Юлія Тимошенко: Янукович як велика вередлива дитина телефони не бере, зустрічі то призначає, то скасовує | фрАза\nЮлія Тимошенко: Янукович як велика вередлива дитина телефони не бере, зустрічі то призначає, то скасовує\n13.10.06 13:13 | 2015 просмотров\nАвтор: Сергій Лещенко, Украинская Правда\nПродовження інтерв’ю Юлії Тимошенко "Українській правді". Початок читайте тут: Юлія Тимошенко: Я і зараз впевнена, що буду керівником держави – Лейтмотивом цього інтерв’ю є ваші слова, що знову винні всі, крім Юлії Тимошенко. А в чому частина провини Юлії Тимошенко? – Можливо, мені самій важко самокритично оцінити ситуацію... Так скажіть, де були мої фатальні помилки? Я хочу запитати: ти бачиш мої фатальні помилки після революції? – Можливо, треба було погодитись на відставку Турчинова з посади глави СБУ і спробувати далі продовжити діяльність на посаді прем'єр–міністра... – ...А ще я мусила заплющити очі на корупцію, увійти в домовленість з "Росукренерго", припинити встановлювати рівні правила для всього бізнесу, дати спокійно та без суперечок грабувати державні фінанси НАК "Нафтогаз", Укрзалізниці, Укртелекому. Якби я пішла на ті умови, то який би ми отримали результат на виборах? Партія регіонів вже сьогодні б мала 300 голосів, а Роман Безсмертний створював би свою "конфедерацію опозиції" у вигнанні. І скажи, чому я мусила погоджуватися з відставкою Турчинова, коли він був мало не єдиною людиною, яка дійсно намагалася боротися і з контрабандою, корупцією, і з іншими порушеннями закону? І де логіка – щоб зберегтися на посаді, потрібно спочатку "зачистити" одиничні випадки чесних людей у владі? Було очевидним, що їм потрібний політичний скальп не Турчинова, а мій. Так навіщо робити вигляд, що здача Турчинова щось вирішувала? Нічого, крім, втрати поваги до себе самого! – Але ситуація розсмокталася б на той момент, на вересень минулого року... Далі був би продаж "Криворіжсталі", потім був би Новий рік, і далі вибори, і все – ви б проскочили. Ви б залишилися прем'єром на час виборів і мали б шанс отримати кращий результат для помаранчевих. – Відставка Турчинова у жодному випадку не зупинила би моє планове політичне поховання. Вимога відставки голови Служби безпеки – це просто ще один вінок на могилу помаранчевої команди. Люди, які висували умовою відставку Турчинова чи Томенка, знали, що я їх не здам. – Ваша думка стосовно нового секретаріату президента? Як ви ставитеся до призначення Балоги на місце керівника секретаріатом? – Ми ніколи близько з Віктором Івановичем не працювали, по роботі ми з ним не стикалися предметно. Це були епізодичні, ситуативні елементи співпраці, але сьогодні я бачу головне. Можливо, Балога має абсолютно щирий намір посилити команду президента, прибрати непотрібні протистояння і конфлікти в команді. Балога хоче зробити так, щоб всі сильні політики, які усвідомлюють рівень викликів і загроз, об'єдналися і були здатні протистояти політичній навалі, яка сьогодні відбувається в країні. Але чи зможе він це зробити? – Якщо ви все ж таки залишитеся в опозиції до нинішньої влади, то це призведе до значного зменшення ваших прихильників у фракції. Адже бізнесмени балотувалися за вашим списком, сподіваючись потрапити у фракцію, як ви декларували, "народного прем'єр–міністра", а опинилися вони у фракції лідера опозиції. Ви не шкодуєте про людей, яких взяли тоді у свій виборчий список – якщо вже зараз є з десяток тих, які вас зрадили? – Усі, хто прийшли в нашу фракцію, ще до того, як стали депутатами, підписали угоду зі мною про те, що вони готові працювати в опозиції. – Там немає такого пункту... – Є! – Але ж я читав цю угоду, яку ви уклали з депутатами від БЮТ! – Значить, ви не ту угоду читали. Ми підписали певну кількість документів. І в одному з них депутати підтвердили, що готові працювати в опозиції. Я була щира з депутатами, коли пропонувала їм такий документ. Але, з іншого боку, тоді виходить, що деякі депутати були нещирими по відношенню до команди, тому що вони таємно сподівалися, що влада – це наш стовідсотковий і єдино можливий результат? Я сьогодні глибше переосмислила свою поведінку з командою, свою стратегію зміцнення команди, особливо після подій в Київраді – коли було проголосоване унікальне рішення про підвищення тарифів, скасування аукціону на землю, де була знову найбезпрецедентнішим чином роздана земля за тією ж самою корупційною моделлю. (Від УП: як відомо, за деякі з цих рішень проголосували 22 депутати блоку Тимошенко у Київраді) Після цього я обговорила на політраді питання про первинність якості, а не кількості наших депутатів у радах усіх рівнів. Навіть якщо у фракції в Київраді з 39 людей залишиться 10 – але залишаться саме ті, які ніколи в житті не будуть підтримувати ту ганьбу – це перемога! Навіть якщо у Верховній Раді залишиться фракція в п'ятдесят людей, але здатних дотримуватися принципів – це перемога! Тільки в цьому випадку ми будемо мати якусь цінність для розбудови України. А політичних заробітчан та політичних сутенерів у політикумі України більше ніж досить. Ми не будемо множити їх стрункі ряди. – Ви помирилися з Михайлом Бродським, який призупинив членство у БЮТ через позицію фракції у Київраді? – Я думаю, що ми знайдемо форму співпраці і можливість не воювати там, де не треба.\nОпозиційний статус Тимошенко допоможе їй знайти нових прихильників, але може відлякати фінансових донорів БЮТ – Тобто краще було брати не мільйонерів у список БЮТ, а інших людей, які були з вами у найтяжчі часи? Ці докори постійно лунають на вашу адресу. – Ви що, всерйоз вважаєте, що Зубець, Гладій, Борзих, Вершиніна, Луцький, Зубік, Толстенко, які першими зрадили нашу команду у Верховній Раді і побігли за великими пропозиціями – це мільйонери? Ні, це не мільйонери. Це – функціонери, науковці, аграрії або дрібні бізнесмени. Вони були у списках БЮТ як представники освіти, науки, малого і середнього бізнесу. Побігли, бо такими вони народжені та виховані мамою. У великих історичних битвах завжди були і дезертири. А народні депутати, які представляють великий бізнес у нашій фракції, стоять як під Сталінградом! Не за статки стоять, за Україну з великої літери для своїх дітей стоять! І я хочу вірити, що я в них не помилилася. Я вважаю, що не від кількості особистих грошей залежить те, що сьогодні роблять депутати у Верховній Раді, а виключно від їх моралі. Якщо людина продажна по суті, не має значення, вона – мільйонер чи жебрак. – Але ж ви брали людей і бачили – вони в попередньому парламенті ходили із фракції у фракцію. Бачили очі, що купували... – Ці люди увійшли в мою фракцію в минулому скликанні, коли я обіймала посаду прем'єр–міністра. І вони, на відміну від інших депутатів, не залишили фракцію, коли мене звільнили з посади прем'єра. І я чітко дотрималась свого слова, бо обіцяла всім депутатам, які залишилися в нашій фракції в минулому скликанні, що вони всі потраплять у першу частину списку для обрання у нову Верховну Раду. – За невеликий грошовий внесок... – Ні, за здатність тримати удар. – Але якщо історія про внесок у кілька мільйонів доларів, потрібні, щоб потрапити до списку БЮТ – це брехня, то чому ви не судитеся з тими, хто про це розповідає? – Послухайте, кожна партія, яка проводить виборчу кампанію, яка утримує свої первинні осередки, потребує фінансування. І ці фінанси потрапляють у партію, в тому числі й від бізнесменів, через офіційні рахунки. Так, підприємці можуть платити більше. Більшість людей, які є членами нашої партії, взагалі не можуть ні копійки заплатити членських внесків. А якщо торкнутися питання фінансування партії, то я вважаю, що ми ніколи не розірвемо лобістський зв'язок між великим бізнесом і політичними силами, поки не перейдемо на виконання того закону, який вже був прийнятий Верховною Радою – про фінансування парламентських партій з державного бюджету. – Тобто вам не компенсували з бюджету ваші витрати за парламентські вибори–2006? – Ні, витрати ніхто не компенсував. Але я вважаю, що партії обов'язково мусять фінансуватися з державного бюджету, як цього вимагає закон. Інакше партії будуть утримуватися кланами і захищатимуть їх інтереси. І я знаю, чому не виконується закон про фінансування партій з бюджету. Уряд хоче поставити на межу виживання ті партії, які не працюють на замовлення великих корпорацій. Вони знають, що Партії регіонів завжди вистачить коштів, поки з ними Рінат Леонідович. Вони знають, що у соціалістів завжди вистачить грошей, поки вони так призначаються на спікерські посади. Вони знають, що у комуністів завжди вистачить грошей, поки вони знаходяться поряд з Партією регіонів, голосують за скасування мораторію на тарифи та державний бюджет великої корупції. – Ви знову торкнулися теми продажності в політиці. Ваш соратник звинуватив Мороза в тому, що він продався Партії регіонів, але коли постало питання доказів, він влаштував якийсь фарс, як доказ приніс порвану касету... Навіщо тоді такі викриття з боку членів БЮТ, які закінчуються "пшиком"? – Я розумію, чому ви так обурюєтесь. Це тому, що в країні, і як наслідок, в політичних і журналістських колах, вже усвідомлюють, що силових структур в Україні не існує, вони повністю кишенькові. І тому ви покладаєте відповідальність за розслідування злочину на депутата нашої фракції. Але докази злочину збирають відповідні силові структури, а не депутати. Завдання депутата – якщо він побачив у засобах масової інформації сигнал про корупцію, порушити це питання перед силовими структурами. А силові структури зобов'язані були за сигналом в пресі порушити кримінальну справу. У нас, на жаль, справи порушують ті, хто перебувають на утриманні у тих, проти кого потрібно порушувати справи. І тому Ляшко дав сигнал суспільству, дав сигнал парламенту, дав сигнал Генеральній прокуратурі... А те, що цей сигнал проігнорували – так це якраз свідчення про подвійні стандарти. Ви знаєте, я була вражена історією, яку мені розповіли на зустрічі з людьми в одному з регіонів. Один молодий хлопець десь поцупив у колгоспі чотири кілограми м'яса. І йому за це дали п'ять років ув'язнення! П'ять років за чотири кілограми м'яса – вісімнадцятирічній дитині! А все, що відбувається на вищому рівні – це просто суцільний злочин, причому колективний злочин, який сьогодні сприймається вже як норма в державі! "Вкрав цвях, ти – злочинець, вкрав залізницю – міністр". – Ви б це могли розповісти Януковичу при зустрічі. Ви з ним побачилися, як планували? – Цікаве питання. Ні, ми не зустрічалися – попри мої звернення. Може, Віктор Федорович мені публічно пояснить, що в його розумінні значить "дружити з опозицією"? Що в його розумінні означає "створювати інститут опозиції"? Як велика вередлива дитина телефони не бере, зустрічі то призначає, то скасовує... Я зараз публічно хочу звернутися до Януковича, як керівник опозиційної фракції, та домовитися про зустріч для з'ясування концепції закону про опозицію. Боятися зустрічі не потрібно, я не буду перевіряти його диктанти та не буду питати яку останню книгу він прочитав, чи читав щось взагалі? Мені ця зустріч потрібна для організації інституту опозиції у державі.\nПід час другого етапу круглого столу в секретаріаті президента Тимошенко поміняла таблички, щоб не сидіти поруч з Януковичем. – До речі, про права опозиції. Ви, коли існувала демократична коаліція, пропонували Януковичу як майбутньому опозиціонеру скромний пакет з посад голови Рахункової палати, віце–спікера і перших заступників всіх парламентських комітетів? Чому ж зараз ви просите для себе як для опозиції значно ширші права? – У той час, коли ще існувала демократична коаліція та ми вважали, що будемо владою, ми запропонували проект постанови, в якому опозиції віддавалися посада віце–спікер, 15 контрольних комітетів, Рахункова палата. Ми погодилися, що ми приймаємо закон про передачу Контрольно–ревізійного управління Рахунковій палаті. Ми домовилися, що опозиція буде призначати уповноваженого з прав людини. Крім того, ми домовилися про те, що змінимо закон, і призначати керівництво контрольних комітетів, Рахункової палати буде не більшість в парламенті, а опозиція більшістю свого складу. Янукович, який вважав себе опозицією, із задоволенням погодився з таким рішенням. Сьогодні вони вже відмовляються навіть спілкуватися. У нашій програмі завжди прописувався окремий блок прав для опозиції. І хто б не був в опозиції – а я вважаю, що через кілька місяців це буде Партія регіонів – опозиції мусять бути надані широкі контрольні права. – Як ви думаєте, Томенко буде призначений віце–спікером парламенту? – Коли ми вважалися потенційною владою, ми ухвалили рішення, що посада віце–спікера віддається опозиції. І ми розраховуємо на такі ж дії з боку влади. Тому що віце–спікер від опозиції потрібен, щоб не було такого непрофесійного формування порядку денного парламенту як зараз, коли з 54 питань, які поставлені для розгляду протягом тижня, 27 поставлені з порушеннями. Віце–спікер від опозиції потрібен, щоб не допускати ситуацій, коли президенту не передаються на підписання закони, які ухвалені конституційною більшістю депутатів парламенту. Віце–спікер буде координувати діяльність всіх контрольних комітетів, якщо вони будуть створені у парламенті, і взагалі всіх контрольних функцій. – Але навіщо опозиції право вето на рішення уряду чи якісь службові пільги, як ви того вимагаєте? – До змін в Конституцію існувала процедура, яка давала право 150 депутатам голосувати неприйнятність будь–якого закону. З існування цієї норми не робили трагедії. Потім це було вилучено. Але до таких процедур потрібно повернутися, тому що це дає можливість меншості висловити своє неприйняття і, як мінімум, винести питання на політичну дискусію, на публічне обговорення. Тому що якість законів, які сьогодні приймаються, жалюгідна. – Ви також хочете для опозиції службові приміщення, автотранспорт, пільги... – Які пільги? Хіба зарплата держслужбовця – це пільга? Зарплата – це зарплата, і ніяких пільг вона не передбачає. І взагалі, мене дивує, що сьогодні такі досвідчені журналісти ловляться на ці гачки, які дискредитують надання опозиції нормального статусу. Я про це говорю відверто, тому що у найближчому майбутньому ми не будемо опозицією. Думаю, що ми навіть не встигнемо скористатися новим опозиційним законом. Але я дбаю про те, щоб опозиція була в Україні побудована. Тому я вважаю, що опозиційний уряд мусить виконувати функції не піар–шоу, а стати центром підготовки кадрів для майбутньої влади і центром формування альтернативних рішень для держави і суспільства. Коли опозиція стане владою, вона мусить приходити не з тим мотлохом, який Партія регіонів привела на посади, де обличчя уже просто знайомі до болю, а кишені на піджаках лопаються від хабарів, а з професіоналами своєї справи. Тому опозиційний уряд – це фактично кадровий резерв країни. З іншого боку, опозиційний уряд – це і аналітичний центр країни, який не заангажований владою. І тепер питання – за рахунок чого тримати фахівців, які мають працювати на опозиційний уряд? Їм що, працювати на іншій роботі, а потім вночі приходити до опозиційного уряду? Опозиційний уряд за статусом має працювати як парламентський комітет. (Від УП: Інтерв’ю з Юлією Тимошенко було записано до того, як "Наша Україна" оголосила про намір створити свою опозиційну конфедерацію та опозиційний уряд без БЮТ.) – Але вам легко відповісти: у вас є Хмельницький, Жеваго і Васадзе, нехай вони і фінансують опозиційний уряд! – Це – найбільша помилка. Хто б не був у нашій фракції, не може діяльність політичної сили залежати від фінансування бізнесом. І так само опозиційний уряд – якщо ми не хочемо, щоб він слугував нелогічним лобістським інтересам, він мусить бути профінансований державою. Ідеться про нормальну зарплату, на рівні середніх зарплат по державі. І, власне, в цей опозиційний уряд в аналітичний чи управлінський сектор треба набрати молодь. А набирати молодь і не платити їм зарплату – це абсурд. – Може, і ваша дочка Женя піде працювати в опозиційний уряд? – Ні, у неї зовсім інші життєві плани... – Коли ви плануєте оголосите про створення опозиційного уряду? – Логічно було б це зробити одразу після прийняття закону про опозицію. – І все буде по–дорослому: прем'єр опозиційного уряду, віце–прем'єр опозиційного уряду?... – Безумовно. – А хто буде головою опозиційного СБУ – Турчинов? – Час покаже. Можливо.... – Ще одне питання про пільги. Ви виступали за їх скасування, але водночас ваші депутати ними користуються. І навіть публікувалися фотографії відомостей про отримання вашими депутатами відпускних чи матеріальної допомоги. Чому ви не реагуєте на ці подвійні стандарти? – Головне, що ми робимо – ми внесли законопроект про скасування пільг депутатам, і наполягаємо на його швидкому розгляді. В п'ятницю нам вдалося поставити цей проект на голосування, але він не пройшов. У членів найбіднішої фракції Партії регіонів, одночасно в усіх, дрогнула рука і вони не змогли натиснути кнопку "за" та скасувати свої мільйонні депутатські пільги. Звикли драти цю країну, де тільки зможуть. Їм допомогли приблизно тридцять нашеукраїнців. Наступного сесійного тижня ми спробуємо повторити процедуру голосування. Ні – звернемося за допомогою до суспільства. – Ви особисто отримали відпускні? – Передбачені законом відпускні – так, але не півсотні тисяч гривень спеціальної допомоги на літнє оздоровлення. – Тобто живете ви, як і казали рік тому, за рахунок продажу перепелиних яєчок, розведенням яких займається агрофірма Олександра Тимошенка? – Давайте не будемо про яйця. Навіщо зайвий раз викликати нервовий стрес у Віктора Федоровича... – Розкрийте один невеликий секрет: де ви провели відпустку? – В роздумах про те, що робити в країні, коли безглуздістю політиків зруйновано все вщент. – Але все таки?... – Я хочу, щоб в моєму житті залишалося бодай трохи приватності. – У інтернеті стосовно вашої відпустки було дві згадки – про Лондон і про Гавайські острови. – Обидві не відповідають дійсності. На Гаваях я жодного разу не була, не була і в Лондоні під час відпустки. – Ще повідомлялося, що протягом відпустки ви переписали на Шона Карра всі свої активи... – ...Яких у мене немає. Моєму Шону так не пощастило! Якби я переписала на нього всі свої "активи", то він сьогодні займався б законом про опозицію і тарифами на житлово–комунальні послуги!


На Київщині витягли браконьєрські сітки з рибою: відео - Вечірній Київ\nНа Київщині витягли браконьєрські сітки з рибою: відео\n29 березня 2021, 15:48\nУ сітки потрапили 24 рибини. Фото з відкритих джерел\nЩе повністю не встигла зійти крига з річок, як браконьєри кинулись на чисту воду за рибою. На Київському водосховищі рибпатрульні під час рейду зняли з лову три сітки загальною довжиною 200 метрів.\nБраконьєрські знаряддя виявили біля села Толокунь Вишгородського району. У сітки потрапили 24 рибини, зокрема чималі окуні. Всіх їх випустили назад до водойми. Київські рибпатрульні склали акт безгосподарського майна. Сітки згодом підуть під ніж.\nРибпатрульні закликають у разі виявлення браконьєрських знарядь лову чи інших порушень телефонувати на «гарячу лінію»: (099) 341-73-18.\nТим часом Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів вилучило з Червоної книги України водяний горіх, який заполонив Київське та Канівське водосховища та став загрозою для всіх річкових мешканців.\nЦя рослина почала розростатися майже 10 років тому. Водяний горіх вкрив суцільним зеленим килимом величезні площі акваторії. Він знищує кисень у воді, заважає нереститися та витісняє все живе. Унаслідок розповсюдження рослини почала гинути риба, а деякі місця стали непрохідними для суден.


Я і сміялася, і плакала - ZAXID.NET\nПро прем’єру вистави «146 зірок, видимих неозброєним оком»\nБлоги — Катерина Кіт-Садова , 21:22, 14 вересня 2021\nЯкщо ми суспільство, у якому є атеїсти і віруючі, – час визначати межі допустимого 14 серп, 11:50\nПро порядок проти хаосу 18 січ, 14:36\nМоє слово по дебатах 19 лист 2020, 12:59\nНещодавно в театрі Лесі, відбулася прем’єра вистави «146 зірок, видимих неозброєним оком». Якщо ви звикли до вистав традиційного драматичного театру, то майте на увазі, ця вистава є постдокументальною. А йому передував документальний театр, який виник як явище у 20-ті роки XX століття. Його автор Ервін Піскатор вважав документальний театр реакцією на традиційний театр, з його перебільшеною розважальною функцією.\nДійство у цьому театрі базувалося не на вигаданих сюжетах, а на реальних фактах: документах, справжніх. Цілком ймовірно, що на виставах документального театру побачите статистичні таблиці, постанови уряду, фб-коментарі чи результати соцопитування, почуєте кавалки виступів політиків чи відомих особистостей.\nЦе відкрило можливості для театру піднімати актуальні і важливі теми, які в суспільстві викликають гострі дискусії, від соціальних до політичних. «Четверта стіна», яка умовно відгороджувала сцену від глядача, впала. Відтепер режисери сприймали глядачів співучасниками вистави. В 60-х роках, з посиленням впливу ЗМІ у суспільстві, документальний театр набув ще більшого інтересу в глядачів. Бо на таких виставах могли аналізувати і розбирати найболючіші проблеми свого суспільства. Наприклад, тоді предметом документальних театрів ставали матеріали Нюрнберзького процесу, Голокосту, свідчення жертв та карателів концтаборів, протоколи судових процесів. Використовували імена реальних людей. В Україні цей вид театру набув свого інтенсивного розвитку з 2014 року.\nА що передбачає постдокументальний театр? У «146 зірок...» предметом вистави став уже не сам документ, в цьому випадку соціологічне дослідження якості життя ЛГБТ-людей у Львові, натомість актори передають своє переживання і рефлексії на історії людей, які брали участь в дослідженні. За словами режисера Дмитра Захоженка, «ми не граємо представників ЛГБТ, ми граємо себе, те, що робить з нами документ».\nАктори виконували монологи людей, зафіксовані під час досліджень освітнім центром з прав людини у Львові. Глядачам дали ще більше можливостей до участі. Посередині сцени стояв мікрофон і нас, глядачів, повідомили, що кожен хто захоче поділитися своїми думками зможе це зробити впродовж вистави. В моєму варіанті вистави ніхто не відважився, зате одна молода дівчина зголосилася стати дієвою особою впродовж одного з блоків.\nПро варіанти згадую не просто – вся конструкція вистави продумана на принципі варіативності. Ми, глядачі, голосували за те, що хочемо – пісню чи монолог. Пісня-розмова з Богом звучала два рази. Натомість одну частину вистави ми, здається, так і не побачили :)\nТака інтерактивність асоціювалася з комп’ютерною грою LEGO і казкою – наліво підеш так буде, те обереш – ще інакше. Словом, на такі вистави можна ходити і ходити – кожного разу композиція буде інакшою. А ще ж різні глядачі будуть.\nНа цій виставі мене охоплювали як інтерес, так і напруга, як же актори поведуть дію з невідомими змінними?! Чи впораються, чи втримають ритм вистави?! І буквально спостерігаєш творення на ходу! Така інтерактивність вимагає шаленої майстерності від акторів, вони працюють з непередбачуваними поворотами, не всі варіанти можна прописати, як і в житті. Таке захоплює! Готовність до ризиків загострює справжність і переконливість акторської гри разом з емоційними і розумовими переживаннями глядача. Оскільки ця вистава є мюзиклом, то я насолодилася і текстами Володимира Бєглова, і музикою, і пластикою рухів.\nДраматургиня Оксана Данчук підняла тему страху. Кожен блок супроводжувався заголовком-світловим написом страхів: страх себе іншого, страх правди, страх тіла, страх любові... Врешті страх ознакували причиною агресії. Монологи людей-ЛГБТ були складними і зворушливими, про зречення мами і прийняття її такою як вона є. Про відчай і віру. Але жоден монолог не мав осуду чи позиції жертви. Я і сміялася, і плакала.\nДотепер не можу позбутися відчуття, що все почуте, побачене, продумане і пережите стосується не лише представників ЛГБТ. Не знаю жодної суперлюдини, яка б не проживала біль, розпач, пошук сил для прощення чи прийняття самих себе чи інших людей. Мало хто не стикався з внутрішньою боротьбою страхів і бажання позбутися їх.\nЯк часто ми відкидаємо інакших і як часто ми самі стаємо тими, хто не вписується в «норму» світу. Самі проживаємо почуття провини і не шкодуємо накинути на свого ближнього. Не хочемо почути і самі стаємо нечутними, невидимими. А що, коли в гонитві за правдою, за дотриманням її в «нормі», за її очищенням – ми втрачаємо суть цієї «норми» і вихолощуємо життя в любові до ближнього?! Що нас робить запеклими суддями?! Може в примарній гонитві за успіхом для знеболення своїх ран від страхів, ми втрачаємо свою людяність?\nXXI століття остаточно розвіяло міф про ідеальне суспільство для кожного. Але з ролі і участі глядачів у постдокументальному театрі все таки залишається надія на те, що кожна людина може зробити життя кращим навколо себе – вчити своїх дітей не боятися, жити своє життя, а не інших людей, вчитися любити ближніх. Бути людьми.\nУсі думки, пережиття, що викликала вистава плюс естетична насолода від її аудіо-візуального образу і костюмів Багінського зробили «146 зірок, видимих неозброєним оком» кращою з тих, які я бачила останнім часом.


Європа дозволила вакцинувати від коронавірусу дітей від 5 років | Львівська мануфактура новин\nЄвропа дозволила вакцинувати від коронавірусу дітей від 5 років\nУ Європі схвалили вакцину Pfizer ефективною проти коронавірусу для дітей від 5 до 11 років. Про це повідомляють у Європейському агентстві з лікарських засобів, пише УНН.\n“EMA рекомендувало схвалити вакцину BioNTech/Pfizer від COVID-19, Comirnaty, для дітей віком від 5 по 11 років”, – йдеться у повідомленні.\nПри цьому наголошують, що для дітей цього віку дозування буде нижчим, ніж у людей віком від 12 років (10 мкг порівняно з 30 мкг). Як і в старшій віковій групі, вакцину вводять у вигляді двох ін’єкцій у м’язи надпліччя з інтервалом у три тижні.\nДодамо, зараз в Україні дозволено вакцинувати дітей від 12 років. Натомість у США, Ізраїлі та Канаді вже почали щепити п’ятирічок. Для всіх дітей застосовують саме препарат Pfizer.\nНагадаємо, раніше міністр охорони здоров’я Віктор Ляшко розповів, коли в Україні можуть запровадити бустерну зону. Попередньо планують робити це тоді, коли буде вакциновано хоча би 50% дорослого населення.


Книга «Місто» – Валер'ян Підмогильний, купити за ціною 60.00 на YAKABOO: 978-966-03-5461-6\nПаперова книга | Код товару 462044\n205 людей додали у список бажань\nВалер'ян Підмогильний (1901-1937) - український письменник і перекладач, один з найвидатніших прозаїків українського "розстріляного відродження". Роман "Місто", завершений у 1927 році, став першим урбаністичним твором в українській літературі з новими героями, проблематикою та манерою оповіді. В ньому автор описав молодь, яка на початку 1920-х років тисячами потягнулися з сіл, щоб завоювати та зробити своїм українське місто. Письменник показав бажання молодих селян "вийти в люди", аналізує їхню психологію, розповідає про конфлікт, який розгоряється між людьми з різними світоглядами. Після масових репресій інтелігенції 1930-х років, під які потрапив також і Валер'ян Підмогильний, роман "Місто", як і інші твори письменника, був заборонений до 1989 року.\nЧи підкорив місто Степан Радченко? 100% користувачів вважають цей відгук корисним\nМабуть у кожної людини є певна мета. Одні прагнуть творити, інші підкорювати. Одним із інших був і головний герой роману Валер'яна Підмогильного "Місто" Степан Радченко.\nЗвичайний сільський хлопець вирушає до Києва, щоб отримати знання. Він має чіткий алгоритм дій, бо "норма й розпорядок - перша запорука досягнень". Автор дуже цікаво зображує цей період життя головного героя: його думки – це зміни його особистого «Я», його зв’язки – його еволюція, його успіх – моя мотивація.\nУ нього не все виходило, взлет відбувся не відразу. (В людському житті завжди так.) Його недооцінювали, над ним сміялися.\nАле минув час і він з гордістю крокує вулицями в новому вбранні; погляд упевнений, а сам Степан непохитний. Головний герой досягає мети, долаючи перепони.\nВ кінці твору ми дізнаємося про місто, яке "покірно лежить внизу" (але сам творець має на увазі його людей.) Так, Степан на висоті.\nТа чи є це привілеєм кращого життя? Чи потрібно задля цього чимось жертвувати? Чи варте те того? І скільки коштує такий успіх?\nУрбанізація по-українськи 100% користувачів вважають цей відгук корисним\nПісля школи мене надовго було відкинуло від класичних творів. Був час коли я на них дивитись не могла. Та прочитана, одного разу, книжка Валер’яна Підмогильного «Місто», змусила мене переглянути своє ставлення до української класики.\nЦя історія про молодого хлопця, який поїхав в Київ з метою отримати вищу освіту, потім повернутися додому і за допомогою отриманих знань, розвивати рідне село.\nХлопець їхав з надією про велике і світле майбутнє, але місто зустріло його не з розкритими обіймами. Йому довелося боротись за своє право на отримання освіти і за місце у великій безжальній столиці.\nУрбанізація і вплив великого міста, звісно, не пройшли безслідно для головного героя. Вони залишили глибокий слід в житті хлопця і вплинули на його подальшу долю.\nЦе історія про право власного вибору, коли людина не скована моральними принципами і не залежна від чужої думки. Коли великі можливості змінюють твої пріоритети і погляди на життя.\nЦе один з тих небагатьох якісних творів української класики, які просто необхідно прочитати. Тут, нарешті, немає села, кріпацтва, складного життя селян. І ця книжка є досить актуальною і в наш час.\nМісто поглине тебе\nСеред творів класики української літератури, котрі входять до обов'язкової шкільної програми є такі, котрі варто перечитати й у старшому віці. Наприклад, мені свого часу неймовірно сподобалася книга Валер'яна Підмогильного ,,Місто'', котра була абсолютно не схожою на ті шкільні твори, що я читала до цього. Цей твір був інтригуючим, динамічним і з чималим обсягом любовних ліній.\nСюжет розповідає нам про молодого юнака на ім'я Степан Радченко, котрий поставив собі за мету вирватися із села, вивчитися в університеті і потім розповсюджувати ці знання у невеликих селищах. Однак амбіції хлопця із кожним днем перебування у великому місті все зростають, а серце стає все менш чуттєвим і здатним до справжнього почуття. З часом Степан усе менше хоче повертатися додому, місто поступово перетворює чистолюбного і відкритого сільського хлопця у цинічного та бездушного представника індустрії. З часом місто поглинає його повністю...\nКнига Валер'яна Підмогильного дійсно дуже цікава і повчальна, герої живі, близькі до читача, а мова автора легко сприймається. Від мене однозначно 5/5. Рекомендую!\nКожен з нас ще зі школи знайомий з класикою української літератури,а зокрема із твором Валеряна Підмогильного "Місто".В цьому творі автор зобразив людину, що потрапила з одного життєвого середовища в інше. Степан- молодий парубок,який втілюючи свою мрію покидає рідне село і переїжджає в столицю (Київ),щоб здобути належну освіту,а згодом хоче повернутися назад.\nАле величезне місто своєю "залізною" рукою тримає його і не відпускає назад.Я маю на увазі,що впродовж твору головний герой еволюціонує,місто змінює його,правда в гіршу сторону....В душі Степана відбувається безперервна боротьба між добрим і злим началами, між духовним і тваринним.Протягом твору ми спостерігаємо, як Степан піднімається щаблями міського життя. Саме в Києві юнака захоплює література, він починає писати, стає відомим письменником і залишає навчання.До речі,в творі є багато любовних ліній,і з деякими дівчатами Степан поступає дуже негарно, в мене аж появлялася відраза від нього. Але в загальному твір вартий уваги.\nРадощі та прикрощі великого міста\nРоман я "проковтнула" за один день, а на полиці він стояв два роки. Захоплююча, чесна історія про непостійність, мінливість молодої душі.\nЇдучи до Києва, Степан чітко знав, чим він має займатися, і для чого це все потрібно. Спочатку - він натхненний, амбіційний та щиро закоханий. Але вже по сходженню на берег, у його свідомості відбувається безліч трансформацій.\nМісто пропонує багато можливостей, тут головне обрати свій шлях та наполегливо працювати. Вподобання Степана змінюються одне за одним, все, за що він береться приречено на незавершеність.\nДуже сподобався психологізм роману, його реалістичність . Для мене тут йдеться про важливість почуттів, спілкування та про вірність самому собі.\nМаю певні зауваги до самого видання, адже у середині книги просто відсутні 10 сторінок.\nВідрізок людського життя, з невідомими минулим та невідомим майбутнім.\nДочитала книгу «Місто» і намагаюсь зрозуміти, що і про що я читала, але так і не розумію Намагаюсь абстрагуватись від постаті автора, який є представником «розстріляного Відродження», від того, що, як написано в анотації, це «перший урбаністичний роман в українській літературі, з новими героями, проблематикою та манерою оповіді» і просто аналізувати свої враження від прочитаного.\nІ не розумію. Воно ніби й цікаво, але в той же час і не зрозуміло, про що. Сільський хлопець разом з іншою молоддю зі свого села приїхав до Києва поступати в інститут, отримувати вищу освіту, яка іще донедавна селянам була недоступна. Місто його поглинуло в себе, він намагається стати тут своїм, і в нього ніби це виходить, але в результаті він незадоволений жодним позитивним результатом – чого б він не досягав, йому все приносить тільки нетривале задоволення, всього мало і все щось не так. Особисто мені головний герой неприємний – заздрісний, амбіційний, зверхній, корисливий, не складе ціни ні своїм талантам, ні своїй зовнішності, у відносинах з жінками нечутливий і жорстокий – використавши їх, кидає без жалю і співчуття, будучи впевненим, що вони мають зрозуміти і простити його та прибігти за першим же зовом. Крім антипатії нічого до головного героя не відчуваю. Описи емоційного стану, переживань, відчуттів досить детальні та об’ємні. Я подекуди ловила себе на думці, що не розумію, що читаю – очима пробігаєш текст, а думка відключається і вже десь блукає. Назва роману – «Місто» – як би натякає, хто в романі є головним героєм. Але для мене місто не герой, а фон – на цьому фоні змінюються герої, бо фон на них впливає, але не є визначним, він тільки підкреслює риси характеру, подекуди не дуже приємні. Не можу сказати, що мені було цікаво читати. Читала, бо роман є визначним в українській літературі, то хотілося зрозуміти, чому саме (не зрозуміла, на жаль), а, по-друге, бо книга не надто товста, тож примушувала себе дочитати, щоб зрозуміти, чим усе закінчиться. А нічим - як почалося з нічого, так нічим і закінчується. Відрізок людського життя, з невідомими минулим та невідомим майбутнім.\nВалер'ян Підмогильний український письменник, один з найвідоміших представників Розстріляного Відродження. Народився 2 лютого 1901 року в селі Чаплі. Сім'я Підмогильного була досить бідною, але хотіла, щоб діти здобули освіту. Валер'ян ходив у церковно-школу, а пізніше в Катеринославське реальне училище. Згодом письменник вивчав математику і юриспруденцію в університеті, проте так і не отримав вищ...\nПро автора Місто\nПаперова книга|Код товару 462044


ПП АННОНА — Код ЄДРПОУ 30714696\nПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО АННОНА\n13.01.2000 (20 років)\nБОБОШКО МАРИНА ВОЛОДИМИРІВНА\nАдреса: 49018, ПРОВУЛОК ПАРУСНИЙ, БУД.12, КВ.212, М. ДНІПРОПЕТРОВСЬК, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛ., УКРАЇНА\nУчасники та бенефіціари 30714696\nАдреса засновника: 49018, ПРОВУЛОК ПАРУСНИЙ, БУД.22, КВ.111, М. ДНІПРОПЕТРОВСЬК, ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОН, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛ., УКРАЇНА\n17.01.2000 Змінився розмір статутного капіталу 300 грн.\n17.01.2000 Змінилася адреса М.ДНIПРОПЕТРОВСЬК, ЛЕНIНСЬКИЙ Р-Н ПРОВ. ПАРУСНИЙ БУД. 12, KB. 212\nОтримайте ключові деталі про компанію "АННОНА". Повна інформація про компанію допоможе заступнику директора в виборі, співпрацювати з постачальником або не варто. Ці відомості знаходяться у відкритих реєстрах. Таку інформацію отримують за допомогою ЄДРПОУ бізнесу 30714696.\nЗа кодом бізнесу, що називається номер запису в єдиному державному реєстрі, можна дізнатися, в якому місці знаходиться цей бізнес - для "АННОНА" це Дніпро, в нашому довіднику на літеру А. Юридична адреса бізнесу 49018, ПРОВУЛОК ПАРУСНИЙ, БУД.12, КВ.212, М. ДНІПРОПЕТРОВСЬК, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛ., УКРАЇНА, а також більш детальну інформацію можна знайти в повній версії наших інструментів. За кодом підприємства в нашій базі містяться дані про засновників і тих, хто має право підпису, прізвища, імена та по батькові цих людей. Ключові особи цієї компанії - підписант Бобошко Марина Володимирівна, керівник Бобошко Марина Володимирівна, а також засновники Бобошко Марина Володимирівна. У повній версії системи можна знайти судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і статутний капітал компанії. Форма власності компанії – ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО Дивіться інші компанії в Дніпро або в каталозі на букву А\nТОВ "КОМПОЗІТ - СВ"\nТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ЛЕГАЛІТАС"


Геном папуги вперше у світі розшифрували завдяки… закарпатцю\nВтр, 25/10/2011 - 16:07\nУ науковому світі – відкриття. Нещодавно команді вчених з університету в Пуерто-Рико вдалося розшифрувати геном найрідкіснішого у світі виду дикого папуги («пуерто-рико амазон»). Утім, українці навряд чи й дізналися б про це, якби не цікавий факт - керував вченими українець (більше того - закарпатець), професор Тарас Олексик. Відтак Zaholovok.com.ua зв’язався з нашим земляком і розпитав – наскільки важливим є подібне відкриття та чому наукою краще займається за кордоном.\nПане Тарасе, ще в 2003 році, якщо не помиляюся, вчені розшифрували геном людини. Але до цих пір він викликає безліч питань. Скажіть, Ваше відкриття якимось чином зможе наблизити нас до розгадки? Воно має вплив на подальшу долю людства загалом?\nСправді, геном людини прочитано ще 8 років тому, а от для того, щоб зрозуміти його, потрібне не одне десятиліття. В той же час розшифрування геному, наприклад, папуги, це щось на кшталт Розетського каменю (гранітна плита з вибитими на ній трьома ідентичними за змістом текстами, але трьома різними мовами. – Авт.): через співставлення послідовності ДНК геномів різних видів ми намагаємося зрозуміти смисл написаного. Тому тільки через глибоке пізнання генетичного різноманіття життя зможемо зрозуміти смисл геному людини. Тут хочу підкреслити і важливість питань охорони природи, збереження видів. Адже коли зникає вид, пропадає в першу чергу інформація, яка містить ключ до розуміння людини, її генетичної програми, біологічного й екологічного потенціалу.\nЩо ж до моїх досліджень, то я працюю з геномами людини, приматів (шимпанзе, горили, орангутанга, макаки) і папуг. Ми вивчаємо ризницю між геномами, а відтак - що вона означає для еволюції видів. Особливе значення розшифрування послідовності геному папуги в тому, що це дозволить нам дізнатися, які гени важливі для виживання цього виду в унікальних природних умовах острова. Адже цей папуга – зникає, у світі його нараховують не більше 300 особин і майже всі вони живуть у неволі. Тому наші дослідження можуть допомогти відновленню виду.\nА чому власне геном папуги? Бо цей вид – символ Пуерто-Рико?\nІдея геному папуги прийшла в минулому році, коли я зрозумів, що ціни на секвенування (визначення послідовності ДНК, - Авт.) почали стрімко падати. У той час це б коштувало біля 95 тисяч доларів. Тоді я звернувся за допомогою до організації під назвою «10 тисяч геномів» - це міжнародний консорціум, який має на меті секвенування всіх видів хребетних тварин за 10 років. Я надіслав пропозицію, але не зміг переконати їх дати мені кошти в цьому році - там на черзі були інші види папуг, зокрема з Нової Зеландії. Тому вирішив зробити цей проект сам. Оскільки написання будь-якого гранту займає майже рік, я вирішив не гаяти часу і звернувся безпосередньо до пуерто-риканців.\nМені допомагало багато студентів, ми організували виставку, на якій продавали картини французької художниці Одрі Гібле - сестри мого студента. Безперечно, допоміг і той факт, що папуга є символом Пуерто-Рико. Тож чимало людей прийшло і дало нам свої гроші. Всі дуже переживали, аби проект реалізувався, щоб саме їхня країна отримала перший в історії науки геном папуги. Хтось приніс 5 доларів, хтось – 10. Так до кінця виставки ми зібрали дві з половиною тисячі. Втім, я сподівався на суму в 4 рази більшу, тому подумав, що справу втрачено. Тим не менше за кілька тижнів я зустрів представника однієї корейської компанії, який пообіцяв допомогти з проектом. Зрештою мені надали техніку і не взяли за це грошей. Так уже через 2 місяці у нас уже був весь геном - не тільки найперший, але і найдешевший в історії.\nЯкимось чином відзначили у країні Ваше досягнення?\nМій найбільший успіх у тому, що моя родина і мій батько дізналися про дослідження не від мене, а з газет. Я завжди хотів, щоб так сталося. На жаль, моя мама залишила нас минулого року. Вона була б дуже щаслива…\nПане Тарасе, а як Ви взагалі опинилися в Пуерто-Рико?\nО, це довга історія. Я залишив Україну в 1993 році, бо була можливість вчитися в США. Там мене прийняли по магістерській програмі з біології в університет в Огайо. Потім я вивчав екологію, генетику і токсикологію в університеті Джорджії. Там же отримав звання доктора філософії. Моя дисертація була присвячена генетичним наслідкам Чорнобильської катастрофи, і кожне літо я проводив за ловлею мишей у найбільш радіоактивних місцях зони, а взимку аналізував дані в лабораторії. Багато студентів і аспірантів з Ужгородського університету працювали разом зі мною, і принаймні один із них продовжив навчання в США і захистив кандидатську. Потім була робота в Національному Iнституті Раку в Вашингтоні. Саме там я почав співпрацювати з провідними вченими світу в новій сфері науки про геноми. Я багато чому навчився і коли прийшов час спробувати щось самостійно вирішив поїхати в Пуерто-Рико.\nАле чому саме туди?\nКожен вчений мріє про свою експедицію. Я хотів поїхати туди, де можна було б зробити внесок як для науки, так і для людей. Важливим фактором було й те, що в університеті Пуерто-Рико мені запропонували 200 тисяч доларів для нової лабораторії. Це не дуже багато для сучасної науки, фахівцю з геномів зазвичай пропонують удвічі більше (і це мінімум), але я завжди був зацікавлений у країнах Карибського басейну і Південної Америки, навіть сам вивчив іспанську. Так що вирішив поїхати саме туди, а решту пропозицій відкинув.\nІ як Вам зараз живеться на острові?\nПуерто-Рико – чудове місце. Його ще називають Зачарованим островом, бо тут літо не закінчується ніколи. Це край зелених гір, багатомильних пляжів, коралових рифів і чудових людей. Ви знаєте, є багато спільного між нашими народами, і може саме тому я їх дуже добре розумію. От як приїдете, побачите самі.\nДуже суттєво відрізняються наші умови від пуерто-риканських? Адже наукову діяльність там однозначно краще підтримують.\nІснує фундаментальна ріниця між США та Україною. Мені здаеться, що більшість українців вважає, що наука фінансується тільки урядом, а університет, як правило, це лише навчальний заклад. У США є багато урядових джерел підтримки науки. Є також багато приватних донорів (Говард Хьюз, Гейтс, Рокфеллер, Карнегі). Вчені звертаються до них по кошти, а університет отримує частину на поточні витрати (забезпечення організаційної структури, лабораторної інфраструктури, води, електрики, двірників, обслуговування тощо). Згідно з цією системою, університети намагаються найняти ефективних дослідників, адже це означатиме, що виш отримає додаткові кошти.\nУ цьому сенсі Пуерто-Рико знаходиться десь між Україною та Сполученими Штатами: тут як і раніше зосереджені більше на навчанні, ніж на дослідженнях. Але часи змінюються. Зараз я викладаю генетику, геноміку та суміжні дисципліни, але в мене також є лабораторія з 25 студентів та двох великих грантів від Національного Наукового Фонду, щоб продовжувати дослідження з генетики людини і порівняльної геноміки.\nПане Тарасе, а звідки у Вас узагалі взялося таке захоплення біологією?\nЯ - біолог головним чином завдяки моїй мамі, Сидор Ользі Станiславівні. Вона працювала на біологічному факультеті Ужгородського університету. Я практично виріс на кафедрі ботаніки. Коли я був маленьким, студенти під час літньої польової практики носили мене на спині. Вже у п’ятому класі я знав латинські назви рослин і тварин Закарпаття.\nМоя мама була не тільки моїм найкращим вчителем біології, але й прикладом вченого, захопленого екологією та еволюцією. До всього, що я нині роблю, вона доторкнулася.\nА взагалі за Закарпаттям не сумуєте? Часто додому навідуєтеся?\nЗвичайно. Я намагаюся бути там стільки, скільки можу. Мій тато дотепер викладає – в Закарпатському державному університеті. Моя сестра Ольга - лікар в обласній лікарні, вона також є кандидатом наук. Вона з сім’єю і сьогодні живе в будинку мого дитинства в Ужгороді, а її діти, Арсен і Злата, ходили в ту ж школу, що і я. Вони приїжджали до мене в Пуерто-Рико минулого року.\nУ мене взагалі дуже велика сім'я - по всьому Закарпаттю - в Ужгороді, Мукачеві, Доробратові…\nПуерто-Рико вже став другою батьківщиною?\nМоя батьківщина – Україна. Де б я не жив. Я вважаю себе патріотом - свого міста, Закарпаття, всієї держави. Важко подорожувати по світу без коріння. Адже саме воно робить нас сильними, допомагає вижити за будь-яких умов.\nАле при цьому в Україні навряд чи вдалося б досягнути подібних результатів, як вважаєте?\nГоловне, що я намагаюся донести до моїх студентів, так це те, що якщо є бажання - все можливо. Так, наука сьогодні коштує дорого. Для того, щоб зробити повний геномий проект в Україні, потрібна оснащена лабораторія, а це не менше мільйона доларів. Але дослідження геному дає багато переваг людям. При цьому підвищує престиж країни не менше, ніж збірна з футболу. Можливо, якщо український уряд і не має коштів на науку про геноми, то ці гроші напевне вже є у інших громадян або компаній. Зараз я і сам шукаю можливість повернутися додому і розвивати науку там. І вірю, що це можна зробити. Просто ще не бачу зацікавленості у таких проектах. Поки що.\nПане Тарасе, а ще якихось нових відкриттів нам можна від Вас чекати?\nОбовязково, відкриття будуть. І не за горами. Задумок багато, але говорити про деякі з них ще зарано.\nP.S. Поки готувалося це інтрев’ю Тарас Олексик зробив ще одне відкриття – йому вперше в історії вдалося зібрати заново геном древнього племені Таїнос - племені, яке зустрічало Колумба в 1492, коли він відкривав Америку.\nЛюдмила Олійник, спеціально для Zaholovok.com.ua\nТарас Олексик зі своїми студентами\nБіля берегів Пуерто-Рико стався потужний землетрус, очікують цунамі\nВиступ вченого з Ужгорода на TEDx став одним з найкращих у Пуерто Ріко\nРанкова кава з Тарасом Олексиком\nНадіслав Stanislav Ндл, 30/10/2011 - 11:41.\nМолодець братик + студенточки нічого собі...\nНадіслав Олена Чтв, 27/10/2011 - 18:09.\nДе лиш наші люди не розвивають науку...\nНадіслав Гість Срд, 26/10/2011 - 03:41.\nso happy for you and your accomplishments.\n45 хв 29 sec тому\nmiyakalifa xxx video\n45 хв 59 sec тому\nsxy video 2019\n55 хв 18 sec тому


Настя Каменських заінтригувала кадрами з нового кліпу - glamurchik.tochka.net\nПрем'єра відеороботи відбудеться зовсім скоро\nВ одному зі своїх останніх інтерв'ю NK|Настя Каменських розповіла, що працює над іспанським альбомом. Можна припустити, що це буде перша пісня з нового альбому, яку почують шанувальники.\nЗгідно з тизером, прем'єра кліпу відбудеться 25 жовтня.\nЗазначимо, що попередній іспано-англомовний трек артистки Peligroso 6 тижнів утримував позиції у найбільш авторитетному міжнародному чарті Billboard, а NK стала першою українською артисткою в цьому чарті.\nКрім того, пісня стала найбільш ротованою за версією Music Choice і вже півроку тримається в рейтингу ТОП-30 на MTV серед латиноамериканських кліпів. Знаковим став і кліп на Peligroso Remix. Він зайняв перший рядок у чарті одного з наймасштабніших музичних телеканалів Латинської Америки HTVmusica.\nРаніше Настя Каменських розповіла, як змінила розпорядок дня свого чоловіка Потапа.\n"Прикольно жити з суперзіркою": Потап показав, ніж Настя Каменських займається вдома вечорами\nТобі подобаються кліпи Насті Каменських?\n25 вересня 2019, 18:23\n"Це наша втеча": Настя Каменських і Потап полетіли на короткий відпочинок


Чи потрібен чоловікам особистий простір? – Портал Мегаполіс\nАнастасія Власопуло 21-07-2016 Дух+Тіло\n“Взаємна повага до особистого простору\nодин одного – це вже майже любов”\nХорхе Букай “Море егоїста”\nХлопчики ніколи не дорослішають. Вони залишаються вічними підлітками – і добре, тому що немає нічого нуднішого, ніж дуже дорослий і дуже серйозний чоловік, який забув, як грати. Як з такими фліртувати? Як з такими ловити кураж, якщо його нічого не цікавить, крім роботи, телевізора чи комп’ютера? Як такого любити?\nСправжнім же чоловікам потрібно місце, щоб розслабитися, то таємний простір, куди закритий доступ жінкам, батькам, навіть друзям. Усім час від часу потрібно тікати від метушні й рутини. Але жінки і чоловіки вирішують цю проблему по-різному. Найбільша помилка жінки на фразу: “Я в гараж” заявити “Добре, я з тобою”. Відпустіть свого хлопчика, дайте йому відпочити. Не дзвоніть йому, не питайте, коли повернеться додому.\nДля чоловічої психіки довгострокові та інтенсивні емоції є стресом. Вони не тривають довго. Особливістю чоловічої психології є те, що в проблемних ситуаціях йому потрібно побути на самоті, помовчати, подумати, а не безперервно говорити годинами, як це робимо ми, дівчата. Небажання спілкуватися в ці моменти ми сприймаємо як байдужість. Почекайте і Ваш чоловік, відпочивши в своїй комірчині від негараздів і проблем, повернеться сповнений сил і наполегливості вирішувати всі справи.\nДля кожного чоловіка дуже важливо мати можливість усамітнитися там, де його ніхто не потурбує. Завзяті автомобілісти, потрапляючи в гараж, почуваються максимально розслаблено і комфортно. Кожен з нас буває в стані “порожнього колодязя” – саме тоді потрібно “перезавантажитися”. Багатьом чоловікам найкраще “перезавантажуватися” в поїздках, особливо коли є чоловіча компанія. Це як магічна дія шопінгу для жінок.\nПам’ятайте, що кожна людина з дитинства повинна вчитися залишатися одна. Адже потрібно вміти не нудьгувати з самим із собою.\nЗалишатися наодинці з собою – це не означає бути самотнім. Так ми здатні наповнюватися самостійно, а не за рахунок інших. Особистий простір – важливе місце. Щоб не заповнювати порожнечу приятелями, компаніями або навантажувати проблемами кохану, чоловіки йдуть до своїх гайок і болтів або в тир; хтось обирає швидкість або навіть зважується на підкорення небесних просторів.Не забороняйте чоловікові подібну слабкість, і тоді він відкриє для Вас свій простір і впустить навіть у цю кімнату.\nОсобисту територію потрібно мати не тільки чоловікові, а й жінці. Якими б близькими не були стосунки в парі, у кожного повинні бути свої хобі й інтереси, інакше ви можете втратити себе. Інша справа, що ці “кімнати” не потрібно закривати один від одного. Потрапляючи на територію своєї половинки, пам’ятайте, що на цій території є господар, що встановлює свої правила. А всі інші в його просторі – просто гості, тож не прагніть змінити щось на свій лад: прибрати пил або додати фарб, інакше ризикуєте бути вигнаними зі святині свого чоловіка назавжди.\nЧитайте також: На свіжу голову


Кухонна мийка Franke Sirius SID 611-78 (114.0498.003) з тектонайта - врізна - оборотна - колір Чорний (2 отвори) | FRANKE\nКухонна мийка Franke Sirius SID 611-78 (114.0498.003) з тектонайта - врізна - оборотна - колір Чорний (2 отвори)\nМийка SID 611-78 - сучасна мийка для сучасної кухні з прямими строгими лініями. Глибока чаша та крило. Найкраще співвідношення якості, дизайну та зручності. Кошик дозволить мити і сушити посуд прямо в чаші.\nТектонайт® — це інноваційний запатентований FRANKE синтетичний матеріал. Забезпечує досконалі властивості мийки та сучасний вигляд. Матове покриття і унікальні металізовані кольори надають новим мийки FRANKE оригінальний дизайн, що досконало вписується в сучасні тренди кухонних аранжувань. FRANKE — виробник котрий розробив і запатентував матеріал нового покоління — Тектонайт®.\nМатеріал є стійким до впливу всіх чинників, що можуть виникнути в щоденному побуті на кухні. Тести довели, що мийка витримує падіння кухонних предметів під час повсякденного використання.\nСтійкість до подряпин та стирання\nЗавдяки часточкам скла, котрі знаходяться в зовнішньому покритті мийки, перетворюють її у надміцну до подряпин та стирання. Нова формула Тектонайт® забезпечує збільшену стійкість до подряпин та стирання - значно вище результатів, підтверджених у випадках класичних продуктів виконаних з композиту що доступні на ринкув за весь час.\nЗавдяки спеціальному покриттю мийка стійка до впливу ультрафіолетових променів, тому її можна монтувати біля вікна і вона ніколи не втратить свій оригінальний колір.\nТектонайт® не схильний до впливу барвників. Навіть після залишеного на добу на поверхні мийки барвника, не залишається жодних слідів.\nДеко, яке витягнуте з духовки має температуру близько 230 °С. Мийки з Tектонайт® стійкі до такого впливу, якщо цей вплив не є довготривалим.\nГладка поверхня мийки захищає її від забруднень, котрі можна змити струменем води. Мийки з Тектонайт® є винятково гігієнічними, легкими в догляді та чищенні.\nонікс / чорний\n350 х 400, глубина 180\nЯ про цю мийку мріяла! Шукала її по всій Україні, а вона виявилась так близько, у Львові)\nНадзвичайно задоволена роботою магазину! Уважне ставлення до клієнтів. Блискавична обробка замовлення. Менеджери допомогли підібрати змішувач по кольору до мийки.\nЯкість продукції Franke варта найвищих похвал. Мийка не йде в жодне порівняння зі всіма, які я бачила і тримала в руках. Відносно легка, приємна на дотик. В чорному кольорі мийка надзвичайно гарна! Змішувач в кольорі граніт до неї ідеально пасує. Дякую за швидку доставку товару!\nПродукцію Franke і роботу цього магазину однозначно рекомендую!\nКак и говорил менеджер мойка немного шороховата, но мне это кажется плюсом, на ощупь теплая приятная. В мойке два отверстия и все идет в комплекте. Странно в других магазинах вообще не знают что в мойке они уже есть) Цвет смесителя подобрали идеально\nМийка, комплект, упаковка - все якісне, відповідає описам, + подарунок. Приємно здивували відзвоном у неділю по замовленню зробленому в суботній вечір. Дякую.\nОгромное спасибо работникам фирмы !!! Отличный магазин !!! Предложили очень хорошие варианты . Заказ выполнен быстро и удобно .Есть отличные скидки !!! Всем советую !!!


Політична партія «СОЦІАЛІСТИ» | Як сьогодні живуть колишні країни Соціалістичного табору\nЯк сьогодні живуть колишні країни Соціалістичного табору\n30 років тому відбулась ще одна подія – 1 липня 1991 року у Празі підписали протокол про повне припинення дії Варшавського договору\nВін був підписаний у 1955 році країнами Соціалістичного табору – країнами, що стали на шлях соціалістичного розвитку. А це майже всі європейські соціалістичні країни (окрім Югославії): СРСР, Албанія, Болгарія, Польща, Румунія, СРСР, Угорщина та Чехословаччина, пізніше – НДР.\nЦе була угода про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу, яка закріпила блокове протистояння у “холодній війні”, що розділила світ на країни соціалістичного і капіталістичного табору. Відтоді більшість соціалістичних країн взяли курс на ліберальний розвиток.\nНеобхідність влитись у світовий ринок вимагала від них кардинальної перебудови економік. На практиці це означало зникнення цілих галузей, які процвітали перш завдяки соціалістичному поділу праці, дешевій радянській нафті і гарантованого збуту власної продукції на бездонному ринку СРСР.\nПісля зміни епох одні підприємства були ліквідовані, інші перейшли в руки іноземців, треті кардинальним чином змінили профіль.\nТрансформація пройшла відносно успішно. Але через 30 років наші колишні сусіди зі Східної Європи демонструють досить нерівномірні результати\nОдні колишні союзники, якщо і не наблизилися до стандартів добробуту найбагатших країн Європи, то майже досягли середніх рівнів. А інші так і залишилися «бідною європейської околицею». Але, порівняно з Україною, досягнення суттєві\nЗа рівнем ВВП на душу населення країни Східної Європи розмістились так:\n➢ Чехія – 33,2 тис. $\n➢ Словаччина – 31,3 тис. $\n➢ Литва і Естонія – 30 тис. $\n➢ Польща і Угорщина – 27,6 тис. $\n➢ Румунія – 22,3 тис. $\n➢ Болгарія – 20,3 тис. $\nА як це співвідноситься з досягненнями держав решти Європи? На першому місці йде Люксембург з позамежними 104 тис. $! Друге місце у Норвегії, третє у Ірландії – у них трохи більше 69,2 тисячі доларів.\nДля порівняння, в Україні – 8,3 тисячі доларів\nСЕРЕДНЯ ЗАРОБІТНА ПЛАТА у країнах Східної Європи – 1500-2000 $.\nУ громадян найбільш розвинених країн Європи зарплати в рази більше:\n– у Швейцарії – 7143 $\n– в маленькому Люксембурзі – 5568 $\n– в Норвегії – 5262 $\nДля порівняння, в Україні – 410 $\nОднак слід зазначити, що порівняно низькі зарплати в Східній Європі компенсуються більш доступними цінами на основні продукти харчування.\n➢ Перше місце займає 2-мільйонна Словенія – середньостатистична сім’я на ведення домашнього господарства витрачає на рік 21 тис. євро\n➢ Хорватія – 12 тис. євро\n➢ Польща – 11 тис. євро\n➢ Далі – угорці, румуни, росіяни, болгари…\n42-мільйонна Україна займає останнє місце порівняно з ними – 2,5 тис. євро\nЧому Україна програє по багатьом показникам сусіднім країнам\nПричина цьому – величезна кількість чинників: від сировинної орієнтації країни, до політичної нестабільності. Про них, а також про необхідні кроки, які допоможуть Україні досягти рівня європейських держав, ми розповімо у наступних публікаціях.\nPrevПопередня30 років тому Україна проголосила незалежність\nНаступнаЗ Днем Незалежності, Україно!Next


Навесні ринок очікує хвилі підвищення кредитного рейтингу України, якщо, звісно, ніхто не напартачить із МВФ / ГОРДОН\nНавесні ринок очікує хвилі підвищення кредитного рейтингу України, якщо, звісно, ніхто не напартачить із МВФ\n23 сiчня, 2020 14.06 | коментарів:\nУкраїна повернулася на ринок єврооблігацій і здійснила перший випуск у 2020 році. Водночас можна сказати, що Україна тріумфально повернулася – із салютом, фанфарами та феєрверками. Україна залучила €1,25 млрд на 10 років за рекордно низькою прибутковістю – 4,375%. Причому попит на випуск більше ніж у тричі перевищував пропозицію.\nЩо визначило таке успішне розміщення за такою низькою ставкою? Головними чинниками, які зараз визначають довіру інвесторів, залишаються співпраця з МВФ і поліпшення макроекономічних показників України. Зокрема, зниження боргового навантаження, яке протягом останніх трьох років скоротилося з 80% до 52% від ВВП. У підсумку ринок очікує, що навесні відбудеться хвиля підвищення кредитного рейтингу України, якщо, звісно, ніхто не напартачить із МВФ, й охоче купує український борг.\nЧому в євро? По-перше, ставки в євро нижчі. Не тільки для України. Просто ставки в євро у світі нижчі. Прибутковість найближчого за строками до нового випуску папера Україна-32 на сьогодні становить 5,9%, приблизно такий самий рівень ставок і у єврооблігацій України з погашенням у 2028 році. У підсумку, позичаючи в євро, ми можемо платити майже на 2% нижче. Головне, щоправда, не заграватися в цю гру і не починати в гонитві за формально низькими ставками залучати в екзотичних валютах, за якими ставки ще нижчі. Можна нагадати, що, напевно, найдорожча позика в історії України – це було запозичення в японських єнах, яке здійснив великий світоч економічної думки пан Азаров. Міцний господарник.\nЦе вже другий за останній час випуск українських єврооблігацій у євро. Очевидно, Мінфін хоче побудувати окрему криву дохідності і за паперами в євро, і за доларовими позиками. Для України це прийнятно, адже нашим основним торговельним партнером зараз є Євросоюз, і коли ми беремо в євро, то розуміємо, що у нас і є частина доходів, які побічно прив'язані до європейської валюти. Водночас, коли ви робите випуски євро, то ви розширюєте свою інвестиційну базу. Також це важливо, враховуючи, що є апетит серед українських корпоративних позичальників до залучення коштів у євро, і наявність державних паперів у цій валюті суттєво допомагає компаніям.\nЧому не позичати тільки в євро, якщо там завжди дешевше? Основне – це розмір. Він має значення. Так ось, розмір всесвіту доларів на ринку єврооблігацій на порядок більший, ніж розмір всесвіту в євро. Там просто більше грошей. І тому так чи інакше Україна приречена більшу частину грошей залучати саме в доларах.\nЩо ще визначило успіх випуску, то це вкрай вдалий таймінг. Мінфін і радники обрали вдалий час, коли на ринку дуже багато грошей і дуже велика тяга до ризику. Україна навіть після різкого зниження прибутковості останнього року все одно залишається однією з найризикованіших країн. І зараз, коли світові фондові індекси – на історичних максимумах, коли апетит до ризику величезний, найкращий час для розміщення України. І пропустити цей момент було б украй нерозумно. Адже ніхто не знає, як довго буде відкрите це вікно можливостей.\nЧи вирішили ми цим випуском усі свої проблеми? Ні, 2020-й залишається роком пікових погашень зовнішнього боргу, і тому це розміщення – лише перший крок. Оцінний загальний обсяг потреби в залученні зовнішнього боргового фінансування становить приблизно $6,8 млрд. Тож ще не раз Україна муситиме вийти на ринок. У цю суму входить і очікуване надходження на внутрішній ринок від західних гравців. У найближчий вівторок Україна вперше запропонує ринку семирічні внутрішні облігації, номіновані у гривні, які мають стати фаворитами в інвесторів і давно очікувані.\nТож поки все йде за планом. І головне, щоб в Україні ніхто не напартачив, зірвавши співпрацю з МВФ. І щоб світові ринки залишалися в такому самому милостивому настрої, не втрачаючи апетиту до ризику.\nТеги: Україна, МВФ, облігації, Сергій Фурса\nФурса: У зміцнення гривні є свої переваги. Але в довгостроковій перспективі може бути ще один шок, коли іноземці закінчать купувати наші облігації\n1 серпня, 2019 12.15 |коментарів:\n25 серпня, 2018 16.50 |коментарів:


Прокуратура вилучить в ОП документи щодо Іловайської трагедії – АрміяInform\nПрокуратура вилучить в ОП документи щодо Іловайської трагедії\nГоловна військова прокуратура вилучить в Офісі Президента України документи у рамках розслідування Іловайської трагедії. Відповідна інформація оприлюднена на сайті відомства.\n«Прокурор отримав дозвіл слідчого судді на тимчасовий доступ і вилучення в Офісі Президента України документів, які стосуються обставин проведення антитерористичної операції в серпні 2014 року в районі Іловайська», — йдеться у повідомленні.\nУ вказаному кримінальному провадженні досліджуються обставини Іловайської трагедії, а також причини та наслідки, за яких відбулися ці події.\nУ ході досудового розслідування у кримінальному провадженні планується дослідити всі обставини ухвалення рішень щодо планування та проведення у серпні 2014-го бойової операції в районі міста Іловайськ.\nМітки: Військова прокуратура, Іловайська трагедія, розслідування


Грецькі канікули. Частина 2 : Афіни – Мандрівки\nАвтор Nadia Wolf · 4 Січня, 2018\nМало хто з туристів, які для відпочинку обирають сонячну Грецію, заглядають до її столиці – Афін. Всі одразу поспішають до мальовничого узбережжя чи островів. Але ми не з таких. Як на мене, неможливо пізнати цю колоритну країну, не завітавши до Афін. Це місто манить не природніми пам’ятками, надсучасною архітектурою чи іншими досягненнями. Ні. Воно просто просякнуте історією, що вимірюється не десятками років, і навіть не сотнями, а тисячоліттями. Саме тут можна вловити і відчути оте загадкове «до нашої ери …». І в якийсь момент зловити себе на думці, що ти стоїш на височенному пагорбі, з якого відкривається захоплюючий вигляд на місто і, роззявивши рота, оглядаєш величні руїни Акрополя та намагаєшся допетрати, як, живучи у таку сиву-сивезну давнину, люди не тільки по деревам за мавпами не гасали, а й будували величезні будівлі, оточені мармуровими колонами та оздоблені неабиякими скульптурними шедеврами…. Словом, Афіни – колиска європейської цивілізації. Це місто «must see», якщо вас цікавить Греція, як країна, а не лише як курорт.\nАфіни та дитина\nЧесно кажучи, поєднання не з найкращих. Принаймні, готуючись до подорожі я не знайшла жодного позитивного відгуку про відвідини Афін з малюком влітку. Малим діткам там спекотно, старшим – нудно. Але хіба нас таким злякаєш? 🙂 Нашому Андрійкові от-от мало стукнути три, і я, побоювалась захцянок цього вже такого дорослого чоловічка. Але, озброївшись возиком та правильно розподіливши час, нам вдалось отримати від цього міста все, що хотілось і навіть більше. Акрополь, який був центральною точкою наших планів на Афіни ми з татком відвідували по черзі. Знаходиться древнє місто на горі, тому чалапами у спеку з малюком вгору не дуже приємна річ. З возиками туди не впускають, а зі слінгу чи ерго наш карапуз вже виріс. Таким чином, доки мама робила селфі на фоні руїн Парфенону, татко з Андрійком забрели на якийсь грецький цвинтар і навіть спостерігали за церемонією поховання 🙂 А коли татко пнувся догори, мама з Андрієм пішли оглядати в’язницю Сократа на погорбі Філопапос і якось мало-помалу випнулись на його вершину, тягнучи на своєму горбі візок-тростину, здоровенний фотоапарат, манатки Андрія та й самого Андрія.\nАфіни – місто туристичне, тож вибір житла там досить широкий – від хостелів до готелів-апартаментів. Оскільки основна цікавинка міста Древнє місто Акрополь знаходиться в центрі, дуже багато житла здається саме там. І часто за досить привабливими цінами. Про те, як ми шукаємо житло перед мандрівкою з малюком я детально описала тут, а наразі нагадаю, що керуємось ми таким алгоритмом – знаходимо пам’ятку в місті, яку більше за інші прагнемо побачити і шукаємо житло у пішій доступності до неї. Зазвичай, бажаним є центральне розташування або близкість до станції метро. Із вимог основною є наявність кухні. Оскільки афінські готелі кухонних кутків не пропонували, ми вирішили забронювати квартиру на провіреному ще у Гонконгу сайті airbnb. Це класний ресурс, який пропонує житло від власників і більше про нього я вже писала у цій статті.\nКвартирка в центрі, за декілька хвилин ходьби від Акрополя перевищила усі мої сподівання. Затишна, комфотрта, з усіма зручностями і власним садком з апельсинових та лимонних дерев, як бонус. Оскільки знаходилась майже у підвальному приміщенні, добре рятувала від червневої спеки, хоча й кондиціонер в наяності був. Власниця – приємна жіночка, що мешкала поверхом вище. Щоправда з нею ми майже не спілкувались, адже здачею квартири та комунікацією з гостями займались офіційні посередники від airbnb – easy bnb team. Мила дівчина Жоржина у вайбер-режимі відповідала на усі мої запитання і навіть організувала нам трансфер пізно ввечері з аеропорта та передачу ключів.\nТрішки були проблеми з електрикою – зламався переключатель гарячої води, то Жоржина швидко організувала сантехніка який усе оперативно полагодив, намагаючись не заважати нашому відпочинку. А одного разу взагалі я ненавмисне захлопнула ключі у замку із середини. Ззовні двері ніхто не міг відчинити. Саме в той день ми вирішили прогулятись без документів та телефону Жоржини. На щастя, я просікла де живе господиня (вона якось хотіла непомітно обдарувати нас фруктами, як вибачення за дискомфорт з електрикою). І полетіла до неї в неділю вранці. Замість того, що прибити нас за неуважність, жіночка вибачалась за незручну ситуацію і відправила гуляти, сказавши, щоб ми не переживали. Коли ми повернулись замок був полагоджений, а ключі лежали на столику. Це було дуже приємно.\nВ Афінах добре розвинутий громадський транспорт. Є автобуси та метро. Але якщо жити в центральній частині міста, то усі найцікавіші пам’ятки можна обійти пішки. Таксі ми брали лише один раз один раз, коли наш татко потягнув собі спину на горі Лікавітос і йти пішки просто не міг. Тарифи не захмарні.\nНезважаючи на те, що трирічний Андрій їв на той момент майже все те, що й ми, мені всерівно зручніше було володіти власною кухнею у помешканні, аніж бігати по ресторанах. Тому готувала те ж, що й вдома – каші, супи, пюрешки, макарони, курятину та ін. Купували їжу в основному в супермаркетах. Хороших ринків із фруктами так і не знайшли 🙁 В Афінах дуже популярними є міні-маркети типу «7/11» чи схожі до них. Їх можна знайти практично у кожному кварталі. Ну і всі необхідні продукти там, звісно ж, будуть. М’ясо та молоко там навряд чи буде супернатуральним, проте щоб перекусити день-другий згодиться. Коли макарони і сосиски приїдались, могли повечеряти у ресторані. Їх особливо багато у вуличці навроти Акрополя. Ціни – від 20 євро за вечерю на трьох. Варто зазначити, що порції у тамтешніх ресторанах та кафешках просто гігантські. Я люблю попоїсти, але в Греції жодного разу не залишала порожньої тарілки, чим неабияк злила мужа 🙂 Для дитини в кожному закладі знаходилось картопляне пюре, млинці чи яєшня. Андрій навіть навчився сидіти сам за столом. Дивлячись на нас, вимагав у офіціантів й собі крісло, тарілку і набір приборів.\nАкрополь – пам’ятка номер один. Це така собі скеляста гора посеред міста на якій височіють руїни древніх Афін, яким уже понад 2 тис. років. Його видно із будь-якого кутка міста, а вночі особливого шарму додає підсвітка. Відчинено Акрополь влітку від 8 до 20-ої. Ціна – 20 євро з дорослого за одноразовий квиток тільки у Акрополь. Трохи дорожче можна придбати комплексний квиток, який окрім Акрополя включає й інші пам’ятки. Дуже важко відвідувати його в літню спеку. Усюди каміння, яке нагрівається та жарить ще більше ніж сонце. Але тим не менше, воно того вартує. Сила, велич, дух Древньої Греції – все там. Гуляти схилами та милуватись руїнами Парфенону, театру Діонісія та древніми храмами можна хоч увесь день. З дитиною йти реально, але тільки не в спеку. І треба завжди підніматись догори. Ми Андрія не ризикнули брати. Щоб не стояти в черзі за квитком, краще заходити не з головного входу (справа), а з того, що по лівій стороні (там де всі, зазвичай виходять). Там людей на вхід практично немає.\nМузей Акрополя знаходиться одразу через дорогу від головного входу. Це сучасна будівля (з кондиціонерами!) в яку акуратно перенесли усі скульптурні шедеври із Акрополя. Це просто щось. Геніальні витвори мистецтва, які стояли на сонці та вітрі тисячоліттями! А тодішні майстри з неймовірною точністю передавали риси людей, тварин і навіть міфічних персонажів. Ціна за вхід – 5 євро. З дітьми пропускають без черги. Возик можна залишитиу гардеробі. Фотографуватись не можна, але якщо дуже хочеться … 🙂\nНаціональний парк (National Garden) – великий парк між Акрополем та площею Синтагма. Досить красивий, зі ставками та невеличким бескоштовним зоопарком.\nПлоща Синтагма – основна площа країни (типу нашого Майдану), де знаходиться будівля Парламенту. Чесно кажучи, нічого особливого там немає, та й найкрасивішим на будівлі Парламенту є вартові у смішних капцях. Проте, не заглянути на цю основну жилу міста просто не можна.\nПлоща Монастіракі – невеличка площа, що знаходиться на північ від Акрополя із ключовою станцією метро. Древня церква та хаотичний ринок переносять туристів кудись далеко від Європи. На Балкани, я б сказала. Там дуже колоритно.\nГора Лікаветос – найвища вершина Афін. Потрапити на неї можна на таксі або ж на фунікулері. Якщо обрати другий варіант, то до кінцевої фунікулера ще доведеться дуже довго пнутись догори сходами. Не найкращий варіант для возика, але ми саме так і сунулись, тягнучи його в руках. Ціна за поїдку в обидві сторони – 7 євро. Діти до 7 років безкоштовно. На горі є маленька церква, кілька ресторанів та шикарнючий вид на Афіни. Який особливо прекрасний на заході сонця.\nГора Філопапос . Це свого роду парк, який плавно піднімається догори. Знизу можна побачити невеличку печеру. Саме там колись сидів ув’язненим древньогрецький філософ Сократ. На вершині – памятник Філопапосу (соромно, але без поняття хто це). Уся ця паркова гора вкрита невеличкими хвойними деревцями та суцільним камінням. Я витягнула Андрія з возика тільки-но ми переступили поріг воріт парку. На гору підніматись ми не планували, але я не могла встояти і таки витягнула візок, наплечник та Андрія на сам пік (татко в той час чергував на Акрополі).\nПлака – старовинний райончик поблизу Акрополя з вузенькими вуличками, європейською архітектурою, колоритними ресторанчиками. Дуже схожий на затишну Європу і мало чим скидається на хаотичну Грецію. Своєю самобутністю він нагадує усім, що Греція таки в Європі. Гуляти тими вуличками – суцільний катарсис 🙂\nМожна ще заглянути у храм Зевса, в Агору чи проїхатись на море.\nПовірте, Афінам є що показати і це місто вас обов’язково здивує!\nНаступна публікація Зимівля в Індонезії. Перші враження\nПопередня публікація Грецькі канікули: планування, дорога, маршрути


Життя та творча доля Генріха Гейне | Шкільні твори\nПоштовхом до еміграції була звістка про Липневу революцію у Франції, яка вселяла надію на справедливість. “Це були сонячні промені, загорнуті в газетний папір”, – говорив поет.) 2. Участь у літературно-громадських подіях. (Розчарування через перебіг/ подій революції. Широке коло друзів-митців: О. Бальзак, Жорж Санд, П. Ж. Беранже, О. Дюма, Г. К. Андерсен, Ф. Шопен, Ф. Ліст, Г. Берліоз/ Вірші Гайне перекладаються французькою мовою й широко друкуються/ у Франції поет стає так само знаменитим, як і в Німеччині. В той час Німеччина сприймалася європейцями як країна з провінційною культурою. У своїх працях “До історії релігії і філософії в Німеччині”, “Романтична школа” Гайне показує самобутній характер мистецтва, філософії, літератури Німеччини, малює яскраві портрети Лютера, Канта, Лессінга, Гете, Шіллера, Гофмана. Ці виступи поета на захист німецької культури, витримані в дусі просвітницького вільнодумства, викриття буржуазного ладу й монархії, налаштували проти нього офіційну владу Німеччини: нові книги поета заборонили.\nДо неї увійшли любовна лірика першого французького\nдесятиріччя, політично забарвлені “Сучасні вірші”. Одна з кращих поезій цього розділу – “Сілезькі ткачі” – відгук Гайне на повстання ткачів в Німеччині 1844 року. У ній поет висловив співчуття людям, доведеним до відчаю злиденним життям:\nПрокляття отчизні, де гнуться раби, Отчизні насильства, країні ганьби, Де хутко гниють, опадають квітки, Де сморід і гниль, де ростуть черв’яки…\nУ вірші “Доктрина” поет визначав сенс свого життя як постійний рух уперед. У віршах “Просвітлення”, “Посередництво”, “Обіцянка” Гайне висміював німецького обивателя – Міхеля – за його довготерпіння й боягузтво. У віршах цієї збірки відображена доля поета-вигнанця, який душею прагне щастя для своєї Батьківщини і засобами сатири бореться за її майбутнє.\nНаприкінці 1843 року Гайне здійснив поїздку до Німеччини, в результаті якої виникла блискуча лірико-сатирична поема, що змальовує враження поета під час мандрівки. Кожний розділ твору присвячений зупинці в якому-небудь місті. Поет висміяв убозтво німецького життя, яке болісно вразило його після тринадцятирічної вимушеної відсутності:\nТой самий дубовий народ-педант. Прямі кути й сьогодні У кожному русі, і всі з лиця Бундючні, тупі й холодні.\nПоема відразу ж була заборонена в багатьох державах.\n1845 року здоров’я Гайне різко погіршилося, почався прогресивний параліч, який прикував його до ліжка. “Матрацний період”, – охрестив його поет. Гідна поваги працездатність поета протягом важких восьми років хвороби: були продиктовані прозові твори “Богиня Діана”, “Боги у вигнанні”, збірка віршів “Романцеро”.\n“Романцеро” – остання збірка Гайне. Туга за батьківщиною – основний мотив збірки. Подумки поет мандрує на Схід (“Адар”), в античну чи біблійну старовину (“Бог Аполлон”, “Цар Давид”), його приваблюють лицарські часи (“Розель та Мелісандра”), німецька та англійська історія (“Валькірії”, “Король Річард”).\nЗбірка віршів “Книга пісень” (1827) зробила тридцятирічного Г. Гайне знаменитим поетом. Основний мотив поезій цієї книги – нерозділене кохання. Більша частина віршів “Книги пісень” була створена під впливом глибокого почуття поета до двоюрідних сестер Амалії та Терези, в яких Гайне закохувався по черзі. Це кохання не було взаємним.\nСвою збірку Гайне розділив на три частини і таким чином позначив три етапи свого нерозділеного кохання. Це “Юнацькі страждання”, коли кохана з’являється до нього в уяві; “Ліричне інтермецо”, де кохання розцвітає насправді, але без взаємності; “Знову на Батьківщині” – любов оживає тільки в пам’яті поета.\nВ “Юнацьких стражданнях” кохання зображене як романтична мрія, нестерпне чекання, химерне сновидіння. Образ коханої, що з’являється у сні, сповнює серце поета не щастям, а гострою тривогою і щемлячим сумом. Він бачить її то на балу у сатани, то в образі чужої нареченої під вінцем. Себе самого поет впізнає у подобі то зневаженого лицаря, то в’язня, який очікує на страту. Втім реальний світ не менш тривожний, ніж сновидіння. Поету стає ненависним “порядне товариство”, де всі зневажають його:\nТи бачиш, як щодня оті почвари Пси в окулярах, кицьки у рум’янах Моє ім’я товчуть в плітках поганих Й вигадують мені пекельні кари. “Ти бачиш, як щодня…”\nМоя душа подолана твоєю Високою, прекрасною душею, І в небеса я лину разом з нею. “Моїй матері”\nВ “Ліричному інтермецо” до поета приходить кохання в “прекрасному місяці травні”, і весь світ для нього сповнюється радістю. Але він не відчуває взаємності, в його коханої “нема жалю”, вона вінчається з іншим. Знову поет під владою похмурих сновидінь.\nЦвіте, й росте, і прагне До ніжних місячних рук І тане, і пахне, і плаче З любові й любовних мук! “Боїться квітка лотос…”\nІ бачить він сон про пальму, Що десь у південній землі Сумує в німій самотині На спаленій сонцем скалі. “Самотній кедр…”\nЗмучений нерозділеним коханням, поет шукає забуття та втіхи в мандрах. Його ваблять рейнські простори, казкові пейзажі, прості люди. Повертаючись до рідного міста, де колись вперше покохав, поет зустрічається з родиною своєї колишньої коханої. В його серці оживають згаслі спогади, і він знову, уже вкотре, переживає свою нещасну любов. Про все це розповідають вірші з розділу “Знову на Батьківщині”:\nТи, марище зблідле, ти тінь моя власна! Нащо мене дражниш коханням моїм? І так не забута година нещасна, Як серцем я рвався на місці оцім. “Ніч тиха”\nЗникають в потоці бурхливім І човен, і хлопець з очей, І все це своїм співом Зробила Лорелей. “Лорелея”\nВірші Г. Гайне про нерозділене кохання наповнюють серця читачів смутком і ніжністю, співчуттям ліричному герою. Ці поезії витримані в м’яких ліричних тонах. Не випадково вони привертали увагу композиторів (Р. Шумана, П. Чайковського та інших). А вірш “Лорелей” чи не найпопулярніший у німецькій поезії, він увійшов до всіх шкільних хрестоматій. Характерно, що коли в Німеччині до влади прийшли нацисти та почали палити книги Гайне, вони не насмілилися зачепити цього вірша. Лише замість імені поета позначили в книжках: “Слова народні”. Чи може бути вищою оцінка творчості будь-якого поета!\n“Книга пісень” лірична сповідь Генріха Гейне Справжнього поета можна порівняти з натягнутою струною на скрипці буття. Дотик – і заспіває, заплаче душа поета. А людям залишаються вірші. Генріх Гейне стояв біля витоків романтизму, був його фундатором...\n“Книга пісень” – лірична сповідь Генріха Гейне Генріх Гейне стояв біля витоків романтизму, був його засновником разом з Байроном, Міцкевичем, Пушкіним, Шевченка. У кожного з цих поетів була своя книга, яка принесла світову славу. Для Гейне це...\nТвір на тему: “Хотів би я в слово єдине. За мотивами лірики Генріха Гейне” Як всім нам добре відомо, всі письменники, творили в рамках жанру романтизм, на перший план ставили своє ставлення до світу, своє сприйняття реальності. Цих людей не цікавило, що відбувається навколо,...\nТвір на тему: “Чому Генріха Гейне називають творцем вільної пісні романтизму?” Літературний напрям романтизму є досить цікавим, але виникнення його пов’язано з тим же, з чим пов’язане виникнення інших напрямків у літературі. Романтизм протиставляється раціоналізму і тим самим заперечує погляд на...\nПопередній Попередній запис: Народнопоетична основа поезій циклу І. Франка “зів’яле листя”\nНаступний Наступний запис: Благородний вчинок Грицька (За оповіданням Б. Грінченка “Грицько”)


Табір фрістайлу та фрірайду (La Tzoumaz 22.3.19) - Сноуї\nЖивий фінал Світового туру Freeride!\n(Табір фрістайлу та фрірайду (фінал FWT!))\nТабір Freestyle & Freeride - це поїздка, організована спільно з польським виробником окулярів УЗО! Наші гості - це ті, хто добре літає на дошках і хто з радістю покаже вам основи паркових заходів.\nЦе ще не все! Коли ми перебуваємо у Верб'є, відбудеться фінал Всесвітнього туру Фрірайди. Найкращі вершники світу змагатимуться на сусідній стіні Бек-де-Росс. Ви побачите це в прямому ефірі!\nЗвичайно, вам не потрібно бути просом або просунутим вершником, щоб їхати в цей табір.\nІ чому саме там? Тому що Швейцарія - це якість. Вищий комфорт проживання? Найбільший курорт для зимових видів спорту в Швейцарії? Анімації та атракціони для дітей? У вас це як у банку. Крім того, доступ сюди займає менше, ніж до французьких центрів.\n- БЕЗКОШТОВНІ / ФРЕЙДЕРНІ СКІ або тренінги для групи SNB 12 годин: 350 злотих (групи максимум 7 осіб) (див. Більше на вкладці АТРАКЦІЇ)\nФІНРАЛЬНИЙ ТУР ФІРЕЙД СВІТ ЖИВИЙ! Найважливіші змагання з фрірайду у світі, кращі з кращих вершників з усього світу, яких ви можете щодня дивитись у фільмах та на YouTube, змагатимуться на легендарній стіні Bec des Rosses. Це все під вашим поглядом!


Німці зробили дуже швидку «Волгу» ГАЗ-21 (Фото) – MMR — Motor Media Review\nНімецька компанія eTower GmbH, яка знаходиться неподалік від Ганновера, виставила на продаж незвичайну «Волгу»\nНасправді, до оригінальної «двадцять першої» цей автомобіль не має ніякого відношення: шасі культового седана Mercedes-Benz S 600 за примхою невідомого замовника «накрили» кузовом, стилізованим під кузов «Волги». Тепер унікальну саморобку, пробіг якої становить досить скромні 12 345 кілометрів, виставили на продаж.\nПід капотом дводверного купе ховається 5,5-літровий 500-сильний V12, з яким зістикована автоматична коробка передач. Ніяких інших подробиць продавець не призводить, вказуючи лише, що роком випуску автомобіля значиться 1958 й. Вартість лота – 300 000 євро.\nMercedes показав свій найпотужніший серійний автомобіль…


Поліція Чернігова призначила експертизи по резонансній ДТП з дитиною – СНОВСЬК СЬОГОДНІ\nПоліція Чернігова призначила експертизи по резонансній ДТП з дитиною\n21/05/2018 admin-snovsk НОВИНИ ОБЛАСТІ, ЧЕРНІГІВЩИНА 0\nПоліція призначила ряд експертиз для остаточного встановлення всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася в Чернігові увечері 19 травня і призвела до травмування дитини. Встановлені всі учасники події.\nЕкспертні дослідження призначені для уточнення зібраної інформації та максимально повного і об’єктивного встановлення справжності отриманих свідчень. На жаль, ці дослідження не можуть дати моментальну відповідь на всі запитання. Це тривалий процес, він потребує декількох днів, а в окремих випадках — і тижнів.\nЩодо вилученої білої речовини призначено, серед іншого, експертизу ДНК виявлених слідів. Вона має однозначно встановити, кому належать пакунки. Інше експертне дослідження має незаперечно відповісти на питання, хто саме перебував за кермом в момент скоєння ДТП.\nПісля отримання результатів досліджень поліція зможе зі 100-відсотковою точністю сказати, хто і за що саме несе відповідальність. Зокрема, хто порушив правила руху і які саме, кому належать вилучені поблизу автомобіля пакети з білою речовиною, що саме знаходиться у пакетах тощо.\nПоліція однозначно заявляє, що всі винуваті у кожному зі скоєних правопорушень, незалежно від їхніх посад, суспільного становища, родинних зв’язків тощо будуть притягнуті до відповідальності згідно із законом.


Хліб з цільнозерновий борошна в хлібопічці | iskysstvoetiketa\nHome Хліб з цільнозерновий борошна в хлібопічці\nТакий хліб ви точно ніде не купите! Спечіть шалено смачну буханець, використовуючи наші рецепти і незмінну помічницю в цій справі – хлібопічку. Далі опишемо, як правильно і без особливих труднощів створити чудовий цільнозерновий хліб.\nРегулярне вживання хліба з цільнозерновий борошна покращує загальний стан організму, сприяє очищенню його від шлаків, наповнює клітини необхідними вітамінами та елементами, яких не знайти в хлібобулочних виробах, виготовлених з борошна вищого сорту.\nДалі ми розповімо, як спекти такий корисний хлібець в домашніх умовах за допомогою хлібопічки і запропонуємо кілька варіацій рецептів.\nРецепт хліба з цільнозерновий борошна для хлібопічки\nцільнозернові пшеничне борошно – 565 р;\nдріжджі сухі швидкодіючі – 1,5 ч. ложки;\nфільтрована вода – 365 мл;\nолія без запаху соняшникова або оливкова – 35 мл;\nкам’яна сіль – 20 р.\nПідготувавши всі необхідні компоненти для приготування хліба за даним рецептом, можемо приступати до закладення їх у відерце пристрою. Тут потрібно орієнтуватися на рекомендації виробника, адже часто вони можуть значною мірою відрізнятися в залежності від моделі і марки приладу.\nЯк правило, різниця полягає в першочерговості закладки сухих або рідких продуктів і відповідно їх другорядність. Після того як продукти опиняться в хлібопічці, налаштовуємо її на режим «Цільнозерновий» з середньою скоринкою і залишаємо до завершення обраної програми. Після сигналу витягаємо рум’яний апетитний хлібець на рушник, прикриваємо виріб другим його краєм і даємо охолонути.\nХліб цільнозерновий пшеничного і житнього борошна – рецепт без дріжджів в хлібопічці\nцільнозернові пшеничне борошно – 235 г;\nзакваска бездрожжевая для хліба – 220 г;\nфільтрована вода – 160 мл;\nкам’яна сіль – 10 р.\nПроцес приготування бездріжджового цільнозернового хліба дещо відрізняється від класичного дріжджового. Замість дріжджів нам знадобиться спеціальна жива підійшла закваска для хліба. Її закладаємо в ємність хлібопічки разом з рідкими компонентами. Цільнозернове борошно пшеничне в даному випадку ми доповнимо житній. Даний факт зіграє тільки на користь смаку і цінних властивостей готового хліба, але ускладнить подальший процес приготування. Якщо ваша хлібопічка дозволяє програмувати її на індивідуальний режим – скористаємося цією можливістю або встановлюємо кожен етап приготування хліба вручну. Налаштовуємо «Заміс» на півгодини, після чого встановлюємо час відстрочки випікання на чотири години. Це необхідно для того, щоб сформувався бездріжджовий цільнозерновий ком тесту расстоялся і підійшов. Тільки після цього можна приступати до випікання хліба, вибравши відповідний режим на панелі пристрою.\nСмачний яблучний пирігПаста том ям\nГрушевий сік – користь і шкода\n2 years ago Кулінарія849


Підбито підсумки ІІ етапу олімпіад | Калуська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5\nПідбито підсумки ІІ етапу олімпіад\n22.12.2017 Важливо, Новини Автор: Мирослав Кусень\nНАШІ НАВЧАЛЬНІ ДОСЯГНЕННЯ\nта учасників ІІІ етапу\n№ Прізвище учня Клас Предмет Місце у ІІ етапі Прізвище вчителя Участь у ІІІ етапі\nАріан Романович 7-А Фізика 2 Кравець В.І.\nМаксим Ігорович 7-Б Фізика 3 Кравець В.І.\nМаксим Ігорович 7-Б Математика 3 Білик Р.П. ♦\nМаксим Ігорович 7-Б Хімія 3 Беженар Л.В.\nМаксим Ігорович 7-Б Інформатика 1 Головчак Г.Б. ♦\nАнна Вадимівна 7-Б Українська мова та література 3 Стеблинська М.Й.\nЛілія Мар’янівна 8-А Історія 3 Коцан М.І.\nАндрій Петрович 8-Б Фізика 1 Кіраль Х.І. ♦\nАндрій Петрович 8-Б Хімія 2 Беженар Л.В.\nАндрій Петрович 8-Б Інформаційні технології 1 Кіраль Х.І.\nДіана Вікторівна 8-Б Біологія 3 Михайловська О.А.\nАнастасія Василівна 8-Б Біологія 2 Михайловська О.А.\nСофія Василівна 8-Б Біологія 2 Михайловська О.А.\nМар’яна Ярославівна 8-Б Хімія 3 Беженар Л.В.\nМар’яна Ярославівна 8-Б Біологія 3 Михайловська О.А.\nТарас Ігорович 9-А Інформатика 1 Головчак Г.Б. ♦\nХристина Володимирівна 9-А Інформаційні технології 3 Головчак Г.Б.\nМар’яна Романівна 9-А Екологія 3 Михайловська О.А.\nМар’яна Романівна 9-А Біологія 3 Михайловська О.А.\nВікторія Олегівна 9-Б Фізика 2 Кусень М.В.\nВікторія Олегівна 9-Б Правознавство 3 Олексюк О.Р.\nВікторія Василівна 10 Правознавство 3 Олексюк О.Р.\nАліна Сергіївна 10 Економіка 2 Чабаранок В.М.\nМаксим Миколайович 10 Економіка 3 Чабаранок В.М.\nХристина Степанівна 11 Економіка 2 Чабаранок В.М. ♦\nМарія В’ячеславівна 11 Економіка 2 Чабаранок В.М. ♦\nза складну і плідну працю,\nщедро скроплену мудрістю та людяністю !\nУчням-учасникам ІІІ етапу бажаємо найвищих результатів !!!\nУчасть колективу «Діти України»


Як підготувати чоловіка до партнерських пологів? – Психолог Ольга Колеснікова-Чмель\nсім я Ольги Колеснікова-Чмель\nКожна сім‘я унікальна у своєму досвіді очікування дитини і пологах. Проте все популярніше стає народжувати разом. Так звані «партнерські пологи» – це унікальний досвід у стосунках пари і у батьківстві.\nПроте при всіх перевагах, не можна сказати, що партнерські пологи підходять однозначно для всіх вагітних. Вибір індивідуальний. Для однієї пари партнерські пологи можуть стати подією, яка згуртує пару, зміцнить близькість, а для іншої – навпаки, може виявити приховані конфлікти у подружжі. Проте абсолютно точно можна погодитись у одному: для всіх пар пологи – це архіважлива подія і до них варто готуватись.\nПитання про участь чи не участь батька дитини потрібно вирішити не пізніше як за 2-3 місяці до очікуваної дати народження. Це рішення має бути абсолютно добровільним , осмисленим і не насильним для обох сторін. Тут не може бути жодних відкритих чи прихованих маніпуляцій. Тут чітко діє приказка : «Насильно – милим не будеш». Інша справа, що чоловік і дружина можуть допомогти одне одному встановити зв‘язок із ще ненародженою дитиною, відчувати її потреби і відчувати велике бажання зустріти прихід нового життя на пологах разом.\nЦе філософія пари, яка плавно буде готуватись до партнерських пологів і пройде через будь-які випробування. І тут потрібно допомогти татові стати вагітним психологічно, не маючи фізіологічних відчуттів. Звичайно, хтось легше включається у цей процес, а хтось – складніше. Все витікає з рівня довіри у ваших стосунках, з відкритості серця одне до одного, з вміння спілкуватися, ділитися своїми переживаннями . Якщо поява дитини очікувана, є відчуття взаємопідтримки, то, швидше за все, партнерство у пари буде і під час вагітності, і під час пологів.\nДля відчуття себе татом ще ненародженої дитини чоловікам потрібні не просто слова – а конкретні дії, які допоможуть включитись у роль тата. Дозвольте їм конкретно щось робити під час вагітності, формувати зв‘язок з дитиною уже до пологів.\nЩо цьому може допомогти?:\nВідвідання УЗД із отриманням картинки, спілкування з лікарями та можливість почути звуки серцебиття жителя животика.\n(Візуалізація, коли ще непомітна вагітність дружини, дуже важлива. Пам‘ятайте постійно: чоловік не має фізіологічних відчуттів вагітності і він повинен звикнутися з роллю вагітного тата:)Це процес. І цей стан не виникає одразу.)\nКонкретні дії, що будуть проявляти турботу чоловіка про дружину, дитину ( закупка смачних і корисних продуктів, виготовлення ліжечка для дитини, ремонт дитячої тощо.)\nРитуали, що допоможуть чоловікові відчувати себе батьком ( наприклад, розповідь жителеві животика про свій прожитий день, співання колискових, розказування казок чи читання книжок).\nУчасть у виборі полового будинку, де будуть проходити пологи, у виборі фахівців під час вагітності та пологів.\nНе забудьте спитати також і у чоловіка – що йому було б приємно і цікаво робити для вас, для дитини, щоб відчувати себе включеним у вагітність? Він сам вам підкаже при бажанні.\nПам‘ятаю для мого чоловіка особливим ритуалом, що допомогав йому відчувати своє батьківство стало читання книжок жителеві животика. Це був ритуал перед сном. Його ми разом назвали «Радіо Тата». А ще незабутніми були ігри у піджмурки з дитиною на останніх місяцях, коли вона могла ніжкою стукати у долоню тата. Чоловік просто сяяв після спілкування з дитиною, яка ще не народилась:) , але яку він відчував уже такою рідною і милою.\nВажливо від чоловіка навчитись не вимагати все це, а дякувати за кожен прояв теплоти до вас, до дитини. Тоді йому самому захочеться робити все більше і більше. У нього потихеньку буде формуватися відчуття своєї потрібності і значимості у протіканні вагітності, майбутніх пологах.\nПро це – у наступній публікації.


Захар Беркут трейлер hs\nУсій команді дуже сподобалась така алегорія. Ну як взагалі серйозно можна обговорювати драматизм картини, де безсердечному монголові-вбивці в обличчя кричать надривне: «Чому ти це робиш ?!» Ні, ні і ні. Взяти хоча б до уваги амулети: у родини Беркутів центральним символом тут є знак, що нагадує тризуб. Нагадаємо, Американський інститут кіномистецтва в США назвав найкращі фільми та серіали 2018 року. Ще одним голлівудським актором, який приїхав на зйомки до українських Карпат, був Томмі Фленаган, якого ми знаємо за фільмами “Хоробре серце”, “Гладіатор”, “Вартові Галактики 2”.\nЗйомки відбувалися в Карпатах, на озері Синевир, та під Києвом. Він не хотів чужого панування ні над ним самим, ні над його народом. “Історія Захара Беркута та відважних тухольців – це історія про одну з головних речей у світі – про мужність. Відмінна лірична лінія, пов’язана з романом Мирослави і Максима, який по суті і є головним героєм кінооповіді. У проекті узяли участь також і голлівудські колеги. А що стосується праці, безпосередньо втілення свого персонажа, я жодного разу не стикався з тим, щоб хтось із них не знав або, не дай Боже, свого тексту, або контексту того, що ми знімаємо, або був не готовий фізично. Режисер зазначив, що всі іноземні актори прочитали цю повість і ставили дуже багато запитань. Проте, фінал картини, нехай навіть і з кончиною Захара Беркута, однозначно оптимістичний, у ньому відчувається віра у щасливе майбутнє, у можливість такого майбутнього… Фільм не справляє враження конкурентоспроможного, він вторинний, він банальний, таких фільмів було вже безліч.\nІ я точно знаю, що саме я звідти взяв. Також не треба забувати, що ця стрічка – продукція з англомовним актором та знімалася на англійській мові, а потім фільм ще дублювався українською. Клепарівська, 18) триває виставка «Світ Захара Беркута». У мережі з’явився офіційний тизер українського фільму “Захар Беркут” “Драматургія Івана Франка – це світова драматургія, тому що він опікувався питанням з чого починається розподіл людей на добрих чи злих, за що людина здатна померти і найголовніше – за що здатна жити. Атмосфера, яка тримає від першого кадру і до останньої 132-ої хвилини.\nФакти про фільм “Захар Беркут”\nСхожі ключі: дивитися фiльм и онлайн в хорошій якості Захар Беркут 2020 Захар Беркут кіно Захар Беркут фiльм 2020 дивитися онлайн без реєстрації Захар Беркут фiльм трейлер фiльм Захар Беркут трейлер Захар Беркут онлайн в хорошій якості Захар Беркут онлайн 2020 Захар Беркут 2020 смотреть онлайн без регистрации Захар Беркут hd онлайн Захар Беркут яндекс Захар Беркут фильм 2020 онлайн Захар Беркут 2020 смотреть онлайн полный фильм Захар Беркут фильм скачать Захар Беркут смотреть Захар Беркут 2020 смотреть кино Захар Беркут фильм Захар Беркут 2020 смотреть онлайн hd Захар Беркут фильмы 2020 смотреть онлайн Захар Беркут 2020 смотреть онлайн в хорошем качестве Захар Беркут гугл\nХіти: @bbzjysdo349 #ziemp 2686 9U3T15WTFYD @plmcojtf951 #tttriqu 5536 DEZS6C1D @sifhsqe846 #mgzmk 765 1EYZPHLUT @ezsrlfob410 #lxdevq 8899 IERPBTLT @agvbxqlz332 #jutknzx 2756 3M82HHG @jovxjhud733 #wgjen 3641 D4HDOKW7 @lxbtzgu837 #jdmdg 1514 NZOEKTRZ @ittookrp451 #rmvnctf 5707 RHCNO3ENP4IB\nНа показ фільму завітали біля 1500 гостей, серед яких були відомі митці, співаки та ведучі. Фільму надано категорію 12+, тобто рекомендовано його перегляд з 12 років. Це спільний українсько-американський художній фільм режисерів Ахтема Сеітаблаєва та Джона Віна. Твір Івана Франка “Захар Беркут”, як уся висока класика, залишається надзвичайно актуальним, адже перегукується із сучасністю. Але ми віримо в перспективи ділової журналістики в Україні, тому що віримо в перспективу України. Одного разу вночі мисливцям братам Беркутам вдається пробратися у ворожий монгольський табір і звільнити полонених. Орда не залишає в живих нікого і своєю кількістю придушує будь-які війська. Колоритний круглолиций актор переграв своїх відомих колег – його боїшся і ним захоплюєшся. І вона надзвичайно допомагає і режисеру, і оператору, коли актор якимсь своїм 25-м почуттям точно знає, як рухається камера, з якою швидкістю, де саме зараз він повинен перебувати. Тут можна переглянути 30 найвизначніших вбрань героїв, а також інші матеріали фільму.