Він може бути проактивним та успішно допомагати потерпілому й стороні обвинувачення. Він може стояти на заваді прокурору й слідчому в здійсненні досудового розслідування (навмисно або через непрофесійність). Він може бути психологом для потерпілого та чи не єдиним, хто знаходить слова підтримки. Про те, ким може бути та ким має бути адвокат — представник потерпілого, спілкувалися учасники п’ятнадцятої професійної дискусії JustTalk. Питання місця та ролі адвоката потерпілого розглядалися в контексті насильницьких кримінальних правопорушень, зокрема вчинених на ґрунті ненависті.\nУчасники дискусії порушували питання: ким є потерпілий та його представник у кримінальному провадженні — лише «учасником» чи все ж «стороною», чи збігаються інтереси потерпілого у кримінальному провадженні з інтересами сторони обвинувачення, як адвокат потерпілого може допомогти в процесі публічного обвинувачення, чому залучення адвоката як представника потерпілого — це непопулярна практика, хоча й необхідна, в чому полягає підхід КПК України до статусу потерпілого.\nЗалучення адвоката — це примха чи вимушена потреба потерпілого?\nРозпочинаючи дискусію, Оксана Гузь, адвокатка, ініціаторка й спікерка дискусії, зазначила, що потерпілий має право на реагування з боку держави на кримінальне правопорушення та право на компенсацію завданої йому шкоди. Це міжнародний стандарт, який, однак, не виконується.\nСпікерка звернула увагу на те, що вона представляє інтереси тих потерпілих, які належать до вразливих, дискримінованих груп суспільства. Представники таких груп мають вищі ризики стикнутися з агресією чи насильством щодо них лише через те, що відрізняються від інших, або через те, що стосовно них є стійкі стереотипи (наркозалежні, жінки та інші). Ґрунтуючись на власному досвіді, спікерка вказала, що потерпілі, коли повідомляють про вчинене стосовно них кримінальне правопорушення, вважають за потрібне повідомляти про такий мотив.\nПопри це, відомості про вчинене з мотивів ненависті кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), зазвичай, або вносяться не одразу, або не вносяться взагалі, або вносяться без урахування мотиву його вчинення.\nСтаніслав Петренко, прокурор та учасник дискусії, відповів на тезу Оксани Гузь. Він зазначив, що як у нього, так і в його колег є досвід кваліфікації кримінальних правопорушень, вчинених на ґрунті ненависті, — але не за спеціальною для цього статтею 161 КК України, а за більш «загальними» статтями (насамперед статтею 296, що передбачає кримінальну відповідальність за хуліганство). Мотив ненависті не передбачено складом кримінальних правопорушень за «загальними» статтями, але його можуть враховувати при визначенні міри та виду покарання. За словами прокурора, така практика кваліфікації пов’язана з тим, що іноді довести вину у вчиненні кримінального правопорушення за тією ж статтею 296 КК України об’єктивно реальніше, аніж за статтею 161 КК України. Часто мотив ненависті проявляється у відповідних висловлюваннях, довести наявність яких майже неможливо…\nОлена Сотник, адвокатка й спікерка дискусії, погодилася з можливістю слідчого й прокурора обирати ту кваліфікацію, яка об’єктивно має кращі шанси на доведення в суді. За словами спікерки, в її «ідеальному світі» метою практики перекваліфікації має бути не зменшення обсягу роботи для слідчих і прокурорів або кількості слідчих дій, а об’єктивна необхідність у доказуванні того, що справді можна доказати.\nТакож Станіслав Петренко у своїй аргументації на користь застосування «загальних» статей КК України зазначив, що санкції, наприклад, за статтею 296 КК України є більшими за санкції, передбачені статтею 161 КК України. Від себе додамо, що і віднесення ст. 161 КК України до кримінальних правопорушень приватного обвинувачення не додає шансів на ефективне розслідування.\nМетою потерпілого у кримінальному провадженні є не лише притягнення винного до кримінальної відповідальності та компенсація завданої шкоди. Основна мета, що неодноразово зазначали учасники дискусії, — це відновлення справедливості. А відновлення справедливості полягає, зокрема, в доведенні дійсного мотиву вчинення кримінального правопорушення, доведенні стороною обвинувачення фактичних обставин справи. Отже, для потерпілого розмір санкції для правопорушника не має вирішального значення.\nОксана Гузь зазначила, що частина потерпілих, з якими вона працює, відверто говорять про те, що вони розуміють можливість притягнення винного до відповідальності за статтею 296 КК України й можливість тяжчого покарання, але в такому випадку про мотив вчинення кримінального правопорушення ніхто і ніколи не дізнається.\nОтже, роль адвоката потерпілого насамперед полягає в допомозі потерпілому «змусити» державу — в особі органу досудового розслідування або прокуратури — реагувати на кримінальне правопорушення в разі, якщо ця реакція неефективна або відсутня.\nОксана Гузь зазначила, що допомогти в цьому може інститут слідчого судді. На попередніх дискусіях JustTalk вже зазначалося, що роль слідчого судді полягає у дотриманні прав і свобод людини на стадії досудового розслідування. Тому ефективним може бути звернення до нього потерпілого чи його адвоката на випадок, якщо ні органи досудового розслідування, ні прокуратура не вносять відомості до ЄРДР.\nОтже, через неможливість реалізувати свої права потерпілі часто змушені звертатися за правничою допомогою. Проте не всі потерпілі мають кошти на оплату послуг адвокатів.\nРозв’язанням проблеми могла б стати безоплатна правова допомога, про яку учасники дискусії згадували багато разів. Наприклад, учасниця дискусії Тетяна Павлюковець згадала з власного досвіду про потерпілих, справа яких триває понад шість років. Ці потерпілі належать саме до тієї категорії людей, які самостійно заробляють собі на життя, але не здатні дозволити послуги адвоката. Попри те, вони їх потребують. Причиною цього стало невелике перевищення мінімуму доходів, при якому відповідно до законодавства можливо отримати безоплатну правову допомогу.\nТакож учасниця звернула увагу на те, що центри з надання вторинної правової допомоги не виконують ухвали суддів про забезпечення потерпілого безоплатною правовою допомогою, оскільки це не передбачено законодавством.\nОтже, поряд із системним порушенням прав потерпілого з боку держави на початку досудового розслідування є проблема з обмеженням у доступі потерпілих до безоплатної правової допомоги.\nЯкі є перешкоди на шляху до захисту прав потерпілого?\nПравова допомога адвоката потерпілому не закінчується разом із початком досудового розслідування. Учасники дискусії поділилися великою кількістю прикладів із власної практики, які свідчать про порушення прав потерпілого, а заразом і про необхідність залучення адвоката протягом усього процесу кримінального провадження. Крім того, допомога адвоката може бути ефективною та потрібною не лише в разі порушень прав потерпілого, але й з метою допомогти стороні обвинувачення краще здійснювати досудове розслідування.\nЩоб адвокат потерпілого міг виконувати свою роль належним чином, потрібні три такі умови — за словами Олени Сотник.\nПершою та ключовою умовою є наявність комунікації (співпраці) між адвокатом потерпілого та стороною обвинувачення. Своєю чергою, наявність комунікації охоплює три складові:\n(1) наявність комунікації між слідчим і адвокатом,\n(2) наявність комунікації між прокурором і адвокатом та\n(3) наявність комунікації між слідчим і прокурором.\nПроблеми хоча б на одній із ланок можуть негативно вплинути на якість досудового розслідування. Олена Сотник зазначила, що «дуже часто виглядає так, що слідчі роблять усе, аби нічого не робити, на превеликий жаль». Тобто є випадки, коли сторона обвинувачення є пасивною і навіть після скарг та клопотань адвоката не виконує своїх обов’язків.\nДруга умова — адекватне ставлення сторони обвинувачення до адвоката потерпілого. Учасники дискусії наголошували, що існує упереджене ставлення слідчого та прокурора до адвоката як представника потерпілого. Тому для останнього проблематично комунікувати з ними. Оксана Гузь навела приклад, як спілкуються з потерпілим, який звернувся разом з адвокатом — у сторони обвинувачення є стереотип, що адвокат захищає лише підозрюваних/обвинувачених, а тому потерпілий «у чомусь винний», якщо його представляє адвокат.\nТретьою умовою є наявність такої практики судів, якою потерпілий і його представник визнаються сторонами кримінального провадження. Експерти активно обговорювали цю тезу протягом дискусії. Олена Сотник у своїй промові зазначила, що мала практику, згідно з якою суд не задовольнив клопотання представника потерпілого з ініціативою провести слідчі дії, оскільки потерпілий, на думку суду, не є стороною кримінального провадження.\nТаку неоднозначну практику, на думку учасниці дискусії Тетяни Павлюковець, започаткували саме слідчі судді. Адже ні в адвокатів, ні в сторони обвинувачення не виникало сумнівів у тому, що потерпілий є саме «стороною».\nЗ цього питання виступила й Віра Левко, суддя Дніпровського районного суду міста Києва та учасниця дискусії. Виходячи зі своєї практики, вона поділилася, що задовольняла клопотання потерпілого чи відмовляла у його задоволенні не з тієї підстави, що потерпілий є чи не є стороною кримінального провадження, а по суті клопотання.\nПроактивна та професійна поведінка адвокатів потерпілих не є стовідсотковою гарантією того, що слідчі й прокурори будуть комунікувати й ставитися до адвокатів належним чином, а суди визнаватимуть потерпілого «стороною» кримінального провадження. Водночас така поведінка точно покращить якість досудового розслідування.\nПоряд з цим, на дискусії було наведено приклади непрофесійності адвокатів, їхньої неетичної поведінки як представників потерпілих.\nНаприклад, Тарас Семків, прокурор і спікер дискусії, звернув увагу на те, що адвокати можуть «змагатися» зі стороною обвинувачення за збір доказів, ініціювання слідчих дій. Для цього представники потерпілих звертаються з недоцільними клопотаннями, які не сприяють ефективності досудового розслідування.\nЗа результатами експертного обговорення до функцій адвоката як представника потерпілого можна віднести, зокрема:\nпредставництво потерпілого з метою реалізації його прав;\nдопомогу стороні обвинувачення у здійсненні досудового розслідування шляхом співпраці, в ініціюванні необхідних слідчих дій та виявленні тих недоліків, яких не помічає слідчий або прокурор;\nпсихологічну підтримку та пояснення потерпілому простими словами того, що відбувається у кримінальному провадженні;\nпредставництво інтересів у справах про відшкодування майнової та моральної шкоди за цивільними позовами у кримінальних провадженнях тощо.\nОтже, роль адвоката для потерпілого в наявних умовах є важливою. Адже проактивний та професійний адвокат може ефективно впливати на хід досудового розслідування, на притягнення винного до кримінальної відповідальності та відшкодування шкоди потерпілому. Всі інструменти для цього КПК України має.\nОзнайомитися детальніше з тим, про що розмовляли учасники п’ятнадцятої професійної дискусії JustTalk, можна у відеозвіті, який доступний за посиланням.\nJustTalk#15. В який ти ролі... адвокат потерпілого? Відеозвіт


Тартак та Арсен Мірзоян - Знаєш Мій День. Відео | LULIQ\nТартак та Арсен Мірзоян – Знаєш Мій День. Відео\nВиконавець: Арсен Мірзоян, Тартак\nЦей кліп – унікальний експеримент, який дозволив авторам пісні абсолютно вільно виразити себе.\nНезвичайні образи Олександра Положинського та Арсена Мірзояна, раритетний Dodge Charger 1972 року, пейзажі Славутича, інтригуючий сюжет і несподіваний фінал – це все зібралося в новій відеороботі на пісню “Знаєш Мій День” гурту Тартак та Арсена Мірзояна.\nАвтором ідеї кліпу і режисером виступив сам Сашко Положинський, який говорить:\nБагато років тому, коли я вперше побачив місто Славутич, він мені настільки сподобався, що я відразу захотів там зняти відеокліп. Довгий час думки – що саме там зняти, ніяк не приходили, хоча в самому місті я буваю досить часто і маю там багато друзів. І ось нарешті, під конкретну пісню, з’явилася конкретна сюжетна лінія, і я зрозумів, що втілю цей свій задум саме в Славутичі.\nРоль Арсена Мірзояна теж не обмежилася лише майстерною акторською грою, – його пропозиції і імпровізації в момент зйомок значно вплинули на остаточну версію представленого відео. Тому можна говорити, що цей кліп – унікальний експеримент, який дозволив авторам пісні абсолютно вільно виразити себе і передати своє бачення цієї відеоісторії.\nПісня “Знаєш Мій День” увійде до альбому “АнТАРТАКтида. Частина Перша”, що складається виключно з дуетів і саундпродюсування, і аранжуванням якого займається Артур Данієлян. Деякі з пісень можна буде вперше почути в рамках презентації нової програми “анТАРТАКтида” на великому сольному концерті гурту Тартак вже 2 грудня 2017 року столичному клубі Sentrum.\nІсторія створення пісні: Олександр Положинський дружить з Арсеном Мірзояном вже багато років, з цікавістю спостерігає за його творчим шляхом і особливо радів, коли Арсен презентував свій дебютний альбом “Ґудзикі”.\nЯ, звичайно, цей альбом “заслухав до дірок”. Але є одна неприємність, пов’язана з цим альбомом. Ті пісні з нього, які я не дуже люблю, він почав розкручувати, вони стали хітами, він постійно їх виконує на концертах. Але є одна пісня, яку я полюбив більше з усього альбому, а Арсен їй якось зовсім мало уваги приділяє: дуже рідко виконує на концертах, як і не відзняв кліп … Ця пісня називається “Курям На Сміх”. Тому, щоб дати пісні друге життя, я взяв з приспіву рядки, які мене найбільше зачіпають в ній, дописав до них свої куплети, і вийшла зовсім нова пісня і за змістом, і за звучанням, над яким, до речі, прекрасно попрацював відомий саунд -продюсер Артур Данієлян, і яка, сподіваюся, сподобається багатьом\nMotoR’Rolla – LOVE. Відео\nDZIDZIO – Вихідний. Відео\nОстаннє оновлення жанру Поп\nTAYANNA – До мами\nKOLA – НЛО\nОля Цибульська – Янголи Плачуть. Відео\nВиконавець: Оля Цибульська\nЗлата Огневич – Богиня. Lyric відео\nВиконавець: Злата Огневич\nAlina Pash – BOSORKANYA. Відео\nВиконавець: Alina Pash\nЖанр: Інді, Поп\nDILEMMA feat. Ёлка – Давай літай. Відео\nВиконавець: DILEMMA, Ёлка\nПридбайте прямо зараз!\nBakun & Ірина Федишин – Просто танцюй. Відео\n© LULIQ 2017-2019


"Цинічний і жорстокий світ": Зіркова українська співачка зізналася, чи бачить себе у великій політиці\nчетвер, 11 жовтень 2018, 7:10\nАртистка зізналася, що після перемоги на Євробаченні на неї обрушився шквал пропозицій.\nПопулярна українська співачка Сусана Джамаладінова (Джамала) розповіла, чому не бачить себе у великій політиці. Артистка зізналася, що після перемоги на Євробаченні на неї обрушився шквал пропозицій, передають Патріоти України.\nСпівачка зазначила, що просто не хотіла, щоб її використовували для своїх цілей. "Не хочу, щоб хтось спекулював на історії моєї родини, мого народу. Політика – це цинічний і жорстокий світ. Якщо ти творча людина і зберігаєш в собі "внутрішню дитину", яка досі дивується, радіє, творить, то в політиці ти не зможеш відчувати себе комфортно. Навіть коли я прийшла отримувати звання почесного громадянина Києва, мені було дуже некомфортно виголошувати промову, стоячи за цим "подіумом". Так що в політиці я себе взагалі не бачу", - резюмувала вона.\nВ Одесі співробітник ювенальної превенції зґвалтував неповнолітню дівчину\nчетвер, 1 жовтень 2020, 10:24\nСпівробітник поліції курирував програму з протидії насильства... В Одесі відправили під суд колишнього інспектора сектору ювенальної превенції Михайла Положенцева. Досудовим розслідуванням було встановлено, що він зґвалтував 17-річну дівчину, з якою зі...


КНСЕУ розширює свою роботу в сфері економічних експертиз\nКиївська незалежна судово-експертна установа займається експертною діяльністю майже десять років. Серед основних видів експертиз, які проводять експерти КНСЕУ, є як поширені види (будівельно-технічна, почеркознавча, економічна експертиза, товарознавча, земельно-технічна, експертиза давності), так і експертизи із своєю специфікою (комп’ютерно-технічна, лінгвістична, мистецтвознавча).\nОстаннім часом на хвилі оновлення банківської системи дедалі частіше до нас звертаються громадяни, а також суди із ухвалами про призначення судово-економічних експертиз, в яких фігурують кредитні спори. Розуміючи важливість цього виду експертиз, нами було прийнято рішення про відкриття спеціального економічного відділу на чолі з провідними експертами-економістами. Було також вирішено надавати безкоштовні експертні консультації населенню з питань, пов’язаних із проблематикою кредитної заборгованості та надання консультацій із цього приводу.\nНагадаємо, що саме судовими експертами нашої установи розпочалась практика у проведенні економічних експертиз з фінансово-кредитних спорів з 2012 року. Для узагальнення деяких типових питань та відповідей ми вирішили проводити відкриті зустрічі експертів із представниками ЗМІ, громадських організацій, адвокатських об’єднань. Сподіватимемось, що наші напрацювання в сфері кредитних спорів матимуть практичну користь як для населення в галузі споживчого кредитування, так і в професійному юридичному середовищі.


Презентация на тему: "« Пітер ван Мушенбрук, та його винаходи » Голландський фізик, творець «лейденської банки» 1 Зміст.". Скачать бесплатно и без регистрации.\n« Пітер ван Мушенбрук, та його винаходи » Голландський фізик, творець «лейденської банки» 1 Зміст. - презентация\nПрезентация была опубликована 2 года назад пользователемАлександр Гребёнкин\nПрезентация на тему: " « Пітер ван Мушенбрук, та його винаходи » Голландський фізик, творець «лейденської банки» 1 Зміст." — Транскрипт:\n1 « Пітер ван Мушенбрук, та його винаходи » Голландський фізик, творець «лейденської банки» 1 Зміст\n2 Зміст : Біографія : 1.Народження та сімя 2.Навчання 3.Подорожі та знайомства 4.Праці Наукова діяльність: 1. Лейденська банка 2.Роботи з електрики 3.«Електрична риба» 2 4.Дослід Франкліна 5.Теплота і оптика 6.Пірометр 7.Дослідженням міцності будівельних матеріалів 5.НАУКОВЕ ВИЗНАННЯ 6.Смерть\n3 Біографія : Пітер ван Мушенбрук - народився 14 березня 1692 р. в Лейдені в сім'ї Яна Йост ван Мушенбрук ( ), який заснував перше в Голландії виробництво спеціалізованих наукових приладів. 3\n4 Вивчав у Лейденському університеті медицину, філософію і математику. В 1715 році отримав ступінь доктора медицини і протягом двох років займався лікарською практикою. 4\n5 Відправився до Лондона, де особисто познайомився з Ньютоном і вчився у нього. Переїхавши до Німеччини, отримав у 1719 році диплом доктора філософії і зайняв пост професора філософії і математики Дуйсбургского університету. 5\n6 У 1723 році був запрошений до Утрехтського університету, де створив курс фізики (його переклад на голландську мову став першою книгою з фізики на цій мові). У 1740 році зайняв кафедру філософії в Лейдені, де залишався до кінця. При цьому він продовжував володіти фірмою, що поставляла наукові прилади у різні країни світу, в тому числі в петербурзьку Кунсткамеру. 6\n7 НАУКОВА ДІЯЛЬНІСТЬ: До числа найбільш відомих досягнень Мушенбрук належить лейденська банку - перший конденсатор, винайдений ним в 1745 році. 7\n8 Мушенбрук відомий насамперед своїми роботами з електрики. Він звернув увагу на різний характер електризації скла і бурштину, що сприяло відкриттю в 1733 році Шарлем Франсуа Дюфе «смоляного» і «скляного» електрики (позитивного і негативного, згідно з термінологією Бенджаміна Франкліна) 8\n9 9 Мушенбрук звернув увагу на фізіологічну дію розряду, порівнявши його з ударом ската (вченому належало перше використання терміну «електрична риба»), провів досліди для перевірки своїх припущень.\n10 10 Мушенбрук заперечив електричну природу блискавки, переглянувши свої погляди лише після знаменитих дослідів Франкліна Дослід Франкліна\n11 11 Серед інших наукових тем, якими займався Мушенбрук, - теплота і оптика. Він провів перші досліди по тепловому розширенню твердих тіл, в 1731 році винайшов для цих цілей пірометр, який пізніше використав для визначення температури плавлення ряду металів.\n12 12 У 1751 році побудував таблиці питомих ваг багатьох речовин. Займався також дослідженням міцності будівельних матеріалів, проблемою поглинання світла різних кольорів в повітрі.\n13 13 НАУКОВЕ ВИЗНАННЯ: Член Лондонського королівського товариства (1734) Член- кореспондент Паризької академії наук (1734) Іноземний почесний член Петербурзької академії наук (1753) Іноземний член Прусської Королівської академії наук (1746)\n14 14 Помер ПІТЕР ВАН МУШЕНБРУК (МЮССЕНБРУК )19 вересня 1761 року, в Німеччині.\nСкачать бесплатно презентацию на тему "« Пітер ван Мушенбрук, та його винаходи » Голландський фізик, творець «лейденської банки» 1 Зміст." в формате .ppt (PowerPoint)\nРентгенівське випромінювання. Холодним зимовим вечором 22 грудня 1895 р. німецький фізик Вільгельм Конрад Рентген зробив перший знімок у променях, що.


Огляд Meizu m3 note: металевий бестселлер, недорого\nРинок смартфонів змінюється: флагмани дивують все менше, в той час як середній клас пристроїв стрімко підтягується за основними характеристиками, помітно поступаючись лише за кількістю малокорисних фішок. Та й курсові коливання змушують користувачів серйозніше ставитися до того, скільки вони готові витратити на смартфон. На цьому тлі вітчизняний ринок почали освоювати китайці, як завдяки інтернет-магазинам, так і через прямі продажі всередині країни. Одним з найбільш цікавих гравців «нового ринку» стала компанія Meizu, яка привернула до себе увагу не тільки недорогими флагманами, але і напханими апаратами середнього класу, в тому числі Meizu m3 note.\nЕкран: IPS (LTPS), діагональ 5,5 дюймів, роздільна здатність 1920×1080, ppi 406, автоматичне регулювання рівня підсвічування, захисне скло\nПлатформа: MediaTek Helio P10 (8-ядерний процесор, 1,8 ГГц, Mali-T860\nПам’ять для зберігання даних: 16/32 ГБ (+ microSD)\nОсновна камера: 13 МП, 5 лінз, f/2.2, фазовий автофокус, подвійний світлодіодний спалах\nФронтальна камера: 5 МП, f/2.0, відео записується в 1080p\nWi-Fi (a/b/g/n) Dual-Band, Bluetooth 4.0 (LE), роз’єм microUSB (USB 2.0, MHL), 3.5 мм для гарнітури, GPS (підтримка A-GPS), ГЛОНАСС\nГабарити: 153,6×75,5×8,2 мм, маса: 163 г\nСтильна упаковка містить в собі мінімум: набір інструкцій на декількох мовах, фірмову скріпку для витягання SIM-лотка, кабель USB-microUSB і блок живлення, а також подушку-заглушку, яка сповіщає про те, що навушники не входять в комплект. Ах, ще всередині лежить сам смартфон!\nУ нашому випадку, це Meizu m3 note з накопичувачем на 32 ГБ і 3 ГБ оперативної пам’яті. Розглянемо девайс ближче.\nMeizu m3 note укладений в металевий корпус, зверху і знизу якого встановлені пластикові ставки для того, щоб виключити екранування бездротових модулів. Колір пластика в точності повторює забарвлення металу (сірого в нашому випадку), який, в силу властивостей відображення, під прямими сонячними променями виявляється трохи світліше основної частини.\nМіж металевою кришкою і пластиковими заглушками розмістилися тонкі декоративні елементи з полірованого металу, який через дзеркальну поверхню відмінно переливається. Візуально такий хід дозволяє злегка розбавити в цілому нудний колір корпусу.\nГрані пристрою округлені, що робить корпус апарату обтічним – завдяки цьому нічого жорстко не впирається і не тисне в руку незалежно від того, як схопити смартфон. Хоча більша частина корпусу з металу, особливої прохолоди від нього не відчуваєш через товстий шар анодування.\nНа лицьовій стороні ми спостерігаємо 2,5D-скло з округленими торцями, що в теорії робить ковзання пальця більш комфортним. На практиці цей ефект мінімальний в силу конструкції – між самим корпусом і склом помітний гумовий прошарок, який частково приховав вигин скла. На останній нанесено відмінне олеофобне покриття, яке не тільки забезпечує мінімум опору при скроллі, а й неохоче збирає відбитки. Сліди, звичайно, залишаються, але не так багато, як на більшості інших смартфонів.\nНа нижньому торці розмістилися порт microUSB і дві зони перфорації, під однією з яких ховається динамік, а під другою – розмовний мікрофон. На лівій і правій гранях закріпилися лоток для SIM-карт, а також клавіші блокування і регулювання гучності. Кнопки злегка бовтаються (буквально на чверть міліметра), але в використанні це не відчувається, так як і самі коливання мінімальні, і зайвого шуму звідти не лунає. Роз’єм для навушників розташований зверху, що деяким користувачам може здатися незручним при носінні апарата в кишені.\nРадує, що всі елементи, в тому числі фронтальна камера і датчик наближення, що встановлені зліва і праворуч від розмовного динаміка, стоять строго симетрично. Ніякого відчуття того, що інженери хворіють косоокістю смартфон відноситься до бюджетного класу, не виникає.\nА так виглядає m3 note поруч із Xiaomi Redmi Note 2 та iPhone 6s Plus:\nГабарити смартфона склали 153,6×75,5×8,2 мм, на перший погляд можна подумати, що апарат трохи товстий або занадто широкий. Насправді це не так – звичайно, дотягнутися до будь-якого місця на дисплеї без великої руки не вийде, але в цілому Meizu m3 note можна користуватися і без дворічного хвата. Шорстка поверхня корпусу гарантує, що упустити пристрій буде сильно складніше, ніж глянцево-пластикових або скляних побратимів.\nВтім, максимально комфортно взаємодіяти з апаратом вадється тільки двома руками, що варто враховувати, якщо ви любите використовувати смартфони на ходу. В цілому ж габарити можна назвати компактними на тлі конкурентів, так як ширина рамок навколо дисплея невелика, а товщина пристрою знаходиться на прийнятному рівні (і це при тому, що всередині розташований здоровий акумулятор).\nТрадиційні проблеми з місткістю кишень і розмірами корпусу тут є, куди без них, якщо вже в смартфоні використовується настільки великий дисплей.\nMeizu m3 note отримав 5,5-дюймовий екран з роздільною здатністю 1920х1080 пікселів, чого досить для високої чіткості картинки. Зерно екрану помітно тільки в одному випадку – при використанні Cardboard, але мобільному VR не вистачає і 2К-дозволу. Для того, щоб оцінити ефект від занурення у віртуальні світи і прийняти рішення про покупку більш дорогого окремого девайса, цього буде достатньо.\nКути огляду теж відмінні, без будь-яких спотворень картинки, хіба що помітно падіння контрастності на зображеннях з переважаючими темними кольорами. Штатні налаштування, до слова, дозволяють зробити відображення більш теплим або холодним – ідеального білого мені домогтися не вдалося, але намацати комфортний для очей рівень вийшло без проблем.\nРівномірність підсвічування злегка кульгає, але в повсякденній експлуатації цей ефект непомітний в силу оптимального балансу між яскравістю і кількістю діодів з підсвіткою. Але варто звернути увагу не невелике спотворення кольорів в нижній і верхній частині екрану – ефект добре помітний тільки на повністю білому зображенні, причому на око його помітити вкрай складно.\nДіапазон яскравості теж відмінний: мінімум дозволяє комфортно гортати стрічку твіттера перед сном, а максимум дозволить прочитати текст навіть під прямими сонячними променями. Що окремо порадувало, вицвітає картинка на Сонці не суттєво.\nХтось може вважати за недолік «спокійні» тони і не найбільшу насиченість кольорів – дійсно, соковитості AMOLED-дисплеїв тут немає, та й сам IPS середнього класу, але з оглядкою на вартість апарату можна говорити про те, що перед нами один з кращих екранів в даному класі.\nВ цілому дисплей підходить і для ігор, і для перегляду відео, і навіть для демонстрації фотографій. Виняткової кольорокорекції і точної передачі кольорів, які необхідні професійним фотографам і дизайнерам, на цьому екрані не добитися, але представники цих професій за визначенням не можуть виконувати свою роботу на таких невеликих пристроях. Для споживачів же ніяких істотних недоліків в ньому немає, та й фоточки друзям можна показувати без сорому.\nБюджетний фаблет Meizu отримав 13-мегапіксельну камеру (f/2.2), результати роботи якої виявилися дещо несподіваними, причому не завжди в хорошому сенсі.\nПристрій погано відпрацьовує контрастні сцени і старанно зливає всі об’єкти з перенасиченим тонами. Ось червона квітка, який знімався з відстані 30 см. Вам тільки здається, що це червона пляма, насправді там квітка!\nНе доставляє радості і середній діапазон, який, втім, нічим не гірше в порівнянні з апаратами за аналогічну вартість. HDR злегка рятує ситуацію, але швидкість створення таких фотографій занадто повільна, щоб зафіксувати, наприклад, повітряні кульки, що розвиваються, або квітку, що коливається на вітру.\nПри цьому домогтися соковитих і красивих фоток при хорошому освітленні не складно, просто необхідно завжди тримати в умі вище зазначені недоліки (і ретельніше підбирати фон). Швидкість спрацьовування затвора виявилася високою, що допоможе при зйомці швидко рухомих об’єктів (і не забуваємо про фазове фокусування). Момент зіткнення частинок в адронному колайдері зафіксовати не вдасться, а ось спритну дитину – запросто.\nМожна також похвалити шумозаглушення – при зйомці в приміщенні виходять злегка замилені кадри, зате шуми тільки білі, що створює враження авторської прикраси кадру. В цілому якість при зйомці в приміщенні можна назвати одним з кращих в цьому класі, особливо при порівнянні апаратів з тими ж 13 мегапікселямі.\nНічні фотографії не показали нічого особливого: як і в більшості конкурентів, знімки не передають реальні кольори, деталізація також слабенька. А ось що виявилося реальною бідою, так це лінзи, що переломлюють будь-яке світло, навіть якщо винести той же ліхтар далеко за кадр.\nСпалахом користуватися вночі можливо, але не варто:\nНе можна пропустити і такий важливий момент, як ніжність алгоритмів обробки текстур – кінцевий кадр не лякає витягнутим шарпом, як це відбувається у Samsung, але і не милить зображення (типово для багатьох китайських смартфонів).\nЗа довгим натисненням на кнопку спуску затвора можна зробити серію з 30 кадрів, а в налаштуваннях переключитися на ручний режим, який дає доступ до коректування фокусу, ISO, балансу білого та інших звичних налаштувань.\nЗапис відео, в цілому, порадував. Смартфон плавно підлаштовує експозицію, швидко реагує на зміну освітлення або появу нових кольорів в кадрі. Несподівано, як для настільки недорого смартфона, апарат непогано записує і рухомі об’єкти. До речі, тремтіння рук передається мінімально, за що довелося поплатитися фіксованістю кадру – зображення дещо «гуляє», втім, вже краще так, ніж кадр, що постійно сіпається.\nСмартфон вміє писати уповільнені ролики, але їх якість здивує – це 640х480 пікселів, ні про яку художность і мови не йде.Дивитись Slo-mo.\nУ сухому залишку ми маємо хорошу камеру для запису відео і пристойне рішення для повсякденної аматорської зйомки, де найбільший інтерес становлять емоції в кадрі або цінність самого моменту, ніж достовірна передача кольорів або висока художність кадру.\nАх, ще тут є фронтальна 5-мегапіксельна камера із світлосильною оптикою (f/2.0). Вона працює, в ній є функція «підтяжка», яка робить ваші щічки стрункішими. А якість у неї так собі.\nMeizu m3 note не відноситься до довгожителів-рекордсменів, але і слабаком його не назвати. Ємність незнімного акумулятора склала 4100 мАг, цього виявилося достатньо для роботи від одного заряду близько 30 годин при 7 годинах активного дисплея під середніми навантаженнями – приблизно на такому рівні апарат буде працювати у більшості власників, що точно варто віднести до переваг смартфона.\nКоли я підключив всі соцмережі, месенджери, поштові ящики і новинні агрегатори (всі разом – понад 1000 пушей на добу), то час роботи просів до 26 годин від одного заряду при трохи більш ніж 6 годинах роботи дисплея. Якщо використовувати другий слот для SIM, то час роботи знижується ще на приблизно 10%.\nДля розуміння: приблизно стільки ж у мене працює iPhone 6s Plus, трохи більше – Xiaomi Redmi Note 2 і помітно менше – Nexus 6.\nДе розкривається ємність акумулятора по-справжньому, так це в режимі «я лежу, не чіпайте мене» – смартфон за добу втрачає по 8–12% при активному Wi-Fi-з’єднанні і роботі GSM-модуля. Як наслідок, якщо ви не є активним користувачем, можна очікувати, що з одною SIM-картою вийде добитися і 3 днів роботи.\nА ось що трохи засмутило, так це швидкість заряду. У Meizu m3 note немає ніяких «покращень». За 30 хвилин смартфон з 2% дотягнув 26%, половина акумулятора набралася за 1:18, а до 100% процес зарядки триває близько 2,5 годин – типові показники для пристрою з зарядником на 2 А.\nЩо стосується загальної потужності, вона тут нормальна. Інтерфейс штатного і стороннього ПЗ працює плавно, анімації відмальовуються швидко. Істотних посмикувань немає, але якщо спробувати швидко розтринькати стрічку в Twitter або Google+, то можна помітити несуттєві фрізи. З іншого боку, так ніхто і ніколи не робить (хіба що спеціально), а тому на недолік така поведінка не тягне.\nЄдине, що в даному випадку можна підкреслити з негативу – нешвидкий запуск програм, що викликано відносно повільною пам’яттю. Не те щоб програми запускалися болісно довго, але з моменту кліка по іконці, наприклад, YouTube, до того, як користувач побачить екран програми, проходить близько двох секунд. Втім, цю особливість помітять тільки користувачі більш потужних (і куди більш дорогих) пристроїв, тому істотним мінусом таку поведінку назвати не можна.\nНаша версія з 3 ГБ оперативної пам’яті добре показала себе в питанні роботи програм в фоні: послідовний запуск 10 програм (як легковажних, в тому числі «Будильника», так і клієнтів соцмереж і навіть Google Play) і подальше повернення до них показали, що програми зберігають становище, на якому зупинився користувач і не намагаються заново оновлюватися. Це відмінний показник не тільки для бюджетного сегмента, а й більш дорогих апаратів.\nНаступні виміри і постійна експлуатація показали, що в середньому з пам’яті не випадає близько 6 програм, в тому числі яка-небудь важка гра.\nПотужності восьмиядерного процесора середнього класу MediaTek Helio P10 виявилося досить для того, щоб грати навіть в новітні ігри, але з застереженням на графіку. Зокрема, Modern Combat 5 не дозволяє встановити настройки графіки вище середнього, World of Tanks з максимально допустимими параметрами тримається на рівні 15–20 к/с.\nGTA: Vice City теж показала себе неоднозначно. З одного боку, викручені на максимум всі налаштування не викликають помітних лагів картинки, з іншого – через 20 хвилин ігрової сесії апарат істотно нагрівається, аж до некомфортної температури. Пальці не обпалює, але увагу на себе відволікає. При цьому сенсори повідомляють, що нагрів не перевищував 38º C, з чого можна зробити висновок, що металевий корпус виступає не тільки декоративним елементом, але і відмінно відводить тепло від чутливої начинки. Це підтверджує і той факт, що навіть після більш години тестування в бенчмарках нам не вдалося довести процесор до троттлінга.\nДо речі, про бенчмарки:\nЗа мірками 2016 року перед нами звичайний середняк, але сухі цифри рідко говорять про те, наскільки добре працює смартфон.\nЗате із чутливістю все на висоті в будь-яких ситуаціях – смартфон з мінімальною затримкою відпрацьовує кожен клік, що принципово важливо для різних аркад, наприклад, Impossible Game. Жести екран відпрацьовує на відмінно, що теж важливо.\nІнтерфейс ОС також не розчарував ні швидкістю роботи, ні плавністю. Навіть більше, за два тижні тестування нам так і не вдалося помітити випадки просідання FPS в оболонці, за винятком єдиного разу, коли апарат довго лежав неактивним, а потім ми швидко перейшли в «Налаштування», але так само поводяться і інші смартфони, так що це скоріше особливість Android, ніж якісь реальні проблеми зразка, що був на тестуванні.\nMeizu m3 note, можливо, не найкращий ігровий смартфон за свої гроші (про це ми поговоримо в окремому матеріалі), але, як мінімум, оптимальний. А відмінна робота інтерфейсу не буде дратувати при виконанні будь-яких інших завдань, що куди важливіше, ніж можливість включити відображення в калюжах в якомусь NFS.\nПривіт з Китаю\nКожен поважаючий себе китайський смартфон зобов’язаний підтримувати жести на відключеному екрані, Meizu m3 note не став винятком.\nВ «Налаштуваннях» є налаштування жестів, починаючи від пробудження пристрою і аж до запуску програм. Працює це так само, як у всіх апаратів, але з одним застереженням: якщо у вас використовується сканер відбитку пальців або пароль, то про швидкий запуск ПЗ можна забути.\nНаприклад, закріпимо на жест «С» активацію «Калькулятора». При зображенні символу на заблокованому екрані користувач відчує вібрацію і побачить екран блокування. Щоб реально запустити програму, необхідно доторкнутися до сканера або ввести пароль, але ОС ніяк не інформує про це.\nВтім, якщо ви закріпили на жест активацію ліхтарика, то спалах відразу активується, не включаючи підсвічування екрану.\nКомпанія не стала встановлювати проривний аудіочіп в смартфон середнього класу (для цього є флагманські апарати Meizu), що відразу відбилося на кінцевому результаті – якщо топові Meizu втирають носа більшості флагманів всіх виробників, то m3 note виглядає вкрай пересічно на тлі прямих конкурентів.\nЗвук в навушниках якісний, причому без завалів на низьких частотах (часта проблема недорогих смартфонів), але рівень гучності злегка розчарував. Навіть на максимумі виявляється складно розбирати слова пісень, якщо поруч є джерело істотного шуму, по типу завантаженої дороги. Хотілося б ще на 15–20% навалити.\nЗовнішній динамік не розчарує рівнем гучності – пропустити виклик взагалі нереально. Зате з якістю ніхто не морочився, що особливо помітно при перегляді фільмів на умовних Megogo або Netflix. У першому випадку звук виявиться дратівливим при гучності вище 60%, для другого і зовсім вище 50% краще не накручувати. Сторонні звуки, перевантаження, плоске звучання – справжнє випробування для чутливих натур і тих, хто в дитинстві покривався мурашками від скрипу крейди. До великої радості, навіть половини потужності буде досить, щоб показати цікавий ролик на YouTube в галасливій компанії.\nРезультат по передачі звуку в точності відповідає «середньому по лікарні», Meizu m3 note нічим не краще і не гірше практично всіх конкурентів в цьому ціновому сегменті.\nЯ кілька років не користувався смартфонами Meizu, а тому m3 note став першим пристроєм з mTouch на моєму досвіді. Ця штука стала однією з тих фішок, яким при покупці приділяєш мало уваги, але як тільки починаєш користуватися пристроєм на постійній основі, розумієш, наскільки значуще це рішення.\nЯ віддаю перевагу наекранним клавішам в Android, оскільки їх можна повністю приховати при бажанні, але найприємніше – вони адаптуються під орієнтацію дисплея і можуть включати додаткові можливості. При цьому частіше користувач їх все-таки бачить на екрані, втрачаючи корисний простір. Альтернативи з сенсорними кнопками під екраном мають свої недоліки, головними з яких можна назвати випадкові натискання (частіше, ніж у наекранной) і естетичну незв’язність з інтерфейсом ОС (перфекціоністи мене зрозуміють).\nДо того ж, все більше апаратів обзаводяться сканерами відбитку пальців, причому їх намагаються розміщувати спереду (так банально покривається більше сценаріїв використання). Як наслідок, виробники йдуть на різні хитрощі, а HTC і зовсім пізнала дзен, встановивши на лицьову сторону сканер (а не кнопку) і використовуючи наекранні клавіші управління. Краще б компанія підгледіла конструкцію флагманів Samsung, а потім зрозуміла, що китайці вже придумали щось більш цікаве.\nMeizu пішла своїм шляхом: сканер не розташований ззаду (популярна альтернатива фронтальному розташуванню, якою неможливо скористатися, коли апарат лежить на столі або закріплений в автомобільному тримачі), сенсорних кнопок немає, наекранних – також.\nВсі елементи управління влізли в сканер відбитку пальців\nКнопка mTouch, в яку вбудований сканер відбитку пальців, одночасно виступає основним елементом навігації в ОС. За торканням виконується системна дія «Назад», після натискання – «Додому». Раптово, ця система виявилася не тільки дуже зручною в повсякденному використанні, а й чи не найкращим рішенням серед всіх Android-смартфонів з точки зору як естетики, так і можливостей. Замість клавіші для запуску нещодавно запущених програм розробники впровадили свайп від нижньої межі екрану вгору – просто і акуратно.\nІдея з «Назад» по торканню вкрай інтуїтивна – точкою відліку в більшості ОС виступає робочий стіл, на який ми звикли провалюватися після натискання на «Додому». Дотик – це не до кінця виконане натискання! Найважливіше – користувач не відчуває дискомфорту при переході на новий принцип управління, тільки треба звикнути не торкатися області поруч із клавішею (як привчили за роки робити інші виробники, які не стали використовувати наекранні кнопки).\nШкода, що цей елемент не стане стандартом для всіх виробників.\nСаме зчитування пальця тут хороше – точність спрацьовування висока, як і швидкість. Останній параметр в точності відповідає моєму досвіду з iPhone 6, а ось визначення на відповідність відбувається навіть злегка швидше. Все ще не так швидко, як в iPhone 6s Plus, але, тим не менше, процес взагалі не дратує.\nВсього в пам’яті можна зберегти до 5 пальців, мені в повсякденній експлуатації вистачає і двох слотів. На хитрощі в дусі «зберіг кілька разів один і той же палець, щоб краще працювало» я не йшов, так як і одного разу вписаний відбиток розпізнається на ура.\nЄ невеликий мінус, який випливає з версії Android, встановленої в цьому апараті – більшість додатків просто не підтримують сканер відбитку пальців Meizu m3 note, а для універсальної підтримки потрібна версія Android 6.0 і новіше. Сподіваємося, компанія не буде тягнути з випуском оновлення.\nЗате з особливостей оболонки випливає функціональність, якої в «голом» Android немає в принципі – смартфон дозволяє запароліти програму, доступ до якої можна буде отримати або при введенні кода, або дотиком пальця до сканера відбитка. Сторонні оболонки все ще мають тузи в рукаві!\nСофт і оболонка\nЗовнішній вигляд Flyme OS приємний, штатне ПЗ повністю задовольнить запити невимогливих користувачів. Ми вже розповіли про саму оболонку тієї версії, яка встановлена на нашому зразку, тому повторюватися не будемо.\nЧитайте огляд Flyme OS 5.1.3.1G на прикладі Meizu m3 note\n2 SIM або SIM/microSD\nОсобливому публічному відшмаганню надають всі смартфони з комбінованим лотком для SIM-карт. З одного боку, бажання споживачів отримати всього і побільше зрозуміло, але з іншого – навіщо вам це потрібно? Якщо ви ставите перед смартфоном завдання бути мультимедійним пристроєм, то і користуйтеся однією SIM-картою. Це не тільки заощадить витрати акумулятора, але і прихильно позначиться на якості роботи мережі.\nЯкщо другий слот є реальною необхідністю (ви і справді багато розмовляєте, а не намагаєтеся заощадити 10 грн за допомогою другої SIM-карти), то придивіться до пристроїв, які побудовані з акцентом на зв’язок.\nВтім, у випадку з Meizu все не так погано, як у деяких конкурентів, адже є версія з накопичувачем на 32 ГБ! Так, зберігати серіали сезонами не вийде, але особливо морочитися з зайнятим простором теж не доведеться, у всякому разі, при звичайному використанні.\nКомпанії йдуть на серйозну поступку, пропонуючи таку конфігурацію замість того, щоб обмежувати споживачів тільки двома SIM або роз’ємом для карт пам’яті, а ми все ще залишаємося незадоволені. З іншого боку, якщо вже сказали «А», треба говорити і «Б», а не пропонувати половинне рішення. Чи ні? Висловіться в коментарях.\nПрийом сигналу в Meizu m3 note знаходиться на середньому рівні: в умовах гарного покриття проблем не спостерігається, але в приміщеннях, де Nexus 6 показує прийом на 60%, чистокровний китаєць забезпечує два ділення, а якщо Nexus утримує ті самі дві поділки, то m3 note може ні-ні, та й втратити мережу. Для міста з якісним покриттям вишками мережа працюватиме на ура, але будьте готові до того, що на першому поверсі в під’їзді зв’язок може і пропадати.\nГолосовий динамік працює на межі – при автомобілях, проносяться поруч, доводиться прислухатися до мови співрозмовника і хочеться підняти гучність на 15–20%, але стеля вже досягнута. Не скажу, що чистота мови тут на вищому рівні, але зайвих звуків не виникає, та й шумозаглушення працює коректно.\nНа відміну від голосового модуля, Wi-Fi працює відмінно. Стабільний прийом забезпечений, ніяких втрат мережі або збоїв я не помітив. Навіть при істотному видаленні від точки доступу, де дорожчі смартфони з не найпотужнішим Wi-Fi втрачали зв’язок, Meizu m3 note активно ганяє пакети і навіть долає трансляцію онлайн-відео, встигаючи буферізувати потік швидше, ніж відтворювати.\nПриблизно те саме можна сказати і про GPS, який не тільки швидко знаходить супутники, а й підозріло точно вказує місце розташування користувача на карті, майже як в американських фільмах про шпигунів.\nНе можу не відзначити відсутність NFC. Так, його все ще не ставлять в дешеві пристрої, але оплата покупок зі смартфона, яка доступна, наприклад, клієнтам «ПриватБанку», вкрай зручна. А тут доводиться все робити по-старому, тобто носити пластик із собою. Сподіваюся, компанії незабаром перестануть використовувати цей модуль як флагманську фішку, поширивши його на всі апарати.\nСтаном на червень 2016 року, вартість Meizu m3 note в офіційному роздробі становить 4500 грн за версію з 16 ГБ ПЗП і 2 ГБ ОЗП, а просунутіша модифікація з 32 ГБ постійної пам’яті і 3 ГБ оперативної коштує 5000 грн.\nІз серйозних конкурентів у Meizu m3 note є тільки Xiaomi Redmi Note 3 – цей смартфон злегка дорожче m3 note, але крім порівнянних екрану, сканера і часу роботи варто виділити процесор Helio X10, який хай і не сильно обходить Helio P10 в бенчмарках, але бодріше справляється з іграми. Або можна купити Redmi Note 2 Prime, який не тільки коштує трохи дешевше Meizu (певно, через відсутність сканера відбитку), а й пропонує роздільні два слоти для SIM-карт і карту пам’яті. Оперативки тут, правда, тільки 2 ГБ, та й корпус пластиковий.\nВ якості ще однієї альтернативи можна подивитися на Xiaomi Mi4c, який не тільки порадує Full HD на 5 дюймах, але і дасть жару в питанні пожної складової через процесор Qualcomm Snapdragon 808. Але, знову-таки, корпус буде пластиковим.\nПродовжуючи тему 5-дюймових альтернатив, за зіставні гроші можна прикупити вкрай непогані Lenovo P70 або Vibe P1m, які суттєво поступаються Meizu роздільною здатністю та розміром екрану, а також періодично «радують» смиканим інтерфейсом. Єдиною перевагою Lenovo є розгорнута мережа сервісних центрів, але навряд чи цього буде достатньо, щоб вибрати їх, а не металевого героя огляду.\nНіяких інших альтернатив у апарата немає – це або пристрої з зовсім значно нижчої ліги, або помітно дорожчі апарати. Тим же Samsung, Sony і LG взагалі нічого запропонувати за таку невелику суму, хоч скільки-небудь близьке за можливостями до Meizu m3 note.\nЧитайте також: Meizu m3 note проти iPhone 6s Plus: 10 причин заощадити\nВисновки і загальні враження\nMeizu m3 note вийшов украй цікавим смартфоном, в якому – з оглядкою на вартість – немає серйозних недоліків. Низька ціна, звичайно, дає про себе знати, особливо якщо ми говоримо про камеру, звук динаміка і в навушниках, а також при оцінці продуктивності по цифрам в бенчмарках.\nАле працює смартфон вкрай спритно, що підтверджує можливість комфортно побігати в вимогливі ігри, нехай і без максимальних налаштувань графіки. Скаржитися на недолік ОЗУ теж не доводиться, причому як в цифрах (3 ГБ – це вам не жарти), так і в ході експлуатації. Гаджет виконує свою роботу, не дратуючи користувача.\nФлагманські штучки, наприклад, спритний сканер відбитку пальців, ручні настройки камери, металевий корпус, тільки підвищують задоволення від використання та без того відмінного пристрою. А правильно витримані рамки між габаритами (товщиною особливо) і ємністю акумулятора, який забезпечив досить непогану автономність, завершує картину збалансованого пристроя.\nMeizu m3 note буде відмінно виглядати практично у будь-якого споживача. Метал і строгий чорний колір привернуть увагу бізнес-сегмента, який буде радіти також невисокій вартості і широким можливостям. Великий екран і адекватна потужність ляжуть до душі студентам, а наявність золотого і білого кольорів корпусу в модельному ряду напевно не пропустять модники і дівчата.\nЗвичайно, огріхів у апараті вистачає. Очевидно, що фанати мобільного фотографії розщедряться на більш дорогий пристрій, а деяким користувачам просто не належить за статусом купувати настільки недорогі апарати.\nАле якщо опустити ці категорії користувачів, то можна говорити про те, що перед нами стоїть справжній бестселер. Якщо компанія зможе організувати поставки Meizu m3 note в достатній кількості на всі ринки, де смартфон доступний офіційно, а саме з останнім і йдуть великі труднощі – хоча офіційний старт продажів відбувся місяць тому, купити будь-яку бажану модифікацію в Україні просто неможливо, у всякому разі, у продавців, які займаються «легальними» продажами гаджета.\nПлавність роботи інтерфейсу\nСпритний і точний сканер відбитку пальців\nКомбінований слот SIM / microSD\nНизькоякісний динамік, тихий звук в навушниках\nОбмежена доступність офіційних пристроїв навіть через місяць після початку продажів


Реферат: Криминалистика - RefBaza.com.ua - База рефератів українською мовою\n1. 2. Підготовка та проведення слідчого експерименту\nЕфективність результатів проведення слідчої дії залежить від ретельності його підготовки. У цьому підготовчі дії, обеспечивае мые слідчим, можна підрозділити на два етапу: підготовка до виїзду цього разу місце експерименту так і безпосередньо дома до скоєння самих досвідчених дій. У першому етапі слідчий має визначити мета експерименту, т. е. що став саме необхідно з'ясувати шляхом його проведення, що є істотним для даної події, які факти, як саме у яких умовах підлягають перевірці. Ці дані можна отримати слідчим з матеріалів справи, результатів опера тивно-розыскных заходів або ж можуть випливати з висунутих слідчих версій. Ретельне вивчення цих матеріалів дозволяє визначити місце, час й умови виробництва експерименту, коло його й ролі кожного їх. Важливо визначити, які предмети використовуватимуться за його проведенні. Під готування експерименту вимагає певних організаційних мероприя тий. Потрібно прийняти заходи забезпечувати охорони місця експерименту, восстано вити наскільки можна колишню обстановку, якщо у неї порушена, попередити вла ділець відповідних приміщень про час гаданого експерименту. У недо торых випадках бажано попередньо ознайомитися в місці проведення, щоб визначити найбільш доцільну розстановку учасників експерименту, необходи мость використання з-поміж них зв'язку. Після з'ясування всіх питань сле дователь становить план експерименту, у якому передбачає: місце: час про ведення; потреби, які підлягають вирішенню: учасників експерименту, роль і важливе місце кожного; зміст досвідчених дій, їх послідовність і можливі варіанти; заходи явки учасників; предмети, матеріали, необходи мые для експерименту; заходи для відновлення порушеною обстановки дома екс перимента; необхідні науково-технічні кошти й засоби зв'язку: запобіжник ные заходи. Другий етап підготовчих дій складає місці прове дения експерименту. На початок досвідчених дій слід оглянути місце їхніх проведе ния, сфотографувати і вжити заходів безпеки, яке учасникам роз'яснити їхніх прав й обов'язки, попередити про відповідальність за розголошувати дані експерименту. По розсуду слідчого ним бути сообщена мета експерименту. Необхідно вислухати стислі показання осіб, дії якого перевіряються, відносячи щиеся до предмета експерименту, з'ясувати, чи відповідають умови експерименту тим, у яких відбувалося проверяемое подія. Кожному учаснику слід зазначити місце, де він повинен перебувати під час експерименту, визначити лад і утримання її дій. Після цього є всі мають посісти місця. Основними тактичними тре бованиями до проведення слідчого експерименту є створення умов проведення дослідних дій, максимально наближених до місцевих умов проверяе мых, повторення цих діянь П.Лазаренка та варіювання умов експерименту, кількаразове виконання своїх на кілька змінених умовах. Умови експерименту оп ределяются характером і метою досвідчених дій. Вони мають здійснюватися, як пра вило, у тому місці, де сталося проверяемое подія (у тому приміщенні, тому ж ділянці відкритій місцевості). Експеримент бажано здійснювати той час діб, в такому ж із очах і інтенсивності висвітленні (денному, искусствен ном), за ті самі погодних і кліматичні умови. Особливо це при досвідченої перевірці фізіологічних можливостей людини (бачити, пересуватися з визначено іншої швидкістю), під час перевірки характеру і швидкості зміни властивостей різних ве ществ. Дотримання ж звукових умов (сигнал, розмова, ступінь гучності, тембр, висота звуку) особливо важливо під час встановлення можливості чути щось певному відстані та за певних умов. Умовою достовірності резуль татов досвідчених дій є неодноразовість їх проведення та стабільність отриманих результатів. Там, коли слідчий не має точними даними щодо умов, будь-яких параметрах проверяемого події (наприклад, довго сти впливу, силі удару), слід варіювати умови проведення дослідних дій, неодноразово проводячи всі вони стосовно кожного з изме ненных умов. Стосовно проверяемым фактам, подій результат проведено ного слідчого експерименту то, можливо позитивним або негативним. По ложительный результат підтверджує можливість існування певних фак тов, що були предметом експерименту. Негативного результату завжди повинен оцінюватися обережно, оскільки неможливість скоєння будь-яких дій або отримання будь-яких успіхів у заданих умовах часто вже не свідчить про принципову неможливість існування. У цих слу чаях можна припустити, хто був в повному обсязі виконуватимуться всі умови, у яких відбувалося проверяемое подія.


Телеведучий з Умані переслідував на мотоциклі злочинця – "ДЗВІН"\nТелеведучий з Умані переслідував на мотоциклі злочинця\n05.12.2018 | 22:46\nТелеканал “1+1” покаже новий випуск “Інспектор. Міста”, в якому Володимир Остапчук перевірить Калуш. У 2011-му році аналітичний центр “Universitas” визначав добробут міст та перспективу прожити у них щасливі життя. Проаналізувавши рівень розвитку соціальної інфраструктури, інвестиції, капітал, рівень дитячої смертності та інші критерії, аналітики визнали Калуш найкращим маленьким містом за якістю життя, але вже за декілька років населений пункт спустився на 43 місце. Ведучий вирішив дізнатись, що саме так негативно вплинуло на якість життя у місті.


18:05, 06 май 2021\nПоряд з децентралізацією, яка триває по всій країні, земельна реформа має на меті допомогти селам налагодити інфраструктуру, відремонтувати дороги, побудувати лікарні, дитячі садки й школи та в цілому покращити добробут місцевих жителів. Комусь це може здатися пустими обіцянками, але пригадаймо уроки економіки: збільшення надходжень у бюджети сільських громад = покращення їх добробуту. І надходження у цьому випадку — це кошти від оподаткування й оренди земель, які переходять з державної власності у комунальну власність, і будуть збільшуватися разом із підвищенням цін на землю після відкриття ринку земель. Дата ця вже близько, а, отже, потрібно готуватися до історичної події вже зараз. Про це повідомляє Кременчуться Газета, пише agronews.\nПропонуємо для ознайомлення найважливіші 7 кроків, які потрібно зробити громадам після скасування мораторію на землі.


Готелі у районі Адамс Морган\nДе зупинитися у районі Адамс Морган?\nАдамс МорганАдамс Морган — 0,5 км\nАдамс МорганАдамс Морган — 0,4 км\nАдамс МорганАдамс Морган — 0,2 км\nCompletely Furnished 1br/1ba Apartment In Washington, D.C\nАдамс Морган: що цікавого\nМандрівникам подобаються такі місця, як Адамс Морган, надто, що тут є ресторани. Це район з цікавими пішохідними маршрутами, тому тут гарно гуляти, періодично заглядаючи до тутешніх барів. У гарну погоду відпочиньте тут: Парк Meridian Hill. Популярні атракції, Смітсонівський національний зоопарк та Конференц-центр Walter E. Washington, без сумніву вас вразять.\nАдамс Морган: де знайти найкращі помешкання?\nМи пропонуємо 58 помешкань у цьому районі. Презентуємо найпопулярніші місця, де люблять зупинятися наші мандрівники у такому районі, як Адамс Морган:\nГотель історичний, що пропонує цілодобовий фітнес-центр\n• безплатний Wi-Fi • відкритий басейн • цілодобовий фітнес-центр • кав’ярня • район, зручний для прогулянок\nАдамс Морган: як сюди дістатися\nАдамс Морган – район, розташований за 2,7 км від центру міста Вашингтон.\n• Адамс Морган: Національний аеропорт Рональда Рейгана (DCA) за 8,1 км\n• Адамс Морган: Міжнародний аеропорт Вашингтон м. Балтімор (BWI) за 43,2 км\n• Адамс Морган: Міжнародний аеропорт Вашингтон Даллес (IAD) за 35,2 км\nАдамс Морган: що цікавого в околицях\nАдамс Морган: цікаві місця поблизу\n• за Парк Meridian Hill (0,5 км)\n• за George Washington University (2,5 км)\n• за Конференц-центр Walter E. Washington (2,6 км)\n• за Національний кафедральний собор Вашингтона (2,6 км)\n• за White House (2,7 км)\nАдамс Морган: що треба неодмінно подивитися в околицях:\n• за Смітсонівський національний зоопарк (0,7 км)\n• за Центр ім. Джона Кеннеді (3,2 км)\n• за Національний музей американської історії (3,5 км)\n• за Національний музей природознавства (3,6 км)\n• за Смітсонівський національний музей авіації та космонавтики (4,3 км)


№ 6, червень 2013 | Кадровик України\n9Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями» від 15 травня 2013 р. № 340\n12Правила охорони праці під час експлуатації електронно-обчислювальних машин, затверджені наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 26 березня 2010 р. № 65\n19Форма повідомлення про можливе зупинення (скорочення) виробництва, затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 19 березня 2013 р. № 136\n20Лист Міністерства соціальної політики України «Щодо відпустки за особливий характер праці» від 15 березня 2013 р. № 38/13/82-13\n21Лист Міністерства фінансів України «Про службові відрядження» від 22 березня 2013 р. № 31-07230-16-27/9358\n22Лист Міністерства фінансів України від 10 січня 2012 р. № 31-04320-13-2-23/467\n23Лист Міністерства охорони здоров’я України від 28 березня 2013 р. № 3.22-17/327/8725 (витяг)\n24Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про індексацію заробітної плати» від 7 травня 2013 р. № 708/0/4-13\n25Лист Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України «Щодо визначення переліку матеріалів, які додаються до акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку (аварії) за формою Н-5» від 14 березня 2013 р. № 2435/0/5.2-10/6/13\n26Лист Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України «Щодо навчання з питань охорони праці» від 17 січня 2013 р. № 392/0/8.2-8.1-05/6/13\n34Стягнення витрат, пов’язаних із поновленням працівника на роботі, із службових осіб Які витрати несе підприємство в разі необхідності поновити на роботі незаконно звільненого працівника? Чи можна стягнути всі або частину цих витрат з винних у незаконному звільненні службових осіб? З яких саме і в якому порядку? Про це та інше йтиметься в статті\n40Трудовий чи цивільно-правовий договір з фізособою або підприємцем: що вигідніше? Виконання робіт громадянином може здійснюватися на підставі як трудового, так і цивільно-правового договору. Крім того, підприємство може укласти цивільно-правовий договір з фізичною особою — підприємцем. Автор на практичних прикладах розповідає, що вигідніше для підприємства з позиції оподаткування оплати робіт (послуг) за такими договорами\n49Відпустка за роботу з використанням персонального комп’ютера Для працівників, які працюють на комп’ютерах і яким тривалість щорічної відпустки не визначена іншими нормативно-правовими актами (держслужбовцям, військовослужбовцям, працівникам прокуратури та іншим тривалість відпусток встановлюється спеціальними законами), передбачено надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці тривалістю до чотирьох календарних днів на рік. Про порядок надання цих відпусток — у статті\n52Порядок реєстрації безробітних у службі зайнятості Постановою КМУ від 20 березня 2013 р. № 198 затверджено новий Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. З матеріалу ви дізнаєтеся: які особи можуть набути статусу безробітного; які види забезпечення та соціальні послуги надаються безробітним громадянам; які зобов’язання виникають у безробітного після реєстрації; які документи слід подати для реєстрації в службу зайнятості; як здійснюється підбір роботи для безробітних; у які строки безробітному потрібно відвідувати службу зайнятості після реєстрації; які особи мають право достроково вийти на пенсію; у яких випадках реєстрація безробітного в службі зайнятості припиняється\n58Визначення суми окладу працівникаЯк визначити суму окладу працівника, якщо відомо, скільки він отримуватиме на руки «чистими» після сплати податків (внесків)?\n60Визначення заробітної плати для обчислення пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установЯк визначається заробітна плата для обчислення пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III–IV рівнів акредитації?\n61Пенсії військовослужбовцямЯкий орган призначає пенсії військовослужбовцям?\n62Визначення розміру грошового забезпечення для обчислення пенсіїЖінка — старший сержант військової частини — була звільнена у відставку в червні 2012 р. Перед звільненням майже три роки перебувала у відпустці для догляду за дитиною до трьох років, грошове забезпечення не отримувала. Оскільки останні два роки перед звільненням вона не проходила службу, військова частина не надавала їй довідку за останні 24 календарні місяці перед звільненням для призначення пенсії за вислугу років. Як у такому випадку визначається розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії?\n63Право на пенсію за Списком № 1У період з липня 1979 р. по жовтень 1989 р. чоловік працював електромонтером з ремонту електрообладнання в цеху виготовлення аміаку. Чи має він право на пенсію за Списком № 1?\n66Створення і робота комісії із соціального страхування Для оплати листків непрацездатності та надання інших видів соціального забезпечення на кожному підприємстві із чисельністю понад 15 осіб, незалежно від форми власності, має бути створена комісія із соціального страхування. На підприємствах із чисельністю до 15 працівників обирається уповноважений із соціального страхування. У статті наведений покроковий алгоритм створення комісії (обрання уповноваженого) із прикладами всіх документів, які оформляються під час створення і функціонування на підприємстві комісії (уповноваженого) із соціального страхування\n83Додаткові підстави припинення трудових відносин (закінчення) Автор на прикладах із судової практики розглядає особливості звільнення працівників у таких випадках: порушення правил прийняття на роботу; звільнення сумісника у зв’язку з прийняттям на цю роботу основного працівника; встановлення обмеження спільної роботи родичів; порушення законодавства з питань ліцензування і дозвільної діяльності; звільнення керівника підприємства на вимогу профспілкового органу; звільнення неповнолітнього на вимогу батьків або інших осіб. Кожен випадок доповнений алгоритмом звільнення\n102Оформлення щорічної відпустки у програмі 1С Літо — сезон відпусток, час, коли більшість працівників використовують щорічні відпустки, а в працівників кадрових служб, навпаки, додається турбот, адже потрібно правильно оформити всі «відпускні» документи. У статті ми розповімо, як програма 1С може стати незамінним помічником у цьому питанні, а також розглянемо, які документи мають бути оформлені згідно із законодавством\n116Управління персоналом у компанії з віковими традиціями У 2011 р. компанія IBM святкувала 100 років із дня заснування. Увесь цей час вона еволюціонувала і кілька разів кардинально змінювала напрям своєї діяльності. Водночас незмінним залишається ставлення IBM до персоналу як ключового фактора успіху й основного капіталу. Про управління персоналом в українському підрозділі компанії ми говоримо з Оленою Горбенко, менеджером з персоналу IBM Україна\n121«Школа Лідера» — крок назустріч майбутнім керівникам Склався стереотип, що для керівника важливі досвід і професійна кваліфікація, а решті він навчиться в процесі роботи. Але насправді основний обов’язок керівника — це координація роботи підлеглих, раціональний розподіл і використання ресурсів, пошук і втілення найефективніших рішень. Ці функції прямо пов’язані з психологічними якостями менеджера, його вмінням налагоджувати контакти. Автор розповідає про досвід підготовки керівників у компанії ПАТ «Львівобленерго»


Розмитнення від 08.11.2019 - Юридичні консультації Юрист-UA.Net\nГоловна → Юридичні консультації → Розмитнення\nДоброго дня, хочемо ввезти авто для розмитнення, чи буде на нього діяти новий закон який хочуть ввести про розмитнення за 35% від вартості авто\n08.11.2019 в 23:08:45\nЯк ідеться на офіційному сайті парламенту, відповідний законопроект «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо спрощення умов ввезення на митну територію України транспортних засобів та приведення умов оподаткування до загального режиму акцизних зборів Європейського Союзу» зареєстровано за номером 2342., Кабінет міністрів відклав введення штрафів для власників нерозмитнених авто на єврономерах, так званих «єевроблях», до 1 січня 2020 року.\nЩо це означає? Законопроект пропонує надати пільговий коефіцієнт 0,5 для машин, які розмитнять впродовж 90 днів після вступу закону в силу. Сплачені за цей період податки мають надійти у Пенсійний фонд.Також закон передбачає введення базових ставок для авто залежно від типу їхнього двигуна і його об’єму. Зміняться ставки акцизного податку: для машин на дизелі – 75 євро, а для авто, які їздять на бензині – 50 євро.\nДо того, вводиться граничний коефіцієнт віку автомобіля, який становить 15. Відповідно, для машин, вік яких перевищує 15 років, застосовуватимуть коефіцієнт 15.Визначатимуть акцизний податок для кожного транспортного засобу шляхом застосування до базових ставок акцизного податку коефіцієнтів.\nВрахувати, що максимально дозволений об’єм двигуна дизеля – 2500 см3, бензину – 3000 см3.Окремої уваги заслуговує сертифікат Євро-5. Він підтверджує відповідність автомобіля стандартам екологічної безпеки, прийнятої в Україні з початку 2016 року. Ці стандарти регулюють вимоги до викидів речовин вихлопних газів автомобілів. Вони розповсюджуються на всі транспортні засоби, зокрема і на спецтехніку. Без цього сертифікату неможливо почати процедуру реєстрації авто. Також він може знадобитися при перетині кордону, оскільки з ним легше встановити, звідки завозиться машина. Такий сертифікат можна отримати і в Україні також. До речі, з 2020 року в нас буде діяти вже стандарт Євро-6.\n08.11.2019 в 23:10:45\nЩо буде з авто на єврономерах, яких сьогодні на дорогах України дуже багато? Поки що це питання залишається відкритим, адже власники машин на «євробляхах» налаштовані дуже серйозно. Вони влаштовують страйки та вимагають зробити пільгове розмитнення, але чи вигідно це для держбюджету та безпечно для громадян? Напевно, ні. Задумайтесь над цим, перед тим як пригнати авто з Польщі без розмитнення…Саме тому одним із першочергових завдань наших депутатів є створення такого Закону України, який влаштував би всі сторони конфлікту. А поки дорогами нашої країни безперешкодно їздять потенційно небезпечні машини, власники яких часто провокують серйозні ДТП та просто тікають із місця пригоди. Знайти винуватців практично нереально, адже дізнатися, хто вони, неможливо – авто нерозмитнене та не зареєстроване на території України… Тож вирішувати вам та на питання, чи можна їздити на польських номерах, які є нерозмитненими, на території нашої країни, ви маєте знайти відповідь самостійно…


Сучасні наукові погляди на концепцію самоорганізації — Студопедія\nСучасні наукові погляди на концепцію самоорганізації\nТрадиційна наука механістичного століття приділяла основну увагу таким якостям систем як стійкість, впорядкованість, однорідність та рівноважність, головним чином вона вивчала замкнуті системи та лінійні співвідношення. Однак, при переході від індустріального суспільства з характерними для нього витратами капіталу та праці до суспільства з високими технологіями, для якого критичними ресурсами є інформація, людський капітал та інновації, необхідні нові моделі управління та розвитку. Видатні дослідники Брюсельської школи Ілля Пригожин та Ізабела Стенгерс акцентують увагу на аспектах, найбільш характерних для стадії прискорених соціально-економічних змін: різноманітності, невпорядкованості, нестійкості, нерівноважності . Висловлюючись термінологією концепції самоорганізації, мова йде про взаємозв’язок рівноважних та нерівноважних процесів у відкритих і/або замкнутих системах. В залежності від того, який тип системи досліджується, можливі різні інтерпретації стану нерівноважності або рівноважності. В процесі розвитку хаос сприймається дослідниками як природній і важливий етап еволюції, в межах якого здійснюються процеси самоорганізації. Показуючи, що ентропія при нерівноважних умовах може приводити не до деградації, а до порядку і організації Пригожин і Стенгерс вступають усупереч з класичними положеннями термодинаміки. В свою чергу використання ентропії як джерела впорядкування означає, що вона втрачає жорсткий характер: той час як одні системи вироджуються, інші розвиваються і досягають високого рівню організації. Такий об’єднуючий, а не взаємовиключний підхід дозволяє науковим положенням співіснувати, а не протистояти один одному. Цей підхід у подальшому розвинуто німецьким хіміком та біофізиком Манфредом Ейгеном [14 ], наукові інтереси якого містились у сфері зародження життя, виникнення гіперциклів: самоорганізації складних структур і їх взаємодії з іншими структурами.\nПрактично у той же час австрійський фізик Ервін Шредингер на межі двох наук фізики та біології розглядав еволюцію через механізми спадкоємності і мутацій та виклав власне бачення проблеми мутагенеза (виникнення або штучного одержання змін у геномах) з точки зору атомної фізики і визначив вірогідність повторного одержання мутацій внаслідок дії одного і того ж самого/ або різних зовнішніх чинників . Отже, самоорганізовані економічні системи можуть мати спадкоємні властивості, або придбані під впливом зовнішніх збурювань спонтанно або штучно. Положення Шредингера, що живі організми повинні отримувати з навколишнього світу енергію, щоб компенсувати зростання ентропії, яка призводить до термодинамічної рівноваги, тобто смерті, – можна спроєцювати на функціонування економічних систем. Без впливу факторів зовнішнього оточення системи припиняють власний розвиток, деградують, перестають існувати, або поглинаються конкурентами. Інтегрувати знання математики, біології, соціології та економіки в єдину самостійну науку кібернетику, - науку про управління, самоорганізацію і обмін інформацією між машинами і живими істотами, - запропонував американський математик Норберт Вінер . Надалі англійський біолог Уільям Ешбі  впорядкував ідеї Вінера, займаючись питаннями функціонування складних кібернетичних систем та їхньою самоорганізацією. Він визначив систему як перелік динамічних змінних, між якими є зворотній зв'язок і він надає корисну інформацію про властивості системи. Ешбі започаткував визначення «емерджентні властивості» - властивості, які не можуть бути передбачені на основі знання якостей частин та способу самоорганізації системи.\nЯвище динамічної просторової самоорганізації описав дослідник складних систем німецький фізик-теоретик Герман Хакен . Він відзначав, що є вихідний стан системи з відносно незалежною поведінкою її підсистем і є перехід від цього стану в новий динамічний стан з корельованою поведінкою мікроелементів-підсистем: особливістю цього процесу є те, що вихідні фактори – середовище-система і зовнішній вплив не мають структури, а результат має структуру, яка формується під впливом властивостей як системи, так і середовища. Цей процес був названий Хакеном самоорганізацією, а наука, що досліджує поведінку самоорганізованих систем – синергетикою.\nДослідженню моделей процесів самоорганізації і динамічної ентропії нелінійних систем та часових рядів присвятив свої наукові праці німецький фізик Ебелінг Вернер. В запропонованих синергетичних напрямках розвитку людства він відзначав, що стратегії майбутнього повинні бути знайдені шляхом тривалого адаптивного процесу пошуку потенційних можливостей через оцінку і оптимізацію. Він наголошував, що приймаючи до уваги особливості складних систем і постійну зовнішню нестабільність треба управляти ними обережно. Зовнішнє втручання може призвести до драматичних подій, тому необхідно застосовувати нові стратегії «бажаного майбутнього» [12,13]: обмеженої самоорганізації і контрольованої нестабільності; розмаїття видів і форм руху, стилів життя і образів мислення; самообмеження в термодинамічних і екологічних витратах; креативності, здатності до інновацій і толерантності; прийняття до уваги інтересів майбутніх поколінь. Еволюцію поглядів на концепцію самоорганізації з позиції різних наукових дисциплін систематизовано в таблиці 2.1.\nЕволюція концепції самоорганізації складних систем\nНаукова дисципліна Представники Внесок\nСистемна філософія, логіка, фізика, соціологія Аристотель Визначення зворотності та циклічності розвитку систем; заснування вчення про індетермінізм (невизначеність) середовища; дослідження відхилень в поведінці складових елементів системи у межах заданої траєкторії розвитку; заперечення впливу змін складових системи на якість системи у цілому\nАбстрактна філософія, богослов’я Людовік Моліна, Рене Декарт, Френсис Бекон Визнання свободи і багатоваріантності як важливих факторів самоорганізації складної системи; визначення динамічного хаосу кращим середовищем для багато-варіантності, незворотності і самоорганізації; ствердження, що процеси самоорганізації активно проходять в області нестійкої рівноваги; заперечення впливу змін частин системи на якість системи у цілому\nКласична новоєвропейська філософія Іммануіл Кант, Георг Вільгельм Фрідріх Гегель Дослідження протиріччя між принципами розвитку та системності; визначення самоорганізації як взаємодії частин, коли кожна з них зобов’язана своїм існуванням діям інших і існує заради інших і цілого; пошук форми взаємодії хаосу і раціональності\nКласична новоєвропейська філософія, економічна теорія Адам Сміт Визначення закономірності виникнення спонтанного порядку на ринку як результату взаємодії різних прагнень, цілей і інтересів його учасників, що вира-жається в рівновазі попиту та пропозиції\nБіологія Жан-Батіст Ламарк, Чарльз Дарвін Створення теорії еволюції; ствердження що еволюція організмів відбувається під впливом умов навколишнього середовища, коли організми здобувають сприятливі властивості, що передаються в спадщину; ототожнювання еволюції з удосконален-ням і розвитком природних і соціальних систем\nБіологія Людвиг фон Берталанфі Заснування системної концепції, покликаної розробляти матапарат опису систем різних типів і виявляти засоби інтеграції науки; визначення, що процеси самоорганізації необхідно досліджувати з позиції взаємодії системи з оточенням\nБіологія, фізика Ервін Шредингер Дослідження еволюції через механізми спадкоємності і мутацій; визначення вірогідності повторного одержання мутацій внаслідок дії одного і того ж самого / або різних зовнішніх чинників; ствердження, що без впливу (як позитивного, так і негативного) факторів зовнішнього оточення системи припиняють власний розвиток, деградують і перестають існувати\nБіофізика, хімія Манфред Ейген Дослідження співвідношення випадкового та закономірного на різних рівнях самоорганізації складних структур і їх взаємодії з іншими структурами\nФізика, хімія Ілля Пригожин, Ізабела Стенгерс Акцентування уваги на якостях системи, характерних для стадії прискорених соціально-економічних змін: нестійкості, різноманітності, невпорядкованості, нерів-новажності; дослідження взаємозвя’зку рівноважних та нерівноважних процесів у відкритих і/або замкнутих системах; сприймання хаосу як природнього і важливого етапу еволюції, в межах якого здійснюються процеси самоорганізації\nМатематика Норберт Вінер Заснування кібернетики – науки про управління, самоорганізацію і обмін інфор-мацією між машинами і живими істотами\nБіологія Уільям Ешбі Дослідження кібернетичних систем і їх визначення як перелік динамічних змінних, між якими є зворотній зв'язок, що надає корисну інформацію про властивості системи започаткування визначення «емерджентні властивості» – властивості, які не можуть бути передбачені на основі знання якостей частин та способу самоорганізації системи\nТеоретична фізика Герман Хакен Дослідження явищ динамічної просторової самоорганізації; заснування синергетики (науки про поведінку самоорганізованих систем); визначення самоорганізації через спонтанний процес просторового, часового, просторово-часового або функціонального впорядкування у відкритій нелінійній системі за рахунок узгодженої взаємодії множини її складових елементів\nТеоретична фізика Ебелінг Вернер Дослідження моделей самоорганізації і динамічної ентропії нелінійних систем та часових рядів; пропозиція синергетичних напрямків розвитку людства через стратегії майбутнього; акцентування уваги до постійної зовнішньої нестабільності; необ-хідність застосовувати нових механізмів регулювання і обмеженої самоорганізації\nВ) Дидактичні погляди\nВиникнення елементів ринкової самоорганізації в Росії та Україні\nВплив ринкової самоорганізації на економічний розвиток систем.\nПерші системні визначення самоорганізації | Усвідомлена самоорганізація – феномен, властивий виключно


Історія 2020-11-29 12:19 Агеєва Віра\nУ кризових ситуаціях культура здебільш демонструє особливу життєздатність і спроможність перебути випробування. Ніби уподібнюючись живому організму, затоптані пагони пробивають заскорузлий ґрунт і проростають у новому підсонні. Упродовж ХХ століття таких криз і обривів тяглості в нас не бракувало, тож коли на українських землях будь-який розвиток унеможливлювала цензура й репресії, тоді поставали потужні еміграційні культурні осередки, які берегли традицію й водночас сприяли модернізації. Одним із найцікавіших і найуспішніших із них був Мистецький український рух (МУР), що виник на планеті Ді-Пі. Сама ця екзотична планета утворилася одразу після Другої світової війни на берегах Ізару, її сформували табори для переміщених осіб (displaced persons, DP) неподалік Мюнхена.\nВони часто заробляли на життя важкою фізичною працею, мусили дбати про засоби для існування, їхнє майбутнє видавалося геть невизначеним. За ними полювали радянські спецслужби, примусово повертаючи на батьківщину, яка гарантувала зрадникам-«неповоротцям» тривалі тюремні строки. І водночас серед перших героїчних і звитяжних діянь, на яке зважилися двоє хоробрих мешканців мініатюрної планети, було… викрадення кириличних шрифтів. У всій Баварії працювала чи не єдина типографія з такими черенками. Молоді поети Леонід Лиман і Леонід Полтава неймовірно ризикували, коли роздобули вантажівку і скористалися так званою годиною нуль. Американське військо з містечка, яке, за договором, мало відійти до радянської зони окупації, якраз відступило, а нові господарі ще не з’явилися. І в цей зовсім короткий проміжок відчайдухи вихопили скарб та привезли його на захід, до Регенсбурга.\nНаявність друкарні восени 1945 року пришвидшила появу письменницької організації, знаменитого МУРу. Серед ініціаторів створення угруповання були Юрій Шерех, Ігор Костецький, Віктор Петров-Домонтович, Юрій Косач і Євген Маланюк. Мистецький український рух (недоброзичливці знущалися над співзвучністю абревіатури з «Московским уголовным розыском», але це чи не єдиний ґандж, до якого могли присікатися, бо проєкт таки згуртував людей різних поглядів і політичних орієнтацій) уможливив появу багатьох непересічних книжок, видання літературних журналів та альманахів. У Мюнхені виходив один із найкращих наших літературних часописів «Арка». Його редагували Віктор Домонтович і Юрій Шерех, а оформлював Яків Гніздовський — художник, що зміг тоді досягти успіху в західному світі. Почали насамперед із видань репресованих у 1930-х: уже в 1946 році в Зальцбурзі з’явився окремою книжкою знаковий роман Миколи Хвильового «Вальдшнепи». Публікували дивом збережені й вивезені з України тексти, які радянська цензура забороняла в різний час.\nТочність перекладу Орвелла\nЖиття на маленькій планеті не могло повноцінно розвиватися без контактів із братами по розуму. Тим паче, що в Радянському Союзі залізна завіса унеможливлювала такі зв’язки вже від початку 1930-х. Налагоджувати контакти із західноєвропейським інтелектуальним світом узялися одразу. Як це часто бувало у ХХ столітті, найохочіше допомагали поляки. Редакція знаного польського еміграційного часопису «Культура» (див. Тиждень № 43/2020), що виходив у Парижі, не лише надавала інформаційну підтримку, а і сприяла реалізації конкретних проєктів. Єжи Ґедройць тоді наполягав, що без незалежної України не буде й незалежної Польщі. Саме він опікувався виданням у серії «Бібліотека паризької «Культури» антології «Розстріляне відродження», у якій уперше так повно було зібрано тексти репресованих і знищених українських авторів.\nОдин зі співробітників «Культури» долучився також до появи українського перекладу щойно виданого роману Джорджа Орвелла «Колгосп тварин» («Animal Farm», 1945 р.). Це видання було був узагалі першим перекладом цього твору іноземною мовою. Ні Орвелл, ні перекладач Ігор Шевченко тоді ще не були відомими. Орвеллові судилася слава канонічного європейського класика. Ігор Шевченко згодом став видатним американським візантологом і певний час очолював Український інститут Гарвардського університету.\nДивіться також: Віртуальна виставка «Екземпляри ХХ», присвячена літературно-мистецькій періодиці ХХ століття\nАнтиутопію «Колгосп тварин», що була гострою й безжальною сатирою на сталінський режим, у 1945-му ледь вдалося видрукувати англійською. Знамените орвеллівське гасло про те, що всі тварини рівні, але деякі рівніші за інших, блискуче характеризувало сутність облудної радянської демократії. Шевченко трохи відійшов від буквального лексичного значення (Ферма тварин) й виніс у заголовок словосполучення «Колгосп тварин» для більшого увиразнення аналогії з радянською дійсністю. Джордж Орвелл охоче дав згоду на переклад і навіть написав спеціальну передмову для українського читача.\nКнижку опублікувало мурівське еміграційне видаництво «Прометей». Однак сатира на сталінізм видалася тоді підозрілою й небажаною не лише радянським ідеологам, а й американській адміністрації в Німеччині. Прихильність західних лівих інтелектуалів до Радянського Союзу після війни аж ніяк не зменшилися. Зрештою, Орвелл довго шукав видавця для свого роману. Відмовився навіть очільник видавництва «Faber and Faber» Томас Стернз Еліот, знаменитий поет і майбутній нобелівський лауреат. Мотивував тим, що не поділяє політичних поглядів автора.\nТож коли вже половина українського накладу розійшлася й розголос довкола книжки привернув увагу тих, хто пізнав себе як об’єктів орвеллівської сатири, у справу раптом втрутилися американські адміністратори. Друк антирадянського роману було визнано політичною помилкою. Півтори тисячі примірників конфіскували й передали радянським колегам. Що зробили з книжкою пильні енкаведисти, здогадатися неважко.\n«Велика література» vs модернізм\nУ численних мурівських дискусіях серед найважливіших була проблема відносин мистецтва й держави. Адже вони мали амбіцію творити літературу без будь-якої підтримки, ба більше — письменство мало стати чи не замінником держави, голосом бездержавного народу. Власне, тривало обговорення процесів модернізації вітчизняної культури, тільки шляхи її бачили зовсім по-різному. Голова МУРу Улас Самчук, послідовний традиціоналіст, не надто чутливий до нових мистецьких тенденцій, у програмовій доповіді на І з’їзді говорив про нагальну потребу «великої літератури», яка мала б репрезентувати бездержавну Україну як духовну сутність, засвідчувати здобутки її народу перед «світовим ареопагом». Самчукова пишномовна й неймовірно застаріла риторика вже мало кого могла переконати. У зруйнованій світовою війною Європі навряд чи можна було сподіватися на появу якогось міфологізованого ареопагу, що перейнявся б українськими тривогами. Юрій Шерех, харківський мовознавець, який став провідним мурівським критиком, спробував запропонувати естетичний еквівалент «великої літератури»: концепцію органічно-національного стилю. Легко здогадатися, що ця «органічність» мусила виростати з Шевченка, фольклору й Гоголя. Тож органістами-ґрунтянами він визнав тоді Василя Барку й Тодося Осьмачку та протиставляв їм європеїстів Віктора Домонтовича, Юрія Косача й Ігоря Костецького.\nУлас Самчук дещо інакше ставився до традиції та апелював не до романтизму, а до реалістичного роману ХІХ століття і класициста Ґете. Іронія в тому, що якраз переборення незаперечного авторитету київського неокласицизму видавалося для того покоління вкрай необхідним. Розгорнулася доволі курйозна дискусія, у ході якої доводили, що українського неокласицизму, мовляв, узагалі ніколи не було. Надто вже хотілося розчистити місце для національного стилю, зорієнтованого на романтизм і Шевченка.\nПредставники мистецького покоління 1940-х років, які лише в еміграції здобули можливість вільно обговорювати перспективи розвитку української літератури, знову звернулися до проблеми розмежування генерацій. У львівських і мюнхенських передмурівських і мурівських дискусіях 1944–1948 років оцінка київського неокласицизму часто була маркером приналежності до табору європеїстів чи ґрунтян. Неокласицизм темпераментно розвінчували й поборювали Юрій Шерех і Євген Маланюк, натомість Віктор Петров, Володимир Державин, Михайло Орест однією з найавторитетніших в українському письменстві ХХ століття вважали саме школу київського неокласицизму.\nНеокласичні впливи об’єктивніші поціновувачі вбачали у творчості багатьох сучасних авторів. Скажімо, Державин назвав свою рецензію на збірку Олени Теліги «Душа на сторожі» «Шлях до класицизму» й зазначив, що її поетика таки класицистська. А коли Юрій Шерех назвав її лірику «альбомною» (маючи на увазі швидше жанрове визначення), то розгорівся неабиякий скандал. Яка альбомність і класицистичність, коли кожен політичний табір у запеклих протистояннях намагався зобразити поетку своєю пропагандисткою та ідеологинею!\nЮрій Шерех, утверджуючи «національно-органічний стиль» і шукаючи сучасного «українського національного мистецтва», вбачав у неокласицизмі чи не найголовнішу перешкоду для творення цієї пошукуваної органічності. У доволі епатажній статті «Легенда про український неокласицизм» молодий тоді літературознавець сформулював цілковито «відкривавчу» тезу: неокласицизму як літературно-мистецької школи в Україні не було. А традиційне твердження про Миколу Зерова, Максима Рильського, Павла Филиповича, Миколу Драй-Хмару й Освальда Бургардта (Юрія Клена) як про неокласичне «гроно п’ятірне нездоланих співців» — тільки красива легенда. Шерех — і це дуже прикметно! — розглядав лише поетичні тексти й не брав до уваги ні літературно-критичних виступів, ані теоретичного дискурсу неокласиків, ані фактів, які можна вважати приналежними до літературного побуту. Адже неокласицизм як школа й напрям — це щось ширше й різногранніше, ніж творчість поетів п’ятірного ґрона. Назвавши Драй-Хмару символістом, Филиповича «еклектиком», а Зерова не надто послідовним неокласиком, Шерех переконував читача, що «школа Миколи Зерова» ніколи не мала великого впливу. (До речі, не знаю, чи частину про Рильського не було написано через брак часу й несприятливі умови воєнної дійсності, чи автор постав тут із великими методологічними труднощами, адже заперечити неокласичний складник у стильовому розмаїтті поезії раннього Максима Рильського таки важко, — але відсутність розділу про найталановитішого представника групи по-своєму знакова).\nЩоправда, уже за рік Юрій Шерех став значно обережнішим в оцінках. Факту існування напряму не відкидав, але доводив його вичерпаність. У будь-якому разі, пристрасний мурівський теоретик («аніка-воїн, МУРу дан», як жартував в епіграмі, вміщеній у збірнику «Буря в МУРі» Юрій Косач) шукав питомо національної основи нового напряму.\nПрихильники національно-органічних традицій не побачили важливу рису київського неокласицизму, дуже суголосну якраз мурівській атмосфері. Вигнання може означати й географічне, і психологічне дистанціювання, і в цьому сенсі неокласики були внутрішніми емігрантами, дистанційованими й відстороненими від радянської реальності ще від початку 1920-х. Вони відчували, усвідомлювали свою інакшість і робили її об’єктом поетичної й теоретичної рефлексії. Цей досвід був найближчим і вкрай необхідним митцям-емігрантам середини 1940‑х. Коли вони опинилися на Заході, то вже не могли не зважати на тенденції розвитку тієї культури, до якої стали тепер причетними, принаймні географічно. І прагнення продовжувати національно-органічний стиль, програмно протиставлений модерному європеїзму й поза досвідом найпослідовніших українських європеїстів, було у кращому разі ілюзією, продиктованою чи не страхом перед непізнаною чужиною. Урешті, вибір неоромантизму можна пояснити хіба що суб’єктивним Шереховим пієтетом до Хвильового чи Яновського й іще отим цілковито романтичним трактуванням ролі поета як національного речника й героя. Незрозуміло, як велика література мала зацікавити західний світ, якщо навіть інтелектуальні, мистецькі контакти з ним не видавалися спочатку аж такими необхідними. Звісно, заклики Зерова опановувати європейські джерела в такому контексті здавалися ревнителям національної органіки зайвими та застарілими.\nЩоб утвердити національно-органічний стиль, треба було «розвінчати» й заперечити неокласицизм. І Шерех спробував це зробити. Хоча вже за кілька років він відмовився від своєї патріотичної концепції. У вступній статті до збірки Шереха «Не для дітей» (статті, підписаній Юрієм Шевельовим і скомпонованій як «матеріали до біографії» Юрія Шереха) автор не без самоіронії визнав, що в полеміці з ним Володимир Державин був тисячу разів правим. Згодом, коли потреба обстоювати «царство національно-органічного стилю» в літературі відпала, Юрій Шерех, зокрема у статтях про творчість Віктора Петрова-Домонтовича, не раз наголошував на значенні неокласичної традиції в українському письменстві. Конфлікт літературних батьків і дітей як репрезентантів 1920–1940-х років тоді вже був набутком історії.\n«Екзистенціалізм і ми»\nУвага до мистецької проблематики не означала відстороненості від світоглядних шукань. Як вигнанці й маргінали, вони мусили дати собі раду в новому та незнаному світі. Ситуація ускладнювалася ще й тим, що до МУРу належали представники зовсім різних поколінь із цілковито несхожим досвідом. Адже на планеті Ді-Пі мешкали і вихідці з радянської України, й культурно віддалені від них галичани, і представники ще післяреволюційної празької уенерівської еміграції.\nЗакономірним було їхнє пильне зацікавлення екзистенціалізмом, адже він постав із катастрофічного досвіду світових воєн. Найпослідовнішими екзистенціалістами себе називали Віктор Петров і Юрій Косач.\nУ статті «Екзистенціалізм і ми» Петров зосередився на проблемі ангажованості літератури й відповідальності письменника. Тоді загалом багато говорили про самопочуття людини, силою випханої в якийсь незнайомий «присмерковий» світ, в іншу епоху, до якої вона почувається неприналежною. Тривога і страх — стани, які фіксував і аналізував Петров-Бер. Він простежував еволюцію страху, зокрема у зв’язку з утратою віри у прогрес і прийдешній золотий вік історії. Давній страх, пояснював Віктор Петров, був притлумлений століттями, переборений людством. Він утратив той масовий і епідемічний характер, який він мав іще за Середньовіччя, але знову прокинувся, пробуджений катастрофами повторюваних воєн, політичних потрясінь та економічних криз. І тогочасна людина на уламках розбомблених європейських міст не могла вибратися з-під влади тотального травматичного страху. Ці мотиви бачаться центральними в романі «Без ґрунту» (1948 р.), де проблемами втечі від зневіри, страху й відчаю переймаються чи не всі головні герої.\nКритичний і безбоязний інтелект Віктора Петрова не втішався ілюзіями. Людина того часу, на його думку, знеможена страхом, безвихіддю, тривогою, зневірою. Чи шукав цей діагност кризи шляхів виходу з неї? Петров багато в чому випереджав концепції французьких структуралістів і постструктуралістів, говорив про розпад, розсіювання суб’єкта і про кінець історії. Як і інші європейські інтелектуали, український філософ роздумував і над можливостями повернення до метафізики, але людині розуму в ХХ столітті вже, очевидно, недосяжною видавалася незахитана сумнівами християнська віра.\nУ 1947 році у статті «Християнство і сучасність» Віктор Петров описав ситуацію глобальної кризи, коли людство опинилося перед прірвою. Воно не змогло забезпечити мирного співіснування. Водночас із найпрозірливішими, найчутливішими діагностами своєї доби цей мислитель, здається, вже передчував релігійний ренесанс рубежу ХХ–ХХІ століть. Дослідник усвідомлював, що колишню гостроту протиставлення ідеалізму й матеріалізму просто зняли досягнення сучасних природничих наук, зокрема модерна фізика з її розумінням відносності часу, простору тощо. Але в роздумах про релігію в сучасному йому світі Петров видається суперечливим. Про прихід до абсолюту тут говорити не доводиться, і його досвід — це швидше досвід подорожнього, досвід шляху, ніж осягненої мети. Іноді складається враження, що, входячи в розбрат із самим собою, він прагне обґрунтувати віру законами логіки й раціонального розуму, метафізику — фізикою, вічність — історією… Іронія часом ховає болісні й травматичні роздуми. Філософські статті й художні тексти тут, як часто в Петрова-Домонтовича, перегукуються, взаємодоповнюються. Для нього, сина й онука священника, який іще дитиною мусив не раз відчути велич Собору, який добре знав церковні вияви релігійного життя, приписи й канони, ця проблема тим паче особистісна. Логічні докази віри, неуникності теологізму в нашу епоху Петров висновував із самої\nсвоєї історіософії. Вважаючи засадничим принципом і самим механізмом зміни культурних, ідеологічних моделей принцип заперечення, Петров послідовно протиставляв теологізм Середньовіччя й гуманізм Нового часу. Про це йдеться і в «Історіософічних етюдах» (1946 р.), і у статтях «Сучасний образ світу: криза клясичної фізики», «Наш час як він є», і в інших роботах. У романізованій біографії «Франсуа Війон» Домонтович інтерпретував цю проблему переходу й зміни діб через метафоричну образність. Іронія стосується таки гуманізму, коли йдеться про перехід від теоцентризму до антропоцентризму на рубежі Середньовіччя й Ренесансу: «Зневажені янголи, затулюючи обличчя крилами, засоромлено відходили на задній план. Їх заступали люди, метушливі, самовпевнені й гордовиті».\nПереживання кризи й досвід розірваності індивідуального людського життя між цілком різними епохами, різними відтинками історії — це був досвід їхнього інтелектуального покоління. Послідовно заперечувався історизм, причинність, розвиток, поступ (і наявність «золотого віку» при кінці або при початку цього шляху), натомість утверджувалися ідеї дискретності часу й окремішності культурно-історичних епох. (До того ж докази цієї окремішності й водночас стильової гомогенності кожної доби було взято з найрізноманітніших сфер — це може бути архітектурний чи поетичний стиль або філософська доктрина, так само, як і стиль кохання чи вбрання…). У статті «Наш час, як він є» Петров-Бер солідаризувався з концепцією Поля Морана щодо впливу дедалі швидших засобів пересування на поведінку людини. Поява літака замість поїзда змінила психологію. Відмінності між стилями кохання також можна було пояснити в часових координатах: «Колись, щоб роздягнути жінку, треба було півгодини, й жінці треба було скинути з себе 27 приналежностей туалети; тепер лише три приналежности й три секунди часу». Він зосереджувався переважно на тріаді Середньовіччя — Новий час — наш час і намагався показати, як саме наступна епоха вибудовувала себе й свою ідеологію з послідовного заперечення попередньої. Якраз тут Петров цілковито відкидав марксизм із його ідеєю прогресу і трактуванням історії людства як переходу до дедалі досконалішої суспільно-економічної формації.\nВін ставив також питання про методологію зміни епох. Це і особистісний, біографічний вимір чи відчуття, і філософське узагальнення такого досвіду: «Час ущільнився. Сторіччя сконцентрувалися в подіях одного дня або кількох місяців. Кожна людина числить за собою кілька життєписів. Одне ім’я стало явно недостатнім для людини. Тотожність імени більше не відповідає зламам етапів. Над усім панує епоха. Функція людини за однієї доби одна, за іншої — інша. У зміні діб утрачає вагу сталість особи. Жоден з нас не має власної біографії, бо його біографія належить відтинкам епох, які круто відрізняються один від одного. Заповнюючи анкету, ми усвідомлюємо це з дотикальною ясністю. Зміну діб сприйнято як особисте переживання. Її освідомлено на прикладі власної долі. Трагедія останніх поколінь полягає в тому, що вони живуть уривками уявлень різних діб, тоді як вони належать новій, іншій, якої вони ще не уявляють собі». Побутує свідчення, що саме у зв’язку з цим текстом британська розвідка запідозрила Петрова як радянського агента, тож він не зміг отримати документ про лояльність. Урешті радянський розвідник мусив повертатися на батьківщину, що означало для нього кінець письменницької кар’єри. Країну переможного соцреалізму екзистенціалістські рефлексії мало цікавили.\nМіж тим емігранти знову мали збиратися в далеку дорогу. Цього разу за океан. Німецька валютна реформа 1948 року унеможливила їхню культурницьку й видавничу діяльність. У США та Канаді українська громада спромоглася не лише зберегти набутки перших повоєнних років, а й суттєво їх примножити. Тож революційного 1991-го президент УНР в екзилі Микола Плав’юк передавав відновленій державі не тільки символічні клейноди. Ми змогли скористатися дуже солідними здобутками еміграційної гуманітаристики. Одразу осмислити тяглість традиції. Знову перевидати (оті репринтні книжки з вихідними даними американських і канадських українських видавництв початку 1990-х, які передавали з рук у руки й зачитували до дірок, — їхній вплив таки справді неможливо переоцінити!) добре зредаговані томи забороненої радянським режимом нашої класики. Що сталося б із тими рукописами, перехованими в 1930-х, збереженими від обшуків, часто в буквальному розумінні вихоплених із полум’я, якби їх не забрали із собою свідомі свого вибору інтелектуали, якби не постали наукові й освітні інституції в демократичному світі…\nКультурний простір, над зачисткою якого десятиліттями ревно трудилися радянські спецслужби, все ж не став пусткою. Живі пагони так чи інак проросли й розквітнули.\nписьменники українські письменники