« Дошкільний навчальний заклад –\nзагальноосвітній навчальний заклад – школа І ступеня»\nЗВІТ ПРО ПРОВЕДЕННЯ ПРОФІЛАКТИЧНОЇ АКЦІЇ\nм. Марганець 2013\nЗ метою здійснення комплексу профілактичних заходів щодо попередження дитячого дорожньо-транспортного травматизму напередодні та впродовж навчального року, поширення кращих форм і методів профілактичної роботи серед неповнолітніх учасників дорожнього руху з 19.08.2013 р по 19.09 2013 р. НВК проходила\nакція «Увага! Діти на дорозі!»\nЗагальношкільна лінійка, присвячена відкриттю місячника «Увага! Діти на дорозі»\n1. Оформлення інформаційних стендів «Увага! Діти на дорозі!» ( 1-4 класи, дошкільні групи)\n2. Проведення виставки методичної літератури « Азбука Пішохода» (методичний кабінет)\n3. Випуск та презентація стінних газет за тематикою«Безпечна дорога»( 1-4 класи)\n4. Проведення класних годин, інструктажів з безпеки життєдіяльності.(1-4 класи)\n5. Проведення тренінгових занять «Світлофор запрошує».( дошкільні групи)\n6. Проведення конкурсу малюнків «Небезпеки вулиці».( 1-4 класи, старша група)\n7. Проведення сюжетно- рольових та дидактичних ігор: «Світлофор-моргайлик», «Ми-пішоходи» ( дошкільні групи)\n8. Розміщення на сайті закладу звернення, пам’ятки, листівки до батьків та учнів з тематики безпеки дорожнього руху.\n9. Розглядання питання попередження дитячого дорожньо-транспортного травматизму, акцентувавши увагу на посилення контролю зі сторони батьків за поведінкою дітей на вулиці, при переході проїжджої частини дороги, на батьківських зборах.\nЗ учнями нашого НВК проводяться бесіди з правил дорожнього руху!\n1. Організація дорожнього руху. Правила безпеки при переході\nвулиці. Існує правосторонній, лівосторонній, односторонній і двосторонній дорожній рух. У нашій країні транспорт рухається з правого боку або в одному напрямку. Пішоходи, щоб не створювати аварійної ситуації на дорогах, мають переходити проїзну частину по переходах — підземних, надземних або наземних. При наземному переході необхідно подивитися ліворуч, а дійшовши до середини дороги,-праворуч.\n2 Типи перехресть. Правила переходу дороги на перехрестях. Перехрестям називається місце перетину вулиць. Воно є регульованим і нерегульованим. На регульованому перехресті рух транспорту упорядковується за допомогою регулювальника або світлофора. Переходити дорогу необхідно тільки на зелене світло світлофора. Якщо перехрестя регулюється регулювальником, то слід підкорятися його сигналам. Пішоходи не повинні затримуватися чи зупинятися на дорозі, переходити перехрестя по діагоналі. За відсутності і світлофора, і регулювальника перехрестя є нерегульованим. Переходити його слід біля знаку «Пішохідний перехід» або по дорожній розмітці «зебра».\n3. Правила переходу вулиці після висадки з міського транспорту.Після висадки з транспорту автобус і тролейбус обходять позаду, а трамвай попереду. Після висадки з транспорту автобус і тролейбус обходять позаду, а трамвай попереду.\n4. Дорожні знаки.Існує кілька груп дорожніх знаків: попереджуючі, пріоритетні, забороняючі, наказові, інформаційно-вказівні та знаки сервісу. За допомогою дорожніх знаків учасники дорожнього руху розуміють одне одного.\n5. Дорожня розмітка.Для зменшення можливості дорожньо-транспортних пригод на дороги наносять дорожню розмітку, яка уточнює або підкреслює вимоги дорожніх знаків.\n6.Рух за сигналами регулювальника.Регулювання транспортного руху і пішоходів у необхідних випадках здійснюється регулювальниками. Всі учасники дорожнього руху зобов'язані керуватися сигналами регулювальника, навіть якщо вони суперечать сигналам світлофора, дорожнім знакам і розмітці на дорозі.\n7. Правила поведінки пасажира в автомобілі.Пасажир в автомобілі має поводитися так:\n8. Основні види ДТП. Найбільш розповсюджені види ДТП — це наїзд на пішохода, зіткнення, перекидання автотранспорту.\n9. Безпека руху велосипедиста.Велосипед є транспортним засобом пересування, і на нього також поширюються правила дорожнього руху.\n10. Самозахист від ДТП. Кращим засобом самозахисту від ДТП є виконання правил дорожнього руху. Досягти цього можна, завжди дотримуючись пішохідної дисципліни, а саме:\nУроки проходять із використанням наочності: плакатів, зображень дорожніх знаків, роздаткового матеріалу.


Головна сторінка/Пресс-центр/Новости и пресс-релизы/VII щорічний Фестиваль "Лінія іспанського кіно"\n26 березня 2009 року в кінотеатрі "Україна" стартує фестиваль "Лінія іспанського кіно", організаторами якого виступають "Інвестиційно-Фінансова Група "ТАС" та компанія "Артхаус Трафік", спонсор - "Страхова Група "ТАС".\nУ програмі Фестивалю приймає участь картина президента Академії мистецтв та кіно Іспанії Анхелес Гонсалес Сінді - "Тільки слово від тебе" / Una Palabra tuya, чотири рази номінована на іспанську кінопремію "Гойя". Режисерський дебют Гаеля Гарсія Берналья - драма "Дефіцит" / Deficit, фільм Хайма Маркеса - "Злодії" / Ladrones, що отримав спеціальний приз журі на кінофестивалі в Малазі, а також приз "C.I.C.A.E." на кінофестивалі в Локарно.\nТакож український глядач зможе побачити фільм-учасник Берлінського фестивалю "Перед загибеллю" / Tres dias від Франциско Хав'єра Гутіерреза, який отримав премію "Гойя" за кращий звук та три премії на кінофестивалі в Малазі. Для поціновувачів гарячих іспанських комедій буде представлений фільм "Клуб самогубців" / El club de los suicidas Роберто Сантьяго.\nКрім Києва, п'ять фестивальних картин можна буде побачити і в 10 найбільших містах країни.\nДжерело: Артхаус Трафік


Морозильна камера: надійна техніка в Києві - Оголошення - Холодильні камери, холодильне обладнання (чиллер), холодильні машини - Холодильні Системи - Укрбізнес\nМорозильні камери від компанії Холодильні системи: гарантуємо 100% надійність та довговічність. Підприємство надає можливість підібрати охолоджувальну продукцію найвибагливішим замовникам. Компанія пропонує морозильні камери різних видів — вертикальні та горизонтальні.\nГоризонтальні ззовні схожі на холодильники, їх ще називають морозильними шафами. Вертикальні морозильні камери, які пропонує підприємство схожі на ящики, які відкриваються вгору. Вони носять ще одну назву — ларі. Підприємство Холодильні системи пропонує лише надійне обладнання.\nКупуйте морозильні камери у компанії Холодильні системи та будьте задоволені якісними товарами та помірними цінами.


У мережі запропонували збільшити податок на алкоголь\nВиручені кошти підуть на виклик швидкої і лікування\nОдин з користувачів соціальних мереж опублікував на своїй сторінці в Facebook історію, свідком якої він випадково опинився. Звичайна, здавалося б, ситуація, якої він вирішив поділитися зі своїми друзями та іншими користувачами. Пост швидко став популярним і назбирав купу коментарів.\nОсь що пише Антон Сененко: "Про збільшення податку на алкоголь в зимовий період\nЯк же мене бомбить. Придбав я собі свою улюблену гавайську піцу - гарячу, ароматну, зі шматочками ананаса і курки, щойно з печі.\nУже уявляв, як візьму собі шматочок, покладу в рот і буду насолоджуватися. І раптом побачив на тротуарі людину, лежить і не рухається. Зупинився. Підійшов ще один хлопець, який теж не може пройти повз такого (слід додати, що в цей час машини снували без зупинки і навіть пробіг один бігун). Виявилося, що дядько напився.\nНапився так, що не може двох слів зв'язати, де проживає в Києві - сказати не може, телефон втратив. Однак ім'я згадав - Саша. А також номер телефону типу знайомої жінки Олі. Вона виявилася в Сумській області і сказала, що нічим допомогти не може і він їй ніхто, а в Київ він поїхав на заробітки. Після десятка-другого хвилин безуспішних спроб привести його до тями - викликали швидку. Там без питань виклик прийняли, за 17 хвилин карета була на місці.\nАле, як виявилося, дівати таких ось пітекантропів в мороз -7 за Цельсієм - нікуди (може, крім швидкої є інші варіанти? Буду вдячний за коментарі). Залишити їх на вулиці - приректи на смерть.\nТому я дякую екіпажу 379, що все ж забрали (може, попутно, знайшли у нього інші проблеми крім алкогольного сп'яніння). Але не по дурному витрачати ресурс служби швидкої допомоги на таке? Я пропоную до божевільних акцизів на алкоголь в зимовий період додавати ще один цільовий податок - на виклик карети швидкої та нічліг у батареї в приймальному відділенні (або де там).\nДорого? Дорого - це ганяти машини швидкої через людей, які не знають міри. Дорого - це небіжчиків ховати.\nВас (умовно) це не стосується, тому що Ви знаєте міру? Ну, вибачте, де гарантія, що саме Ви одного разу не наклюкаєтесь до втрати пам'яті? Алкоголь - штука така, підступна. І це нормальна ідея. Якщо виробників пластикової тари в розвинених країнах оподатковують на переробку, то і тут можна якось прописати.\nІ влітку я б цей податок не прибирав і продовжував направляти його на медицину: побилися, лікування печінки, потрапив в аварію - всіх п'яниць рятувати за рахунок цих цільових коштів.\nФуф ... Знаю, що утопія, але, вибачте, їм замерзлу піцу. А взагалі я ще як в школі вчився, дивувався, чому наш учитель фізкультури, у якого стався серцевий напад, замерз до смерті в снігу і ніхто йому не допоміг. Так це і відбувається - машини снують, бігуни біжать. Тому що потрібно їхати, треба бігти.\nНе йдіть повз, коли бачите безпорадних людей. Це не таке вже й щоденне явище, щоб ігнорувати. Ми ж не тварини. Переможемо".\nНагадаємо, раніше наголошувалося, що Україна опустилася відразу на 13 позицій в рейтингу інноваційних економік згідно з підсумками 2018 року.\nЯк повідомляв портал "Знай.ua": в 2019 році молоді батьки зможуть отримати державну допомогу по догляду за дитиною.\nТакож "Знай.ua" писав, що до Києва прибув ще один борт з пораненими бійцями ВСУ, багато з яких у важкому стані. Волонтери активно просять допомоги у небайдужих українців.\nОпубліковано: 23.01 08:13\nТеги: facebook, алкоголь, податки, швидка допомога


УкрЗахідІнформ :: Ужгородські міліціонери спіймали шахрая\nУжгородські міліціонери спіймали шахрая\n22.03.14 17:39 0 466\nДнями із заявою до міліціонерів Ужгорода звернувся 20-річний місцевий житель, студент одного з вишів області. Парубок повідомив, що невідомий чоловік шахрайським шляхом, під приводом здійснення дзвінка, заволодів його дорогим мобільним телефоном «Nokia».\nНа місце події негайно виїхала слідчо-оперативна група міськвідділу міліції. Зі слів потерпілого, пізно ввечері, повертаючись додому по вулиці Заньковецької, він зустрів невідомого чоловіка, який попросив телефон: мовляв, сталася біда, дай телефон, бо терміново потрібно подзвонити. Довірливий парубок відразу зголосився допомогти, адже ні сном, ні духом не думав, що шахрай накиває п’ятами разом із його мобільним.\nПрацівники роти патрульної служби Ужгородського міського відділу за гарячими слідами знайшли «позичальника» мобілки в одному з дворів неподалік місця скоєння злочину. Наразі 27-річний ужгородський шахрай спілкується з міліціонерами. Речовий доказ вилучено.\nДану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України (заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.\nШановні ужгородці та гості міста! Ні в якому разі не давайте свої речі незнайомим особам, а особливо мобільні телефони. Адже вони приваблюють зловмисників.\nПопередня новина: Майбутнім екологам міста ...


Продавець-консультант ТМ Oodji (ТЦ "Голливуд") в Чернигове - MD-fashion | Robota.ua\n7 дней назад - 25.11.2020\nПродавець-консультант ТМ Oodji (ТЦ "Голливуд")\nКонтакт: Карпенко Марина\nMD Fashion - група компаній партнерів, які об'єднали більш ніж 140 брендових магазинів в Україні і Казахстані:Tommy Hilfiger, Diesel, Gant, Oodji (OGGI), Аccessorize, G-Star Raw, Replay, Pepe Jeans, Monsoon, Walker, STEM, Under Armour, запрошує на роботу продавців-консультантів.\nМи створюємо і продаємо образ, тому ТИ наш кандидат, якщо:\nактивний, з позитивним мисленням, можливо, вчишся, але при цьому хочеш заробляти (розглядаємо студентів з гнучким графіком роботи);\nпрагнеш до кар'єрного росту і готовий розвиватися разом з командою, готовий працювати на результат;\nНам неважливо, чи є у тебе досвід роботи в продажах - всьому навчимо!\nТвої функціональні обов'язки:\nконсультування клієнтів: асортимент, розмірний ряд, історія бренду і особливості колекції поточного сезону, наявність необхідних моделей на складі;\nобслуговування покупців (примірка, упаковка товару). Робота з постійними клієнтами: інформування про нові надходження, спеціальних акціях, нових відкриттях;\nпередпродажна підготовка та викладка товару, підтримання порядку в торговому залі, примірочних кімнатах і підсобних приміщеннях;\nдотримання стандартів компанії;\nучасть в інвентаризації, робота в 1С, касова дисципліна і т.д.);\nкар'єрне зростання (ти можеш стати менеджером магазину);\nможливість роботи в топових ТЦ міста.\nДізнайся більше про нас:\nМи в соціальних мережах: https://www.facebook.com/groups/mdfashion/Наш сайт: https://md-fashion.com.ua/\nБудемо раді знайомству з тобою!)


У Миколаєві депутати вимагатимуть від уряду повернення субвенцій на ПТУ - новини Миколаєва Depo.ua\nУ Миколаєві депутати вимагатимуть від уряду повернення субвенцій на ПТУ\nМісцева влада звинувачує нардепів у тому, що вони позбавили громаду більше 90 млн гривень\n27 січня 2016 17:46\nЗ нового року Уряд України поклав на місцеві бюджети фінансування ПТУ, а це понад 90 млн гривень. Депутати миколаївської міськради з цим не згодні. Тим не менш, вони мають намір надати фінансування ПТУ до кінця навчального року. Про це повідомляє Depo.Миколаїв з посиланням на "Мой город".\nНайближчим часом депутати вимагатимуть від Верховної Ради повернення забезпечення ПТУ з держсубвенцій. Відповідна заява буда озвучена на комісії з питань законності, антикорупційної політики та місцевого самоврядування.\nЗаступник начальника міського управління освіти Світлана Макарова розповіла, що на ПТУ потрібно виділити 91,32 млн гривень. Ці гроші потрібні на виплату зарплат, комунальні послуги, стипендії та харчування дітей-сиріт. Голова комісії "опоблоківец" Олександр Малікін почав цікавитися, як голосували миколаївські нардепи у Верховній Раді за такі зміни в закон, що тягар фінансування переклали на місцеві бюджети. А 90 млн - не зайві для міста і їх знайдуть, куди подіти.\nОскільки ПТУ викликали багато питань, депутати вирішили фінансувати їх тільки до кінця цього навчального року. А на сьогоднішній комісії запропонували зробити звернення до Верховної Ради та Кабміну, щоб негайно повернути субвенції.\nМітки: #бюджет #ПТУ #Миколаїв #Уряд #субвенція


Land Rover представив новий Defender 130 | Свежие автомобильные новости Украины\nБританська компанія Land Rover продовжує розширювати сімейство своїх культових всюдиходів Defender. Цього разу сім’ю поповнила найбільша модифікація, що за традицією отримала індекс 130. Новинка має три ряди сидінь та розширений набір опціонного обладнання.\nДовгоочікувана новинка має колісну базу 3022 мм, аналогічну до моделі 110, але сам кузов подовжили, а в салоні додали третій ряд сидінь. Саме на збільшення простору салону пішли 340 мм, які додали 130 до його довжини, яка тепер досягає 5358 мм.\nЦікаво, що коли колишнє покоління 130-го було суто утилітарним і переважно виконував роль робочої конячки, то новинка, навпаки, займає верхній рядок у табелі про ранги сімейства. Пасажири на третьому тримісному диваніне обділені комфортом. Вони мають крісла з підігрівом та власний скляний дах. Покупці можуть також додати до списку опцій, що пропонується виключно для версії 130 чотиризонний клімат-контроль.\nВтім, якщо вам все-таки потрібно перевезти щось великогабаритне, другий і третій ряд можна частково або повністю скласти, що отримати значний розмір вантажний майданчик. У 5-місній версії об’єм багажника при складених 2-му та 3-му рядах досягає 2516 л, а в 8-місному варіанті – 2291 л. Крім того, залежно від версії салону він може перевозити від 750 до 800 кг вантажу, а також тягнути при собою масою до 3 т.\nАвтомобіль має повністю цифрову панель приладів з 11,4-дюймовим сенсорним дисплеєм інфо-розважальної системи, пневмопідвіску, чотири варіанти 3-літрових 6-циліндрових двигунів на вибір, 8-ступіневу автоматичну коробку передач і систему повного приводу.\nДизельна версія D300 отримала двигун Ingenium, який має у своєму арсеналі 300 к.с. та 650 Нм. Бензинова P300 має 300-сильну рядну шістку, яка дозволяє розганяти всюдихід до першої сотні за 7,5 с. Для тих, кому 300 конячок недостатньо, пропонується версія P400, віддача якої 400 к.с. та 550 Нм. Пізніше гама силових агрегатів буде розширено.\nВартість новинки стартує з позначки $68 000 за базову бензинову версію P300.\nТакож пропонуємо вам переглянути тест-драйв від редакції InfoCar. Приємного перегляду!!!\nPeugeot готовит стильный купе-кроссовер: до премьеры — считанные недели (фото)\nВ США выставили на продажу новый люксовый кроссовер «Майбах»…\nНовый внедорожник Ford для суровых условий показали на фото…\nПредставлен необычный суперкар Ferrari: у него свыше 800 сил…\nНове дослідження показує, що акумулятор може працювати 100…


Рада зробила крок до "народовладдя": що пропонує закон про референдум\nчетвер, 09 липня, 21:32\nчетвер, 18.06.20 16:13\nВерховна рада схвалила за основу в першому читанні законопроект президента Володимира Зеленського про народовладдя. Документ пропонує передбачити електронне голосування на всеукраїнському референдумі.\nЧитайте також: Верховна Рада позбавила уряд Шмигаля імунітету на рік\nЗа документ проголосували 252 нардепи.\n"Слуга народу": "за" – 228, не голосували – 3.\n"Опозиційна платформа "За життя" – "за" – 0, проти – 8, утрималися – 18, не голосували – 10.\n"Європейська солідарність": ніхто не підтримав, проти – 17, не голосували – 5.\n"Батьківщина": ніхто не підтримав, утрималися – 18, не голосували – 2.\n"Голос": один нардеп підтримав, а проти – 16.\nДепутатська група "За майбутнє": 2 нардепи підтримали, утрималися – 10, не голосували – 8.\nДепутатська група "Довіра" – "за" проголосували 16 нардепів.\nПідтримали документ також 5 позафракційних парламентарів.\nЧитайте також: Власникам "євроблях" готують сюрприз на час карантину\n"Ключовою новацією законопроекту... є визначення можливості введення електронних процедур при організації та проведенні всеукраїнського референдуму, в тому числі електронних голосувань", – зазначено в пояснювальній записці до закону.\nЧитайте також: Кабмін затвердив в Україні нове професійне свято\nНорми про введення процедур електронних голосувань повинні набрати чинності з початком роботи цієї системи після прийняття відповідного рішення ЦВК і його оприлюднення у газеті "Голос України" та на офіційному веб-сайті комісії.\nЗакон визначає, що всеукраїнський референдум про зміну території України - це форма прийняття громадянами України, мають право голосу, рішення про затвердження закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України, прийнятого ВР.\nВідзначимо, питання всеукраїнського референдуму пропонує виборцю чіткі відповіді "так" або "ні".\nВсеукраїнський референдум про затвердження змін до розділу I "Загальні засади", розділу III "Вибори. Референдум" і розділу XIII "Внесення змін до Конституції України" Основного закону призначає президент.\nВідзначимо, на цьому референдумі затверджується законопроект про відповідні зміни в Конституцію, який до цього прийняла Рада відповідно до Основного закону.\nЧитайте також: В Україні з'являться префекти: чим вони будуть займатися\nНе пізніше як на п'ятнадцятий день після одержання рішення ЦВК про підсумки збору підписів громадян України президент видає указ про проголошення такого референдуму.\nВ указі визначено дату його проведення, якою є остання неділя 60-денного терміну з дня видання указу, і питання загальнодержавного значення, що виносяться на референдум за народною ініціативою.\nНагадаємо, перший віце-спікер Верховної ради Руслан Стефанчук заявив, що в середньому вартість проведення одного референдуму складає 2 млрд гривень, проте в законі Зеленського передбачено обмеження на суму проведення.


Главная/Аналитика/Чи застосує Україна проти Росії її ж «енергетичну зброю»?\nУряд України 8 серпня оголошує пакет власних санкцій проти Росії,які мають на меті стримати сусідню державу від продовження військової агресії на Донбасі, повідомив міністр юстиції УкраїниПавло Петренко.\nУряд оголосить низку секторальних і персональних санкцій по відношенню до тих осіб, які підтримують тероризм та окупацію Криму з боку Росії. Наші дії будуть адекватні й симетричні», – наголосив він.\nВідтак будь-які санкції України проти Росії в енергетиці є двосічними тож застосовувати їх варто дуже обережно, запевняє Радіо Свобода енергетичний експерт Олександр Нарбут.\nЗа словами Нарбута, Україна за будь-яких умов продовжить транзит російського газу до ЄС, однак предметом санкцій можуть стати умови цього транзиту, або компанії, які його транзитують. Такі санкції вже зараз самостійно може змінити «Нафтогаз», що за законом є компанією-оператором газового ринку, наголошує Олександр Нарбут.


Керівника злочинної організації, яким є колишній директор ДП "Укрспирт", затримано на території Румунії\nУ Генпрокуратурі заявили, що учасники злочинної організації разом із колишнім генеральним директором державного підприємства "Укрспирт" Михайлом Лабутіним готували замахи на життя, зокрема на очільника МВС Арсена Авакова. Про це повідомила прес-секретар генерального прокурора Юрія Луценка Лариса Сарган.\n"Встановлено, що учасники зазначеної злочинної організації планували вчинення умисних убивств інших осіб, серед яких – і міністра внутрішніх справ України Авакова А. Б.", – написала речниця.\nКрім того, затриманих звинувачують в умисному вбивстві 30.05.2017 радника директора ДП "Укрспирт"; замаху на умисне вбивство 29.03.2017 заступника керівника ДП "Укрспирт"; замаху на умисне вбивство 01.05.2017 президента однієї із спортивних федерацій, з використанням протипіхотної міни; замаху на умисне вбивство 23.06.2017 приватного підприємця, з використанням саморобного вибухового пристрою.\nСарган також розповіла, що завдяки спільним зусиллям представників Головної військової прокуратури, слідчих Головного слідчого управління НП, департаменту контррозвідки СБУ, департаменту карного розшуку НП та департаменту внутрішньої безпеки НП викрито всю ієрархічну структуру та учасників злочинної організації, а їхню діяльність припинено.\nЗа її словами, 19 грудня 2017 року було одночасно проведено 60 обшуків у різних регіонах України та затримано шістьох активних учасників злочинної організації.\n"Керівника злочинної організації, яким є колишній директор ДП "Укрспирт", затримано на території Румунії, куди направлено запит щодо його екстрадиції в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності. В задоволенні апеляції затриманого на застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час проведення екстрадиційної процедури судом м. Сучава (Румунія), відмовлено", – зазначила Сарган.\nСуд обрав запобіжний захід для всіх затриманих у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.\nВідомо, що в грудні 2014 року Міністерство аграрної політики і продовольства України відсторонило керівника "Укрспирту" Михайла Лабутіна з посади, призначивши тимчасово виконувачем обов'язків гендиректора ДП "Укрспирт" його заступника Віктора Панкова. У цьому самому місяці прес-служба Державної фіскальної служби України повідомила, що Лабутіну повідомлено про підозру у фінансових махінаціях на суму 200,7 млн грн. Також екс-голову "Укрспирту" звинувачують в ухиленні від сплати податків і загрозі або насильстві щодо працівника правоохоронного органу. В січні 2015 року Інтерпол оголосив Лабутіна в розшук.\nЯк повідомляв 5.UA, 30 травня 2017 року в Дарницькому районі столиці розстріляли чоловіка. Згодом радник міністра внутрішніх справ Антон Геращенко підтвердив, що загиблий – помічник директора державного концерну "Укрспирт" Віктор Панков.


Іван Мазепа Журавльов Д. скачать бесплатно. Читать он-лайн.\nІван Мазепа (Журавльов Д.)\nС книгой «Іван Мазепа» также читают:\nПредпросмотр книги «Іван Мазепа»\nД. В. Журавлев Іван Мазепа\nПоза всяким сумнівом, Іван Степанович Мазепа-Колединський є однією з найяскравіших, найвидатніших і найсуперечливіших постатей української історії. Крім того, що це постать визначна за своїм масштабом як політичний діяч, військовий, дипломат, меценат, – мало кому з дійових осіб української історії випала така цікава й непроста доля за життя та після смерті. Іван Мазепа – одна з тих знакових особистостей української історії, чиє життя та вчинки і сьогодні викликають гарячі суперечки як фахових істориків, так і аматорів, а нерідко – і людей, взагалі далеких від історичних перипетій. Характерно, що вже майже триста років, як помер гетьман, а він і сьогодні викликає найрізноманітніші, полемічно загострені, полярні оцінки. Що-що, а забуття гетьманові не загрожуватиме ще дуже довго. Здається, в постаті Івана Мазепи втілився самий дух неспокійної, кипучої, напрочуд колоритної доби, котра недаремно дістала у мистецтвознавців назву «бароко» (від італ. «barocco» – «дивний», «химерний»). І справді. Приятель царя Петра, один із перших кавалерів найвищого російського ордена Святого апостола Андрія Первозванного – і борець за інтереси Української козацької держави; будівничий величних соборів, що дотепер є окрасою багатьох українських міст, – і «Юда», відлучений від церкви, підданий анафемі, що нерідко виголошувалася з амвонів тих самих соборів; зазвичай неймовірно обережний майстер складних дипломатичних ігор – і людина, що зуміла поставити на карту все і, зрештою, програла найризикованішу й найголовнішу гру свого життя; блискучий світський кавалер розкішного, неповторного XVII століття, улюбленець жіноцтва і чи не єдиний справді обдарований поет і музикант-аматор серед усіх українських гетьманів.\nДовгий час Мазепа був справжнім жупелом для залякування вірнопідданих мешканців російської та радянської імперій. Недарма будь-який український рух у XIX столітті найчастіше називали «мазепинством». У XX столітті гетьмана як універсального антигероя дещо витіснили інші українські діячі – Симон Петлюра та Степан Бандера. Але і про Мазепу ніколи не забували – надто потрібним виявився гетьман і прихильникам, і супротивникам української ідеї.\nГетьман Іван Мазепа походив з українського шляхетського роду Мазеп-Колединських (інший варіант написання – Колодинських) православного віросповідання. Невідомий автор «Літопису Самовидця» твердив, що Мазепа зі «старожитньої шляхти української і у Війську Запорозькому значної», а інший відомий український літописець кінця XVII – початку XVIII століття, Самійло Величко, називає гетьмана «значним козако-руським шляхтичем». На жаль, історики й сьогодні не мають точних даних, звідки походив рід Мазеп-Колединських. Олександр Оглоблін у своєму класичному дослідженні, присвяченому гетьманові Мазепі та його добі, згадує про версії волинського та подільського походження роду.\nУ XIX столітті існувала версія про спорідненість роду Мазеп і відомого українського князівського роду Курцевичів (нащадків литовського князя Коріата Гедиміновича). Ґрунтувалася вона здебільшого на тому факті, що Мазепи і Курцевичі користувалися фактично однаковим (або принаймні дуже схожим) гербом – знаком «Курч» (на червоному тлі срібний перехрещений посередині вилоподібний хрест, що стоїть на такому ж бруску із загнутими догори кінцями, з правого боку від нього зірка, ліворуч – півмісяць, повернутий праворуч). Проте відомо, що в Речі Посполитій сотні, а інколи й тисячі шляхтичів могли користуватися фактично тим самим гербом або його варіаціями, навіть не будучи спорідненими між собою, а просто перебуваючи на службі у аристократа – носія герба. Цілком можливо, що десь у першій половині XVI століття котрийсь із князів Курцевичів, які проживали на Білоцерківщині, прийняв предка гетьмана Мазепи до свого родового герба «Курч». Але так чи інакше, першим Мазепою на Білоцерківщині, про якого згадується в історичних джерелах, є Микола Мазепа – прадід гетьмана, який 1572 року дістав від польського короля Сигізмунда II Августа привілей на хутір (згодом дістане назву Мазепинці) на річці Камениці, за який він мав відбувати військову службу при білоцерківському старості. Привілей був підтверджений королем Стефаном Баторієм у 1578 році. Можливо, що котрийсь із Мазеп – дрібних православних шляхтичів – займався «козакуванням» ще наприкінці XVI – на початку XVII століття і, можливо, навіть брав участь у козацьких повстаннях.\nДоля батька гетьмана, Степана-Адама Мазепи, склалася досить цікаво і драматично: у 1637 році він убив у поєдинку шляхтича Яна Зеленського і був засуджений сеймом до баніції (позбавлення шляхетського стану), інфамії (знеславлення і обмеження громадянських прав) і смертної кари. Але Степанові-Адаму пощастило – він зумів домогтися відкладення вироку, а тим часом домовився з родичами загиблого Зеленського про солідну компенсацію. У 1645 році він зумів дістати глейт – королівський документ, що поновлював його в усіх шляхетських правах. Проте згаданий прикрий випадок, мабуть, позначився на кар’єрі Степана-Адама і міг стати причиною того, що в 1648 році він, схоже, приєднався до війська Богдана Хмельницького, як і багато інших дрібних українських православних шляхтичів. У цьому була своя логіка – українська шляхта, незадоволена магнатським засиллям, шукала кращого місця під сонцем, зокрема підтримавши козацькі виступи. Документ 1654 року згадує про Степана-Адама Мазепу як про білоцерківського козацького отамана. Саме тоді Степан-Адам зближується з майбутнім гетьманом Іваном Виговським, беручи участь у переговорах, що їх вів Виговський (на той час ще генеральний писар Богдана Хмельницького) з відомим російським дипломатом В. Бутурліним. Після смерті Хмельницького Степан-Адам Мазепа підтримуватиме Виговського і його спробу створити Велике князівство Руське в складі триєдиної Речі Посполитої. Так само непогані стосунки були в Степана-Адама Мазепи і з наступником Виговського на Правобережжі – гетьманом пропольської орієнтації, схильним до політичних авантюр, Павлом Тетерею.\nНе менш цікавою постаттю була і мати Івана Степановича – Марина Мокієвська, представниця українського православного шляхетського роду, що теж підтримав свого часу Богдана Хмельницького. Марина Мокієвська-Мазепина прожила довге і непросте життя, народила й виховала двох дітей – сина Івана та доньку Олександру, а після смерті чоловіка вступила до знаменитого Луцького Хрестовоздвиженського братства, присвятивши себе церковним та громадським справам. Згодом вона стала черницею та ігуменею одразу двох відомих жіночих монастирів – Києво-Печерського Вознесенського (1686—1707) та Глухівського (1688—1707). Але навіть ставши ігуменею, Марина Мазепина (у чернецтві Марія-Магдалина) не залишила важливих справ і в 1688 та 1702 роках їздила до Москви, добиваючись жалуваних грамот від московського патріарха. Вона продовжувала і словом, і ділом підтримувати своїх уже дорослих дітей – зокрема, допомагала синові-гетьманові розв’язати справу з доносами на нього, виступала доброю порадницею для доньки. Померла ігуменя Марія-Магдалина в дуже поважному віці (їй, певно, було не менше дев’яноста літ) десь наприкінці 1707 року.\nНелегко склалося життя молодшої сестри гетьмана – Олександри (дата народження невідома – 1695). Тричі одружена, вона не зазнала родинного щастя, мала двох синів і доньку. Одним із її синів був спадкоємець гетьмана – Андрій Войнаровський.\nДата і рік народження головного героя цієї книжки – Івана Степановича Мазепи – дотепер залишаються предметом суперечок істориків, які наводять різні роки, взяті з цілком гідних довіри джерел. І якщо місяць та день народження гетьмана (20 березня), віднайдені в XIX ст. відомим польсько-українським поетом-романтиком Тимофієм Падурою, у більшості сучасних істориків особливих заперечень не викликають, то ось з роком далеко не все зрозуміло. Часто приймають як найбільш вірогідну дату 1639 рік, бо в одному з листів найближчого соратника Мазепи Пилипа Орлика від 1741 року гетьман-вигнанець пише про те, що зараз йому сімдесят років – стільки, «скільки було небіжчикові Мазепі в Бендерах».\nНатомість ми точно знаємо місце народження Івана Мазепи – хутір Мазепинці (Каменець) Білоцерківського повіту Київського воєводства. Дитинство майбутнього гетьмана пройшло в батьківському маєтку. Очевидно, саме тут маленький Іван навчився необхідних шляхтичеві вмінь – їздити верхи, володіти шаблею і рушницею.\nШляхетське виховання не передбачало надто глибокого інтелектуального чи духовного життя, проте ми знаємо, що Іван Мазепа добре грав на торбані (різновид кобзи), мав тонкий смак – а все це, зрозуміло, закладається в дитинстві. Батьки майбутнього гетьмана, добре освічені люди з широкими культурними інтересами, намагалися дати синові найкращу освіту – ми маємо чітку вказівку на те, що Іван Степанович навчався в Києво-Могилянській колегії (що стане академією і набуде найбільшого розквіту саме під час його гетьманування), а згодом у котрійсь із єзуїтських колегій Польщі (скоріш за все, у Варшавській, хоча є одна згадка про навчання молодого Мазепи в Полоцьку).\nСаме в цей час Іван Мазепа здобув глибокі знання з латинської мови, а про те, що він знав її досконало, вільно читав римських класиків і принагідно їх цитував, є чимало згадок. Французький дипломат Ф. де ля Невіль, який познайомився з Мазепою під час перебування останнього в Москві, писав: «Цей принц – не звичайна собі людина, але дуже відома особа, він досконало говорить латинською мовою. Сам він із козацького роду». З цих та інших повідомлень видно, що Іван Степанович дуже добре знав латину та польську, володів німецькою, французькою (бо газети французькі справді читав і за перипетіями європейської політики слідкував дуже уважно), італійською, голландською і, за висловом П. Орлика, «досить міцно татарською».\nСправа в тому, що після закінчення колегії юнак за протекцією знайомих свого батька (зокрема, князів Вишневецьких) потрапив до польського королівського двору, де став пажем, а згодом покойовим короля Яна-Казимира. Приблизно в 1656—1659 роках він разом із двома іншими молодими шляхтичами побував за кордоном для завершення своєї освіти. Там він відвідав Францію, Італію та Німеччину (звідси знання мов) – згідно з листом П. Орлика до сина Григора. Сьогодні точно доведено (українським істориком Т. Мацьковим), що Мазепа побував у Нідерландах, у місті Девентер, разом із майбутнім краківським каштеляном Мартіном Концьким, у спогадах котрого є згадка про спільне навчання з Мазепою в цій країні. У Девентері в 1657 році Іван Мазепа навчався відливанню та використанню гармат при майстерні Віллема Вегеваарда.\nПовернувшись до Варшави, Іван Мазепа продовжує не тільки виконувати звичайні функції покойового при королі, але йому також доручають доволі важливі місії. Так, 1659 року він їздить з королівськими листами до гетьмана Івана Виговського, наступного року – до Юрія Хмельницького, а 1663-го відвозить клейноди до Павла Тетері. Кар’єра молодого шляхтича йшла по висхідній лінії, незважаючи на непрості для Речі Посполитої в цілому часи. Перебування при королівському дворі стало для нього чудовою школою інтриг. Саме тоді Іван Мазепа завів цінні зв’язки з польськими владними колами (недаремно згодом у Росії гетьман вважатиметься фахівцем у польських справах).\nІ саме тоді сформувалася інша, дуже важлива складова міфу про Івана Мазепу – легенда про нього як про романтичного героя-коханця. Якщо для російського, а нерідко і для українського читача, навіть далекого від історії, ім’я гетьмана так чи інакше асоціюється з політикою, Північною війною, епохою Петра I, то для західного європейця, обізнаного з літературою, Мазепа – такий собі український аналог Казанови чи Дон Жуана. Саме такий образ Мазепи популяризували Джордж Гордон Байрон і Віктор Гюґо, Богдан Залеський і Бертольд Брехт, Ференц Ліст, Теодор Жеріко, Ежен Делакруа, Орас Верне тощо. Як і кожен історичний міф, цей являє собою складне переплетіння правди, напівправди і чистої вигадки.\nНе викликає жодного сумніву той факт, що Іван Степанович Мазепа замолоду вмів приваблювати до себе представниць прекрасної половини людства. Недаремно 1707 року дружина белзького воєводи Сенявського говорила французькому дипломату де Бонаку: «…гетьман Мазепа, поза іншими своїми прикметами, приваблює легко до себе своїми чарами жінок, як хоче цього» (в оригіналі вжито французьке слово «charme»). Наприкінці XIX століття відомий київський дослідник Іван Каманін віднайшов цікаві документи, датовані 1663 роком, що стосуються справи про розлучення такої собі Олени Загоровської з чоловіком. Ян Загоровський (значно старший за дружину) висував проти неї звинувачення в подружній зраді, посилаючись на наявність у своєї молодої дружини великої кількості подарунків та листів від Мазепи. Більше того – в одному з листів майбутній гетьман, немов у справжньому пригодницькому романі, намовляв пані Олену (стаття Каманіна так і називається – «Мазепа и его прекрасная Елена») поїхати з чоловіком до сусіднього села Ревушки. По дорозі він обіцяв зробити засідку і вбити пана Яна. Цей план не було реалізовано, і ми навіть не знаємо закінчення всієї цієї історії (адже кінець справи про розлучення втрачено). Цікаво, що Мазепу ніхто не викликав у цій справі до суду. Ще менше ми знаємо про ймовірний роман Івана Степановича із дружиною М. Концького. Але найбільшого розголосу набула не справжня, а, схоже, цілком вигадана історія – про кохання майбутнього гетьмана до пані Фальбовської та «покарання Мазепи».\nВигадав цю історію (повністю чи частково – серед сучасних істориків немає щодо цього єдиної думки; читач, що цікавиться цією тематикою, може віднайти докладнішу інформацію в статті Христини Пеленської «Польська легенда про Мазепу» (Віднова. – 1985. – № 3) та монографії Теодора Мацьківа «Гетьман Іван Мазепа в західньоєвропейських джерелах») відомий мемуарист, великий вигадник (хоча термін «брехун», застосований відомим російським дослідником Олександром Брікнером, є точніший) і особистий ворог Мазепи Ян Хризостом Пасек (1636—1701). Вона вміщена в його популярних свого часу мемуарах поряд із такими ж химерними історіями (наприклад, про спеціально навчену свиню пана Пасека, що приносила своєму господареві підстрелену на полюванні дичину). Короткий зміст її такий.\nПасек служив пажем при дворі Яна-Казимира разом із Мазепою. У 1661 році він був замішаний у змову проти короля, яку викрив Янові-Казимиру не хто інший, як Мазепа. Пасек завдяки добре підвішеному язику викрутився на судовому процесі з цих неприємностей і заприсягся помститися своєму кривдникові, записавши і розповсюдивши при дворі історію трагікомічного роману останнього з пані Фальбовською, дружиною шляхтича з Волині Станіслава Фальбовського (з часів Байрона кохану Мазепи стали найчастіше називати Терезою). Мовляв, коли ревнивий пан Станіслав довідався про все, що сталося, він обманом заманив Мазепу до себе додому, наказав своїм слугам роздягнути нещасного коханця, прив’язати до спини коня і відпустити того. Кінь гасав степом та лісовими нетрями кілька годин, аж поки дістався маєтку Мазепи, де слуги нарешті врятували свого пораненого й подряпаного колючками пана. Згодом ця пригоду (у ще більш скороченому вигляді, без імен і назв) умістив знаменитий французький філософ-просвітитель Вольтер, який також був досить відомим істориком-аматором і збирачем пліток, у своїй «Історії Карла XII». Саме з легкої руки Вольтера історія «покарання Мазепи» набула всеєвропейського розголосу (абсолютна більшість згаданих вище творів літератури та живопису – саме на цей сюжет). Поширилася думка, що саме так – на спині дикого коня – потрапив Мазепа до далекої і таємничої для європейців «країни козаків», де завдяки своїм талантам став гетьманом і князем. Для романтиків XIX століття Мазепа навіть уособлював бунтівний, принижений людський дух, який стає незламним за найнесприятливіших обставин і на якого чекає велике майбутнє. На жаль (чи на щастя) для репутації знаменитого українця, вищезгадана історія належить до типового «чорного PR» XVII століття (так вважають і українські, і польські дослідники біографії Мазепи – наприклад, Х. Пеленська, О. Бєльовський). Можна лише зазначити, що, якби Пасек міг зазирнути у майбутнє і дізнатися, якої несподіваної широкої слави принесе його ворогові-українцеві ця вигадка, він, можливо, утримався б від її розповсюдження.\nТак чи інакше, але внаслідок якихось точно не відомих нам подій у 1663 році молодий Іван Мазепа залишає королівський двір і їде до Мазепинців, де допомагає вже старенькому батькові. У 1665-му, після смерті Степана-Адама, Іван Степанович навіть дістав титул чернігівського підчашого. Остаточно контакти Мазепи з польським двором перервалися, як слушно вважає Олександр Оглоблін, після смерті королеви Марії-Людвіки (1667 рік) та зречення короля Яна-Казимира (1668 рік).\nУ 1669 році в житті Івана Мазепи настав переломний момент – він пов’язав свою подальшу кар’єру з діяльністю видатного українського політика, блискучого полководця гетьмана Петра Дорошенка. У 1669 році зоря Дорошенка («Сонця доби Руїни») все ще стояла в зеніті, і сподівання щодо об’єднання України ще не потонули в морі сліз і крові. Спочатку молодий, блискучий шляхтич був ротмістром гетьманської надвірної корогви, згодом, у 70-ті роки XVII століття, став генеральним осавулом. Молодому старшині не раз і не двічі довелося брати участь у боях: так, у 1672 році у складі війська Дорошенка – у війні проти Польщі (в союзі з Туреччиною). Проте ненадійність турецьких і татарських союзників Дорошенка була очевидною – татари, офіційно визнаючи останнього гетьманом, підтримували власного кандидата на булаву, П. Суховія. Крім того, між союзниками траплялися й «непорозуміння», викликані намаганням татар захопити здобич. Того ж року Іван Мазепа на чолі невеликого загону сердюків боронив Крехівський монастир від татарсько-турецького загону, «и сам… з ручницы много трупом турков положил», як пише про ці події Чернігівський літопис. Очевидно, батьківські уроки володіння шаблею та влучної стрільби не минули для нашого героя даремно.\nДесь у 1668—1669 роках в особистому житті Івана Мазепи теж сталася значна зміна – він одружився з трохи старшою за себе вдовою білоцерківського полковника Самійла Фридрикевича – Ганною (з відомого роду Половців). Покійний Фридрикевич був близьким приятелем Дорошенка, і одруження з його вдовою означало, що Іван Мазепа потрапляв до вузького кола найближчих до гетьмана осіб.\nЯк це не дивно, ми дуже мало знаємо про те, чи були у Івана Мазепи діти. За одними даними, у подружжя народилася донька Варвара та син Іван, які померли в ранньому дитинстві. Принаймні про доньку гетьмана в 1704 році писав гамбурзький тижневик «Historische Remarks» (не слід недооцінювати обізнаності тогочасної європейської преси в українських справах!).\nКар’єру Івана Мазепи в Чигирині обірвав Його Величність Випадок (а не якась «патологічна схильність Мазепи до зміни покровителів», як це нерідко твердять деякі публіцисти). У червні 1674 року Мазепа очолив загін татар та козаків Дорошенка, які мали відвезти до Криму листи та п’ятнадцятьох полонених українців з Лівобережжя у дарунок ханові. Такою була жорстока політична реальність тих часів – український гетьман платив кримському ханові за допомогу українськими ж рабами. Проте ні полоненим, ні Мазепі не судилося дістатися Криму. Десь поблизу річки Інгул 11 червня загін потрапив у засідку, влаштовану запорожцями – тогочасний кошовий отаман, славнозвісний Іван Сірко, виступав проти українсько-турецького союзу, завдаючи дошкульних ударів по Кримському ханству і руйнуючи плани Дорошенка. Розлютовані запорожці, схоже, не церемонилися з татарами та людьми Дорошенка, але Мазепу залишили живим – за легендою, переказаною літописцем Самійлом Величком, Івана Степановича врятував особисто Сірко, нібито зауваживши, що ця людина ще знадобиться Україні. Таке «пророцтво» здається дуже схожим на пізнішу легенду, але фактом є те, що Сірко не хотів віддавати Мазепу (таланти якого, вочевидь, оцінив) гетьманові Самойловичу. Той, дізнавшись, що генеральний осавул Дорошенка потрапив у полон до запорожців, вимагав його видачі. Лише дипломатичний тиск Москви, з якою Січ в даний момент не бажала псувати відносини, змусив Сірка відправити свого бранця до Батурина – столиці лівобережних гетьманів. Сталося це в липні 1674 року.\nОпинившись у новій, спочатку навіть загрозливій обстановці, Мазепа зумів швидко зорієнтуватися. Йому вдалося здобути довіру Самойловича, взагалі не дуже схильного комусь довіряти (так, він підозрював власного сина Григорія у намірах відібрати гетьманську булаву). Але Мазепу (його дружина Ганна була далекою родичкою гетьманової племінниці Марії Самойлович через Горленків) Самойлович невдовзі робить «гетьманським дворянином», а згодом генеральним осавулом.\nМазепа як генеральний військовий осавул бере участь у Чигиринських походах козацького війська 1677 та 1678 років, коли об’єднані армії Самойловича та російського боярина Г. Ромодановського боронили Чигирин від турецької навали, веде переговори в Москві про статус Слобожанщини (відбувалися вони наприкінці 1680 – у 1681 році), але російський уряд категорично відмовився передати слобідські полки під контроль гетьмана Лівобережної України, залишивши їх у прямій залежності від бєлгородського воєводи. У січні 1686 року Мазепа разом із сином Івана Самойловича Григорієм передає російському уряду українські застереження і побажання у зв’язку з горезвісним «Вічним миром» Росії та Польщі (який став черговим порушенням Росією Березневих статей Б. Хмельницького – адже в них йшлося про відвоювання у поляків усієї козацької України, Вічний же мир фіксував поділ України між Москвою та Варшавою по Дніпру та передбачав російсько-польський союз проти Туреччини). У Івана Степановича з’являються зв’язки у колах російської знаті. Так, він знайомиться з фаворитом цариці-регентки Софії – князем Василем Голіциним.\nСлід зауважити, що в цей період свого життя Іван Мазепа, крім дипломатичних місій до Москви, бере участь і в суто українських справах – наприклад, у виборах Київського митрополита. З небагатого «гетьманського дворянина» Іван Степанович поступово стає на Лівобережжі поважною людиною зі значними маєтностями.\nУ цілому ж цей період у житті Івана Мазепи був своєрідною підготовкою, «школою політичного життя», часом формування «володаря України». Ця справді незвичайна людина мала особливий талант приваблювати до себе надзвичайно різних особистостей, могла говорити з кожним його мовою, як захоплено відзначав український дослідник-емігрант Ілько Борщак. «Ніхто бо, – писав Пилип Орлик в одному зі своїх листів, – не міг краще обробити людину, привабити її до себе. Не осягнувши з першого разу своєї мети, він не складав зброї, не кидав обробляти людину, аж доки не робив своєю». Освічений, розумний і ерудований, зі знанням мов, тактовний і спритний, Іван Мазепа, на думку його англійського біографа Кларенса Меннінґа, був справжнім «gentleman of the Renaissance», людиною, схожою на багатогранних політиків-аристократів доби Ренесансу. При всіх свої блискучих, сильних рисах такий зразок мав і слабкі сторони – наприклад, схильність до авторитарності.\nАле роки до початку гетьманування були не лише часом становлення Івана Мазепи як особистості, безперечно яскравої, але й тим періодом, коли почало формуватися його бачення української політики, як внутрішньої, так і зовнішньої. Навряд чи мають рацію ті надпатріотичні українські історики, які твердять, що Мазепа буквально «з дитинства мріяв про сильну самостійну соборну Українську державу». Так само помилкою було б вважати його «прихильником устрою шляхетської Польщі» (відомий вислів радянських вчених). Недаремно ж у розмові з Жаном Балюзом, сином приятеля Мазепи Антуана Балюза (тобто у відносно невимушеній обстановці), гетьман говорив, що Річ Посполита, подібно до Давнього Риму, хилиться до занепаду… Поки що мова йшла про дотримання статус-кво – Гетьманщина була васалом Росії.\nНаскільки міцно тримали українці в руках шаблі, показала чергова війна: після «Вічного миру» Росія, Українська козацька держава та Річ Посполита увійшли до грандіозної антитурецької коаліції (Священної Ліги). В рамках коаліції росіяни та українці мали здійснити великий сухопутний похід на Кримське ханство. Цей Перший Кримський похід 150-тисячної об’єднаної армії В. Голіцина та І. Самойловича, широко розрекламований ще до його початку, завершився нічим – влітку 1687 року українсько-російські війська, зазнавши великих втрат від спраги, хвороб та бойових дій, повернулися ні з чим, навіть не діставшись Перекопу. Причинами цього були невдало обраний час та стратегія походу, а також обмежені військові таланти головнокомандувача – князя Василя Голіцина. Аби якось підсолодити гіркоту поразки, закохана у князя Василя регентка – царівна Софія – навіть надіслала привітання зі щасливим поверненням додому. Але Голіцин шукав цапа-відбувайла за бездарно проведений похід. Ідеальною фігурою на таку роль став український гетьман Іван Самойлович, який ще до початку та під час походу нарікав на дії князя та російських воєвод.\nБуло задіяно механізм складної інтриги, до якої долучилися як російські бояри, так і українська козацька старшина, невдоволена грошолюбством, зарозумілістю, грубістю та династійними планами Самойловича. Участь генерального осавула Івана Мазепи у змові проти Самойловича переконливо не доведена дотепер. Мазепа, очевидно, знав про змову (хоча вважати його організатором – явне перебільшення) і не повідомив Самойловича про неї, адже вона могла розчистити йому шлях до влади.\nВибори нового гетьмана відбулися о десятій ранку 25 липня 1687 року. На козацькій раді були присутні кілька тисяч (найчастіше фігурує цифра дві тисячі) козаків, уся генеральна та значна частина полкової старшини. Нашому сучасникові ця рада навряд чи здалася б аж надто демократичною – гетьмана обирали далеким від ідеалу методом «прямої демократії», вигукуючи прізвище свого кандидата прямо з місця. У випадку наявності кількох кандидатур і небажання кандидатів забирати їх могла спалахнути серйозна сутичка (як на знаменитій Чорній раді під Ніжином у 1663 році, коли було обрано І. Брюховецького). Проте цього разу процедура пройшла відносно спокійно – старшина і козаки висловилися за Івана Мазепу.\nПодії липня 1687 року на річці Коломак завершилися пограбуванням рядовими козаками частини майна Самойловича і побиттям або навіть убивствами ними деяких особливо ненависних старшин, розподілом усіх основних посад між старшинами і підписанням відомих Коломацьких договірних статей. Ці статті являли собою угоду з 22 пунктів, що укладалася між Росією та Українською козацькою державою нібито «на підтвердження» знаменитих Березневих статей Богдана Хмельницького. Насправді ж кожні нові статті, що їх підписували з Москвою українські гетьмани, отримуючи булаву, містили різні пункти, які відбивали тогочасний політичний status quo. Як правило, це були все нові й нові пункти, спрямовані на обмеження прав української сторони і все більшу інтеграцію козацької державності до складу Росії. Оцінюючи їх у цілому, навряд чи можна назвати їх якимось успіхом або невдачею нового українського керівництва. Це ті умови, за яких взагалі був можливий прихід Івана Мазепи (чи будь-якого іншого старшини) до влади. Так, Коломацькі статті дійсно «суперечили автономії українських земель» (вислів О. Субтельного) і ускладнювали ведення гетьманом більш вигідної для його держави зовнішньої та внутрішньої політики. Але водночас не варто і переоцінювати їхнє значення, адже багато з положень цих статей завдяки вмілим діям Мазепи в подальшому фактично залишилися нереалізованими (тим більше, що реальні стосунки України і Росії з 1689 року регламентувалися Московськими домовленостями Мазепи і Петра I, котрі нейтралізували більшість невигідних для козацької України пунктів Коломацьких статей).\nНабагато більше значення мали тогочасні політичні реалії. А вони були вельми непростими для молодої, не до кінця сформованої Української козацької держави. На час приходу Івана Мазепи до влади вона являла собою своєрідну васально залежну автономію у складі Російської держави; разом з останньою підтримувала союзницькі відносини з Річчю Посполитою та рештою країн – учасниць антитурецької Священної Ліги. Тому уряд Мазепи одразу ж мав приділяти багато уваги міжнародним питанням тогочасної Східної Європи, зокрема так званій «чорноморській проблемі». Суть її полягала в тому, хто пануватиме в цьому ключовому регіоні. Загалом, як зазначає більшість дослідників доби Мазепи, в українській політиці кінця XVII – початку XVIII століття існували дві основні концепції інтересів України в Чорноморському (або Чорноморсько-Балтійському) регіоні і взаємин з країнами, які були тут розташовані.\nПерша – концепція часів Богдана Хмельницького і Петра Дорошенка, що базувалася на принципі рівноваги сил у Причорномор’ї. Вона спиралася на порозуміння України з Туреччиною і Кримським ханством заради використання їхнього військового потенціалу проти Польщі (Хмельницький), Росії (Виговський) або обох цих держав (Дорошенко). Загалом Мазепа як колишній «дорошенківець» міг би співчувати подібній лінії на мирне розв’язання чорноморської проблеми.\nАле наприкінці XVIII століття поступово зростає і зміцнюється також інша концепція зовнішньої політики України, яка передбачала радикальне розв’язання чорноморської проблеми, вимагаючи активної політики Гетьманщини в цьому регіоні. Ця концепція ще не була надто популярною в Україні, бо вимагала від неї великого напруження сил, ресурсів та жертв. Але й вона мала свою українську традицію і зміст, не будучи чимось абсолютно чужим, – то була ідея об’єднання всіх християнських сил у даному регіоні задля повалення османської могутності і відвоювання Причорномор’я.\nАле це було рівноцінне відмові від Правобережжя. Крім того, васальне становище Гетьманщини відносно Росії означало на практиці те, що війна вестиметься великою мірою за рахунок першої, яка стане тилом діючої армії (з усіма наслідками), а результатом, у разі успіху, стане зокрема значне посилення позицій Росії у Причорномор’ї (що, врешті, і сталося наприкінці XVIII століття). Недарма ж такий розвиток подій турбував запорожців (у зв’язку з побудовою росіянами у 80-х роках XVII століття Новобогородицької та Кам’янозатонської фортець).\nЄ підстави твердити, що гетьман Мазепа з самого початку свого правління усвідомлював усі плюси і мінуси подібної концепції, про що свідчать його роздуми про долю України у знаменитій «Думі». Але на той час Україні вже не вистачало лише власних сил, і гетьман Мазепа, вважаючи російську зверхність за найменше лихо для своєї країни, вирішив іти у руслі російської політики – принаймні поки союз із Росією був хоч чимось корисний для Гетьманщини.\nЛише беручи до уваги усе вищезгадане, слід розглядати зовнішньополітичну діяльність Івана Мазепи до початку Північної війни. Особливо це стосується політики гетьмана відносно сюзерена Гетьманщини – Російської держави. Є підстави твердити, що основною метою «російського вектора» політики Мазепи було все ж досягти якомога меншого втручання царської влади в українські справи (тобто зробити можливим проведення власного внутрішньополітичного курсу), а також використати зовнішній чинник для приборкання схильної до інтриг частини старшини, яка негативно ставилася до ідеї сильної гетьманської влади, дбаючи лише про власні інтереси. З цих міркувань (що, звісно, не виключає і мотивів цілком здорового й навіть необхідного для будь-якого політичного діяча честолюбства) і заводив Мазепа «цінні знайомства» в Москві, підтримував дружні відносини з Голіциним та Шереметєвим, Шафіровим і Головкіним.\nПерший візит козацького гетьмана до Москви (серпень-вересень 1689 року, з великим супроводом у триста чоловік), що мав на меті засвідчити пошану царівні-регентці Софії та князю Василю Голіцину, давньому знайомому гетьмана і фактичному правителю Росії, відбувся за вкрай несприятливих умов (державний переворот у Москві, заслання Софії до монастиря, Голіцина – до Сибіру і перемога прибічників молодого царя Петра I). Однак цей візит із потенційної катастрофи для Мазепи (якого європейська преса вже поспішила об’явити «заарештованим» чи навіть «страченим разом із Голіциним та Софією» – «Gazette de France» від 1 листопада 1689 року) перетворився на його тріумф. Успішна аудієнція, обмін дарами поклали початок багаторічним приязним відносинам царя і гетьмана. У зв’язку з цим зазначимо: вплив гетьмана на царя був максимальним саме в 1689—1700 роках, коли освічений, з чималим політичним досвідом гетьман мав справу з молодим, без досвіду, царем, який конче потребував вірних і проникливих порадників (серед яких на цьому етапі важливу роль відігравали гетьман Мазепа та відомий шотландець на російській службі генерал Патрік Гордон). На думку сучасної російської дослідниці Тетяни Таїрової-Яковлєвої, у 1689 році саме Мазепа своєю виваженою позицією серйозно допоміг клану Наришкіних (до якого належала мати та інші родичі Петра I) перемогти інший впливовий князівсько-боярський клан Милославських (до якого належала перша дружина царя Олексія Михайловича і їхні діти Софія та Іван). Якщо так, то майже безмежна довіра царя до гетьмана має дуже просте пояснення – події 1689 року стали вирішальними для подальшої долі Петра I і багато в чому – Російської держави.\nЦар і гетьман кілька разів зустрічалися особисто, обговорюючи важливі військові та політичні питання. До початку Північної війни таких зустрічей було принаймні три, не рахуючи доленосного візиту 1689 року: влітку 1696 року в Острогозьку, взимку 1698—1699 років у Воронежі і в січні 1700 року в Москві. Під час останньої гетьман став другим у Росії кавалером ордена Святого апостола Андрія Первозванного. У Москві гетьмана приймали з великими почестями у Посольському дворі, для нього було побудовано «особый гетманский двор» (самі палати в сучасному московському районі Маросєйка, зрозуміло, не збереглися). Ус е це, а також різко негативна реакція Мазепи на антиросійські настрої в українському суспільстві не додавали йому популярності серед простого народу, але вважати саме цей чинник оcновною причиною поразки політичних планів гетьмана було б перебільшенням.\nПершою великою військовою акцією, в якій взяли участь козацькі війська під особистим проводом гетьмана Мазепи, став невдалий Кримський похід 1689 року.\nНаступний, 1690 рік пройшов відносно спокійно для України, але вже у 1691-му сталася подія, що суттєво вплинула на реалізацію гетьманом Мазепою політики, спрямованої на боротьбу проти турецько-татарського панування на півдні України, – так зване «повстання Петрика». Тоді, у 1690-х, виступ Петрика здавався лише епізодом у напруженій боротьбі, яку вели Росія і Україна за вихід до Чорного моря, за відвоювання Півдня…\n1695 року склалася ситуація, вельми сприятлива для нового великого походу українських і російських військ на південь: основна частина турецьких сил і багато татар були спрямовані новим султаном Мустафою II до Угорщини і Хорватії проти австрійців. У травні цього року війська Бориса Шереметєва та Івана Мазепи виступили в похід, що мав за мету оволодіти чотирма нижньодніпровськими фортецями, які перекривали вільний вихід козакам по Дніпру в Чорне море; і, окрім того, відволікти увагу татар від головного походу царя Петра I з відбірним 30-тисячним військом на фортецю Азов. Число вояків об’єднаної армії Шереметєва і Мазепи, схоже, переважало військо Петра I, адже у турків мало скластися враження, що саме дніпровський напрямок походу – головний (хоча цифра у 120 тисяч росіян і козаків викликає значні сумніви). Наприкінці липня 1695 року об’єднане військо прибуло суходолом під Казикермен, сюди ж Дніпром припливла запорозька флотилія. Почалася облога, об’єктом якої стали дві більші фортеці – Казикермен і Мустріт-Кермен (або Тавань, розташована на острові посеред Дніпра). Проти двох менших фортечок облога не велася. Невдовзі союзникам вдалося взяти обидві турецькі фортеці. Таким чином, «допоміжний» похід Мазепи і Шереметєва виявився значно вдалішим за основний, Азовський, Петра I, адже Азов через невдалу організацію облоги і відсутність у росіян флоту, який блокував би місто з моря, царю здобути не вдалося.\nНаступного, 1696 року основна частина козацького війська на чолі з гетьманом Мазепою разом із військами Шереметєва стояла табором на річці Берестовій, охороняючи кордон від можливого несподіваного набігу татар.\nНовий великий похід козацьких та російських військ вниз Дніпром, у підготовці та проведенні котрого найактивнішу участь узяв гетьман Мазепа, відбувся влітку 1697 року. 25 липня військо стояло вже під Казикерменом, де компанійці витримали кілька боїв з татарами, а основна частина війська була зайнята будівництвом на острові Таванському нової, більшої і краще укріпленої фортеці. Проте похід не мав свого логічного продовження – захопити турків зненацька не вдалося.\nОстанній великий похід російсько-української армії проти османів відбувся влітку 1698 року. Йому також передувала серйозна підготовка, зокрема й військово-топографічна (за дорученням гетьмана полковник Іван Іскра склав «реєстр прикмет» усіх важливих географічних об’єктів від мису Мишурин Ріг до гирла Південного Бугу і міста Очаків). Однак через брак води і продовольства похід десятьох козацьких полків і війська Якова Долгорукова на Перекоп було перервано, і єдиним досягненням союзників стало відновлення укріплень Казикермена, що стояв у руїнах з 1695 року.\nПідбиваючи підсумок огляду бойових дій, у яких брав участь гетьман Іван Мазепа у цей період, слід підкреслити кілька моментів. Гетьман Мазепа краще за багатьох своїх попередників був підготований до того, щоб узяти на себе обов’язки головнокомандувача війська козацької України – він мав досить непогану військову освіту (чималу роль відіграло навчання у Голландії) і значний воєнний досвід, здобутий ще ротмістром надвірної корогви Петра Дорошенка, а потім – генеральним осавулом при Самойловичі у бурхливі часи Руїни. Тому слід відкинути як необґрунтовані твердження деяких авторів про те, що Мазепа взагалі не був людиною військовою, а лише «хитрим інтриганом і боягузом, і сам не ходив у походи» (А. Єнсен). Окрім справді визначних дипломатичних здібностей, гетьман мав і дуже солідний досвід ведення війни, що, як відомо з часів Карла Клаузевіца, є «продовженням політики, але вже іншими засобами». Цей досвід цінував і Петро I, який наказував своїм полководцям, що діяли разом із козацьким військом, постійно радитися з гетьманом, і сам прислухався до його порад. Як полководцеві, Мазепі були притаманні обережність, виваженість, реальна оцінка своїх і ворожих сил. Велику увагу гетьман приділяв розвідці і збиранню інформації. Він посилав у степ спеціальні загони для захоплення «язиків», намагався добувати відомості через купців і агентів у Молдавії, Криму тощо.\nНевдачі ж другого Кримського походу (1689 року) та частково Дніпровських походів (1697, 1698 роки) були спричинені не стільки суб’єктивними (особисті якості Голіцина, Долгорукова чи Мазепи), скільки об’єктивними чинниками – незначною рухливістю об’єднаного українсько-російського війська, обтяженого величезним обозом, важкими умовами степу, відсутністю кінноти, яка могла б на рівних змагатися з легкою татарською кіннотою. Це відчують на собі і російське військо Петра I, яке зазнає катастрофічної Прутської поразки, і армія Російської імперії під час російсько-турецької війни 1735—1739 років.\nОкремий напрямок зовнішньої політики гетьмана Мазепи становила проблема Правобережжя. Ми можемо впевнено твердити, що гетьман, як колишній «дорошенківець», головною метою своєї політики вважав об’єднання двох історичних частин держави Хмельницького в одному політичному цілому. Цю політику навряд чи варто, модернізуючи, називати «соборницькою», адже мова не йшла про реальне об’єднання всіх етнічних українських земель. Ті території, де не існувало козацтва (наприклад, Галичина), мали небагато шансів утриматися в складі Української козацької держави. Але об’єктивно така політика Мазепи була єдино правильною для тогочасної України – тільки об’єднання матеріальних та людських ресурсів Ліво– і Правобережжя могло дати козацькій Україні шанс вистояти проти численних супротивників, що переважали її і потенціалом, і рівнем та темпами політичного розвитку. Саме тому гетьмана не могла не приваблювати ідея включити велику частину Правобережжя (Фастівщину та Білоцерківщину) з готовим козацьким устроєм до складу Української козацької держави. Крім того, «Паліївщина» могла зіграти важливу роль в антитурецькій політиці лівобережних гетьманів, зокрема у справі просування на південь, до берегів Чорного моря. У зв’язку з цим гетьман не міг не звертати увагу на неодноразові спроби кримського хана переманити Палія на свій бік. У 1693 році фастівський полковник навіть поговорював про звернення по допомогу до татар проти поляків, і Мазепа писав до Москви, що Палієві слід допомогти, аби не допустити татарського втручання в цю небезпечну справу. Щоправда, коли Семен Палій спробував порозумітися з польською стороною, лівобережний гетьман проінформував Москву про його «шатость» і ненадійність. Але серйозно допомогти Палієві Мазепа не міг, зважаючи на офіційну російську позицію. Він міг лише всіляко умовляти царський уряд активно втрутитися в розвиток подій на Правобережжі, аби потім спробувати всупереч умовам «Вічного миру» приєднати цю територію до Гетьманщини. Але до початку Північної війни ці спроби не мали великого успіху. Річ Посполита продовжувала свою не надто продуману подвійну політику щодо правобережного козацтва, Палій разом з українськими селянами, міщанами та козаками готував велике повстання, мріючи повторити успіх Богдана Хмельницького, Росія вичікувала, намагаючись водночас відвоювати в союзі з Річчю Посполитою певні території у Криму та Османської імперії, а у лівобережного гетьмана були «зв’язані руки» в цьому життєво важливому для його держави питанні.


Шафа гаряча електрична купити в Дніпрі - Ціна | Техпром\nШафа гаряча електрична купити в Дніпрі зі складу Техпром\nШафа гаряча електрична - промислова кухонна техніка за допомогою якої можна запекти, посмажити, згасити овочі, м'ясо, рибу та інші продукти, випікати хлібобулочну та кондитерську продукцію, розморожувати напівфабрикати. Встановлюють на промислові та підприємствах громадського харчування.\nКонструкція гарячих електричних шаф\nПромислова шафа для смаження - металева камера з відкритими у верхній частині нагрівальними елементами, ізольованими за допомогою листів металу знизу. Складається з подвійних стінок з прокладеною в них ізоляцією, з дверима, що герметично закриваються.\nВ апарат вбудовані датчики що дозволяють контролювати температуру всередині приладу та лампи-індикатори нагріву. Зовні техніка облицьовується нержавіючої сталлю, для внутрішньої використовують оцинковану. Виготовляються моделі різної комплектації та дизайну, що дозволяє вписати його у будь-який інтер'єр. Тому можна використовувати апарат як для їдальні, так і для ресторану. & nbsp;\nПрофесійна гаряча шафа - його особливості та плюси застосування\nДо основних плюсів установки цього типу техніки для обробки харчових продуктів відносяться:\nуніверсальність у застосуванні. Обладнання підходить для всіх підприємств чи то промисловість, чи громадське харчування. Застосовується не тільки для смаження, запікання та гасіння, але й для випікання. У деяких моделях можна просушити овочі, фрукти, гриби;\nпростий функціонал. Для управління апаратом не потрібно додатково навчатися, працювати на ньому зможе будь-який співробітник;\nмобільність та компактність. Техніка виробляється невеликих габаритів і легко встановлюється заново. Тому Ви можете вмонтувати його в інтер'єр кухні, а за потреби переставити;\nШафи виробляють з примусовим та природним теплообміном, односекційні та з декількома камерами. Апарати з примусовою конвекцією обладнані вентиляторами, які розподіляють тепло по всіх секціях рівномірно, а при природній конвекції нагрівання йде зверху, тому при приготуванні продукти потрібно перевертати. Кількість секцій впливає на можливість готувати кілька страв, тому для підприємства з високою прохідністю потрібен трисекційний апарат.\nЯк оформити замовлення на шафу в Дніпрі?\nКомпанія Техпром - виробляє та постачає не тільки харчове, а й будівельне обладнання. На сайті нашої компанії Ви можете вибрати різні моделі шафи. Для замовлення та доставки обладнання в місто Дніпро або інші регіони України необхідно зв'язатися із менеджерами компанії Техпром. Для цього зателефонуйте за телефонами, які можна знайти у верхній частині нашого сайту.


Лосіни під шкіру, як вибрати і купити? | Інтернет магазин жіночого одягу - СТІММА Україна. Купити одяг оптом та в роздріб: плаття, сукні, лосіни, леггінси, шорти, блузи, штани, кофти, термобілизна, термо одяг.\nЛосіни під шкіру, як вибрати і купити?\nЛосіни під шкіру можуть змусити виглядати як рок-зірка або стильна модниця, якщо одягаєте їх в правильній комбінації. Вони є частиною тих предметів одягу, які пройшли всі випробування часом і завжди будуть в модних тенденціях, а також у вашому гардеробі! Ви можете покладатися на них, як на початку, так і в кінці кожного холодного сезону. З огляду на те, наскільки комфортно їх носити, ви можете дійсно вважати їх другою шкірою.\nОднак ви повинні знати, що їх чарівність залежить від моделі. Пара лосін під шкіру творитиме чудеса для вас, тільки якщо це підходить вам. Прочитайте наші поради і дізнайтеся все, що вам потрібно знати про них!\nІгнорувати загальні шаблони. Так як пару шкіряних імітаційних легінсів легко знайти, вони можуть стати хорошою конкуренцією штанів, але спочатку слід зазначити, чи підходять вони Вам. Ігноруйте десятки моделей і спробуйте кращі варіанти. Ви можете носити їх з довгими вовняними кафтанами, капелюхами і навіть ковбойськими чобітьми.\nПереконайтеся, чи вони дійсно заслуговують інвестицій. Звичайно, хороша пара лосін під шкіру буде дешевше ніж з натуральної шкіри, і часто це найкращий варіант. Не дивіться на бренд, який їх представляє, або перше своє враження залишене про них. Аналізуйте терпляче і переконайтеся, що вони відповідають вашій фігурі, і більш важливо, якщо є, з чим одягти?\nРегулярно доглядайте за лосінами під шкіру, до речі вони більш зручно носяться ніж з натуральної шкіри. Якщо ви не збираєтеся купувати нову пару на початку кожного сезону, обов’язково стежте за ними належним чином. Не носіть їх всюди і чистіть їх з тією ж регулярністю, що і з іншими предметами гардеробу. Весь ваш одяг повинен бути такий же бездоганний, як і ви.\nЛосіни під шкіру, як вибрати і купити їх відповідно до силуету?! Секрет успішного наряду з лосінами під шкіру – це, звичайно ж, вибір моделі, яка доповнює ваш силует. Штани з високою талією відповідають будь-якій конформації, так що це перший аспект, який потрібно мати на увазі.\nУникайте моделей з застібками, блискавками або різними малюнками, які вирізаються з ніг і змушують вас виглядати більш повною. Замість цього краще купуйте просту пару лосін під шкіру, але щоб вони були не дуже тісні.\nЗ чим носити лосини під шкіру?\n1. З джинсової курткою / сорочкою;\n2. З бежевим / друкованим принтом / бордовий / чорний / королівський синій;\n3. З натуральним або штучним хутром;\n4. З сорочкою в клітинку;\n5. З каблуками або спортивним взуттям;\n6. З шовковою сорочкою;\n7. З легкою і білою сорочкою;\n8. З блейзерами і великогабаритними жилетами для офісного одягу;\n9. З трикотажними светрами.\n• Ніколи не носіть лосіни під шкіру в поєднанні з прозорими сорочками, якщо ви звичайно не боїтеся бути вульгарними.\n• Не поєднуйте лосіни під шкіру зі шкіряною курткою.\n• Не поєднуйте їх з дуже щільними блузками, але вибирайте сорочки або блузки в найпростіших тонах.\n• Уникайте завантаження вашого щоденного вбрання об’ємними коштовностями.\nжіночий одяг, З чим носити лосини, купити лосини під шкіру, лосіни під шкіру, модні лосини


Миколаївські спортсмени здобули сім медалей на Відкритому чемпіонаті України зі стрибків у воду серед вікових груп "А" (2002-2004 року народження) і "В" (2005-2006 років народження), який тривав у Києві.\nПро це повідомляє пресслужба Федерації України зі стрибків у воду.\nНа триметровому трампліні у віковій групі "А" серед юнаків золото виборов Богдан Чижовський з результатом 499,15 бала. Срібну нагороду здобув Данило Коновалов, який отримав від суддів 492,95 бала.\nТакож на триметровому трампліні серед вікової групи "В" серед юнаків друге місце посів Максим Мірза з результатом 392,05 бали.\nНа метровому трампліні у віковій групі "А" увесь п'єдестал пошани залишився за миколаївцями: золото у Данили Коновалова (494 бали), срібло у Богдана Чижовського (463,75 балів), бронза у Романа Савченка (393,80 балів).\nЧитайте також: " МБК "Миколаїв" вдома поступився БК "Будівельник""\nТакож у синхронних стрибках на триметровому трампліні серед юнаків у вікових групах "А" та "В" третє місце посів дует Данила Коновалова та Богдана Чижовського з результатом 227, 49 балів.\nУ змаганнях брали участь більше 80 спортсменів з Вінницької, Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Миколаївської, Луганської, Львівської, Харківської областей та міста Києва, а також спортсмени з Німеччини. Змагання у столичному спорткомплексі "Ліко" відбувалися з 11 по 16 жовтня.\nНа Миколаївщині під час пожежі у будинку загинула жінка


У Львові відкрили пам’ятник розстріляним професорам - ZAXID.NET\nУ Львові відкрили пам’ятник розстріляним професорам\n— 3 липня 2011 0\nСьогодні, 3 липня, у Львові на Вулецьких пагорбах урочисто відкрили пам’ятник професорам, яких розстріляли тут у 1941 році. Основна ідея пам’ятника – це арка з каменю та десяти кубів з римськими цифрами, які символізують десять заповідей Божих, причому куб з цифрою «V» («Не убий») порушений.\nНа урочистості приїхали чимало представників із польської сторони, зокрема і президент Вроцлава Рафал Дуткєвіч.\nУрочистості відкривав ректор НУ «Львівська політехніка» Юрій Бобало, який у своєму вступному слові розповів історію подій, нагадав, що серед цих розстріляних - такі відомі особистості, як професор Казимир Бартиль (був ректором «Львівської політехніки»), професор Володимир Круковський, Роман Віткевич, Антоні Цєшинський, Антоні Ломніцький та ін.\n«Знищено людей, які займалися хімією, математикою, інженерією, медициною, тобто тих, хто мав приналежність до інтелігенції, - зазначив Юрій Бобало. – Трагедія Вулецьких пагорбів – незагоєна рана нашої нової історії. Це той випадок, коли час не лікує».\nУ своєму виступі міський голова Львова Андрій Садовий наголосив, що в місті мешкали багато народностей, але жили мирно і привітно, ніхто не очікував, що може принести німецький режим. «Інтелігентні, розумні люди завжди становлять небезпеку для тоталітаризмів, адже є джерелом правдивих знань. Тоталітарні режими завжди знищували мудрих людей», - зазначив міський голова Львова.\nПрезидент Вроцлава Рафал Дуткєвіч сказав, що цей пам’ятник є добрим знаком дружби між українцями і поляками. «Наука немає національностей, хоч виражається мовою, яка немає окремого народу», - сказав він.\nРосія біля України зосередила більше військ, ніж у 2014 році


2018-10-01 2018-10-01 05:27:28\nУкраїнці тріумфували на чемпіонаті серед богатирів\nСилачі з усього світу зібралися у Новій Каховці\nСилачі з усього світу зібралися у Новій Каховці. Тут стартував чемпіонат з силового екстриму, присвячений Дню міста. В Україні цей вид спорту більш відомий як «Богатирські ігри». На змагання приїхали понад два десятки атлетів з Чехії, Великої Британії, Польщі, США та Канади.\nУкраїну представляли Харків, Мелітополь та Рубіжне. Богатирі тягали позашляховики, змагались на швидкість в перенесенні штанг і гантелів, підкидали гранітні кулі через планку. Українська команда побила власний рекорд і встановила новий світовий: підняли гантелі – 25 разів за 3 хвилини. Переможців чемпіонату визначать у Мелітополі 30 вересня.\n«Силовой экстрим называют королем силовых видов спорта. Здесь задействованы абсолютно все силовые показатели и виды нагрузки, которые могут быть. Стронмен должен быть сильным, быстрым, выносливым», – говорить Валерій Газаєв, президент Федерації силового екстриму України.\n«Нова Каховка настільки спортивне місто. Тут 5 колишніх і діючих олімпійських чемпіонів, тут 2 бази підготовки збірної України по метанню молота, стрільби з лука», – говорить Володимир Коваленко, міський голова Нової Каховки.\n«Це чудова нагода продемонструвати ті можливості силового екстриму, які є у Великобританії. І для нас дуже приємно та важливо бути в Україні, щоб брати участь в цьому чемпіонаті», – говорить Райан Френч, учасник команди Великої Британії.


Олег Скрипка про секрет популярності гурту «Воплі Відоплясова» та чому не любить робити селфі | Кременчугская газета\nEmbedded video for Олег Скрипка про секрет популярності гурту «Воплі Відоплясова» та чому не любить робити селфі\nЗасновник міжнародного етнофестивалю «Країна мрій» та фестивалю сучасної української рок-музики — «Рок-Січ», колишній тренер вокального шоу «Голос країни», батько 4 дітей відверто відповідав на питання місцевих журналістів.\nВідомий український співак, лідер гурту «Воплі Відоплясова» Олег Скрипка 26 березня у Кременчуці на сцені Міського палацу культури виступав разом з Національним академічним оркестром народних інструментів. Це нова програма, яка направлена на популяризацію не тільки українських пісень, а й народних інструментів. Перед концертом, який дійсно був вражаючим, музикант поспілкувався з місцевими журналістами і розповів, що з цим оркестром він майже 2 роки співпрацює. Але тур по Україні разом – це вперше.\n- Як ви доїхали?\n- В принципі, легко, тому що їхали з Полтави - недалеко. Дорога недуже добра, але наполовину вже зроблена, так що, Слава Богу, швидко доїхали. Тож вже заїхали на ваш ринок і купили смачної редиски… Авітаміноз, організм потребує вітамінів. Нам продали дуже гарну редиску…\n- Продали? Не подарували? Чи ви презенти не берете?\n- Знаєте, у нас на ринку редиски коштують 100 грн, а у вас 40. Це можна сказати, що подарунок.\n- Вашому гурту цього року виповнюється 33 роки. Як вам вдалося не втратити популярність та добрі відносини між учасниками гурту?\n- Іноді я замислююсь, від чого залежить довготривалість гурту чи стосунків в колективі та навіть приватних стосунків. Мені здається, це відбувається, коли усіх об’єднує спільна мета, коли в тебе є результат. А результат маємо кожного разу, коли ми їдемо кудись на гастролі, бачимо реакцію публіки, як вони сприймають нашу музику. Це цементує колектив. Тому що я бачу, з якою радістю завжди ми їдемо колективом, незалежно чи це Лондон, чи Вінниця, чи Кременчук. Ми зустрічаємо нашого слухача, який знає і любить нашу музику. Оце основне, це гурт об’єднує. Я думаю, що завжди є куди рухатись – завжди нові пісні. Ми зараз пишемо нові пісні та альбом. Не так швидко, як хотілось би, але пісні подобаються людям і це рух вперед.\n- Ви за своє життя багато де побували: країни, різні місця. Якби вам завтра сказали, виїжджайте, куди хочете. Куди б ви поїхали і чому?\n- Ми і так їдемо, куди хочемо. Однак я давно вибрав собі, що моя Батьківщина – це Україна. І я, скажімо, об’єктивний та обміркований патріот. Тобто я усвідомлюю, що є місцевості, місцини Землі, кращі за Україну з точки зори клімату і економіки. Є і гірші. Ми не кращі й не гірші країни. Але мені є що тут робити, є, що сказати людям тут. Мені здається, що я маю виконати свою роль для України. Я її відчуваю. А саме головне – це коли ти необхідний людям. І в мене був час, коли я саме це й зробив. Комфортно я жив у Франції – все було добре. Але я розумів, що значення моєї музику у Європі й тут – воно абсолютно різне. Якщо в Європі це екзотика, цікаво, люди розказують про Україну і її музику, і тому подібне. Але немає тої супер-мегаважливої функції у музики. Тим паче, «Воплі Відоплясова» є взагалі фундатором рок-музики в Україні, а сьогоднішня вечірня програма, ви послухаєте, вона присвячена взагалі історії та місії української музики в світі. Завдяки тому, що я їжджу по всьому світу, маю погляд із середини і зовні - і тому мій вибір – Україна. Це добре, що я тут живу. Але, знов ж таки, завдяки безвізу можна їздити майже по всьому світу. Мені, до речі, цікавіше поїхати з концертом кудись, ніж просто відпочивати. Наприклад, колектив щойно повернувся із Англії. І так сталося, що в Лондоні ми зіграли з «ВВ» концерт, який був присвячений 8 березня. Прийшли наші українці, дівчата чи переважно хлопці з дівчатами. А 9 березня ми відсвяткували День народження Шевченка (Тараса Григоровича – ред.) в Манчестері. І це був українській дім, українській клуб в Манчестері. До нас прийшли патріоти і діти у вишиванках. Ти їдеш в далеку Англію, але ти там зустрічаєш українців, які несуть українську ідею. Ти з ними спілкуєшся. Перед концертом я зустрівся з людьми, яким розказував якісь речі про Україну, адже їм цікаво, що відбувається на сьогоднішній день в нашій країні. А вони розказують, як все сприймають здалека, як проводять українські вечорниці в Англії, як родинами колись виїжджали. Люди розказують свої історії, дуже цікаво.\n- Чому ви сьогодні на вулиці не зробили фотографію з людиною, яка вас про це прохала?\n- Може ви читали, що я вважаю селфі і караоке найбільшим злом в світі. Я фотографуюсь із людьми, але насправді я мушу чи співати на сцені, чи писати музику. А я порахував час і виявляється, що я фотомодель. Тому що більшість свого часу я займаюся фотографіями. Але це неправильно. Все ж таки хочу займатися музикою. Чи, якщо я сьогодні виступаю, я мушу присвятити свій час відпочинку, потім саунд-чеку, потім – інтерв’ю. Але я не хочу присвячувати своє життя фотографуванню.\n- Навіть з дітьми селфі теж немає?\n- Якщо прикинути, що в Україні 5 мільйонів дітей – в мене просто нема стільки часу.\n- Ні, зі своїми… домашні фото.\n- У нас зовсім інші цінності. Мої діти грають на фортепіано, ми з ними теж робимо спільні концерти чи домашній театр…\n- Чим вони ще займаються?\n- В планшетах сидять, в ігри грають комп’ютерні.\n- Звідки у вас виникла ідея зіграти з оркестром народних інструментів? Як давно ви планували це втілити у життя?\n- Я давно мріяв зробити з оркестром програму. Це моя давня мрія. Чесно признатися, я не думав це зробити з Національним оркестром народних інструментів. Тому ще є таке кліше, що державні народні оркестри надто консервативні і в мене не станеться отой контакт. Ми, як тільки повернулися з Франції у 96-му році, співпрацювали з військовим оркестром – це оркестр Збройних сил України. Дуже добра багатоходова співпраця була. З оркестром народних інструментів, якось не знаю, мене щось відштовхувало. Потім я побачив їхній сольний концерт в Харкові… Вони грали світові рок-хіти. І я просто закохався в цей оркестр. Виявляється, вони, по-перше, професійні, драйвові, відкриті до експериментів. І ми з ними зіграли спочатку пісню «Щедрик». Десь два роки тому на Різдво ми зіграли «Щедрика» і мені настільки сподобалося і саме керівництво, і оркестр у плані співпраці. Працюючи з цим оркестром, я отримую велике задоволення і сподіваюсь на продовження.\n- Що кременчужанам очікувати на сьогоднішньому концерті?\n- Це буде такий цікавий мікс між академічним концертом, між рок-концертом і просто квартирником. Тому що вдається поспілкуватися з залом. А публіка приходить дуже тематична. Люди, які знають і мою музику, і вони зацікавлені саме роботою оркестру… інтелігента публіка, одним словом. Виходить така душевна розмова, я ще розказую деякі факти, мої, навіть такі десь, домисли на рахунок історії української пісні: народної і авторської. Іноді якісь репліки з зали чую, можна діалог зав’язувати. Тобто такий мегаквартирник. Тож я думаю, що специфіка такова, що ми граємо відомі хіти, але вони звучать в таких аранжуваннях, які ще не записані. Можливо колись я запишу альбом. Тобто, це унікальна музика, яку ми можемо почути тільки наживо. Ще така штука, що жива музика стає незвичною, тому що ми чуємо синтетичну музику і призвичаюємось до неї. А тут на сцені 40 професіоналів-інструменталістів живцем грають. Це велика насолода для тих, хто в цьому розуміється, хто може це відчути.\n- А які у вас плани на майбутнє?\n- Ми з цим же оркестром влітку плануємо тур Україною. І буде ще різдвяна програма. Записуємо альбом з групою «ВВ». Я дуже сподіваюсь, що пару-трійку композицій ще випустимо в цьому році з «ВВ». Пару пісень вже готові і ми постійно знаходимось в студії (коли я повертаюсь до Києва). Якщо мислити мірками України, то в нашій країні нормально пройдуть ці вибори, все буде гаразд і новий Президент, який би він не був, поведе Україну правильним курсом. Я дуже на це сподіваюся.\n- Чим ви особисто будете керуватися, ставлячи позначку навпроти того чи іншого кандидата у цю неділю? Звісно, якщо ви будете це робити…\n- У нас є три фаворити, я їх усіх особисто знаю. У мене велика перевага перед пересічними українцями. Коли ми купуємо товар, який не знаємо, ми можемо орієнтуватися тільки на рекламну компанію. А, як правило, рекламна компанія відрізняється від самої суті. Чи коли ти купляєш машину, ти проводиш тест-драйв. Тобто, ти зможеш зрозуміти і відчути машину, а не просто якусь річ купити по інтернету. Теж саме з кандидатами у Президенти. Я їх знаю особисто, і чесно вам скажу, щоб не говорили негативного (зараз негативу дуже багато про всіх кандидатів), я всім цим негативам не вірю, ні про кого з цих кандидатів. Кожна з них – порядна, гарна людина. Я так вважаю. І Петро Олексійович (він вже себе показав), і Володю Зеленського я знаю, і Тимошенко знаю. Хто б з них не був Президентом, для України все буде гаразд. Але зроблю свій вибір, я не буду говорити за кого, не буду рекламувати. Тож мені буде простіше.\n- Як ви заряджаєтесь позитивом?\n- Ці всі прості рецепти: здоровий спосіб життя, правильне харчування, я сказав би, гігієна спілкування. Тобто ти спілкуєшся з правильними людьми. Гігієна інформації, санітарія. Тому що інформації дуже багато і мистецької в тому числі: є позитивна, є негативна. І це набагато більше впливає на людину, ніж ми собі розуміємо. Ти просто робиш селекцію інформації та спілкування і спрямовуєш свої зусилля тільки на те, що ти можеш реально зробити. Не треба перейматися речами, які для тебе незбагненні. Багато людей зараз переймаються виборами чи чимось іншим. Наприклад, летить метеорит. От шо ми можемо зробити? Нічного – це та інформація для того, щоб просто засмітити нашу психіку, скажімо так. Не треба просто на це вестися і займатися тими речами, які тобі подобаються, і на які ти маєш реальний вплив.\n- Де ви зазвичай берете натхнення?\n- В мене якось була вистава в Київському театрі оперети. Називалась «Зачаровані весною». І в мене там якраз диспут був такий, звідки береться натхнення. Є такий образ з дитинства, якісь радянські фільми були, сидить там такий собі Пушкін чи Лермонтов, або мистець, жмакає папір, адже він не може музу знайти. Муза то прилітає до нього, то відлітає… Це якась наркоманська історія. Тобто треба щось випити чи курнути, щоб прийшла Муза і ти з нею починаєш стосунки якісь там творчі. Але для мене (я не розписуюсь ні за кого) просто треба сісти до роботи, поставити собі задачу і зробити. А ті, хто каже, що їм треба знайти натхнення – то ледарі якісь, полубомжі, які придумують оці всі історії. Треба просто взяти, сісти і зробити. Воно може іноді швидко дається, іноді ні. Але якщо ти сконцентрувався, воно тобі вдасться. Якщо не за один присіст, то ти робиш кілька підходів і все зробиш.\nЗазначимо, що організатором туру є компанія "Квартал концерт".\nНагадаємо, дві години оплесків та співу: кременчужани не відпускали зі сцени Олега Скрипку з оркестром народних інструментів.\nОлег Скрипка досліджував Кременчуцький ринок перед сьогоднішнім концертом.\nУ Кременчуці збили дитину\nВодієві, який на смерть збив патрульну, обрали запобіжний засіб\nРада прийняла закон Президента про судову реформу\nГороскоп на 17 октября: подведите итоги, посмотрите, как можно действовать нестандартно, но в рамках адекватности\nНеподалік Кременчука перевіряють якість реконструкції очисних споруд комунального підприємства\nУ Кременчуці розкажуть і покажуть про креатив і роботу у сучасній Україні\nВ харьковское метро закупят вагоны производства КВСЗ и китайской компании\nУ Кременчуці на обстеження мосту біля Свіштовського кладовища хочуть витратити мільйон\nПо справі песика, якого переїхали машиною: небайдужих кременчужан запрошують під стіни суду\nЯку зброю і скільки набоїв уже встигли здати жителі Полтавщини\nБарбекю-зону можуть облаштувати на березі Дніпра\nУ Кременчуці під парканом Автовокзалу поселилися безхатченки\nЯкби у Мазепи, Петлюри та Бендери були профілі в Фейсбуці – припустили у Полтавському краєзнавчому музеї\nУ Кременчуці рятівники визволили молодика із квартирного полону\n«Скрипки Кременчука» запрошують на свій концерт\nУ незвичному місці у Кременчуці знайшли снаряд\nFerrexpo инвестирует в проект по установке солнечных батарей и получению солнечной энергии\n16 октября 12:25\n16 октября: сегодня нужно отдохнуть и подать милостыню\nУ Кременчуці не розминулися дві іномарки\nДвом кременчуцьким дітям-сиротам виділять компенсацію на придбання житла\nУ Кременчуці через фуру утворився затор\n16 октября 10:55\nУ Кременчуці аварія на мережі: два дитсадки і понад 30 будинків без тепла і гарячої води\nНавколо Кременчука з літаків порозкидали їжу для тварин з вакциною\n16 октября 10:20\nЧим хворіють мешканці Полтавської області\nПідйом захворюваності на гепатит А, який буває раз на 10 років: хвороба вже у Кременчуці\nУ Кременчуці більшість безробітних - жінки\nКомунальники ремонтують - кременчужани сидять без гарячої води\n16 октября 08:55\nКременчук поринув в туман (Оновлюється)\nСБУ затримала на хабарі у 35 тисяч гривень депутата Світловодської міської ради\n16 октября 08:35\nНа Крюківському мосту «тянучка»\nУ Кременчуці однорічний хлопчик потрапив в реанімацію - отруєння побутовою хімією\nНа Полтавщині близько 6 тисяч осіб вже хворіють на ГРВІ\nРоботи майстрів олівця та пензля покажуть на ювілейній експозиції від кременчуцької «художки»\nТуманом накриє Кременчук\nБув прокол під мостом - у мерії Кременчука пояснили, чому з'явилось просідання дороги на Пивзаводівському шляхопроводі\nПорубані сокирою ікони, пошматовані коругви, розпитий кагор - поліція з'ясовує деталі пограбування у піщанській церкві\nИ опять тараканы - кременчужане просят помощи\nКременчужанин, якого побили і силоміць затягли в машину, повернувся додому\n15 октября: сегодня нужно пересчитать свои деньги\nГоловний патрульний коп Кременчука Борзенко попався на черговій брехні журналістам


-" Вільна боротьба : Вихованці ЛУФК поборються за Кубок Європейських націй "- УФК - Львівське державне училище фізичної культури\nВільна боротьба : Вихованці ЛУФК поборються за Кубок Європейських націй\n18-19 листопада 2016р. у столиці Румунії Бухаресті відбудеться Кубок Європейських націй з вільної та жіночої боротьби.\nЗмагання носять командний характер і до участі в них запрошуються по 5 найсильніших збірних за результатами цьогорічного чемпіонату Європи та господарі турніру. У чоловічій частині змагань це команди Азербайджану, Білорусі, Грузії, Росії, України та Румунії. Серед жінок будуть виступати збірні Азербайджану, Білорусі, Німеччини, Росії, України та Румунії.\nУ складі збірних команд України у Бухаресті за Кубок Європейських націй будуть боротися вихованці Львівського училища фізичної культури Василь Шуптар (вип. 2011р.), Андрій Квятковський (вип.2007р.), Лілія Горішна (вип. 2014р.) та студентка ІІ курсу Ангеліна Лисак (на фото).