоги?\nОскільки асортимент торгової марки дуже широкий, виробник постійно працює і впроваджує нові функції, то і вибір потрібного варіанта ускладнюється. Відмінності між моделями полягають в ефективності, різноманітності кавових напоїв, які можна приготувати з них, а також в зовнішньому вигляді і розмірі. Широкий асортимент із понад десятка кавоварок дозволяє виправдати очікування майже кожного покупця, якому потрібна ідеальна кавоварка для дому або офісу. Цікавить кавоварка Джура? Купити модель варто з урахуванням місця її експлуатації:\nКавові апарати Jura для вашого дому. Jura - компанія, що пропонує автоматичні кавоварки для домашнього використання - близько 15 пристроїв в різних цінових сегментах і стилях. Кавові машини Jura розділені на кілька серій, і час від часу на зміну старим з'являються нові моделі. Серед домашніх кавоварок Jura 3 цінових класи, тому кожен обов'язково знайде щось для себе. Вибираючи кавоварку Jura для дому, можете бути впевнені - ви на 100% залишитеся задоволені точністю приготування кави та надійністю машини.\nМожна також купити кавоварку Jura для офісу. Кавові апарати Jura - це не тільки пристрої для домашнього використання, але і для офісів і навіть невеликої гастрономії. Професійні автомати - це кілька пристроїв, розділених в основному по ефективності, тобто за місцем використання і кількості кави, яка готується кожен день. У пошуках зручного і перевіреного офісного рішення варто розглянути пропозицію кавоварок Jura. Якщо ви замислюєтеся про кавову машину Jura для свого офісу і не знаєте, яку модель вибрати, обов'язково зверніться до нашого фахівця, який допоможе підібрати пристрій з урахуванням ваших вимог.\nКупити кавоварку Jura на Smartmag.biz.ua\nУ каталозі інтернет-магазину Smartmag ви знайдете великий вибір автоматичних кавоварок в широкому ціновому діапазоні. Кожна модель має докладний опис, що істотно спростить підбір потрібної моделі. Також читайте відгуки в Інтернеті, щоб замовити оптимальний варіант недорого. Доставка замовлень здійснюється по всій Україні: Київ, Івано-Франківськ, Ужгород, Вінниця, Львів, Дніпро, Одеса, Запоріжжя та ін.\nКавомашина Jura J6 Piano White\nКавомашина автоматична Jura E80 Piano Black\nКавомашина автоматична Jura S8 Chrome\nКавомашина автоматична Jura Z8 Aluminium\nКавомашина автоматична Jura X8 Platin\nКавомашина автоматична Jura X10 Platin +\nКавомашина автоматична Jura GIGA X3c Aluminium\nКавомашина автоматична Jura GIGA X8c Aluminium Black\n190 594 грн\nКавомашина Jura Impressa A5 One Touch Aroma+ Aluminium\nКавомашина Jura Impressa F8 TFT\n155 773 грн\nКавомашина Jura E60 Piano Black\nКавомашина Jura A7 Piano White\nКавомашина Jura Impressa J95\nКавомашина Jura S8 Moonlight Silver\n47 704 грн\nта, що стоїть окремо27\nпіддон для крапель4


ᐉ Казино в Паріматч 【 Кращі онлайн слоти Ξ Рулетка Ξ Покер】\nКазино в Паріматч\nПротягом останніх років – гемблінг і беттинг йдуть нога в ногу, як два найпрогресивніших напрямки в онлайн-іграх. Деякі ресурси, для популяризації своєї діяльності, намагаються об’єднати їх в одне ціле, щоб залучити велику кількість потенційних новачків. Паріматч казино онлайн – є таким проектом, де буквально за 10 секунд можна поставити на фінал Ліги Чемпіонів, не забувши при цьому прокрутити барабан в улюбленому ігровому автоматі.\nОнлайн казино в Паріматч\nЧому не працює казино?\nЯк отримати бонус за реєстрацію?\nЯкі відгуки про казино в Паріматч?\nСпівробітниками компанії щодня додаються нові програмні продукти в розділ з казино в Паріматч. Унікальною властивістю кожного слота компанії є рівень віддачі, що знаходиться в межах 94-97%. Даний фактор говорить про те, що при грамотному виборі стратегії, прогнозист зможе регулярно мати прибуток.\nСаме на слотах зроблений основний акцент на сайті. Також, в Parimatch казино представлені рулетки і карткові ігри, в тому числі покер.\nПринцип роботи ідентичний беттерскому сайту компанії. Будь-який гравець, який досяг повноліття і не порушував раніше правила компанії, має можливість створити акаунт .\nВсі ігрові продукти на сайті мають ліцензії, а тому гемблер може не переживати щодо того, чи обдурить його система в певному обертанні, або ж шанси з нею приблизно рівні.\nДля нових користувачів і клієнтів компанії, які планують потренувати свій «скилл», укладаючи ставки по певної стратегії, контора пропонує спробувати пробну версію кожного слота.\nДемо в казино Паріматч є цілодобово, а тому у гравця є час, щоб ознайомитися з самими гідними пропозиціями. Гра в цьому режимі ведеться на віртуальні монети і тому, після виграшу, їх не можна вивести на банківську карту або електронний гаманець.\n【 Рекомендуем 】➔ Як скасувати ставку в Паріматч\nЩоб точно зрозуміти чи є у вас удача, просто пограти без вкладення коштів, навчиться функціоналу сайту, дізнайтеся в яких бк є ще демо-рахунку.\nГоловною фішкою сайту є лайв казино Паріматч. Зіграти в карти або рулетку можна з живим дилером, а гра ведеться в прямому режимі. Гемблер має можливість побувати в шкурі професійного гравця.\nНайчастіше, з лайвом пов’язана рулетка в Паріматч. На сайті представлено кілька різновидів рулеток, а тому користувач може вибрати ту, яка йому найбільше підходить.\nВідносно недавно, компанія запустила унікальну пропозицію для клієнтів – Кешбек в Паріматч казино. Діє він на програні під час вихідних кошти. Гроші будуть повернуті гравцеві після відправлення запиту в службу підтримки. Відсоток повернення дорівнює 20%, що непогано, враховуючи пропозиції прямих конкурентів компанії.\nParimatch казино буде і далі розвивати цю послугу, якщо вона знайде відгук у активних користувачів системи.\nПаріматч казино бонус – пропозиції компанії, спрямовані на популяризацію послуг серед Беттери. ПОЛУЧИТЬ БОНУС от ПАРИМАТЧ ⇨ 2500 UAH\nДо основних бонусів компанії варто віднести:\nСтартовий бонус. Акція розрахована на три перших депозиту, після відправки яких, гравець отримує додаткові кошти на ігровий рахунок;\nДодаткові 25% на кожне поповнення рахунку. Без різниці, в який день тижня і час доби гравець виконав транзакцію;\nHigh Roller bonus. Акція, яка надається гравцям раз і дає можливість отримати 111% від будь-якого поповнення.\nБонус код казино Паріматч, що надає фріспіни.\nДля залучення аудиторії, проекту, який ставить перед собою завдання стати топовим в напрямку азартних ігор, необхідно створити додаток, що дозволяє гравцям «обертати барабан» за допомогою смартфона.\nПоки казино Паріматч на Андроїд – немає , але цей розділ представлений в класичному беттінговом додатку компанії. Для iPhone можете завантажити додаток тут .\nСайт компанії оптимізований під роботу в будь-якому браузері, а тому Паріматч казино онлайн не повинно глючить при роботі з мобільного.\nЗавантажити Паріматч казино можна буде найближчим часом. Контора повинна бути впевнена в зацікавленості своїх передплатників в отриманні подібного програмного продукту.\nНа сайті компанії представлено кілька сотень ігрових автоматів найбільших розробників в світі гемблинга. Виділити кращі слоти Паріматч досить складно, але якщо говорити про тих, які знаходяться довгий час на вершині, то до них відносяться:\nStar Gems і інші.\nКожен продукт, який є на сайті пройшов необхідні перевірки, а тому гемблер може бути впевнений в надійності власної гри. Згідно відгуками про Паріматч, букмекерові можна повністю довіряти в чесній грі.\nУ зв'язку з недавньою блокуванням гемблерскіх компаній, є ймовірність, що сайт буде недоступний у деяких провайдерів. Для обходу блокування рекомендується використовувати робочий дзеркало.\nДля того, щоб казино Parimatch надало гравцеві вітальний бонус, необхідно підтвердити участь в програмі лояльності компанії і виконати умови по відіграшу.\nПро казино Паріматч - відгуки, позитивні, якщо порівнювати з конкурентами компанії. Гравці в коментарях відзначають різноманітність слотів, кваліфікацію служби підтримки та бонусні пропозиції.


Що читати? 21 книга, на яку ми чекаємо у 2021 році — The Village Україна\nПідсумки року 2020Що читати? 21 книга, на яку ми чекаємо у 2021 році\nПлани на рік від українських видавців: Етвуд, Шебон, Ішігуро\nАнастасія Герасимова, 2 грудня 2020\nThe Village Україна дізналося у видавців, які книжки в Україні вийдуть у 2021 році та обрали 21 книжку, яку хотілося б прочитати\nВільям Ґібсон «Занулення»\nПродовження трилогії «Кіберпростір», обов’язкової до прочитання, якщо цікавить наукова фантастика, а особливо кіберпанк. Від подій у першій книзі «Нейромант» з її війнами кланів і штучних розумів минає сім років. Транснаціональні корпорації продовжують боротьбу за панування віртуальним світом, прагнучи заволодіти новою технологією – біочіпами. Нагадаємо, що роман створено 1986 року. Усвідомлення цього факту допомагає осягнути силу письменницького передбачення Ґібсона. Три сюжетні лінії зійдуться у спільній точці, у якій одиниці штучного інтелекту будуть взаємодіяти з людьми в образах богів Вуду. Кіберпростір змінюватиметься. Уплив матриці на життя людства ставатиме більш вагомим, але мало ним усвідомленим. При цьому Ґібсон не залякує, швидше, дає можливість зазирнути в майбутнє й самостійно зробити висновки.\nМаріо Лєві «Я зробив вам пандіспанью»\nПопри те, що Лєві дозволяє собі небачено великі, як для сучасного автора, творчі паузи між книжками, що можуть тривати п’ять чи навіть сім років, у себе на батьківщині він залишається одним із найбільш значущих прозаїків. Тому варто скористатися нагодою й познайомитись із зіркою турецької літератури, якщо не встигли зробити це, прочитавши роман «Стамбульська казка». Обравши центральною темою колективну пам’ять, вигнання та збереження культурного коріння, Лєві створює «кулінарний» роман, у якому страви єврейської кухні є «дорогоцінною спадщиною», яку «передавали від покоління до покоління, від жінки до жінки, заради того, щоб зберегти й підтримати наше суспільство й нашу віру». А ще це історія про дорослішання, виживання та відвагу протистояти щоденним труднощам.\nБудь-яка книжка Вінтерсон – це завжди про любов. Почуття, якого прагне кожна людина, не буває різних відтінків. Але прекрасна, поетична Джанет володіє талантом фарбувати любов у світло, яке пронизує читача, залишаючись жаринкою, що за потреби може перетворитися на полум’я. Нарешті одна з найкращих британських авторок буде перекладена українською! Твори Вінтерсон охоплюють теми гендерної полярності, тілесності, гомосексуальності, сексуальної ідентичності, але передусім її книжки – відверті, витончені оповіді, що зачаровують. «Пристрасть» вийшла друком 1987 року. Стилізація під історичний роман (події відбуваються за часів Наполеона, на початку XIX століття) дає письменниці можливість додати минулому магії. У її романі донька гондольєра вміє ходити по воді, а серце закоханої людини можна отримати як виграш у казино. Красива історія про пристрасть, що «не стільки емоція, скільки доля».\nСюзанна Кларк «Джонатан Стрендж і містер Норрелл»\n1806 рік. Англія. Магія померла. Залишилися лише її теоретики, які збираються в товариства, щоб поміркувати на важливі філософські теми, обговорити канонічні праці й побідкатись, що світ уже не той… Одне з таких діє в Йорку. На подив поважного товариства стараннями двох його наполегливих членів вдається довести, що практична магія існує. Так читач знайомиться з містером Норреллом, який воскрешатиме померлих і зробить володіння чарами респектабельним заняттям. Джонатан Стрендж, завдяки своїм магічним здібностям, допоможе британській армії перемогти Наполеона в битві під Ватерлоо. Разом ці маги боротимуться проти пітьми, що своїми підступами зажене їх обох у кут. Сюзанна Кларк створила чудовий роман, що поєднав фантастику з історичним романом, мовою та оповіддю стилізований під твори Дікенса.\nЮрій Еррера «Знаки, що передуватимуть кінцю світу»\nГоворити про складне в різних регістрах – творчий принцип мексиканського письменника, з книжками якого українському читачеві ще не доводилося стикатися. Визнаний на батьківщині, перекладений у Європі та США, Еррера має лаконічний стиль, стриманий, але такий, що запрошує читача заповнити власними емоціями запропоновану автором історію. Автор пише про те, що є найбільш актуальними проблемами для Мексики: насилля, торгівлю наркотиками, бідність. Але головним для нього є сам процес оповіді, адже він дає можливість інтерпретувати реальність, критикуючи ті чи інші її явища. «Знаки, що передуватимуть кінцю світу» – роман, що поєднав міфологію доколумбівської Америки з пошуком щастя сучасної людини, щоб переосмислити тему еміграції.\nЦю книжку варто прочитати хоча б для того, щоб переконатися: не існує перешкод для творчості, як і для змін у житті. Роман «Там, де співають раки», що понад дванадцять місяців протримався у списку бестселерів The New York Times, американські читачі та літературні оглядачі одноголосно визнали одним із найбільш вдалих дебютів останніх років. Делія Овенс, зоологиня та дослідниця поведінки тварин, написала його в 69 років. Книжка розійшлася накладом у сім мільйонів примірників, а відома голлівудська популяризаторка літератури Різ Візерспун заявила, що буде продюсувати її екранізацію. У романі йдеться про життя Кетрін Кларк, яка виросла без матері на болотах Північної Кароліни. Дорослішання, інакшість, кохання та розчарування, зрада й помста – усе це авторка подає, пов’язуючи з красою та розмаїттям природи.\nЖауме Кабре «Голоси Памано»\nРомани Кабре – це інтелектуальна насолода. Багатошарові, атмосферні, мудрі – вони порушують питання історичної пам’яті, особистого вибору, добра та зла. Один із найпотужніших творців каталанської прози, Кабре пише книжки, які залишають по собі рій думок у голові – цінна якість для сучасної літератури. Роман «Голоси Памано» вийшов 2004 року, встановивши в Іспанії рекорд із кількості проданих примірників – 100 000 екземплярів. Книжку перекладено понад двадцятьма мовами, перелік яких незабаром поповнить і українська. Твір має три сюжетні лінії, що розвиваються в різний час: перші роки режиму Франко, перехід Іспанії до демократії, сучасність. Про який період не йшлося б, завжди знайдуться люди, здатні на героїзм серед відчаю, як і на підлість і зраду. Кабре пише про людську силу та слабкість, таємниці й пошук правди, створюючи з голосів своїх героїв стрункий хор, якому підкоряється художня гармонія.\nМарлон Джеймс «Чорний леопард, рудий вовк»\nМарлон Джеймс із тих авторів, чиї книжки або люблять, або не читають узагалі. Він – один із небагатьох сучасних авторів, які приділяють особливу увагу наратору. Якщо у творі їх декілька, скажімо, мова кожного буде унікальною, якщо один – події подаватимуться з його точки зору з особливостями світосприйняття й навіть лайки. Так було в романі «Коротка історія семи вбивств», за який автор отримав Букерівську премію 2015 року, так є і в «Чорному леопарді, рудому вовку». Сам твір позиціюється як фентезі й переносить читача на простори, що нині входять до Нігерії. За історією про Слідопита, який опинився у в’язниці й має розповісти про пошуки одного хлопчика, криється текст про пошук миру у світі, що загруз у війні та злості. Це водночас пригодницький роман і філософська притча, що розпочне цілу трилогію.\nКен Лю «The Hidden Girl and Other Stories»\nНова збірка малої прози одного з найвідоміших фантастів 2000-х. До неї увійдуть оповідання й уривок із роману «The Veiled Throne», продовження циклу «Династія Кульбаби». У книжці буде більше взаємозв’язку між творами. Лю продовжить розмірковувати над філософськими питаннями, як-от митець і його твір, істинність віри, створення міфів і формування традицій, запрошуючи читача наповнювати власними рефлексіями зміст оповідань, адже кожне з них – «порожній будинок, відкритий сад, безлюдний пляж», які під час читання заселяються та досліджуються, щоб стати для когось прихистком від буденності.\nКолсон Вайтхед «Нікелеві хлопці»\nУже знайомий українському читачу автор. Вайтхед двічі отримав престижну Пулітцерівську премію: 2017 року – за роман «Підземна залізниця» та 2020-го – за книжку «Нікелеві хлопці». Письменник продовжує оповідь про країну та суспільство, що «засновані на геноциді, убивствах і рабстві». Події роману відбуваються у 1960-х роках. Чорношкірий хлопець Елвуд дуже добре вчиться, після школи працює, не лізе в бійки та є прикладом для інших. Він вступає в коледж, що в ті роки було винятком із правил. Життя Елвуда змінює випадок, через який він опиняється в жахливому місці – школі-інтернаті для хлопчиків, по суті – виправній колонії. Головний герой буде боротися за життя та свободу, справедливість і людську гідність.\nІсабель Альєнде «Ева Луна»\nДата виходу: листопад\nУ кожного автора чи авторки є період злету, після якого геть необов’язково падати, можна просто продовжувати писати, збирати почесні нагороди та входити до всіляких списків видатних і впливових. Зоряний час Ісабель Альєнде припав на 1980-ті, коли вона створила свої найкращі твори з виразними рисами південноамериканського магічного реалізму. Один із них – роман «Ева Луна» про пригоди, кохання й політичну боротьбу головної героїні, ім’ям якої й названо книжку. Це соковита проза, яскрава емоціями та подіями. У свій крутійський роман письменниця заклала важливі теми гендерної нерівності, жіночої туги за несправдженими мріями та беззахисності перед політичними тиранами й домашніми деспотами.\nДата виходу: друге півріччя\nНовий роман лауреата Нобелівської, Букерівської та інших літературних премій в оригіналі вийде в березні 2021 року. Приємно, що український читач отримає його дуже скоро, рівно настільки, наскільки дозволяє робота над якісним перекладом і виданням. Що відомо про «Клару і сонце»? Ішіґуро вирішив звернутися до теми штучного інтелекту, людяності в тілі машини. Ризикнемо передбачити, що ідеальну істоту із запрограмованими цінностями буде протиставлено далеким від досконалості господарям. За словами редакційного директора незалежного видавництва Faber & Faber, що готує до друку книжку у Великій Британії, роман буде «захопливим і дивовижним, але водночас таким, що відповідає всім попереднім творам письменника». Упевнені, йдеться про філософську глибину та ліричність, що притаманні книжкам Ішіґуро.\nЛоренс Ріс «Гітлер і Сталін. Тирани у другій світовій війні»\nПонад 30 років автор проводив дослідження з вивчення постатей Гітлера та Сталіна, опитавши очевидців подій Другої світової, які працювали з цими політиками. Британський історик Лоренс Ріс прагнув порівняти особливості тиранів, щоб визначити їхні спільні риси, з’ясувати, які з них змушували мільйони людей вірити їм і коритися злочинним наказам. Харизматичний стиль керівництва Гітлера контрастував із режимом залякування Сталіна. Але обидва поширювали неймовірні страждання з метою знищити індивідуальну свободу й побудувати утопії на крові невинних. Книжка Ріса – ґрунтовна, майстерна робота, яку оцінять читачі, що захоплюються історією.\nЛінда Скотт «Економіка ХХ. Епічний потенціал жінок»\nРеволюційно-рожевий колір оригінальної обкладинки красномовно свідчить, що у книжці йтиметься про боротьбу жінок за рівноправ’я. Лінда Скотт, почесна докторка в області підприємництва та інновацій Оксфордського університету, розглядає економічний аспект гендерної дискримінації. Авторка підкріплює свої аргументи перевіреними даними, діаграмами та графіками, пишучи про те, що жінок використовують як товар, утискають у банках під час звернення щодо кредитування, платять менше, ніж чоловікам. Як виправити ситуацію? Скотт дасть поради, як поліпшити стан жінок в економіці на глобальному, національному та індивідуальному рівнях.\nДжадт – британо-американський історик, який спеціалізувався на аналізі європейського минулого. Хоча на початку своєї кар’єри, у 1970-роках, науковець зосереджувався саме на дослідженні сучасності, віддаючи перевагу соціальній історії Франції. Джадт критикував Сартра та Фуко, аж поки звернув увагу на ширшу проблематику. Збірка есеїстики «Коли змінюються факти» стала другим посмертним виданням автора. До неї увійшли роздуми про Голокост, США як супердержаву та світ після 11 вересня 2001 року, соціальну справедливість в умовах нерівності, що все більше розділяє суспільства різних країн. Есеї Джадта з цього видання створювались протягом п’ятнадцяти років (з 1995 до 2010-го) та стали своєрідним посланням тверезого знання й аналізу від визнаного мислителя та інтелектуала.\nАлексіс Бойлен «Візуальна культура»\nКнижка розпочне переклад серії «The MIT Press Essential Knowledge», до якої входять також видання про урбанізм, критичне мислення, постправду, етику штучного інтелекту й навіть цинізм. Як стверджує оригінальна концепція, за допомогою лаконічних, але змістовних праць, читач зможе отримати фундаментальні знання, що допоможуть забезпечити розуміння сучасного світу. «Візуальна культура» Алексіс Бойлен, професорки історії мистецтв, навчить, як думати про те, що бачите, стане довідником зі складного світу візуальної культури. Починаючи з робіт Джуді Чикаго, закінчуючи кліпом Бейонсе та Джей Зі в Луврі, авторка аналізуватиме здатність візуальної культури маніпулювати нами, вивчатиме її позачасовість, щоб читач зрозумів для себе різницю між «дивитись» і «бачити».\nАндрій (MedGoblin) Сем’янків «Медгайд у 21 столітті»\nВидавництво, що прагне забезпечити вітчизняного читача нон-фікшн літературою українських авторів, має на 2021 рік серйозні плани. Серед есеїстики, мотиваційних книжок будуть і суто науково-популярні видання про хімію й навіть про орнітологію. Але ми зупинимось на книжці, тема якої залишиться актуальною навіть після того, як відступить COVID-19. Андрій Сем’янків, більше відомий у мережі під ніком MedGoblin, готує простий і зрозумілий для широкої читацької аудиторії путівник сучасною медициною. Як працюють ті чи інші ліки? Чому варто без фанатизму ставитися до схуднення? Що криється за гомеопатією та народною медициною? Чи справді існує медична мафія? Уже в березні отримаємо відповіді від популярного блогера та колишнього лікаря-анестезіолога.\nБен Шапіро «Правильна сторона історії: як розум і моральна мета зробили Захід великим»\n«Гедонізм і нестримний матеріалізм зробили людство схильним до невдач. Єдиний спосіб зупинити цей занепад – повернутися до цінностей, які допомогли сформувати західну цивілізацію», – вважає Бен Шапіро, американський консервативний політик і журналіст. Перед тим, як сперечатися з автором науково-популярної книжки №1 у списках бестселерів Amazon і The New York Times, слід дізнатись, про які ж цінності йдеться. Мається на увазі юдеохристиянська етика, що побутувала в американській політиці, починаючи з 1930-х років, з її усвідомленням гріха, завуальованою богообраністю лідерів нації, концепцією святості. Шапіро пропонує повернутися до цих понять, щоб у цивілізованому світі знову стало більше оптимізму та порозуміння. Погоджуватись з автором необов’язково, але поцікавитись, чому книжка викликала таке обурення й навіть мітинги, варто.\nВіхолаКлуб Сімейного дозвілляVivatКниголавВСЛВидавництво Старого ЛеваВидавництво Анетти АнтоненкоВидавництвоArtHussЧовенYakaboo PublishingЛабораторіяBOOKCHEF


Рішення КСУ щодо незаконного збагачення створює проблеми у відносинах з партнерами України — антикорупційна реформа\nРішення КСУ щодо незаконного збагачення створює проблеми. Фото: liga.net\nРішення КСУ щодо незаконного збагачення створює проблеми у відносинах з партнерами України — Кулеба\n29 жов 2020, 11:57\nРішення Конституційного суду України щодо антикорупційної інфраструктури є серйозним ударом.\nЦе рішення КСУ ще не руйнує відносини із західними партнерами, але, якщо наслідки цієї проблеми не будуть подолані, то Україні загрожують серйозні проблеми. Про це 29 жовтня заявив міністр закордонних справ України Дмитро Кулеба під час брифінгу.\nНе можна не поважати рішення судів, але не можна не констатувати, що рішення суду створює проблему не лише для розвитку країни, але й для відносин з нашими партнерами, які сприяли становленню цих органів. Проблеми будуть і не тільки по безвізу, бо питання функціонування антикорупційної системи органів є в центрі спілкування країни із міжнародними організаціями, — зазначив Кулеба.\nДипломат переконує, що влада шукатиме шляхи розв’язання цієї проблеми. Очільник МЗС зазначив, що спільно з міжнародними партнерами потрібно знайти оптимальні шляхи розв’язання цієї проблеми. Також необхідно забезпечити, щоб діяльність в Україні антикорупційної системи функціонувала.\nНагадаємо, 27 жовтня Конституційний суд України визнав неконституційною ст. 366−1 Кримінального кодексу, яка передбачає покарання за недостовірне декларування. Після цього в Офісі президента заявили, що не допустять «жодного відступу в антикорупційній роботі навіть гіпотетично».\n17:03 5 лис\n11:02 30 жов


ТОП-7 простих способів, як зробити жінку щасливою | Экономические Известия\nТОП-7 простих способів, як зробити жінку щасливою\nНовини суспільства, 02.11.2016\nПоважайте особистий простір, слухайте її і опускайте сидіння унітазу.\nНад стосунками потрібно працювати, якщо ви хочете, щоб вони були щасливими і міцними. І не варто забувати про деталі, рекомендує сімейний психотерапевт Дженніфер Фрід, інформує eizvestia.com/uk/news-ukr.\nЧитайте: Вчені знайшли місце абсолютного щастя\nНавіть якщо ви втомилися або злитися один на одного, пам’ятайте про те, що змусило вас закохатися. Цілуйте свою дружину жадібно і пристрасно, як в юності, робіть це раптово і чуттєво. Вона буде відчувати, що, що б не трапилося, її цінують і люблять.\nЧитайте: Вчені докопалися до причини жіночої невірності\nПідтримуйте добрі взаємини з мамою своєї коханої, цікавтеся її здоров’ям і справами в загальному. В очах жінки такий інтерес свідчить про те, що чоловік турботливий і надійний.\nЗа матеріалами ukr.segodnya.ua\nВ даний момент Ви читаєте новину "ТОП-7 простих способів, як зробити жінку щасливою". Вас також, можливо, зацікавлять інші останні новини України та світу на eizvestia.com


В Україні зафіксували спалах пташиного грипу | Факти ICTV\nCічень, 20 в 19:31\nУ Вінницькій області на підприємстві Хутір було зареєстровано випадок захворювання на грип птиці. Випадок виявили ще 18 січня, після чого головний державний ветеринарний інспектор Вінницької області до з’ясування обставин загибелі птиці та встановлення діагнозу запровадив карантин на 72 години.\nВідомо, що в осередку захворювання вживаються заходи щодо локалізації та недопущення поширення пташиного грипу. Ситуація перебуває під контролем головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області.\nЧитайте: Свинячий грип в Україні: як не захворіти та чи критична ситуація\nЗа попередньою інформацією, на приватному підприємстві Хутір станом на 1 січня 2020 року утримувалося близько 98 тис. голів птиці.\nТепер, відповідно до вимог Інструкції з профілактики та ліквідації грипу птиці, зразки біоматеріалу будуть направлені для проведення відповідних досліджень та зберігання в міжнародну референс-лабораторію.\nДо слова, останній раз спалах пташиного грипу в Україні був зафіксований у 2017 році.\nРаніше Факти ICTV писали, що у Києві на третину зросла кількість хворих на грип і ГРВІ.\nТеги: Вінницька область, Пташиний грип


POSTUP/BRAMA - Новий політичний союз у Польщі\nНовий політичний союз у Польщі\nНа польському політичному Олімпі гримить і блискає. Надходить час змін і політичний бомонд очікує народження четвертої сили. Третя політична формація, що вершить долі поляків, Унія Свободи (UW), може занепасти через вихід з неї кількох впливових політиків.\nНовий політичний проект поки що не має назви. Польські медіа називають його не інакше, як платформа Олєховського-Плажинського-Туска. Позавчора троє політиків оголосили про новий політичний проект у варшавському готелі Sheraton. Поки що невідомо, чи нова “платформа” буде політичною партією, чи консервативно-ліберальна формація всього лише асоціюватиметься з комітетом виборців. Три політики заявили, що своє втілення їх ідея отримає через два тижні.\nМаршалок польського Сейму Плажинський напередодні вийшов з Акції Виборчої Солідарність (AWS), а віце-маршалок Сенату Туск оголосив позавчора вночі, що виходить з UW. Плажинський кілька місяців працював над реформами в AWS. Йому вдалося залучити до акції нові чотири партії, проте, як заявив сам спікер Сейму, зміни в партії занадто малі.\nВ Унії Свободи недавно відбувалися вибори голови партії. Два основні кандидати на колишнє місце легендарного Бальцеровіча добряче посварилися під час кампанії, тому немає нічого дивного у відході з партії того, хто програв.\nВіце-спікер Сенату Туск програв посаду шефові закордонного відомства Геремекові.\nДонедавна в UW продовжували вірити про навернення до партії близького за поглядами Олєховського. Останній на минулих президентських виборах зібрав найбільше голосів після чинного президента Кваснєвського; він має чи не найбільший кредит довіри після президента. Польща наближається до нових парламентських виборів, тому прихід до Унії Свободи колишнього номера 2 мав би значно підняти рейтинг партії. Як виявилося, номер 2 вирішив сам утворити політичну силу, яка самостійно піде на вибори. Післявчора Олєховський дав чітко зрозуміти, що не збирається виступати “спільним списком з UW”.\nПро тверді наміри трьох “змовників” свідчить і той факт, що маршалок Плажинський готовий, у разі потреби, зректися своєї посади, хоча й вважає, що це “не партійна посада, а державна”. Твердий намір маршалка зрозумілий, бо скоро в Польщі буде новий парламент і, відповідно, новий спікер. Поки що багато польських політологів схиляються до думки, що нова політична платформа боляче вдарить по Унії Свободи, хоча ніхто не виключає й співпраці між структурами Геремека та Олєховського.


Каблучки з камінням - купити каблучку зі вставками в ювелірному інтернет-магазині AURUM\nЗолота каблучка з діамантами. Артикул 802904\nКаблучка з білого золота з діамантами. Артикул 538829\nЯк носити каблучки з камінням?\nТонке колечко з доріжкою з каменів можна носити на середньому пальці або безіменному - разом з обручкою. Якщо хочете надіти перстень з великою вставкою, на руці не повинно бути інших прикрас. Відповідний палець для такої каблучки - вказівний. Колір каменю повинен гармоніювати з одягом і зовнішністю. Смаглявим і темноволосим жінкам підходять самоцвіти яскравих і темних відтінків, блондинкам - ніжні та прозорі, рудим - коричневі, жовті, зелені. Не можна носити на одній руці кілька прикрас зі вставками різних кольорів.\nКаблучки зі вставками: як вибрати?\nПри виборі прикраси варто враховувати її розмір, колір вставки і привід. Юним дівчатам підходять невеликі прозорі і напівпрозорі камені. Чим старше і солідніше жінка, тим більш доречною буде велика вставка в каблучці. Той самий принцип стосується і чоловіків. Класичний і завжди вдалий підхід - підбирати колір каменя під очі. Він може бути ідентичним або схожим за гамою відтінків (теплою/холодною). Для повсякденного носіння підійде невелике напівдорогоцінне каміння, для урочистих випадків - більш великі самоцвіти.\nЯкі найпопулярніші каблучки зі вставками?\nЦінителі дорогоцінних каменів часто віддають перевагу лаконічним моделям, в яких вставка виконує головну роль. Це можуть бути поодинокі камені в простій оправі або акуратна доріжка на гладкій шинці. Не виходять з моди діаманти, але багато хто також вибирають каблучки з менш дорогими цирконами. Нерідко купують прикраси з білого золота зі смарагдом або синім сапфіром. Для особливих випадків підбирають вироби зі складною комбінацією каменів, викладених доріжкою або візерунком.\nСкільки коштують ювелірні каблучки зі вставками в Україні?\nТонкі срібні каблучки з доріжкою цирконів коштують в межах 400-500 гривень. Більш важкі, широкі прикраси з білого металу з великими вставками і складним дизайном можна купити за 600-1500 грн. Вартість золотих прикрас з камінням починається приблизно з 2 тисяч гривень. У ціновій категорії до 4000 грн можна знайти вироби з агатом, цирконами. Вибір форм і дизайну досить широкий. Більш дорогі ювелірні вироби (від 5 до 8 тис. грн) - масивні, зі складним оформленням, великими вставками. Близько 9000 гривень коштує золота каблучка з діамантами.\nІдеальні каблучки з камінням для будь-якого приводу\nЮвелірні вироби на пальцях доставляють естетичне задоволення і притягують зацікавлені погляди. Каблучка зі вставкою надає елегантного вигляду руці і додає шарму. Хоча частіше цьому типу прикрас віддають перевагу жінки, чоловіки не обділяють увагою дизайнерські моделі. Визначтеся з побажаннями, щоб купити оригінальну каблучку з камінням. Компанія AURUM пропонує моделі з різних матеріалів.\nЮвелірні каблучки з камінням на будь-який смак\nДизайнери втілюють у життя оригінальні ідеї, а майстри створюють шедеври. Магазин пропонує чоловічі, жіночі та унісекс моделі різних типів:\nКаблучки на заручини і обручки стануть символом щирого кохання і щасливої родини.\nВироби з написом: «Спаси і Збережи» будуть особистим талісманом на захист і удачу.\nПерсні-печатки продемонструють соціальний статус та витончений смак.\nТонкі і широкі моделі підійдуть для повсякденного носіння і урочистого приводу.\nВиріб у формі корони буде елегантно виглядати на руці дівчини.\nВибір металу для обраної прикраси\nВставка вдало поєднується з золотом і сріблом. Дорогоцінні метали створюють цікавий візуальний ефект. Компанія AURUM продає золоті вироби 585° і 750° проби. Доступні білий, жовтий, комбінований або червоний колір металу. Залежно від призначення і побажань варто визначитися зі стилем. У каталозі представлені моделі в геометричному, анімалістичному, класичному, fashion і елітному напрямку. Золоті каблучки зі вставками – це довговічність, міцність і стійкість до зовнішніх впливів. Прикраса завжди актуальна і підходить для будь-якого типажу.\nУ каталозі представлений вибір срібних каблучок 875° та 925° проби. Крім класичного білого кольору, запропоновані позолочені моделі. Доступні вироби з алмазною гранню, родіюванням, чорнінням та емаллю. Срібна прикраса – чудовий подарунок для дівчини, дружини, чоловіка, мами і колеги. Вона підходить для щоденного носіння та відрізняється бюджетною вартістю. Ціна каблучок з каменями залежить від дизайну і технології виготовлення. Це прекрасний спосіб порадувати себе і близьких.\nЯк підібрати кращу вставку\nКрім оформлення, важлива складова ювелірного творіння – камінь. Золоті та срібні каблучки зі вставками виглядають чарівно. Модні і класичні моделі гармоніюють з будь-якими образами і стилями. AURUM надає широкий асортимент вставок.\nКоштовні камені – діамант, рубін, сапфір і смарагд. Вставка демонструє спроможність власника і виділяється особливою красою. Кожен має неповторні характеристики:\nДіаманти унікальні, вони розрізняються по каратності, формі та огранюванню.\nРубіни всіх відтінків червоного дозволяють обрати ідеальний колір.\nСапфір вражає природним блиском. Зустрічаються не тільки звичні сині екземпляри, але й жовті, помаранчеві і рожеві.\nСмарагд зелених відтінків дивує оточуючих прозорістю.\nНапівкоштовні камені – аметист, гранат, кварц, онікс, бурштин та інші. Прикраси з такою вставкою привертають погляди не менше. Кольори від білого до фіолетового дозволяють вибрати необхідний варіант. Це відмінне поєднання ціни, дизайну та якості. Моделі в золоті та сріблі виглядають стильно й акуратно. Каблучка з напівдорогоцінним камінням не поступається прикрасі з діамантом. Якісне огранювання і оформлення дозволяють стати володарем ексклюзивного виробу.\nВ інтернет-магазині AURUM можна вибрати модель з фіанітом – штучно створеним каменем. Каблучка з такою вставкою візуально нагадує діамант. На сайті або у фірмових магазинах представлені варіанти з 1 або 3 каменями.\nЮвелірна компанія AURUM дбає про високу якість прикрас. Клієнтам пропонують вироби з оригінальними дизайнами. Купити каблучку з каменем можна онлайн або у фірмових магазинах. Доставка здійснюється по всій території України. Співробітники компанії допоможуть визначитися з вибором. Ви отримаєте якісну прикрасу, виконану в оригінальному дизайні.\n✅ Категорія товарів Каблучки з камінням\n✅ Кількість товарів у каталозі 866\n✅ Середня ціна товарів 7 884 грн


У МОЗ назвали терміни початку платної вакцинації від коронавірусу - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 11 січня 2021, 11:53\nЗа словами Ляшка, зараз всі обсяги вакцини викуплені державою\nВ Україні можлива платна вакцинація від коронавірусу COVID-19 для окремих категорій громадян платно. Але поки МОЗ розраховує, що вона буде безкоштовною для всіх українців. Про це сказав головний санітарний лікар Віктор Ляшко в ефірі Еспресо.TV.\nДивіться і слухайте з 52:42\nРаніше глава МОЗ Максим Степанов озвучив терміни перших постачань вакцини від коронавірусу в Україні. Йдеться про препарат китайської компанії Sinovac Biotech.\nТЕГИ: Украина, Минздрав, вакцина, вакцинация, МОЗ, Ляшко


Солодкі подарунки до квітів\nFerrero Collection велика коробка\n254 г .....\n240 грам .....\n0,5 кг .....\nЦукерки De luxe\n216 г .....\n252 г .....\n400 г .....\n250 г .....\n150 грам .....\nЦукерки Королівський шедевр\n300 г .....\nУ нас ви можете придбати не лише букети квітів на будь-який смак, а й замовити солодкі подарунки до квітів! Адже солодощі — це невід'ємний елемент свята і завжди приємний сюрприз та доповнення інших подарунків.\nМи намагаємось враховувати всі потреби клієнтів, тому в нашому асортименті ви знайдете і улюблені цукерки для романтичного побачення, і торт для іменинника чи ювіляра. Ви можете замовити у нас завжди популярні “Rafaello” або розкішні “Ferrero Roche” у більших та менших коробочках на ваш смак. Потіште себе і свою половинку делікатним набором цукерок “Королівський шедевр” або повітряних “Esfero”. Висловіть вдячність за допомогою коробки вишуканих “Merci”. В нашому асортименті ви завжди можете знайти свіжий “Київський торт”, влаштувати свято з “Золотим ключиком” чи “Трюфельним”. Тільки те, що ви любите. Тільки те, що приносить задоволення!\nТепер вам не потрібно йти до магазину та шукати улюблені солодощі, адже ми доставимо квіти та солодкі подарунки за найкоротший термін і допоможемо влаштувати сюрприз для найдорожчих вам людей. Ви можете замовити доставку у Львові чи області і максимум за 3 години бажаний подарунок вже буде на місці.


Новий штам коронавірусу виявили в Африці: Він може містити до 40 му... - Цензор.НЕТ\nНовий штам коронавірусу виявили в Африці: Він може містити до 40 мутацій.\nЯк передає Цензор.НЕТ із посиланням на "DW", про це повідомив керівник Африканського центру з контролю і профілактики захворювань (Africa CDC) Джон Нкенгасонг на пресконференції в Йоганнесбурзі.\nЗазначається, що новий варіант коронавірусу SARS-CoV-2, може містити до 40 мутацій.\nМутований вид був уперше зафіксований у громадян Танзанії, які приїхали в Анголу.\nЗараз виявлений варіант патогену досліджують в одній з лабораторій в Південно-Африканській Республіці, проте вже є "привід для занепокоєння", бо немає даних про ефективність вже розроблених вакцин проти цього штаму.\nНкенгасонг також вказав на те, що Танзанія, звідки, ймовірно, почалося поширення нового варіанту, з середини 2020 року не надає дані про захворюваність COVID-19. Обмежувальні заходи по боротьбі з пандемією були введені в Танзанії пізніше, ніж у багатьох інших країнах, і не були достатньо жорсткими, додав глава Africa CDC.\nХроніка коронавірусу в світі 11 квітня: Україна і Туреччина посилюють карантин, а Ізраїль його майже зняв.\n06:50 , 11 квітня 2021\nВ Україні за добу від COVID-19 померли 235 осіб, зафіксовано 12 112 нових випадки інфікування, 5 034 особи одужали. До 1 вересня пенсіонери можуть самостійно вибрати один із понад 40 банків, через який отримуватимуть виплати. голови Мінсоцполітики Музиченко. Якщо Росії нема чого приховувати, вона легко могла б пояснити пересування своїх військ біля кордонів України. Міноборони Німеччини. Угода між Туреччиною та Україною передбачає будівництво по 200 квартир в Миколаєві і Херсоні, а також 100 - в Києві. МОЗ планує масово вакцинувати українців на базі великих виставкових центрів в містах-мільйонниках.