Фіброміома матки операція - вартість лапораскопії в Україні\nКлініка Біляка / Операції / Лапароскопічні операції / Лапароскопічна консервативна міомектомія\nВидалення міоми матки показано не завжди\nЛапароскопічна консервативна міомектомія – це операція на матці, в ході якої видаляються лише міоматозні вузли, а сам орган зберігається. Здійснюється шляхом проколів в животі, крізь які вводяться інструменти для відеоспостереження та хірургічних маніпуляцій.\nДуже багато жінок (в тому числі й у віці до 30 років) стикаються з міомами матки. Більшість терпляче переносять заподіяні вузлами страждання, що їх спричиняє міоматозний вузол, та звертаються за хірургічною допомогою лише тоді, коли виникає невідкладний стан. Одна з причин – острах оперативного втручання та негативних ефектів, котрі характерні для нього: травматичного розрізу живота, грубого впливу на матку, тривалого та небезпечного ускладненнями післяопераційного періоду. Звернувшись в клініку Біляка (Ужгород), є можливість провести малоінвазивну фіброміомектомію. Ми першими в Україні розпочали проводити такі операції.\nЛапароскопія міоми матки здійснюється без розрізів стінок живота. Цей консервативний метод дозволяє видаляти вузли через кілька проколів передньої черевної стінки. Він позбавлений недоліків, властивих традиційній хірургії. Головна перевага: збереження матки, а результати перевершують відкритий доступ по всіх параметрах. Починаючи від тривалості самого втручання, закінчуючи скороченим післяопераційним періодом після видалення фіброми матки.\nОднозначно й те, що планове лікування фіброміоми матки має безліч переваг перед ургентною операцією. Тому варто завчасно звернутися до клініки Біляка, щоб отримати рекомендації щодо лейоміоми та дізнатися, скільки коштує її лікування. Попередньою консультацією можна скористатися за допомогою форми на сайті.\nЛікарі клініки проведуть ретельне обстеження та поставлять точний діагноз. На його підставі буде прийнято рішення про те, чи необхідна операція, і які будуть її масштаби. У більшості випадків ми зберігаємо своїм пацієнткам репродуктивні органи та проводимо всі маніпуляції з мінімальним травматизмом.\nМіома – це доброякісна пухлина в м’язовому шарі матки. Як правило, вона не становить загрози для життя й не схильна до переродження в онкологію, але постійно росте, чим завдає жінці масу дискомфорту. Основні симптоми захворювання:\nРясні менструації та кровотечі поза циклом.\nВідчуття тяжкості й тиску в малому тазу.\nБолі внизу живота різної інтенсивності.\nДискомфортні відчуття під час і після інтимної близькості.\nСлабкість, нездужання, періодичні запаморочення – виникають через порушення кровопостачання.\nРаннє звернення при зазначеній симптоматиці практично завжди дає гарантію успішного лікування. Виконується консервативна лапароскопія міоми, в ході якої забираються всі патологічні утворення, а сам орган зберігається.\nВивчення хвороби – найважливіша частина передопераційної підготовки в клініці Біляка. Не всі фіброміоми підлягають видаленню і, хоча консервативний метод і зберігає матку, але без показань не проводиться. При постановці діагнозу лейоміома тіла матки, лікування слід здійснити в найкоротші терміни. На ранніх стадіях воно може обмежитися лише спостереженням за динамікою росту вузла та застосуванням медикаментів, але при значних розмірах утворень ставиться питання про оперативне втручання. Також застосовується консервативний підхід із застосуванням медикаментів.\nВивчення хвороби – найважливіша частина передопераційної підготовки в клініці Біляка. Не всі фіброміоми підлягають видаленню і, хоча лапароскопічна методика зберігає матку, але без показань не проводиться.\nНа прийомі у лікаря з приводу міомектомії\nОсновні критерії для видалення фіброміоми:\nрозлади менструацій (маткові кровотечі);\nвеликий розмір вузла (вузлів) і швидкий їх ріст;\nформування вузлів в підслизовій оболонці, доцентровий напрям зростання;\nсубсерозний вузол на ніжці (небезпечний перекручуванням);\nсильний тиск на сусідні органи, що порушує їх функціональність;\nатипові варіанти розташування вузла;\nПри наявності однієї або декількох ознак, виникає необхідність в операції. У клініці Біляка лікування фіброміоми матки проходить із застосуванням сучасного малотравматичного методу – міомектомії шляхом лапароскопії. Заповніть форму нижче, щоб дізнатися вартість операції та записатися на консультацію!\nУЗД обстеження перед видаленням міоми матки лапароскопією\nПеред звільненням від фіброміоми потрібно провести ретельне обстеження. Перелік містить в собі:\nУЗД органів черевної порожнини й малого таза;\nрозширене вивчення гемостатической функції крові;\nрентгенологічні методи (КТ, ЯМР).\nНа те, щоб проаналізувати отримані дані та прийняти рішення про проведення малоінвазивної операції, персоналу клініки Біляка потрібно один – два дні. Найчастіший підхід при діагнозі міома матки – видалення. Лапароскопія у цьому плані є “золотим стандартом”, оскільки дозволяє зробити це найменш травматичним методом.\nЯкщо фіброміому краще видалити, потрібна невелика корекція харчування. З меню виключаються багаті на клітковину продукти, з вечора перед операцією призначається голодування. Це пов’язано із необхідністю у загальній анестезії.\nІноді лікар може призначити пацієнтці прийом гормональних препаратів за кілька місяців до операції. Це необхідно для того, щоб зменшити розмір вузлів, уникнувши таким чином сильної кровотечі в ході їх видалення. Однак якщо діагностовано субсерозний вузол на ніжці, міомектомію призначають одразу, без попередньої гормональної терапії.\nПри діагнозі міома матки видалення лапароскопією має ряд переваг:\nВідсутність травматизму сусідніх органів.\nМожливість уникнути післяопераційних ускладнень у вигляді спайок і гриж.\nВідсутність грубих шрамів і рубців.\nВидалення міоми лапароскопічно призначають пацієнткам, у яких спостерігається прогресивне зростання вузлів, супроводжуване рясними кровотечами в середині циклу. Зазвичай жінки приходять зі скаргами на розлади менструального циклу, кров’янисті виділення з піхви, не пов’язані з місячними, та болі в малому тазу. Консервативна операція особливо актуальна для жінок, котрі ще планують народжувати й хочуть зберегти репродуктивну функцію.\nОднак при фіброміомі не завжди можна зберегти матку. Коли вузли досягають великих розмірів і сильно пошкоджують орган, хірург може рекомендувати лапароскопічне видалення матки. Це пов’язано з тим, що у міоматозних вузлів надмірно гарне кровопостачання. Лапароскопічна міомектомія проводиться шляхом їх вилущування, і є ризик, що хірург зачепить великі артерії. Саме тому бажано звертатися за медичною допомогою за перших же симптомів захворювання. Коли міоматозний вузол невеликого розміру та ще недостатньо розвинений, позбутися його набагато простіше. У цьому випадку лапароскопічна міомектомія проходить легко, її вартість нижча, а пацієнтка після неї швидко відновлюється.\nРішення про повне видалення органу також може бути прийнято, якщо пацієнтка перебуває в постклімактеричному періоді та є ризик переродження вузлів в ракові пухлини. У такому випадку головне завдання лікаря – врятувати жінці життя. В цілому ж, органозбереження є головним принципом для лікарів клініки Біляка. Оформіть запис на консультацію до нашого гінеколога, щоб отримати детальну консультацію та дізнатися, скільки коштує операція!\nНайбільш ефективним методом оперативного лікування при фіброміомі є лапароскопія. Міома матки витягується через проколи для троакарів, тому зводиться до мінімуму післяопераційне лікування і ризик виникнення ускладнень.\nНа відміну від лапаротомічного, лапароскопічне видалення фіброміоми потребує лише декількох проколів передньої стінки живота. Після загоєння не виникає рубців, відсутні причини для розвитку спайкової хвороби.\nТипові місця встановлення троакарів для малотравматичної міомектомії\nНа малюнку показано приблизне розташування проколів. Положення пацієнтки – на спині. Першим вводиться троакар в біляпупковій області. З його допомогою хірург може під контролем зору завести інші.\nДалі слідує безпосередньо видалення міоми матки лапароскопічно. Метод дозволяє це зробити малотравматично й ефективно. Залежно від глибини залягання вузла, хірург розсікає верхні шари матки. Зазвичай це серозна оболонка, та кілька рядів міометрію. Після оголення, міоматозний вузол вилущується і витягується з черевної порожнини. Дефекти міометрію усуваються шляхом підшивання. Видалений матеріал відправляється на гістологічне дослідження.\nПроводиться контроль гемостазу швів, після чого витягуються троакари. Проколи або вшиваються, або закриваються пластирем.\nОбсяг самої операції вирішується в кожному випадку індивідуально. У клініці Біляка пріоритет віддається органозбережним операціям, особливо щодо молодих жінок. Малоінвазивна фіброміомектомія проводиться з прагненням зберегти матку, місячні, здатність народити здорового малюка. Саме тому пацієнтки приїздять до нас лікуватися з усієї України.\nПацієнткам, яким виконана лапароскопія міоми матки, в перший день після операції рекомендовано постільний режим. На другий день вже зазвичай можна вставати та пробувати ходити. Всього термін перебування в стаціонарі становить близько 3 днів. У перші дні пацієнтці дають необхідні анальгетики та антибактеріальні препарати.\nПісля виписки жінка досить швидко повертається до звичного способу життя, хоча і з деякими обмеженнями. Зокрема, потрібно бути акуратніше з водними процедурами – прийняття ванни замінити душем, і після купання обробляти місця проколів антисептиком. Варто утриматися від плавання в басейнах і відкритих водоймах протягом перших двох тижнів.\nПриблизно через місяць можна повертатися до сексуальної активності, але ретельно запобігати вагітності та регулярно відвідувати гінеколога. Перший огляд проводять через 1 місяць після лапароскопії, наступні – через 3 і 6 місяців відповідно. При цьому обов’язковий контроль загоєння тканин методом УЗД.\nЧерез півроку після операції можна починати підготовку до вагітності. Але оскільки у жінки на матці залишається рубець, потрібно ретельне спостереження у лікаря. На підставі регулярних обстежень, гінеколог робить висновок, наскільки добре відновилися тканини і чи можна пацієнтці вагітніти. Зазвичай з моменту проведення міомектомії до настання вагітності проходить 1-2 роки.\nОсобливості лікування в клініці, ціна видалення міоми матки\nЛікування в клініці Біляка засноване на індивідуальному підході!\nКоли виникає необхідність у допомозі хірурга, дуже важливо максимально зберегти природний стан тіла людини. Цей фактор є визначальним для лікарів нашої клініки. Саме тому при міомі тут найчастіше призначається лапароскопічна міомектомія. Кожна жінка може розраховувати на індивідуальний підхід до розв’язання наболілої проблеми.\nЦе помітно не тільки в підготовці до втручання. Планування фіброміомектомії, хід операції й післяопераційний період в клініці Біляка мають індивідуальний характер у всьому.\nВидалення міоми матки методом лапароскопії дозволяє значно скоротити та полегшити перебіг післяопераційного періоду. Кожна пацієнтка розміщується в окремій палаті, яка оснащена за світовими стандартами надання медичної допомоги. Забезпечується постійний контроль з боку кваліфікованого лікаря. Організовується індивідуальний сестринський пост\nМеню в клініці Біляка складається лише з екологічно чистих продуктів, підібраних з урахуванням індивідуальних особливостей конкретної пацієнтки. Це сприяє швидкому одужанню після операції, допомагає отримати необхідні для відновлення тканин поживні речовини. І за це не потрібно доплачувати – харчування вже включено до вартості операції.\nПісля лапароскопічного видалення фіброматозних вузлів матки, післяопераційний період скорочується в рази в порівнянні з широким лапаротомічним доступом. Через кілька годин пацієнтка може пересуватися самостійно. Виписка через 2-3 дні.\nВ значній мірі це обумовлено кваліфікованим застосуванням фізіотерапевтичних методів лікування. Сеанси озонотерапії у відновлювальному періоді сприяють його гладкому протіканню, прискорюють загоєння післяопераційних слідів.\nУ клініці Біляка в Ужгороді віддається перевага органозбережним операціям і малотравматичним методикам. Тому тут при діагнозі міома, найбільш оптимальним рішенням стає консервативна міомектомія шляхом лапароскопії. Вкрай рідко лікарі клініки вдаються до видалення всього органу. Адже їх завдання – не просто позбавити пацієнтку від патологічних новоутворень, але і зберегти їй якість життя, дати можливість реалізувати себе в материнстві.\nКлініка Біляка розташована в Україні, але лікують тут за європейськими стандартами. Дістатись її легко – вона розташована лише за 20 хвилин їзди від вокзалу м. Ужгород. Зв’яжіться з нами по телефону або онлайн, щоб оформити запис на прийом та дізнатися, скільки коштує операція!\nЛапароскопічна міомектомія (видалення міоми матки) 27000\nСкільки коштує Лапароскопічна міомектомія (видалення міоми матки) в Клініці Біляка?\nЛапароскопічна міомектомія (видалення міоми матки) в Клініці Біляка коштує 27000 грн.


Ми часто пояснюємо дітям: «боятися соромно», «боятися нерозумно».Придумані монстри в шафі, темна кімната, спілкування з однолітками – ну що, скажіть на милість, за приводи для страху! А чи так вже протиприродно для дитини відчувати тривогу і страх?\nДитячий майданчик. Навколо каруселі з вереском гасає ватага дошкільнят. Трохи віддалік нерішуче тупцює хлопчина років чотирьох. «Іди, катайся! Чого стоїш», – підштовхує тато. «Там незнайомі діти…» – несміливо лепече хлопчик. «Да що ти вічно трусишь! А ну йди і катайся з усіма!» – заводиться батько. Хто з них не правий?\nПсихологи стверджують, що у кожному віковому періоді має свої «фактори страху». Для немовляти природно боятися гучних звуків, зміни обстановки, незнайомих людей. До трьох років страх можуть викликати спілкування з ровесниками, страхітливі сновидіння, гроза, темрява. До 7 років – міфічні істоти на кшталт привидів і перевертнів, самотність, втрата батьків. Підлітки найбільше бояться бути відкинутими однолітками, потрапити в «ганебну» ситуацію, стати аутсайдером. У подібних страхи, якщо вонипоодинокі і контрольовані, нічого нездорового немає. В нормі з часом дитина їх «переростає».\nІнша справа – множинні страхи, що викликають у дитини постійне почуття тривоги, страх навколишнього світу. То і справа що спрацьовує сигнал «небезпека!» заважає повноцінно жити, пізнавати світ, встановлювати контакти. Занадто багато душевних сил йде на переживання і приборкання страху.\nЗвідки беруться страхи у дитини\nПричини підвищеної тривожності дитини, на думку психологів, завжди слід шукати у сімейних відносинах. Тривожні діти найчастіше зустрічаються в сім’ях, де спостерігаються:\nПідвищена емоційність батьків. Якщо мама схильна до паніки і драматизації, то дитина буде мимоволі копіювати її реакції.\nКонфлікти в сім’ї. Скандали, сварки, вічно роздратовані батьки… В такій обстановці неможливо відчувати себе спокійно.\nЗавищені вимоги, постійна критика, порівняння з іншими дітьми. Дитина весь час боїться не виправдати очікувань і бути відкинутим.\nГіперопіка. Якщо дитині постійно дають зрозуміти, що світ сповнений небезпек і він перед ними безпорадний, він починає вірити, що це так.\nВисока тривожність – завжди наслідок нестачі почуття захищеності і безпеки. Того «надійного тилу», який в нормі повинні забезпечувати йому найбільш близькі люди. Тому батькам тривожного дитини варто звернути увагу на власну лінію поведінки.\nРівень тривожності обумовлений певною мірою і особистісними особливостями дитини. Наприклад, діти-меланхоліки більш ранимі й емоційні, ніж, скажімо, сангвініки.\nнайпоширеніша помилка батьків – висміювати, соромити, лаяти дитину за «боягузтво». В такі моменти він відчуває беззахисність, розгубленість, власну ущербність… Все що завгодно – тільки не прилив сміливості. І вже зовсім крайність – навмисне залишати дитину один на один з тим, що його лякає (замикати в темній кімнаті, виштовхувати на сцену). За принципом «кину у воду – швидше навчиться плавати». Подібна тактика частіше обертається закріпленням страхів, ніж перемогою над ними. Потрібно пам’ятати, що навіть якщо «страшилки» вигадані, емоції дитину цілком реальні.\nТактика боротьби з дитячими страхами\nПоказати, що ви приймаєте емоції малюка. Так, ви розумієте, що темна комора виглядає лякаюче, а виступати перед публікою дуже хвилююче.\nРозбирати лякаючі ситуації. З’ясовувати причину страхів і шукати шляхи їх подолання. З самими маленькими – у рольових іграх, казках.\nПідвищувати самооцінку дитини. Частіше хваліть його за успіхи, поменше критикуйте.\nВірити у свого дитини, заохочувати самостійність.\nУникати порівнянь (фразу «інші діти такої нісенітниці не бояться» дитина сприймає як «ти гірший за інших, ти невдаха»).\nНе дозволяйте дитині тягнути важкий багаж страхів довгі роки. Здатність впевнено і комфортно відчувати себе в цьому світі – найважливіший момент для формування самодостатньої, успішної та гармонійної особистості.


Доцетаксел Амакса концентрат для р-ра д/инф. 20 мг/мл по 1 мл №1 во флак.: инструкция + цена в аптеках | Tabletki.ua\nДоцетаксел Амакса концентрат для р-ра д/инф. 20 мг/мл по 1 мл №1 во флак.\nот 957.00 до 1125.00 грн\nИнструкция для Доцетаксел Амакса концентрат для р-ра д/инф. 20 мг/мл по 1 мл №1 во флак.\nИнструкция указана для Доцетаксел Амакса концентрат для р-ра д/инф. 20 мг/мл по 1 мл №1 во флак.\nВыбрать инструкцию для других видов «Доцетаксел Амакса»\nПреднізолон та дексаметазон. Вплив преднізону на фармакокінетику доцетакселу після стандартної премедикації дексаметазоном вивчався у 42 пацієнтів. Не спостерігалося будь-якого впливу преднізону на фармакокінетику доцетакселу.\nДоцетаксел Амакса в комбінації з преднізоном або преднізолоном показаний для лікування пацієнтів з гормоно-рефрактерним метастатичним раком передміхурової залози.\nДоцетаксел Амакса в комбінації з цисплатином та 5-фторурацилом призначений для лікування пацієнтів з метастатичною аденокарциномою шлунка, включаючи аденокарциному гастроезофагеального відділу, які попередньо не одержували хіміотерапію з приводу метастазів.\nГіперчутливість до діючої речовини або до будь-якої з допоміжних речовин препарату. Вихідний рівень нейтрофілів <1500 клітин/мм3. Тяжкі порушення функції печінки.\nСлід враховувати також протипоказання для застосування інших лікарських засобів, які призначаються в комбінації з доцетакселом (див. розділи «Особливості застосування» та «Спосіб застосування та дози»).\nПацієнтам із раком молочної залози, недрібноклітинним раком легенів за відсутності протипоказань можна проводити премедикацію, яка полягає в пероральному прийомі кортикостероїду, такого як дексаметазон, у дозі 16 мг на добу (наприклад, 8 мг 2 рази на добу) протягом 3 днів, починаючи за 1 день до введення доцетакселу, що може зменшити частоту розвитку та вираженість реакцій гіперчутливості. У пацієнтів із раком простати премедикацію проводять пероральним препаратом дексаметазон у дозі 8 мг за 12 годин, 3 години та 1 годину до інфузії доцетакселу (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).\nНейтропенія – найбільш поширена побічна реакція при лікуванні доцетакселом. Найнижчий рівень нейтрофілів спостерігається в середньому на 7-й день лікування, у пацієнтів з інтенсивним попереднім лікуванням такий рівень може досягатися раніше. Усім хворим, які одержують доцетаксел, необхідно часто проводити загальний аналіз крові. Пацієнтам можна відновлювати лікування доцетакселом у складі нового циклу хіміотерапії лише після того, як кількість нейтрофілів після завершення попереднього циклу відновиться до ≥1500 клітин/мм3 (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).\nРеакції з боку шлунково-кишкового тракту (ШКТ)\nРекомендовано застосовувати з обережністю пацієнтам з нейтропенією та потенційним ризиком розвитку ускладнень з боку ШКТ. Хоча велика кількість випадків спостерігалася протягом першого або другого циклу режиму лікування доцетакселом, ентероколіти можуть розвинутися у будь-який час та можуть призвести до летального наслідку вже в перший день застосування. За пацієнтами слід уважно спостерігати щодо ранніх ознак серйозних випадків гастротоксичності (див. розділи «Особливості застосування», «Спосіб застосування та дози» та «Побічні реакції»).\nНеобхідне ретельне спостереження за станом пацієнтів щодо розвитку реакцій гіперчутливості, особливо під час першої та другої інфузій. Реакції гіперчутливості можуть виникнути в перші хвилини інфузії доцетакселу, тому повинні бути доступні засоби, необхідні для лікування артеріальної гіпотензії та бронхоспазму. Якщо розвинулись такі легкі прояви реакції гіперчутливості, як почервоніння чи місцеві шкірні реакції, немає необхідності у відміні лікування. Однак тяжкі реакції, наприклад виражена артеріальна гіпотензія, бронхоспазм або генералізовані висипання/еритема, вимагають негайного припинення введення доцетакселу і призначення відповідної терапії. Не дозволяється повторно застосовувати доцетаксел пацієнтам, у яких спостерігалась тяжка реакція гіперчутливості на цей препарат. Пацієнти, у яких раніше спостерігалися реакції гіперчутливості до паклітакселу, мають ризик розвитку реакцій гіперчутливості до доцетакселу, включаючи більш тяжкі прояви. Слід моніторити стан таких пацієнтів на початку терапії доцетакселом.\nНеобхідно ретельно контролювати стан пацієнтів з тяжкою затримкою рідини в організмі, наприклад у вигляді плеврального випоту, перикардіального випоту й асциту.\nПовідомлялося про випадки гострого респіраторного дистрес-синдрому, інтерстиціальної пневмонії/пневмоніту, інтерстиціального захворювання легенів, фіброзу легенів та дихальної недостатності, які можуть бути летальними. У пацієнтів, які отримували супутню променеву терапію, спостерігалися випадки променевого пневмоніту.\nПацієнти, у яких на тлі монотерапії доцетакселом 100 мг/м2 визначаються підвищені рівні трансаміназ (АЛТ і/або АСТ) більше ніж у 1,5 рази порівняно з ВМН і лужної фосфатази більше ніж у 2,5 рази порівняно з ВМН, мають більш високий ризик розвитку тяжких побічних реакцій, таких як летальні наслідки у результаті токсичної дії препарату, в тому числі внаслідок сепсису та шлунково-кишкової кровотечі, а також фебрильна нейтропенія, інфекції, тромбоцитопенія, стоматит та астенія. У зв’язку з цим рекомендована доза доцетакселу для пацієнтів з підвищеним рівнем печінкових ферментів становить 75 мг/м2; рівень печінкових ферментів необхідно визначати перед початком лікування та перед кожним новим циклом хіміотерапії (див. розділ «Спосіб застосування та дози»). Для пацієнтів, у яких спостерігається підвищення сироваткового рівня білірубіну (>ВМН) і/або АЛТ і АСТ більш ніж у 3,5 рази порівняно з ВМН, що супроводжується підвищенням рівня лужної фосфатази більше ніж у 6 разів порівняно з ВМН, зменшення дози не рекомендується, але доцетаксел взагалі не слід застосовувати, якщо немає нагальної потреби.\nВ опорному клінічному дослідженні доцетакселу в комбінації з цисплатином і 5-фторурацилом у хворих з аденокарциномою шлунка одним із критеріїв виключення пацієнтів були підвищені рівні АЛТ і/або АСТ більш ніж у 1,5 рази порівняно з ВМН, асоційованими з підвищеними рівнями лужної фосфатази – більше ніж у 2,5 рази порівняно з ВМН та білірубіну – більше ВМН; відповідно, для таких пацієнтів зменшення дози доцетакселу не може бути рекомендоване, препарат взагалі не слід застосовувати цій категорії хворих, якщо немає нагальної потреби. Даних про застосування доцетакселу у комбінованій терапії при інших показаннях хворим із порушеннями функції печінки немає.\nНемає даних щодо лікування доцетакселом пацієнтів з тяжкими порушеннями функції нирок.\nЯкщо є необхідність застосовувати доцетаксел у комбінації з трастузумабом, пацієнтам необхідно пройти обстеження серцевої діяльності до початку терапії. Надалі необхідно проводити моніторинг функції серця (наприклад, кожні 3 місяці) для виявлення пацієнтів, у яких може розвинутися серцева дисфункція. Більш детальна інформація міститься в «Загальній характеристиці лікарського засобу» трастузумабу.\nПовідомлялося про шлуночкові аритмії, включаючи шлуночкові тахікардії (іноді з летальними наслідками) у пацієнтів, які лікувалися комбінованою терапією доцетакселу з доксорубіцином, 5-фторурацилом та/або циклофосфамідом (див. розділ «Побічні реакції»). Рекомендується проводити базову кардіологічну оцінку.\nІнші одночасні злоякісні новоутворення\nПовідомлялося про інші одночасні злоякісні новоутворення при комбінованому застосуванні доцетакселу з протипухлинною терапією з відомим потенціалом щодо інших одночасних злоякісних новоутворень. Інші одночасні злоякісні новоутворення (включаючи гострий мієлоїдний лейкоз, мієлодиспластичний синдром та неходжкінську лімфому) можуть виникнути через кілька місяців або років після терапії, що містила доцетаксел. Слід проводити моніторинг стану пацієнтів на наявність інші одночасні злоякісних новоутворень (див. розділ «Побічні реакції»).\nТакі симптоми, як біль у животі, чутливість та болісність живота при пальпації, гарячка, діарея (на тлі нейтропенії чи без неї), можуть бути ранніми проявами серйозної гастроінтестинальної токсичності і вимагають негайного обстеження та лікування.\nСлід спостерігати за станом пацієнтів для виявлення можливих симптомів застійної серцевої недостатності (ЗСН) під час лікування і в процесі подальшого спостереження. Було показано, що у пацієнтів, які отримують терапію за схемою TAC з приводу раку молочної залози з метастазами у лімфатичні вузли, протягом першого року після лікування підвищується ризик розвитку ЗСН (див. розділи «Фармакологічні властивості» та «Побічні реакції»).\nРизик відстроченої маніфестації мієлодисплазії або розвитку гострого мієлолейкозу у пацієнтів, які лікувалися комбінацією доцетакселу, доксорубіцину та циклофосфаміду (TAC), обумовлює необхідність контролю основних гематологічних показників у процесі подальшого спостереження.\nПацієнти з метастазами в ≥4 лімфатичні вузли\nОскільки переваги, які спостерігалися у пацієнтів з метастазами у 4 і більше лімфовузлів, не були статистично значущими для безрецидивної виживаності (БРВ) та загальної виживаності (ЗВ), в остаточному аналізі не було повною мірою продемонстровано позитивне співвідношення користь/ризик схеми терапії TAC у таких пацієнтів (див. розділ «Фармакологічні властивості»).\nАналіз даних з безпеки у пацієнтів віком від 60 років, які отримували комбінацію доцетаксел + капецитабін, показав збільшення випадків побічних явищ ступеня вираженості 3–4, пов’язаних з лікуванням, та ранньої відміни препарату через побічні явища порівняно з пацієнтами віком до 60 років. Дані щодо застосування доцетакселу в комбінації з доксорубіцином та циклофосфамідом особам віком від 70 років відсутні.\nІз 333 пацієнтів, які отримували доцетаксел кожні три тижні у дослідженні з вивчення раку передміхурової залози, 209 пацієнтів були віком від 65 років, а 68 пацієнтів були віком від 75 років. Серед пацієнтів, які отримували доцетаксел кожні три тижні, пов’язані з лікуванням зміни у нігтях у пацієнтів віком від 65 років реєстрували на ≥10 % частіше, ніж у молодших пацієнтів. Зумовлені лікуванням випадки підвищення температури тіла, діареї, відсутності апетиту та периферичних набряків виникали у пацієнтів віком від 75 років на ≥10 % частіше, ніж у пацієнтів віком до 65 років.\nСеред 300 пацієнтів (221 пацієнт у частині дослідження в рамках ІІІ фази і 79 пацієнтів у частині дослідження в рамках ІІ фази клінічного вивчення препарату), які отримували доцетаксел у комбінації з цисплатином і 5-фторурацилом у дослідженні з вивчення раку шлунка, 74 пацієнти були віком від 65 років, а 4 пацієнти – віком від 75 років. Частота виникнення серйозних побічних ефектів у пацієнтів старшого віку була вищою, ніж у молодших пацієнтів. У пацієнтів віком від 65 років на ≥10 % частіше, ніж у молодших пацієнтів, виникали такі побічні ефекти (усіх ступенів вираженості): в’ялість, стоматит, нейтропенічна інфекція. При застосуванні комбінації TCF слід забезпечити ретельний нагляд за пацієнтами літнього віку.\nЦей лікарський засіб містить етиловий спирт, кількість якого становить 50 % загального об’єму концентрату, тобто до 0,395 г (0,5 мл) на 1 мл лікарського засобу; за кількістю спирту це еквівалентно 10 мл пива або 4 мл вина.\nПри лікуванні раку молочної залози, недрібноклітинного раку легенів, раку шлунка, раку голови та шиї можна застосовувати премедикацію кортикостероїдами для перорального застосування, такими як дексаметазон 16 мг на добу (наприклад, 8 мг 2 рази на добу) протягом 3 днів; перша доза вводиться за 1 день до першого введення доцетакселу за відсутності протипоказань (див. розділ «Особливості застосування»). Для зменшення ризику гематологічних проявів токсичності доцетакселу можна профілактично приймати Г-КСФ.\nДля лікування раку простати, враховуючи одночасне застосування преднізону або преднізолону, рекомендований режим премедикації полягає у пероральному застосуванні дексаметазону 8 мг за 12 годин, 3 години та 1 годину до початку першої інфузії доцетакселу. Доцетаксел Амакса вводиться інфузійно протягом 1 години кожні 3 тижні (див. розділ «Особливості застосування»).\nПри ад’ювантній терапії операбельного раку молочної залози з ураженням лімфатичних вузлів та без нього рекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2, що вводиться через 1 годину після застосування доксорубіцину (50 мг/м2) та циклофосфаміду (500 мг/м2) кожні 3 тижні протягом 6 циклів (схема ТАС) (див. підрозділ «Корекція дози під час лікування»).\nУ комбінації з капецитабіном доцетаксел застосовують у рекомендованій дозі 75 мг/м2 кожні 3 тижні; капецитабін при цьому вводять у дозі 1250 мг/м2 2 рази на добу (не пізніше ніж через 30 хв. після вживання їжі) протягом 2 тижнів з подальшою однотижневою перервою. Для визначення дози капецитабіну відповідно до площі поверхні тіла потрібно звернутися до «Загальної характеристики лікарського засобу» капецитабіну.\nПри лікуванні пацієнтів з недрібноклітинним раком легенів, які раніше не отримували хіміотерапію, рекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2, одразу після чого вводиться цисплатин (75 мг/м2) протягом 30–60 хв. Для лікування пацієнтів, у яких раніше хіміотерапія препаратами на основі платини виявилася неуспішною, рекомендована монотерапія доцетакселом у дозі 75 мг/м2.\nРекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2. При цьому безперервним курсом призначають також преднізон або преднізолон 5 мг 2 рази на добу перорально (див. розділ «Фармакодинаміка»).\nРекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2, що вводиться інфузійно протягом 1 години, після цього вводять цисплатин у дозі 75 мг/м2 інфузійно протягом 1–3 годин (обидва препарати призначають тільки в перший день), негайно після закінчення введення цисплатину починають інфузію 5-фторурацилу (750 мг/м2 на добу), яку продовжують безперервно 5 діб. Лікування повторюють кожні 3 тижні. Пацієнтам необхідно проводити премедикацію антиеметичними (протиблювальними) засобами та відповідну гідратацію (вживання достатньої кількості рідини) на тлі введення цисплатину. Профілактично необхідно призначати Г-КСФ для зниження ризику розвитку гематологічних проявів токсичності (див. підрозділ «Корекція дози під час лікування»).\nПацієнтам необхідно проводити премедикацію антиеметичними (протиблювальними) препаратами та відповідну гідратацію (до та після введення цисплатину). Для зменшення ризику гематологічних проявів токсичності хіміотерапії можна профілактично приймати Г-КСФ. Усім пацієнтам, які отримували лікування доцетакселом, у процесі досліджень у складі груп TAX 323 та TAX 324 профілактично вводили антибіотики.\nДля індукційного лікування неоперабельної місцевопрогресуючої сквамозноклітинної карциноми голови та шиї (СККГШ) рекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2, що вводиться інфузійно протягом 1 години з подальшим введенням у перший день цисплатину в дозі 75 мг/м2 протягом 1 години, одразу після чого вводять 5-фторурацил у дозі 750 мг/м2 на добу шляхом безперервної інфузії протягом 5 днів. Цю схему лікування повторюють кожні 3 тижні протягом 4 циклів. Після хіміотерапії пацієнтам необхідно призначити променеву терапію.\nДля індукційної хіміотерапії місцевопрогресуючої СККГШ (технічно нерезектабельної, з низькою імовірністю проведення хірургічного лікування або необхідністю застосування органозберігаючого підходу) рекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2, що вводиться інфузійно протягом 1 години; одразу після інфузії доцетакселу в 1-й день вводять цисплатин у дозі 100 мг/м2 інфузійно протягом від 30 хвилин до 3 годин з наступною безперервною інфузією, з 1-го по 4-й день 5-фторурацилу в дозі 1000 мг/м2 на добу. Дану схему лікування повторюють кожні 3 тижні протягом 3 циклів. Після хіміотерапії пацієнтам необхідно призначити хіміорадіотерапію. Для корекції доз цисплатину та 5-фторурацилу необхідно дивитися відповідні інструкції.\nДоцетаксел Амакса необхідно призначати тільки при рівні нейтрофілів ≥1500 клітин/мм3. Пацієнтам, у яких більше 1 тижня триває або фебрильна нейтропенія, кількість нейтрофілів становить <500 клітин/мм3, або виникають гострі тяжкі чи поступово наростаючі кумулятивні реакції з боку шкіри, або значно виражена периферійна нейропатія, дозу доцетакселу слід зменшити зі 100 до 75 мг/м2 і/або зі 75 до 60 мг/м2. Якщо подібні реакції спостерігаються і на тлі прийому дози 60 мг/м2, лікування необхідно припинити.\nДля пацієнтів, які отримують ад’ювантну терапію доцетакселом, доксорубіцином і циклофосфамідом (схема TAC), слід зважити на доцільність первинної профілактики за допомогою Г-КСФ. Пацієнтам, які мають фебрильну нейтропенію та/або нейтропенічну інфекцію, необхідно знизити дозу доцетакселу до 60 мг/м2 в усіх наступних циклах (див. розділи «Особливості застосування» та «Побічні реакції»). Для пацієнтів, які мають стоматит 3 або 4 ступеня тяжкості, дозу потрібно знизити до 60 мг/м2.\nПацієнтам, які одержували початкову дозу доцетакселу 75 мг/м2 у комбінації з цисплатином і в яких найнижчий рівень кількості тромбоцитів протягом попередніх курсів терапії становив <25000 клітин/мм3, а також пацієнтам, які мають фебрильну нейтропенію, пацієнтам з тяжкими проявами негематологічної токсичності дозу доцетакселу під час подальших курсів хіміотерапії потрібно зменшити до 65 мг/м2. Для корекції доз цисплатину необхідно дивитися «Загальну характеристику лікарського засобу» цисплатину.\nДля корекції доз капецитабіну необхідно дивитися «Загальну характеристику лікарського засобу» капецитабіну.\nДля корекції дози трастузумабу необхідно дивитися «Загальну характеристику лікарського засобу» трастузумабу.\nЯкщо, незважаючи на застосування Г-КСФ, спостерігається фебрильна нейтропенія, пролонгована нейтропенія або пов’язана з нейтропенією інфекція, дозу доцетакселу необхідно зменшити зі 75 до 60 мг/м2. При подальшій появі випадків ускладненої нейтропенії дозу доцетакселу необхідно зменшити зі 60 до 45 мг/м2. У разі тромбоцитопенії IV ступеня тяжкості дозу доцетакселу необхідно зменшити зі 75 до 60 мг/м2. Пацієнтам не слід призначати подальші цикли терапії доцетакселом доти, доки рівень нейтрофілів не відновиться до >1500 клітин/мм3, а кількість тромбоцитів досягне рівня >100000 клітин/мм3. Якщо симптоми токсичності зберігаються, лікування необхідно припинити (див. розділ «Особливості застосування»).\nДля корекції доз цисплатину та 5-фторурацилу необхідно дивитися відповідні «Загальні характеристики лікарських засобів».\nЗгідно з даними вивчення фармакокінетики доцетакселу в умовах монотерапії цим препаратом у дозі 100 мг/м2, для пацієнтів з підвищеним рівнем трансаміназ (АЛТ і/або АСТ) більше ніж у 1,5 рази порівняно з ВМН, а також лужної фосфатази – більше ніж у 2,5 рази порівняно з ВМН рекомендована доза доцетакселу становить 75 мг/м2 (див. розділи «Фармакокінетика» та «Особливості застосування»). Для пацієнтів, у яких спостерігається підвищення сироваткового рівня білірубіну (>ВМН) і/або АЛТ і АСТ більш ніж у 3,5 рази порівняно з ВМН, що супроводжується підвищенням рівня лужної фосфатази більше ніж у 6 разів порівняно з ВМН, зменшення дози не рекомендується, але доцетаксел взагалі не слід застосовувати, якщо немає нагальної потреби.\nДоцетаксел Амакса не рекомендований для застосування дітям через обмежену кількість доказових даних щодо безпеки і/або ефективності застосування препарату для цієї категорії хворих.\nБезпеку та ефективність застосування доцетакселу для лікування карциноми носоглотки у дітей віком від 1 місяця до 18 років дотепер не встановлено.\n92 пацієнта, які отримували доцетаксел у комбінації з трастузумабом;\n332 пацієнта, які отримували доцетаксел у комбінації з преднізоном або преднізолоном (наведено клінічно значущі побічні реакції, пов’язані з лікуванням);\n300 пацієнтів з аденокарциномою шлунка (221 пацієнт з частини дослідження у рамках ІІІ фази дослідження та 79 пацієнтів з частини дослідження у рамках ІІ фази), які отримували доцетаксел у комбінації з цисплатином та 5-фторурацилом (наведено клінічно значущі побічні реакції, пов’язані з лікуванням);\n174 та 251 пацієнта з раком голови та шиї, які отримували доцетаксел у комбінації з цисплатином та 5-фторурацилом (наведено клінічно значущі побічні реакції, пов’язані з лікуванням).\nПри застосуванні комбінації доцетакселу з трастузумабом побічні реакції (будь-якого ступеня) спостерігалися у ≥10 % пацієнтів. Порівняно з монотерапією доцетакселом, така комбінація збільшувала частоту серйозних побічних ефектів (40 % проти 31 %) та частоту побічних ефектів IV ступеня (34 % проти 23 %).\nНайчастіші (≥5 %) побічні ефекти комбінації доцетакселу з капецитабіном, що спостерігалися у клінічному дослідженні III фази у пацієнтів з раком молочної залози, у яких попередня терапія антрациклінами виявилася неефективною, представлені в «Загальній характеристиці лікарського засобу» капецитабіну.\nРеакції гіперчутливості зазвичай розвивалися протягом декількох хвилин після початку інфузії доцетакселу і за ступенем тяжкості коливалися від легких до помірних. Найчастіше повідомлялося про такі симптоми, як почервоніння шкіри, висипання (зі свербежем шкіри або без нього), відчуття стиснення у грудях, біль у спині, задишка, гарячка або озноб. Тяжкі побічні реакції проявлялися у вигляді артеріальної гіпотензії і/або бронхоспазму або генералізованого висипання/еритеми (див. розділ «Особливості застосування»).\nСпостерігалися оборотні реакції з боку шкіри, які за тяжкістю зазвичай були легкими або помірними. Ці реакції проявлялися висипанням, в тому числі локалізованим на стопах та кистях рук (включаючи тяжкий долонно-підошовний синдром), а також на руках, обличчі або грудній клітці, яке часто супроводжувалося свербежем. Найчастіше висипання з’являлося протягом тижня після інфузії доцетакселу. Рідше зустрічалися тяжкі прояви, наприклад висипання з подальшою десквамацією епітелію, що іноді обумовлювало необхідність переривання лікування чи повної відміни доцетакселу (див. розділи «Особливості застосування» та «Спосіб застосування та дози»). Серйозні ураження нігтів проявлялися гіпо- чи гіперпігментацією, а в деяких випадках – болем та оніхолізисом.\nЗапор (тяжкі випадки: 0,2 %);\n(тяжкі випадки: 1 %);\nшлунково-кишкові кровотечі (тяжкі випадки: 0,3 %)\nСередня кумулятивна доза до припинення терапії становила більше ніж 1000 мг/м2, а середній час до оборотного розвитку затримки рідини становив 16,4 тижня (в діапазоні від 0 до 42 тижнів). Ускладнення, пов’язане із затримкою рідини, настає пізніше (середня кумулятивна доза – 818,9 мг/м2) у пацієнтів, які проходили премедикацію, порівняно з пацієнтами, які не проходили премедикацію (середня кумулятивна доза – 489,7 мг/м2); однак повідомлялось про випадки затримки рідини у деяких пацієнтів на ранніх етапах терапії.\nураження нігтів (тяжкі: 0,4 %); шкірні реакції (крім тяжких)\nДуже часті. Гематологічна токсичність комбінованої терапії трастузумабом та доцетакселом зростала порівняно з монотерапією доцетакселом (32 % випадків розвитку нейтропенії ІІІ/ІV ступеня проти 22 %, якщо використовувати критерії NCI-CTC [National Cancer Institute – Common Toxicity Criteria; Загальноприйняті критерії токсичності Національного інституту раку США]). Частота розвитку цього побічного явища у даної категорії пацієнтів може бути недооціненою, оскільки навіть при монотерапії доцетакселом у дозі 100 мг/м2 нейтропенія, згідно з існуючими даними, виникає у 97 % пацієнтів, при цьому у 76 % – ІV ступеня (відповідно до пікового зниження рівня нейтрофілів у крові). Частота розвитку фебрильної нейтропенії або нейтропенічного сепсису також зростає у пацієнтів, які приймають комбінацію герцептину та доцетакселу (23 % проти 17 % порівняно з пацієнтами, які знаходяться на монотерапії доцетакселом).\nСимптомна серцева недостатність була виявлена у 2,2 % пацієнтів, які приймали комбінацію трастузумабу та доцетакселу, порівняно з 0 % випадків цього побічного явища у пацієнтів, які знаходилися на монотерапії. У групі дослідження, в якій призначалася комбінація доцетакселу та трастузумабу, 64 % пацієнтів у попередніх курсах лікування отримували антрацикліни як ад’ювантну терапію, тоді як у групі, в якій призначалася монотерапія доцетакселом, антрацикліни отримували 55 % пацієнтів.\nПобічні реакції, зареєстровані у пацієнтів при терапії раку передміхурової залози лікарським засобом Доцетаксел Амакса в дозі 75 мг/м2 у комбінації з преднізоном або преднізолоном\nАлопеція; ураження нігтів (крім тяжких)\nУ дослідженні ТАХ 316 периферична сенсорна нейропатія почалася під час лікування та зберігалася протягом подальшого спостереження у 84 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (11,3 %) та у 15 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (комбінація 5-фторурацилу, доксорубіцину та циклофосфаміду) (2 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців) периферична сенсорна нейропатія спостерігалась у 10 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (1,3 %) та у 2 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (0,3 %).\nУ дослідженні GEICAM 9805 периферична сенсорна нейропатія почалася під час лікування та зберігалася протягом подальшого спостереження у 10 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (1,9 %) та у 4 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (0,8 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 125 місяців) периферична сенсорна нейропатія спостерігалась у 3 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (0,6 %) та в 1 пацієнта у групі застосування схеми FAC (0,2 %).\nУ дослідженні TAX 316 у 26 пацієнтів (3,5 %) у групі застосування схеми TAC і у 17 пацієнтів (2,3 %) у групі застосування схеми FAC розвинулася ЗСН. В усіх пацієнтів, за винятком одного пацієнта в кожній із груп, ЗСН була діагностована через більш ніж 30 днів після початку лікування. 2 пацієнти в групі застосування схеми TAC і 4 пацієнти в групі застосування схеми FAC померли через серцеву недостатність.\nУ дослідженні GEICAM 9805 під час періоду подальшого спостереження у 3 пацієнток (0,6 %) в групі застосування схеми TAC і у 3 пацієнток (0,6 %) в групі застосування схеми FAC розвинулася ЗСН. Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 125 місяців) ЗСН не спостерігалась у пацієнтів в групі застосування схеми ТАС та спостерігалась в 1 пацієнта в групі застосування схеми FAC (0,2 %). Одна пацієнтка в групі застосування схеми TAC померла через дилатаційну кардіоміопатію.\nУ дослідженні ТАХ 316 алопеція, що тривала після завершення хіміотерапії, була зареєстрована у 687 із 744 пацієнтів (92,3 %) у групі застосування схеми ТАС та у 645 з 736 пацієнтів (87,6 %) у групі застосування схеми FAC.\nУ кінці дослідження після терапії (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців) алопеція спостерігалась у 29 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (3,9 %) та в 16 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (2,2 %).\nУ дослідженні GEICAM 9805 алопеція, що розпочалася під час хіміотерапії та тривала після завершення хіміотерапії, була зареєстрована у 49 пацієнтів (9,2 %) у групі застосування схеми TAC та у 35 пацієнтів (6,7 %) у групі застосування схеми FAC. Алопеція, пов’язана із застосуванням досліджуваного препарату, почалася або посилилася під час періоду подальшого спостереження у 42 пацієнтів (7,9 %) у групі застосування схеми TAC і у 30 пацієнтів (5,8 %) у групі застосування схеми FAC. Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 125 місяців) алопеція спостерігалась у 3 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (0,6 %) та в 1 пацієнта в групі застосування схеми FAC (0,2 %).\nУ дослідженні ТАХ 316 аменорея, що розпочалася під час періоду лікування та тривала після завершення хіміотерапії, спостерігалася у 202 пацієнтів із 744 у групі застосування схеми ТАС (27,2 %) та у 125 пацієнтів із 736 у групі застосування схеми FAC (17,0 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців) аменорея спостерігалась у 121 пацієнта із 744 у групі застосування схеми ТАС (16,3 %) та у 86 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (11,7 %).\nУ дослідженні GEICAM 9805 аменорея спостерігалась протягом та після лікування у 18 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (3,4 %) та у 5 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (1,0 %). У кінці дослідження після терапії (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 125 місяців) аменорея спостерігалась у 7 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (1,3 %) та в 4 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (0,8 %).\nУ дослідженні ТАХ 316 повідомлялося про периферичний набряк, що тривав після завершення хіміотерапії, у 119 пацієнтів із 744 у групі застосування ТАС (16,0 %) та у 23 пацієнтів із 736 у групі застосування FAC (3,1 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців) периферичний набряк спостерігався у 19 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (2,6 %) та в 4 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (0,5 %).\nУ дослідженні TAX 316 було повідомлено про лімфатичний набряк, який розпочався під час лікування та зберігався впродовж періоду подальшого спостереження, у 11 пацієнтів із 744 у групі застосування ТАС (1,5 %) та у 1 пацієнта із 736 у групі застосування FAC (0,1 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців) лімфатичний набряк спостерігався у 6 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (0,8 %) та у 1 пацієнта в групі застосування схеми FAC (0,1 %).\nУ дослідженні ТАХ 316 про астенію, яка розпочалася під час лікування та зберігалася впродовж періоду подальшого спостереження, повідомлялося у 236 із 744 пацієнтів у групі застосування ТАС (31,7 %) та у 180 пацієнтів із 736 у групі застосування FAC (24,5 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців) астенія спостерігалася у 29 пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (3,9 %) та у 16 пацієнтів у групі застосування схеми FAC (2,2 %).\nУ дослідженні GEICAM 9805 повідомлялося про периферичний набряк, який почався під час лікування та зберігався впродовж періоду подальшого спостереження у 4 пацієнтів у групі застосування ТАС (0,8 %) та у 2 пацієнтів у групі застосування FAC (0,4 %). Наприкінці подальшого спостереження (фактична середня тривалість дослідження після терапії становить 125 місяців) периферичний набряк спостерігався у 1 пацієнта в групі застосування схеми FAC (0,2 %) та не був виявлений у пацієнтів у групі застосування схеми ТАС (0 %).\nПротягом 120 місяців подальшого спостереження у рамках дослідження TAX 316 гострий лейкоз був виявлений у 3 із 744 (0,4 %) пацієнтів у групі застосування схеми TAC і у 1 з 736 (0,1 %) пацієнтів у групі застосування схеми FAC. 1 пацієнт у групі застосування схеми TAC (0,1 %) та 1 пацієнт у групі застосування схеми FAC (0,1 %) померли від гострого мієлобластного лейкозу (фактична медіанна тривалість дослідження після терапії становить 96 місяців). Мієлодиспластичний синдром був діагностований у 2 із 744 (0,3 %) пацієнтів у групі застосування схеми TAC і у 1 з 736 (0,1 %) пацієнтів у групі застосування схеми FAC.\nЗа медіани тривалості подальшого спостереження 120 місяців в одного із 532 (0,2 %) пацієнтів у групі ТАС у процесі дослідження GEICAM 9805 виник гострий лейкоз. Немає повідомлень про випадки гострого лейкозу у пацієнтів групи FAC. У жодного пацієнта з усіх груп лікування не діагностовано мієлодиспластичного синдрому.\nНейтропенічні ускладнення у пацієнтів, які одержували ТАС з або без обов’язкової профілактики Г-КСФ (GEICAM 9805)\nФебрильна нейтропенія та нейтропенічні інфекції розвивалися у 17,2 % та 13,5 % пацієнтів відповідно, якщо не враховувати, чи застосовувався Г-КСФ. Г-КСФ призначався з метою вторинної профілактики у 19,3 % пацієнтів (10,7 % всіх проведених циклів хіміотерапії). Фебрильна нейтропенія та нейтропенічні інфекції розвинулися відповідно у 12,1 % та 3,4 % пацієнтів, які отримували Г-КСФ, і в 15,6 % та 12,9 % пацієнтів, яким профілактика за допомогою Г-КСФ не проводилася (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).\nПрийом доцетакселу в комбінації з іншими хіміотерапевтичними препаратами з відомим потенціалом щодо інших одночасних злоякісних новоутворень був пов’язаний з випадками таких одночасних злоякісних новоутворень (частота невідома), включаючи неходжкінську лімфому.\nПовідомлялося про пригнічення функції кісткового мозку та інші гематологічні побічні ефекти. Були також повідомлення про розвиток синдрому дисемінованого внутрішньосудинного згортання крові, часто пов’язані зі сепсисом або поліорганною недостатністю.\nЗареєстровані повідомлення про декілька випадків анафілактичного шоку, іноді летального. Повідомлялося про виникнення реакцій гіперчутливості з невідомою частотою у пацієнтів при лікуванні доцетакселом, які в анамнезі мають прояви гіперчутливості до паклітакселу.\nПовідомлялося про дуже рідкісні випадки тимчасових порушень зору (спалахи, миготіння світла перед очима, скотоми), що зазвичай розвивалися під час інфузії препарату і супроводжувалися реакціями гіперчутливості. Ці розлади самостійно проходили після припинення інфузії. Були повідомлення про рідкісні випадки лакримації зі супутнім кон’юнктивітом або без нього, що розвивалися як наслідок обструкції слізної протоки та обумовлювали посилену сльозотечу.\nЗареєстровано рідкісні випадки ототоксичності, погіршення та/або втрати слуху.\nПовідомлялося про випадки шлуночкової аритмії, включаючи шлуночкову тахікардію (частота невідома), іноді з летальним наслідком, у пацієнтів, які лікувалися комбінованою терапією доцетакселу з доксорубіцином, 5-фторурацилом та/або циклофосфамідом.\nПовідомлялося про рідкісні випадки ентероколітів, включаючи коліти, ішемічні коліти та нейтропенічні ентерколіти з потенційним летальним наслідком (частота невідома).\nЗареєстровано поодинокі випадки зневоднення внаслідок гастроінтестинальних побічних ефектів, включаючи ентероколіти та гастроінтестинальні перфорації. Були повідомлення про рідкісні випадки розвитку кишкової непрохідності та обструкції кишечнику.\nДуже рідко під час лікування доцетакселом були зареєстровані шкірний червоний вовчак і бульозні висипання, такі як мультиформна еритема, синдром Стівенса-Джонсона, токсичний епідермальний некроліз. Іноді розвиток цих побічних явищ могли обумовлювати супутні фактори. Повідомлялося також про розвиток на тлі прийому доцетакселу склеродермоподібних уражень, яким передувала периферична лімфоедема. Зафіксовано випадки стійкої алопеції (частота невідома).\nСпостерігалися повторні реакції (рецидив шкірних реакцій на місці попередньої гематоми після введення доцетакселу в іншому місці) на місці попереднього введення (частота невідома).\nНадходили повідомлення про порушення електролітної рівноваги. Випадки гіпонатріємії були зареєстровані, в основному, у зв’язку зі зневодненням, блюванням та пневмонією. Повідомлялося про випадки гіпонатріємії, головним чином асоційованої із дегідратацією, блюванням та пневмонією. Спостерігалися гіпокаліємія, гіпомагніємія та гіпокальціємія, зазвичай при шлунково-кишкових розладах, особливо при діареї.\nФлакон призначений для одноразового використання. З мікробіологічної точки зору продукт повинен бути використаний негайно. Якщо продукт не використаний негайно, за час та умови його зберігання відповідає користувач. Термін зберігання зазвичай становить не більше 24 годин при температурі від 2 до 8 °С. Хімічна та фізична стабільність зберігалась протягом 4 тижнів при температурі від 2 до 8 °С.\nЗ мікробіологічної точки зору препарат слід використати негайно. Якщо препарат не був використаний негайно, за час та умови його зберігання відповідає користувач. Термін зберігання зазвичай становить не більше 24 годин при температурі від 2 до 8 °С, якщо розведення не здійснювалось у контрольованих перевірених асептичних умовах. Хімічна та фізична стабільність зберігалась при використанні поліолефінових пакетів протягом 72 годин при температурі від 2 до 8 °С та протягом 8 годин при температурі 25 °С. Розчин для інфузій є високонасиченим, тому з часом може кристалізуватись. У разі кристалізації розчин не можна використовувати, його потрібно утилізувати.\nРегистрация UA/14900/01/01 от 18.11.2020 (приказ 2669 (2))\nДоцетаксел Амакса концентрат для р-ра д/инф. 20 мг/мл по 4 мл №1 во флак.\nот 2570.00 грн\nот 957.00 грн\nот 4586.00 грн


За півроку в Україні вже змінилося три генпрокурори. І ось, нарешті, знайшлися підстави затримати одного із можливих причасних до донбаської бійні. 14 лютого близько півночі Генеральна прокуратура України спільно із співробітниками Служби Безпеки України затримала екс-главу фракції Партії регіонів Олександра Єфремова. Щоправда, сам затриманий уже назвав це політичним переслідуванням. В Україні це стало уже традицією, коли «папередніки», будь-які дії правоохоронних органів проти них розцінюють не інакше, як - політичне переслідування. Як не дивно, але так чинили і діючі можновладці: Тимошенко, Аваков і Луценко. Тепер, про політичні переслідування, схоже, кричатимуть колишні регіонали. І так по колу.\nЧас покаже, як розвиватиметься ця справа надалі і ми побачимо, на які кроки готова сьогоднішня влада. Якщо процес над Єфремовим буде завершено і суд визнає його винним і винесе покарання, а правоохоронні органи візьмуться за реальних спонсорів і організаторів донецької бійні, які сьогодні вільно гуляють Києвом, то це означатиме, що в Україні щось змінюється. І за це варто буде боротися, бо ізоляція спонсорів і натхненників сепаратизму в Україні дасть можливість швидше зупинити кровопролиття.


Екзотичні уроки в різних частинах світу\nЮля Книш Світ 4 вересня 2018, 23:18\nУ деяких школах Ізраїлю введений незвичайний предмет – «Кібербезпека». Приводом для введення цього уроку послужила велика кіберзалежність дітей, про яку почали говорити не тільки батьки, а й медики. На уроках з теорії і на практиці школярів вчать, як поводитися в соціальних мережах, як правильно реагувати і відповідати на коментарі. Також велика частина предмету присвячена залежності від комп’ютерних ігор і про те, як з нею боротися.\nПопередня новина 4 вересня 2018, 22:45 Бюджетна комісія Луцькради перерозподіляла видатки. ВІДЕО\nНаступна новина 4 вересня 2018, 23:45 На Волинь везуть тіло загиблого на сході бійця\n5 грудня 2019, 12:10 «Міський бюджет неготовий»: на добудову луцької школи треба 80 мільйонів Перший


Раритетні лучні, болотні та водні фітоценози Західного Полісся (реферат) - Біологія - Архів якісних рефератів\nСинтаксон: формація мітлиці повзучої Agrostideta stoloniferae; асоціація Agrostis stolonifera Hydrocotile vulgaris. Созологічна категорія 1.\nМотиви охорони: угруповання з участю рідкісного, занесеного до "Червоної книги України" щитолисника звичайного; довгий час вважалося, що цей вид зник з території України.\nПоширення в регіоні: виявлені поблизу с. Пнівне Камінь-Каширського р-ну та в околицях с. Хоцунь Любешівського р-ну Волинської обл. (наші знахідки), а за літературними даними біля с. Полиці Камінь-Каширського р-ну.\nЕкологічна приуроченість: трапляється в мокрих місцях, порушених антропогенним впливом (на відкосах доріг і придорожних канавах, у витоптаних худобою низинах, на дні осушених ставків). Кліматичні характеристики локалітетів типові для регіону Полісся. Грунти в місцях зростання переважно торф'янисті.\nЦенотична будова та флористичне ядро: домінантом угрупованням є Agrostis stolonifera (70%), значна участь також мезо-гігрофітного різнотрав'я: Equisetum fluviatile, Festuca rubra, Lythrum salicaria. Щитолисник звичайний (5% проективного вкриття) трапляється в приземному ярусі травостоїв, переважно вегетативними особинами; деколи ж він утворює вузькі (до 0,5 м шириною) смуги навколо осокових боліт з проективним вкриттям до 25%. Проте місцями він стає навіть співдомінантом трав'яного ярусу.\nУ групування ценотично стабільні.\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: докорінна трансформація місцезростань виду, їх осушення.\nНаукове та народногосподарське значення: цінний об'єкт для вивчення біології' та стратегії' поведінки рідкісного вицу на межі його поширення.\nЗаходи охорони: охоронним режимом локалітет забезпечений у заказнику "Бучинська дача", що в регіональному ландшафтному парку "Прип'ять-Стохід" (Любешівський р-н на Волині). Доцільно створити для охорони цього рідкісного виду ще й ботанічні заказники загальнодержавного значення у Камінь-Каширському р-ні.\nСинтаксон: субформація очеретянково-гостроосокова PhalaroidetoCariceta (acutiformis); асоціація Carex acutiformis + Phalaroides arundinacea. Созологічна категорія 5.\nМотиви охорони: рідкісні для Західного Полісся фітоценози, кількість яких різко зменшується.\nПоширення в регіоні: зрідка в східних, ще значно обводнених районах Західного Полісся (зокрема в околицях смт. Любешова), уздовж заплав річок.\nЕкологічна приуроченість: трапляються на сильно обводнених ділянках заплав рік (заплава р. Стохід у нижній течії) та фрагментарно в гідромеліоративних канавах.\nЦенотична будова та флористичне ядро: фітоценози одноярусні, дуже сильно зімкнені (проективне вкриття майже 100%). Домінує осока гостровидна (50%), співдомінує очеретянка звичайна (45%), яка підноситься над осокою. До них домішуються також Rorippa amphibia, Mentha aquatica, Rumex aquaticus, Iris pseudacorus, Lysimachia vulgaris, Agrostis stolonifera та інші види. Із збільшенням обводненості едатопів спостерігається інший характер домінування очеретянку витісняє очерет (Phragmites australis). Флористичне ядро доповнюють також Carex acutiformis, Phalaroides arundinacea.\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: зниження обводненості заплав.\nНаукове та народногосподарське значення: як угруповання макрофітів, що швидко зникають унаслідок проведення осушувальних робіт, як джерело трав'яної маси на сіно (хоча сінокісне використання цих угруповань буває обмеженим унаслідок сильної заболоченості їх місцезнаходжень).\nЗаходи охорони: охороною не забезпечені, доцільне створення резервату в заплаві р. Стохід в околицях смт. Любешова.\nСинтаксон: формація лепехи звичайної (аїру) Acoreta (calamii); асоціація Acorus calamus Equisetum fluviatile. Созологічна категорія 5.\nМотиви охорони: типові для регіону угруповання, площа яких швидко зменшується під впливом осушення, особливо в західній частині Волинського Полісся.\nЕкологічна приуроченість: фітоценози з домінуванням аїру звичайного приурочені до обводнених заплав рік (особливо ріки Стохід у місці її впадання в р. Прип'ять), а деколи й до окраїн боліт, що прилягають до населених пунктів (оскільки аїр позитивно реагує на незначну евтрофікацію вод).\nЦенотична будова та флористичне ядро: фітоценози звичайно двоярусні. У верхньому ярусі переважає болотне високотрав'я: Acorus calamus (50%), Glyceria maxima (10%), Rumex aquaticus, Ranunculus lingua, Sium latifolium, Iris sibirica, Carex acutiformis, Lythrum salicaria; його загальне проективне вкриття до 70%. Нижній ярус сформований болотним різнотрав'ям (Glyceria fluitans (5%), Galium palustre, Myosotis palustris, Equisetum fluviatile (5%), Stellaria uliginosa, Mentha verticillata, Agrostis stolonifera та інші види). Загальне проективне вкриття травостою може досягати 90-95%. Флористичне його ядро формують Acorus calamus, Glyceria maxima, Equisetum fluviatile, Mentha verticillata, Myosotis palustris типові види заболочених місцезростань.\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: осушення й розорювання боліт під с/г вгіддя, спад рівня обводненості заплав і болотних масивів.\nНаукове та народногосподарське значення: як джерело лікарської сировини.\nЗаходи охорони: охороняється в Шацькому НПП. Охорона ценозів цього типу повинна здійснюватися шляхом раціонального використання їх як джерел лікарської сировини без докорінного перетворення екотопу. Спеціальні заходи охорони поки що не потрібні.\nСинтаксон: субформація трясучково-дводомноосокова BrizetoCariceta (dioicii); асоціація Briza media + Carex dioica.\nМотиви охорони: рідкісне угруповання трав'яних боліт Західного Полісся; співдомінант угруповання осока дводомна знаходиться поблизу південної межі поширення.\nПоширення в регіоні: поодинокі угруповання в районі Шацьких озер (урочище Унич); локалітети цих угруповань є також у північнозахідній частині Рівненщини.\nЕкологічна приуроченість: трапляються куртинами на окраїнах мезотрофних обводнених боліт, на дещо підсушених ділянках. Кліматичні характеристики локалітетів типові для регіону в цілому (середньорічна кількість опадів до 500 мм., середньорічна температура + 6°С).\nЦенотична будова та флористичне ядро: угруповання умовно двоярусні. У першому домінують злаки та різнотрав'я: Briza media (10%), Deschampsia caespitosa (5%), Festuca pratensis (2%), Sonchus palustris, Centaurea jacea (5%). Другий ярус формують Carex dioica (50%), С. flava (10%), до яких домішуються Agrostis tenuis, Galium palustris, Rhinanthus major, Plantago lanceolata, Caltha palustris, Myosotis palustris; ці ж види утворюють і флористичне ядро ценозу. Угруповання ценотично стабільні.\nФактор», що зумовлюють зменшення поширення: трансформація боліт у сільгоспугіддя та заростання таких ділянок деревами й кущами після осушення.\nНаукове та народногосподарське значення: цікавий локалітет для охорони осоки дводомної рідкісного виду рослин, а також вивчення його поведінки на південній межі ареалу.\nЗаходи охорони: охороняється в Шацькому НПП.\nСинтаксон: субформація шейхцерієво-сфагнова Scheuchzerieto Sphagneta; асоціація Pinus sylvestris Scheuchzeria palustris Sphagnum magellanicum. Созологічна категорія 2.\nМотиви охорони: рідкісні, занесені до "Зеленої книги" [lj угруповання, що знаходяться на південній межі свого поширення; локалітети рідкісних для регіону реліктових рослин, зокрема шейхцерії болотної, берези низької, росички круглолистої.\nПоширення в регіоні: трапляються фрагментарно в північній частині Полісся, проте кількість їх локалітетів збільшується в східному напрямку. Виявлені в районі Шацьких озер угруповання, на відміну від описаних у "Зеленій книзі", відзначаються наявністю чагарникового ярусу з домінуванням берези низької, що відображає вплив осушення на едатоп.\nЕкологічна приуроченість: угруповання приурочені до приозерних понижень (на місці колишніх сплавин), зайнятих мезотрофними болотами.\nЦенотична будова та флористичне ядро: деревний ярус слабо виражений, представлений поодинокими соснами до 4 м висотою. Другий, чагарниковий (зімкненістю до 0,2) ярус формують Betula humilis і Salix cinerea (до 2 м висотою), які розміщуються нерівномірно по площі; поодиноко трапляється також Salix lapponum. У трав'яночагарничковому покриві переважають Scheuchzeria palustris (20%), Carex lasiocarpa (20%), Drosera rotundifoha (10%), Oxycoccus palustris (20%), беруть участь також Rhynchospora alba, Andromeda polifolia. Моховий ярус формують сфагнові мохи: Sphagnum magellanicum, S.\nacutifolium, S. fuscum (загальне їх вкриття до 100%). Флористичне ядро утворюють бореальні болотні види: Salix lapponum, Scheuchzeria palustris, Carex lasiocarpa, Oxycoccus palustris, Sphagnum magellanicum, S. fuscum, Rhynchospora alba.\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: осушення боліт, яке супроводжується зміною структури угруповань, зокрема їх видового складу та співвідношення домінантів.\nНаукове та народногосподарське значення: як джерело цінної лікарської сировини журавлини, а також як локалітет багатьох рідкісних видів рослин, занесених до "Червоної книги України".\nЗаходи охорони: забезпечені охороною в заказнику "Сира Погоня" на Рівненщині та в Шацькому НПП.\nСинтаксон: субформація низькоберезово-сфагнова Betuleto (humilis) Sphagneta; асоціація Betula humilis Sphagnum magellanicum. Созологічна категорія 2.\nМотиви охорони: рідкісні угруповання, що інтенсивно зникають унаслідок докорінної трансформації боліт. Едифікатор угруповання береза низька знаходится поблизу південної межі поширення, трапляється в регіоні лише зрідка, острівними локалітетами.\nПоширення в регіоні: угруповання з участю берези низької трапляються спорадично по всьому Західному Поліссю, проте частіше у західній, менш обводненій його частині. Поодиноко вид трапляється на багатьох болотах, проте монодомінантні угруповання утворює рідко, й лише за умови незначного підсушення боліт. Низькоберезові фітоценози описані в районі Шацьких озер в урочищах Луки, Підкругле. Під наметом розрідженого соснового лісу береза низька також зростає в кв. 48-49 Оконського л-ва Маневицького ДЛГ.\nЕкологічна приуроченість: ділянки чагарникових заростей з переважанням берези низької приурочені до середньозволожених мезотрофних боліт на міжозерних просторах з глибоким шаром торфу. Часто трапляються й на підсушених болотах.\nЦенотична будова та флористичне ядро: чагарниковий ярус (до 2 м висотою) утворює береза низька (30%) зі значною участю верб Salix pentandra, S. cinerea, S. rosmarinifolia; загальна зімкненість чагарників до 60%. У трав'яному покриві переважає болотне високотрав'я: Lysimachia vulgaris, Calamagrostis neglecta, С. canescens, Lythrum salicaria, деколи навіть Typha latifolia, до яких домішуються інші болотні види Naumburgia thyrsiflora, Agrostis stolonifera, Carex caespitosa, C. nigra, C.\nrostrata, С. panicea, Thelipteris palustris, Ranunculus lingua, Comarum palustre, проте в другому ярусі домінує Menyanthes trifoliata (40%). У наземному ярусі серед сфагнових мохів з перевагою Sphagnum magellanicum зростає й Oxycoccus palustris (40%). Трапляються також ділянки з домінуванням у трав'яному покриві С. nigra (50%): травостій туг переважно двоярусний, загальне його проективне вкриття до 90%. У зв'язку з деяким підсушенням ділянок з'являються й лучні трави, зокрема Festuca rubra. Розростання чагарників супроводжується випаданням журавлини, зниженням ролі Comarum palustre й Menyanthes trifoliata в приземному ярусі та посиленням Carex nigra.\nУгруповання ценотично стабільні, хоча процес пристосування ценозів до зміни рівня вод унаслідок підсушення ще не завершився.\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: пожежі на болотах,значне осушення й розорювання боліт. Літературні дані свідчать, що підсушення боліт сприяє розростанню берези низької; це підтверджується й нашими спостереженнями (район оз. Луки). Проте береза низька з часом не витримує конкуренції' верб і випадає зі складу фітоценозів, що свідчить про доцільність активної охорони її заростей і регулювання складу чагарникового ярусу за рахунок вирубування верб.\nНаукове та народногосподарське значення: джерело лікарської сировини (бруньки берези), цінний вид для вивчення історії розвитку післяльодовикової рослинності в Поліському регіоні та поведінки популяцій рідкісних чагарників в острівних їх локалітетах.\nСинтаксон: формація очерету звичайного Phragmiteta;\nасоціація Phragmites australis Aldrovanda vesiculosa. Созологічна категорія 2.\nМотиви охорони: рідкісні угруповання з участю плейстонних рослин, що зрідка формуються на Поліссі. Співдомінант Aldrovanda vesiculosa комахоїдний реліктовий вид з диз'юнктивним типом ареалу, що зник з багатьох водойм Західної Європи. У регіоні трапляється в небагатьох водоймах; кількість його локалітетів продовжує зменшуватися.\nПоширення в регіоні: угруповання виявлені в західній частині Полісся, зокрема на озері Світязькому в Шацькому НПП (затока Бужня).\nЕкологічна приуроченість: угруповання цього типу найчастіше трапляються в прибережній частині озер, на мілководдях з хорошим прогріванням води. Однак формування таких фітоценозів, як і поява виду в цілому,прогнозуванню не піддається, участь альдрованди фіксується не щорічно. В останні роки вид траплявся лише на оз.\nСвітязь та на оз. Нобель. Найчастіше альдрованда трапляється як співдомінант за умов значної евтрофікації води, рівня її рН від 5.5 до 6.7 та високої концентрації вуглекислого газу.\nЦенотична будова та флористичне ядро: альдрованда звичайно концентрується в заростях макрофітів, зокрема, очерету; зімкненість такого надводного "намету"до 100%, висота до 3 м. У складі водного ярусу угруповань виявлені також і такі занурені рослини як Hydrocharis morsus-ranae, Myriophyllum spicatum, Potamogeton natans; проективне їх вкриття до 15%. Участь альдрованди до 10% "проективного вкриття".\nФітоценози ценотично нестабільні, оскільки альдрованда рослина вільноппаваюча.\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: зміна хімізму вод і зниження їх рівня в озерах, висихання літоральної частини водойм.\nНаукове та народногосподарське значення: цінний об'єкт для вивчення біології водних комахоїдних рослин і дослідження поведінки виду в диз'юнктивному ареалі, аналізу консортивних і трофічних зв'язків у водних екосистемах.\nЗаходи охорони: у Шацькому національному природному парку охороняються озера, в яких відзначалося зростання альдрованди в заростях очерету та в приозерних мілководдях. Доцільне також поглиблене, монографічне вивчення виду з метою пізнання біологічної його специфіки та норми реакції на зміну параметрів водних екосистем в умовах Західного Полісся.\nСинтаксон: субформація глечиково-лататтєва Nuphareto-Nymphaeta; асоціація Nyphar luteum Nymphaea Candida Созологічна категорія 2.\nМотиви охорони: більшість угруповань латаття сніжно-білого (Nymphaetum candidae) рідкісні в межах України й занесені до "Зеленої книги"; чисельність їх угруповань інтенсивно зменшується внаслідок осушення боліт та обміління водойм.\nПоширення в регіоні: на Західному Поліссі латаття сніжно-біле зростає часто, проте домінує в угрупованнях водних рослин зрідка. Унаслідок осушення неглибоких водойм трапляння угруповань скорочується.\nЕкологічна приуроченість: виявлені в заплавах рік і на відмілинах озер; у регіоні досліджень трапляються в заплаві та в старицях ріки Прип'ять, а також на плесах озер, у мілководних водоймах з рН води 6,8-7,4.\nЦенотична будова та флористичне ядро: як звичайно трав'яний ярус густий, складається з декількох під'ярусів (надводного, наводного та підводного). Надводний ярус найчастіше утворює Scirpus lacustris (25% вкриття). Наводний ярус формують Nymphaea Candida (40%) і Nymphar luteum (30%), Stratiotes aloides (5%), Hydrocharis morsus-ranae, Potamogeton natans. У підводній частині фітоценозу ростуть Potamogeton lucens, P. perfoliatus, P. zosterifolius, Lemna trisulca. Флористичне ядро утворене плюризональними видами, що зростають у водоймах широколистяно-лісової та хвойно-лісової зон (Nymphaea Candida, Nymphar luteum, Hydrocharis morsus-ranae, Stratiotes aloides тощо).\nФактори, що зумовлюють зменшення поширення: осушення водойм, зміна хімічного складу вод унаслідок забруднення, збір кореневищ і квітів Nymphaea Candida.\nНаукове та народногосподарське значення: джерело цінної лікарської сировини кореневищ латаття та об'єкт вивчення біології водних рослин.\nЗаходи охорони: охороняється в Поліському заповіднику, Шацькому НПП; доцільно створити гідрологічний заказник у верхів'ях р. Прип'ять.\nРеферат на тему: Раритетні лучні, болотні та водні фітоценози Західного Полісся (реферат)


Смертельна ДТП під Миколаєвом\nПід Миколаєвом вночі сталася масштабна ДТП: двоє загиблих, п'ятеро постраждалих\n22 червня 2021, вівторок, 10:55 68\n2021-06-22T10:55:00+03:00 Події 2021-07-17T04:04:49+03:00\nУ Миколаївській області на 89 км автодороги М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" сталася чергова смертельно дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого загинули дві людини, ще п'ятеро постраждали.\nПро це повідомляє пресцентр Нацполіціі, передають Українські Новини.\nЗазначається, що в аварії брали участь три легкові автомобілі: Chery Tiggo, Chevrolet Aveo і Skoda Oktavia, а також вантажівка DAF.\nЗа попередніми даними, в результаті ДТП в медичний заклад доставлені п'ятеро осіб з травмами різного ступеня тяжкості у віці від 34-х до 42-х років, в т.ч. двоє дітей 2005 і 2013 р.н. Водій і пасажир Chery Tiggo загинули.\nЯк повідомляли Українські Новини 5 червня 3 людини загинули в результаті ДТП в Рівненській області.\nТакож чоловік і жінка загинули в ДТП, перебігаючи жваву дорогу в недозволеному місці в Києві.\n10 червня школярка застрелила 16-річного хлопця під час фотографування зі зброєю в Київській області.\nБільше новин про: ДТП смертельна ДТП Миколаївська область