Тема: «Альберт Ейнштейн - учений і бунтар»\nАльберт Ейнштейн, талановитий учений і фізик, творець теорії відносності і один з творців квантової теорії і статистичної фізики, народився 14 березня 1879 р. у Німеччині в маленькому містечку під назвою Ульма. Його предки, євреї-іммігранти, переселилися в Вюртемберг в 15 ст. Вони жили там, у сільських громадах, займалися торгівлею і ремеслом і по укладу життя, мови та способу мислення повністю злилися з корінним населенням.\nБатько фізика, Герман Ейнштейн, виділявся в школі своїми математичними здібностями, проте його батьки не мали засобами. Щоб дати йому вищу освіту, тому він вибрав торговельну професію і в 1877г. відкрив в Ульмі магазин електротехнічних товарів. Мати, Пауліна Енштейн-Кох, дочка багатого торговця зерном, була музично обдарованою жінкою. Музичність матері і математичні здібності батька не тільки передалися синові, а й проявилися в нього набагато більш яскраво. Альберт Ейнштейн блискуче грав на скрипці.\nЧерез рік після народження Альберта сім'я Ейнштейнів переїжджає в м. Мюнхен. Там батько побудував у передмісті житловий будинок, а також майстерню, в якій виготовлялася різна електротехнічна апаратура: динамо-машини, дугові лампи та вимірювальні інструменти - технічні новинки, які в епоху газового освітлення ще ніяк не пробивали собі дорогу. У маленького Альберта були великі труднощі в розумовому розвитку: він довго не розмовляв, довго вчився говорити, в семирічному віці міг лише повторювати короткі фрази. Навіть у 9 років він говорив недостатньо побіжно. Батьки і родичі з відчаєм думали, що їх улюблений Альберт-тупиця. У них були для цього всі підстави у 1954 році. в одному зі своїх листів Ейнштейн згадував: «Мої батьки були стурбовані тим, що я почав говорити порівняно пізно, вони навіть консультувалися з цього приводу з лікарем. Не можу точно сказати, скільки років мені було в ту пору, але не менше трьох. "Дійсно, запізно для того щоб почати говорити. У своєму листі Ейнштейн продовжує:« Я так і не став оратором. Однак моє подальше розвиток проходив цілком нормально, за винятком однієї особливості - я зазвичай пошепки повторював свої власні слова ». Навіть якщо це так , то з урахуванням того, що маленькому Альберту належало стати не ким іншим, як Ейнштейном, такий початок навряд чи можна вважати сприятливим.\nЩо ж зіграло певну роль у розвитку майбутнього фізика світового масштабу?\nЩе до того, як Ейнштейн вступив до школи, батько одного разу подарував йому компас. Цей простий предмет з несподіваною силою порушив допитливість хлопчика: його вразило, що стрілка компаса завжди встановлювалася в одному і тому ж напрямку. Тут ще в дитячій наївною формі виявилася його зацікавлення проблемою властивостей поля та структури простору, яка згодом настільки жваво займала Ейнштейна-фізика і яку він геніально вирішив у своїй теорії відносності.\nЧерез кілька років відбулася ще одна подія, яка здійснила яскраве враження і справила великий вплив на Ейнштейна, вже відвідував молодші класи гімназії: на початку навчального року йому потрапив в руки маленький підручник Евклідової геометрії, поглинули всю увагу Альберта. Йому на той час було 12 років, і цей підручник справив на нього настільки ж сильне враження, як 7 років тому - магнітний компас. У своїх автобіографічних начерках Ейнштейн із захопленням згадував про «священну книжечці з геометрії»: «Там були твердження, наприклад, про перетин трьох висот трикутника в одній точці, які, хоча і не були самі по собі очевидні, але могли бути доведені з упевненістю, виключало як ніби всякі сумніви. Ця ясність і впевненість справили на мене не менш невимовне враження ». Підручник геометрії - «священна книжечка з геометрії», як він сам називав її згодом, - знову викликала то «божественне цікавість», яке Ейнштейн вважав першоджерелом всіх природничо-наукових і технічних досягнень. Воно спонукало допитливого хлопчика в один присід самостійно вивчити всю книгу, не чекаючи опрацювання окремих її розділів на уроках у відповідності зі шкільною програмою.\nІ спостереження за стрілкою компаса, незмінно повертається до північного полюса, і знайомство з геометричними аксіомами визначили напрямок духовного розвитку схильного до роздумів хлопчика. Вони надали глибоке вплив на метод роботи майбутнього дослідника і мислителя.\nМаленький Альберт був по натурі відлюдним. Коли діти родичів приходили пограти в саду, він майже не брав участі в їх гучних забавах. «Альбертль», як його називали батьки, часто тримався осторонь і від своїх шкільних однолітків. Більше за все він любив займатися на самоті своїми кубиками або випилювати лобзиком. Як сам Ейнштейн говорив згодом, він завжди був яскраво вираженим одинаком.\nПро свої шкільні роки Ейнштейн згадував з гіркотою. Особливо не подобалися йому груба муштра і механічна зубріння, яким у ті часи віддавалася перевага як методів виховання і навчання. Це відразу посилилося, коли в десятирічному віці Альберт перейшов з початкової школи до гімназії. У 1955р., Відповідаючи на одне з листів, Ейнштейн згадував: «Учнем я був не дуже хорошим, ні поганим. Моїм самим слабким місцем була погана пам'ять, особливо на слова і тексти. »І дійсно, викладач грецької мови як-то в серцях сказав йому:« З вас ніколи нічого путнього не вийде ». Подібне висловлювання навряд чи характеризує Альберта як прекрасного учня. Але далі Ейнштейн продовжує: «Тільки з фізики і математики я йшов завдяки самостійним знань далеко попереду шкільної програми, та ще з філософії - у тій мірі, в якій вона входила в програму».\nТаким чином, заняття в школі і в гімназії, особливо коли у зв'язку з переїздом батьків до Італії 15-річний Альберт залишився один, давалися важко. Середній бал по успішності коливався між «3» і «4» за 5-бальною системою. Альберт був високим нескладним підлітком, який нудьгував на уроках. Не дарма шкільні товариші ще раніше дали йому прізвисько «Biedermeier», що означає щось на кшталт Простака. Будучи від природи нехитрим, він не умів досить добре приховувати свою неприязнь до викладачів гімназії та їхні драконівськими методами. Природно, це не додавало йому симпатії в очах вчителів. Не здобув він їх розташування і тим, що ставив запитання, на які вони не змогли відповісти. В одному з листів, що відносяться до 1940р., Ейнштейн наступним чином описав ситуацію, в той час ситуацію «Коли я був в 7 класі гімназії, мене викликав класний наставник і висловив бажання, щоб я залишив гімназію. На моє заперечення, що я нічим не завинив. Він відповів лише «Одного вашої присутності достатньо, щоб підірвати повагу класу до мене». Це був той самий викладач грецької мови, який передбачав, що з Ейнштейна нічого путнього не вийде.\nРозповідають, одного разу на уроці математики весь клас не зміг вирішити домашнє завдання. Це дуже розохотило Альберта, і він тут же перед уроком заглибився у її вирішення. І здолав-таки. З цього моменту молодий Ейнштейн став першим учнем у класі з математики та фізики. Таким чином, вимальовується чітка картина розвитку молодого Альберта. Ключем до розуміння цього розвитку є слова «самостійні заняття», які були вирішальним чином пов'язані з його незвичайної допитливістю і здатністю дивуватися.\nОтже, в 15 років Альберт несподівано залишився один. Заняття в гімназії не рятували від самотності. Втомившись від навчальної зубріння і відчуваючи огиду до напіввійськовим методам виховання ,16-річний Ейнштейн навесні 1895р. під слушним приводом покинув школу в Мюнхені і поїхав до своїх батьків в Італію. Батьки були вражені і мало зраділи тому, що Альберт перервав своє навчання за рік до закінчення гімназії. Однак він запевнив їх, що зможе, займаючись самостійно, придбати знання, необхідні для вступу у Вище технічне училище. Ейнштейн хотів стати інженером. Але вийшло все інакше. Він не захотів затьмарювати свою знову здобуту свободу ні виконанням обов'язків, ні клопотами про майбутнє. Він упивався свободою і займався тільки своїми улюбленими предметами. Зі своїм другом він скоїв казкову подорож через Аппенінах до Женеви. Музеї, шедеври мистецтва, архітектура старовинних соборів, концерти, книги, друзі, гаряче сонце Італії, вільні, серцеві люди-все це злилося в бурхливий пригода, яка несе спасіння і самопізнання.\nАле ця ідилія не могла тривати вічно. Несприятливий матеріальне становище батьків змусило молодого Ейнштейна як можна швидше приступити до навчання заради хліба насущного. Восени 1895р. він прямує до Швейцарії, щоб вступити до федерального «Політехнікум», тобто у Вище технічне училище в Цюріху. Але так як він не міг надати документа про закінчення середньої школи, йому довелося здавати особливі приймальні випробування, проте його знання виявилися недостатніми, і його спіткала невдача. За порадою ректора Ейнштейн вступив до Швейцарської кантональних школу в м. Аарау, щоб закінчити середню освіту та отримати зрілості. У зрілості у період перебування в цій школі Ейнштейн прийняв рішення стати не інженером, а викладачем фізики. Він склав випускні іспити і в 1896р. був прийнятий до Цюріхського політехнікум.\n4 роки навчання в політехнікумі були не надто приємними. Альберт виявився не надто дисциплінованим студентом. Лекції він відвідував нерегулярно, без особливого ентузіазму. Велику частину часу він використовував для самостійних занять, із захопленням йдучи у дивовижний світ науки, ставив експерименти і вивчав першоджерела-праці великих піонерів природознавства і філософії. Деякі з цих праць він читав разом зі своєю однокурсницею сербського походження, Мілевою Марич, яка була старша за нього на 4 роки і на якій він згодом одружився. Ейнштейну було важко і тому, що він не визнавав жодних авторитетів, в тому числі і викладачів. Професор Генрик Вебер як-то раз сказав Ейнштейна з явним роздратуванням: «Ви розумний хлопець, Ейнштейн, але у вас є великий недолік - ви не терпите зауважень».\nТим не менш, Ейнштейн повністю використовував студентські роки для своєї освіти - перш за все шляхом самостійних занять. Так, він прочитав «зі священним завзяттям» основні праці Кірхгофа, Гельмгольца, Герца, Больцмана, Лоренца і Максвелла. Влітку 1900р. Ейнштейн отримав диплом викладача фізики. Але знайти постійну роботу не вдавалося протягом двох років. Ейнштейн перебивався випадковими заробітками, поки з великими труднощами не отримав місце технічного експерта-стажера 3 класу в Швейцарському Бюро Патентів. З цього моменту Ейнштейн віддається улюбленій дослідній роботі протягом цілих 7 років. У 1905р. з'являється його стаття «Про рух завислих у спочиваючої рідині частинок, що витікає з молекулярно-кінетичної теорії», в якій він за допомогою статистичних частинок, їх розмірами та коефіцієнтом в'язкості, використовуваної рідини існує кількісна взаємозв'язок, який може бути експериментально перевірена. Мова йде про «Броунівський рух». Англійський ботанік Роберт Броун спостерігав під мікроскопом хаотичне переміщення квіткового пилку вміщеній в рідину, і чим тепліше рідина, тим інтенсивніше порошинки рухаються. Роботи Ейнштейна з молекулярної фізики довели правильність подання про те, що теплота - є форма енергії неупорядкованого руху молекул. Одночасно вони підтвердили атомістичну гіпотезу, згідно якої матерія - у фізичному розумінні - складається з молекул і атомів. Запропонований Ейнштейном метод визначення розмірів молекул дозволяє визначити число молекул. Виявилося, що розмір молекул цукру був приблизно 6,2 * 10-8 см.\nПрацюючи в Бюро патентів, Ейнштейн застосував революційну ідею Макса Планка про кванти в теорії світла і до теорії теплового руху молекул у твердих тілах. Ідея квантів явно суперечила і теорії Ньютона, і теорії Максвелла. Зіткнулися в суперечності хвильова і квантова теорії світла. Ейнштейн застосував свою ідею.\nХоча світло і являє собою хвильовий процес, безперервно поширюється в просторі, однак на окремих ділянках світлова енергія здатна чинити фізичний вплив. Таким чином, з'явилася частинка світла - світловий квант. Її назвали фотоном. Вчення Ейнштейна про світлові кванти чітко пояснювало фотоелектричний ефект: максимальна енергія фотоелектронів лінійно залежить від частоти падаючого світла і не залежить від його інтенсивності (закон Ейнштейна). За це дослідження вченому була присуджена Нобелівська пре6мія в 1921р.\nУ 1905р. Ейнштейн не без труднощів захистив у Цюріхському університеті дисертацію на здобуття доктора філософії, а навесні 1909р. став професором в цьому університеті. Потім переїзд до Праги і знову Цюріх. На початку квітня 1914р. Альберт Ейнштейн прибув до Берліна. Тепер він став повноправним членом академії наук і викладачем у Гумбольдтського університеті. З цього часу у Ейнштейна аж до приходу нової влади Адольфа Гітлера почалися самі плідні роки в його наукової, творчої та дослідницької діяльності. Чого вартий тільки знамените рівняння\nзгідно з яким кожен клаптик землі, кожне пір'ячко, кожна порошинка стають величезним резервуаром укладеної в них енергії (рівняння відкрито у 1907р.).\nГоловна наукова робота Ейнштейна - це теорія відносності, яка по суті є загальною теорією простору, часу й тяжіння. З сталості швидкості світла випливають два «знаменитих» парадоксу теорії відносності:\n1) розміри швидко рухомих тіл (при швидкостях, близьких до швидкості світла) скорочуються в напрямку їх руху.\n2) Уповільнення ходу годинника бистродвіжущихся системах (парадокс близнюків).\nЦе коли космонавт літає у Всесвіті достатньо довго, а після повернення на Землю виявляється, що його брат-близнюк набагато старша за нього.\nЦі наукові висновки досі викликають суперечки. Спеціальна теорія відносності стала необхідним знаряддям фізичних досліджень (напр., в ядерній фізиці та фізиці елементарних частинок), її висновки отримали повне експериментальне підтвердження.\nУ 1915р. Енштейн вивів рівняння гравітаційного поля. Ця робота заклала основи загальної теорії відносності.\nНаукові праці Ейнштейна зіграли видатну роль у розвитку сучасної фізики. Спеціальна теорія відносності і квантова теорія випромінювання стали основою квантової електродинаміки, квантової теорії поля, атомної і ядерної фізики, фізики елементарних частинок, квантової електроніки.\nЗа свої переконання Ейнштейн змушений був тікати з фашистської Німеччини в 1933р. Він влаштувався в США в м. Прінстон (штат Нью-Джерсі), де працював до кінця своїх днів (18 квітня 1955р.).\nІдеї Ейнштейна та його відкриттів були визнані вченими всього світу і створили йому міжнародний авторитет.\nАльберта Ейнштейна дуже хвилювали суспільно-політичні події 20-40-х рр.. Він рішуче виступав проти фашизму, війни, застосування ядерної зброї. Хоча сам був причетний до теоретичних розробок перших атомних бомб, скинутих американцями на мирні японські міста Хіросіму і Нагасакі в серпні 1945р.\nЕйнштейн був другом Радянського Союзу. Він щиро привітав революцію російських робітників і селян 1917р. Свою повагу до вождя Великої Жовтневої соціалістичної революції і до творця радянської держави він висловив через кілька років у таких словах: «Я шаную в Леніна людину, яка з повним самопожертвою віддав всі свої сили справі здійснення соціальної справедливості. Я не вважаю його метод доцільним. Але одне безперечно: подібні йому люди є зберігачами та відновлювачів совісті людства »\nЕйнштейн був членом багатьох наукових товариств і академій світу, в тому числі почесним членом Академії Наук СРСР.\nВеликий внесок Ейнштейна в пізнанні Всесвіту, її структури, функціонування. Однак пропозиції Ейнштейна про статичну Всесвіту не підтвердилися: Всесвіт розширюється, Галактики розбігаються зі швидкістю 12000км/сек і вище.\nВлітку 1919р. Ейнштейн розірвав шлюб зі своєю дружиною Мілевою і одружився на своїй двоюрідній сестрі Ельзі. Про Мілеві Маріч потрібно сказати особливо. Схоже, що ця жінка зіграла у становленні Ейнштейна-вченого видатну роль. У самому справі, вони познайомилися, будучи студентами Цюріхського політехнічного інституту, коли Ейнштейну було тільки 17 років, в 1896р., А свій шлюб зареєстрували лише в 1903р. Мелева Маріч, за відомостями її сучасників, відрізнялася неординарним мисленням. Вона була набагато старше Альберта, пристрасно захоплювалася фізикою і навіть у стінах Цюріхського політехнічного інституту самостійно сконструювала та збудувала унікальний прилад для вимірювання слабких струмів. Прилад не простий, а спеціально для дослідів з фотоефекту. Однак у заявці на його патентування чомусь присутні інші автори - Ейнштейн і Хабіхт. Але це ще не все. Безперечні факти говорять про те, що математичні викладки в працях Ейнштейна тієї пори правилися рукою Марич.\nІ це була правка високообдарованого математика, нещадного до помилок чоловіка. Вона була не просто дружиною Альберта і матір'ю його двох синів, а ще й співавтором його найважливіших праць, в тому числі і спеціальної теорії відносності. У шлюборозлучному документі 1919р. Ейнштейн власноруч пише, що він, якщо отримає Нобелівську премію, то обов'язково видасть колишній дружині відповідну суму. Значить, мова йде про сімейну роботі. І Ейнштейн акуратно виконує своє зобов'язання в 1923р.\nВеликі суперечки в наукових колах викликало повідомлення про присудження Ейнштейну Нобелівської премії. Філіп Ленард, як один з один з лауреатів Нобелівської премії, звернувся до Нобелівського комітету в Стокгольмі з повним запеклого протесту листом, в якому він доводив, що роботи Ейнштейна з фотоефекту занадто незначні, щоб їм варто було присуджувати таку високу нагороду. І справді, сам фотоефект був відкритий у 1887р. Герцем. У 1888р. фотоефект був експериментально перевірений російським ученим А. Г. Столєтова і ним же був встановлений «перший закон фотоефекту», званий законом Столєтова. Він формулюється так: «Максимальний фотоелектричний струм прямо пропорційний падаючому променистому потоку» Столєтова, природно, ніхто Нобелівської премії не присудив. Формулювання другого закону фотоефекту (закон Ейнштейна) дивно схожа на закон Столєтова. Чому Ейнштейну присудили Нобелівську премію через 17 років після відкриття закону з фотоефекту, а не за створення теорії відносності - загадка історії.\nЕйнштейн прожив важке життя, повне позбавлень і протиріч. Було все: і особисті невдачі, і відчуження частини вчених, не зрозуміли його до кінця революційних ідей мислителя, і єврейські погроми. Але, врешті-решт, світ визнав заслуги вченого-філософа, а Ейнштейн публічно показав всьому світу мова, як би підводячи підсумок своєї діяльності.\nВ останні дні життя Ейнштейн працював над так і не закінченою рукописом. У ній мова йшла про те, що найбільше турбувало вченого - про запобігання ядерної війни. Це звернення великого борця за мир, який так часто брався за перо і виступав, закликаючи до порозуміння між народами, закінчується словами: «Повсюдно розв'язані політичні пристрасті вимагають своїх жертв».\nЕйнштейн, хто ненавидить культ особистості, заборонив проведення будь-яких похоронних церемоній. Він не хотів, щоб над його могилою виголошувалися промови і не бажав, щоб йому поставили надгробний пам'ятник. У залі крематорію зібралися лише найближчі родичі та друзі, щоб у мовчанні попрощатися з ним. Згідно із заповітом вченого, його прах був розвіяний по вітру.\n1. Ф. Гернек «Альберт Ейнштейн» 1979р.\n2. Б. Хофман «Альберт Ейнштейн-творець і бунтар» 1983р.\n3. В. Істархи «Удар російських богів» 2003р.\n4. Журнал «Молода гвардія» № 8 1991р.\n5. Велика Радянська Енциклопедія Вікіпедія.\nВчений і публіцист Марат


Знайти житло в серпні: поради для відчайдушних » ГО "Приморськ 24/7"\nСтудвей 12 Серпня 2017\t No comments\n«Квартири у Львові» та «Київ квартири» – два найпопулярніших пошукових запити в серпні. Трохи менше уваги дісталося тим, що за словами «житло» й «нерухомість». І не дивно: саме в серпні тисячі студентів намагаються знайти кімнату чи квартиру в новому місті, тож конкуренція доволі висока. Розповідаємо, що робити, коли так сталося, і які поради допоможуть орендувати житло.\nЧарівна паличка: гуртожиток\nСкажемо одразу: серпень – один із тих місяців, коли найскладніше шукати житло. Тому, якщо ти тільки вступив чи ще навчаєшся в університеті, є сенс подумати про гуртожиток. Так, мало університетів пропонують студентам комфортні умови проживання. Але в гуртожитку є свої плюси: посиденьки до ранку з друзями, економія, відчуття залученості до студентського життя. Будуть і мінуси: часта відсутність гарячої води, вахтер, який може не пускати до гуртожитку після визначеної години, чи перенаселена кімната, де важко вчитися.\nСеред об’єктивних переваг – вартість. Її межі встановлено Наказом МОН, і тепер вона становить «до 40% стипендії». Це приблизно до 5,5 тисяч гривень на рік без урахування додаткових послуг (наприклад, інтернету). Але остаточний обсяг може бути меншим, і його варто уточнити в житловому відділі університету.\nДля приватних вишів ці правила не діють, тож вони встановлюють вартість проживання на власний розсуд. Наприклад, рік у гуртожитку Українського католицького університету обійдеться в 10 тисяч гривень. Утім, це все одно дешевше, ніж орендувати житло.\nЗнайти квартиру швидко\n… навряд чи взагалі можливо. Але ось декілька порад, які допоможуть у пошуку житла.\nПріоритет. Визнач конкретно, що тобі потрібно: кімната чи квартира, якого розміру, як далеко від метро і якої саме станції. Випиши всі принципові критерії. Головне – визнач суму, яку ти можеш витрачати щомісяця. Також подумай, чим ти готовий пожертвувати: може, ти відмовишся від найновішого ремонту (аби тільки все було охайним).\nТи знайдеш житло швидше, коли знатимеш, чого хочеш і на які поступки ладен піти.\nШвидкість. Тепер час – одночасно твій головний ворог і друг. У великих містах тисячі студентів шукають житло, і далеко не всі збираються сильно перебирати. Пік активності тих, хто любить стрибати до останнього вагону, буде в кінці місяця, тож спробуй встигнути швидше й виділи час на пошуки зараз. Передивися всі сайти, проглянь групи в соцмережах, і головне – не зволікай з оглядинами варіантів, які знайшов.\nТерпіння. Попри те, що все треба робити швидко, не надійся знайти житло миттєво. Виділи певний період на пошуки, готуйся до того, що будуть потрібні твої сили й час.\nШахрайство з орендою житла в інтернеті, на жаль, явище доволі поширене. Можуть бути несправжні фото в оголошенні. Інколи шахраї просять завдаток перед оглядинами, буцімто «пропозицій дуже багато, потрібні гарантії, що ви не марнуєте мій час». Звісно, після цього вони зникають і не беруть слухавки. Також іноді квартири показують люди, які не є власниками чи справжніми ріелторами, а після в’їзду тебе виженуть справжні господарі. Варіантів житлового шахрайства безліч, але прикрощів можна уникнути.\nПеревіряй дані. Ти можеш прогуглити підозрілі фото або номер, який зазначено в оголошенні. Про шахраїв часто пишуть у мережі, тому є шанс одразу вивести їх на чисту воду.\nВлаштовуй оглядини. Завжди перевіряй, чи відповідають дійсності фото з оголошення, і проси показати житло. Лише коли тебе все влаштує, починай розмову про оренду. Якщо контактна особа відмовляється показати кімнату чи квартиру, вірогідно, це шахрай.\nСтав запитання. Дізнавайся про обсяг комунальних (особливо взимку), чому з’їхали попередні мешканці, як голосно в цьому районі та чи доброзичливі в тебе сусіди. По-перше, ця інформація дійсно може бути корисною в майбутньому. По-друге, шахраї, скоріш за все, не знатимуть цих деталей і почнуть дратуватись.\nПроси документи. Перед оглядинами попроси, щоб людина взяла документи, які підтверджують право власності. Якщо це ріелтор, то попроси й документи, які дають йому право представляти власників. Людям, які дійсно здають житло, таке прохання проблем не завдасть.\nСайти для пошуку житла\nЗазвичай люди, які вже стикалися з орендою, рекомендують дивитися тематичні сайти й групи в соцмережах. Декотрі зазначають, що шукати краще рано-вранці (близько 8-ї години), буцімто саме тоді хороших пропозицій більше. Правда це чи ні, ми не знаємо, але точно підкажемо, на яких сайтах варто розпочати пошуки.\nLun.ua. Тут в одному місці зібрано оголошення про нерухомість, які викладено на всіх інших спеціалізованих сайтах. Це зекономить час пошуків, а специфіка Lun дасть можливість відсортувати подібні варіанти за ціною, місцем і розміром житлової площі. У великих містах усі варіанти буде відображено на мапі, що теж допоможе в пошуку. А ще можна зробити тематичну інфографіку й поширити її серед знайомих.\nOLX. Тут немає ніякої специфіки оголошень, тому пропозиції з нього не відображаються на Lun.ua. Досвідчені користувачі попереджають, що саме на OLX шахрайство трапляється найчастіше, бо публікувати об’яви тут дозволено всім. Однак сайт точно варто проглянути: на ньому розміщено чи не найбільше пропозицій оренди житла.\nОкремі сайти. Ті самі, з яких збирає інформацію Lun.ua. Раптом сервіс не врахував один із сайтів або якийсь із них буде тобі зручніший для пошуку. Подивися, які сайти пропонують оренду житла в потрібному місті, і починай розглядати варіанти. Наприклад, у Києві є 100realty й Dom.Ria. Можливо, так ти зайдеш житло швидше.\nІнші способи пошуку житла\nТематичні групи. У соцмережах є групи, де публікують пропозиції оренди без посередників. Наприклад, у відомій серед киян «Ріелтори – зло» часто публікують не тільки інформацію про оренду, але й попередження про шахраїв. Можна шукати такі групи самостійно чи попросити знайомих порадити перевірені. Багато людей знаходять собі житло саме так, хоч переважно це питання удачі.\nЗнайомі й друзі. Найпростіший варіант – спитати в тих, хто нещодавно шукав житло. Також напиши в соцмережах, що шукаєш варіанти, і вкажи, що саме тебе цікавить. Інколи через знайомих удається знайти квартиру чи кімнату швидше, ніж через сайти.\nОднак насправді ми радимо спробувати всі варіанти одночасно. Напиши пост, закинь його в групи, а паралельно шукай нерухомість на сайтах. Ходи на оглядини, питай порад у тих, хто раніше стикався з орендою. Пошук житла – непроста місія, особливо під час щорічного напливу молодих студентів, яких цікавить оренда. Та якщо запасешся терпінням, то обов’язково знайдеш щось підхоже.\nPosted in Громадський секторTagged головне, гуртожиток, життя студента, Лайфхаки\nPrometheus запускає мобільний додаток


У Луцьку банда шахраїв «продавала» трактори і видурила у людей більше мільйона | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nУ Луцьку банда шахраїв «продавала» трактори і видурила у людей більше мільйона\n25 травень, 2018, 13:24\nУ Луцьку шахраї через фіктивні компанії продавали сількогосподарську техніку і видурили у покупців понад мільйон гривень.\nЗловмисники, в різних офісних приміщеннях у Луцьку, "продавали" мінітрактори та видурювали в громадян гроші, - повідомляє прес-служба поліції Волині.\nПотерпілі переказували шахраям кошти в якості авансового платежу за покупку техніки. Вони перераховували гроші на розрахункові рахунки різних фіктивних юридичних осіб (ТОВ «Фінавто-Плюс», ТОВ «Соул Україна», ТОВ «Альфа-Лізинг» ТОВ «Лізингова компанія «Авто лайф», ТОВ «Компанія-Кристал», ТОВ «Вінгер-Авто» та ТОВ «АЕКОН»).\nЧотирьох учасників злочинної діяльності затримали. Їм повідомили про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Йдеться про шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.\nТеги: шахрайство, кримінал\n16:03 На хабарі зловили директора волинського вишу


Микола Гнатовський: Як кваліфікувати конфлікт в Україні в контексті міжнародного гуманітарного права – сайт Майдан\nМикола Гнатовський: Як кваліфікувати конфлікт в Україні в контексті міжнародного гуманітарного права\nЯ маю великі сумніви, чи слід було мені взагалі писати цей текст. Без спеціальних знань його дуже легко неправильно зрозуміти. Проте у зв’язку із запитаннями колег-фахівців знову змушений повернутися до проблеми кваліфікації збройного конфлікту, у якому опинилася Україна. Підкреслюю, що це винятково питання міжнародного гуманітарного права, яке ніяк не пов’язано з доцільністю оголошення воєнного стану або, навпаки, продовження боротьби у форматі «Антитерористичної операції». Не пов’язано воно і з визначенням відповідальності агресора (бо це питання регулюється іншими нормами міжнародного права) або відповідальності терористів або бойовиків за національним кримінальним правом (окрім власне відповідальності за порушення законів та звичаїв війни). Тож переконливо всіх прошу: перш ніж вступати в обговорення, згадайте про особливості міжнародного гуманітарного права та фундаментальну відмінність jus in bello від jus ad bellum.\nЯкщо казати про те, яка кваліфікація, на мою думку, правильна, то:\n1) У ситуації з окупацією АР Крим – міжнародний збройний конфлікт, сторонами якого є РФ та Україна (що і закріплено у нашому законі про окуповану територію) згідно зі спільною статтею 2 (пункт 2) чотирьох Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року (“випадки часткової або повної окупації території Високої Договірної Сторони, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір”). Можливі контраргументи, що окупація (а з нею і збройний конфлікт) припинилася з анексією, я слідом за українським законодавцем відкидаю, оскільки набуття державної території шляхом анексії частини території іноземної держави суперечить імперативним нормам загального міжнародного права (jus cogens) та не створює інших правових наслідків, крім відповідальності агресора (адже за сучасним міжнародним правом анексія – це один з різновидів агресії).\n2) У ситуації у Донецькій та Луганській областях у реальності, звичайно, є один збройний конфлікт. Проте виключно з точки зору міжнародного гуманітарного права та лише для визначення обсягу застосовних норм (а вони різні для міжнародних та неміжнародних конфліктів, як відомо), доцільно умовно виділяти два збройні конфлікти з різним суб’єктним складом.\nПерший аспект – неміжнародний, сторони якого – збройні групи “ЛНР/ДНР” та Україна. Обов’язки сторін визначаються спільною статтею 3 Женевських конвенцій та Додатковим протоколом ІІ до них 1977 р. (так, я вважаю, що вимоги п. 1 ст. 1 ДП ІІ виконані, на жаль). Це те, чим має насамперед керуватися Україна. Нагадую, що договірного міжнародного права, що тут застосовується, доволі небагато: спільна стаття 3 плюс вісімнадцять матеріальних статей ДП ІІ плюс стаття 19 Гаазької конвенції про захист культурних цінностей 1954 р. плюс деякі норми стосовно обмеження застосування або заборони конкретних видів звичайної зброї. Застосовних звичаєвих норм, утім, значно більше. Каталог воєнних злочинів для такого конфлікту – підпункти с) та е) пункту 2 статті 8 Римського статуту Міжнародного кримінального суду. У неміжнародних конфліктах немає, наприклад, статусу комбатанта (адже не можна визнати антиурядових бойовиків «законними учасниками конфлікту») та, відповідно, статусу військовополоненого (є значно скромніший за гарантіями статус «особи, затриманої у зв’язку зі збройним конфліктом»).\nДругий аспект – міжнародний, сторони якого – РФ та Україна. Така кваліфікація неминуча для ситуацій, де Росія обстрілює нашу територію силами своїх збройних сил та здійснює або ж “загальний” (у цьому – жодних сумнівів!), або ж “ефективний” (думаю, що так, але це колись визначатиме суд) контроль над антиукраїнськими збройними групами. На ці взаємодії поширюється право міжнародних збройних конфліктів. У договірному міжнародному праві – це всі чотири Женевські конвенції 1949 р., Додатковий протокол І та ціла низка інших міжнародних договорів (на порядок більше норм, ніж для неміжнародного конфлікту). Звичайно, і звичаєві норми міжнародного гуманітарного права тут діють у повному обсязі. Каталог воєнних злочинів – підпункти a) та b) пункту 2 статті 8 Римського статуту.\nЄ спокуса весь конфлікт назвати міжнародним. Проте таке емоційне рішення нічого з прагматичної точки зору нам не дасть. Нагадую, йдеться лише про визначення обсягу зобов’язань за міжнародним гуманітарним правом. У неміжнародному конфлікті їх трохи менше. Ми лише створимо собі додаткові складності. Наприклад, у нас, напевне, немає бажання Гіркіну чи Бєзлєру, коли наші військові їх, сподіваюсь, затримають, надати статус військовополонених, визнати їх законними учасниками воєнних дій, тобто комбатантами?\nДо речі, російські слідчі органи у своїх кримінальних справах, які вони зухвало відкривають проти українських військових та політиків, кваліфікують ситуацію як міжнародний (!) збройний конфлікт, сторонами якого є ЛНР/ДНР та України (хоча ніхто, навіть РФ ніколи не визнавав ці утворення як держави).\nЗакінчу тим, з чого починав: ця кваліфікація має значення тільки для визначення обсягу застосовних норм міжнародного гуманітарного права. Зайве казати, що все написане вище є лише моєю приватною точкою зору.\nЯрослав Сватко: Історія знає одну валюту – людську кров\nІсторія не знає іншої валюти, як людська кров, заплачена за якісь досягнення нації в критичний момент. Якщо ми, українці, не...


Подорож до Книгограду - 20 Грудня 2017 - Управління освіти Глибоцької райдержадміністрації\nГоловна » 2017 » Грудень » 20 » Подорож до Книгограду\nБез пристрасті до книжки людині\nнедоступні культура сучасного світу,\nінтелектуальне і емоційне вдосконалення\nНа жаль, у наш час значення читання знецінилось. Друковане слово втрачає свою виключну роль у загальному інформаційному просторі. Сучасні діти більше глядачі, ніж читачі. Головне завдання – повернути інтерес до книжки, до читання, до пізнання, адже це велика радість, можливість розуміння світу. Гарна книжка впливає на почуття дитини, виховує її, доводить, що світ та життя прекрасні. Згадаємо Дідро: «Коли люди перестають читати, вони перестають мислити». Багато вчителів знаходять час і бажання провести уроки любові до книжки. Разом зі старшими школярами слідкують за новинками літератури, обговорюють їх у позакласний час.\nУчителі зарубіжної літератури Кам’янської ЗОШ І-ІІІ ступенів Пагіна С.М., Чобан М.П., бібліотекар Кирстюк Н.В. та вчитель географії Божескул Л.В. організували та провели з учнями 5, 7, 9 класів екскурсію в Наукову бібліотеку Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича.\nЕкскурсовод Мурашевич Т.Д. цікаво розповіла про архітектуру та історію становлення бібліотеки, про бібліотечний фонд, який налічує біля 3-х мільйонів екземплярів книг на багатьох мовах світу, різних років видання. Ось який відгук залишили дев’ятикласники про відвідини бібліотеки: «Мене вразили масштаб бібліотеки і її духовність. Перебування серед таїни книг надихає на щось неймовірне. Ти ніби подорожуєш у часі, відчуваєш дух минулого. Нам показали цікаві книги різних розмірів та різної ваги, позолочені, обтягнуті шкірою» (Любов Т.). «Я багато нового дізналася про життя книг. Ми були у книгосховищі, що нагадало нам лабіринти. Найбільше мені сподобались книги, оздоблені деревом, шкірою і золотом» (Світлана М.). «Коли я потрапив у книгосховище, у мене було відчуття, ніби я у книжковому раю» (Вадим З.). «Ми пройшли 6 поверхів книгосховища, і чим більше ми розглядали книги, періодичні видання, каталоги, то з’являлося бажання частіше відвідувати бібліотеку і відкривати для себе таємничий світ Книги» (Анастасія В.). «Мене вразили розміри книжок: від сірникової коробочки до газети. Від кількості книг у мене губилися очі» (Емілія Б.).\nНаостанок нашої зустрічі з духовністю ми подарували бібліотекарю книгу Гомера «Іліада» 1935 року видання з власної бібліотеки першого директора середньої школи села Кам’янка Морванюка В.К.\nПокидаючи царство книг, ми дійшли висновку: бібліотеки були є і будуть скарбницею мудрості і знань.\nПереглядів: 60 | Додав: Ulia_RMC | Рейтинг: 5.0/1


Підготовка до Євробачення |Відео новини України\nВікна-Новини / 2017 / Випуск від 25.04.2017 (18:00) / Підготовка до Євробачення\nПідготовка до Євробачення\nВелике обмеження руху. Майже на місяць у Києві заборонять проїзд головною вулицею столиці. До Євробачення вже цієї ночі на Хрещатику починають зводити Євромістечко. Перекриють для автомобілів Хрещатик сьогодні опівночі, від вулиці Богдана Хмельницького — до Прорізної. Окрім того, 6 та 7 травня в КМДА пообіцяли заборонити рух і водіїв, і пішоходів по Грушевського, Садовій та Шовковичній. Відкрити дороги обіцяють вже від 18 травня, після завершення пісенного конкурсу.\nФронтові новини: після обстрілу\n2017 , Випуск 507\nПовернення «Апостола» Івана Федорова\nСусіди: друга серія\nБандити загонами, гроші мішками\nУ всіх на очах: крадіжка півмільйона гривень\nКолегія МВС: зменшення злочинності\nБитва за став на Київщині\n«ОРЛО» без світла\nПокласти край смердючим під’їздам\nПротест проти зброї\nНа спомин про героїв\nМирні жертви в Сирії


Чарівний корінь — імбир.\nЧарівний корінь — імбир.\nЧарівний корінь імбир.\nКорінь імбиру назвати красивим важко. А між тим непримітний, що чимось нагадує в’язку світло-коричневих бульб, імбирний корінь таїть у собі дивовижні властивості. І невипадково, адже хімічний склад імбиру налічує близько 400 сполук. Протягом багатьох століть імбир славиться не тільки як пряність, але і як лікарський засіб, та і його санскритське назву вішвабхесадж перекладається як «універсальні ліки».\nДосить широко застосовується імбир і в приготуванні їжі. Він надає тонкий смак супів і бульйонів, м’ясних і рибних страв, використовується в приготуванні маринадів і желе, компотів і випічки. Маринований, він подається з суші, нейтралізуючи вплив сирої риби. А імбирний чай ви пробували? От уже точно: і смачно, і корисно. І дуже просто.\nНатерли 2 — 3 щіпки імбиру, кинули в літр киплячої води, додали цукор або мед за смаком, а за бажанням — трохи меленого чорного перцю, лимонного соку і листя м’яти. Перед тим, як налити імбирний чай в свою улюблену чашку, не забудьте процідити напій.\nНасправді кулінарних рецептів з використанням імбиру, як свіжого кореня, так і подрібненого висушеного, безліч. Їх без зусиль можна знайти на кулінарних сайтах, в журналах і книгах. Я ж хочу розповісти докладніше про ще одну галузі використання імбиру — застосуванні в косметиці.\nІмбир — просто джерело краси. Він надає на шкіру та антимікробну (включаючи боротьбу зі стрептококами і стафілококами), і стимулюючий, і тонізуючу дію. Корінь імбиру здатний істотно підтягнути шкіру, роблячи її значно більш пружною. Він регенерує шкіру, сприяє виведенню токсинів, покращує тонус і енергетичний баланс, усуваючи в’ялість.\nСамо собою, що настільки корисні властивості імбиру зробили його популярним інгредієнтом, що входять до складу різних косметичних препаратів.\nПримітно й те, що корінь імбиру нескладно використовувати для приготування кремів, масок, настоїв і інфузії в домашніх умовах. Найбільш часто імбир додається в наступні косметичні засоби:\nКреми, маски і лосьйони, які підходять для шкіри жирного та комбінованого типу шкіри\nДія імбиру дозволяє нормалізувати діяльність сальних залоз і знизити виробництво Себіум.\nКреми для обличчя та області очей, що попереджають старіння шкіри\nІмбир здатний надавати антиоксидантний ефект, перешкоджаючи процесу старіння шкіри і тонізуючи її.\nКреми і бальзами від розтяжок\nВідновні властивості імбиру дозволяють частково регенерувати шкіру, втратила еластичність, і поліпшити її зовнішній вигляд.\nПро деякі рецепти приготування косметики на основі кореня імбиру я зараз розповім.\nКрем з кореня імбиру\nНам потрібні свіжий корінь імбиру (5-7 сантиметрів), кунжутну олію (2 ч.л.), абрикосове масло (2 ч.л.), вітамін Е у вигляді масляного розчину (2 ч.л.), масло какао (100 мл).\nПриготування: Корінь імбиру натерти на дрібній тертці і віджати до отримання соку. Духовку розігріти до 60-70 градусів. Всі інгредієнти помістити в жаростійкий посуд і поставити в духовку.\nМасло какао має розтанути, після чого крем необхідно перелити в чистий посуд і зберігати в сухому прохолодному місці.\nДля досягнення ефекту потрібно наносити такий крем на чисту шкіру обличчя, шиї та зони декольте не рідше двох разів на тиждень.\nВідвар з імбирними пластівцями\nДля приготування цього простого, але дуже ефективного засобу потрібна всього лише вода для відвару (1 л) і дрібно нарізаний корінь імбиру, приблизно 10-20 гр.\nПриготування: прокип’ятити загорнуті в марлю шматочки імбиру протягом декількох хвилин. Відвар, який вийшов, додати у ванну.\nВикористання: ванни з відваром коренів імбиру дозволяють зменшити больові відчуття в тілі, надають відновлювальний ефект на шкіру, розслаблюють мускулатуру.\nІнгредієнти: дрібний корінь імбиру (1 шт.), Настоянка ехінацеї (3 ст.л.), апельсини (2 шт.), Мед (1 ч.л.).\nПриготування: додати в ванну натертий на тертці корінь імбиру, настоянку ехінацеї, розчинену в 0.5 л води, мед, сік апельсинів.\nВикористання: ванна надає помітний тонізуючий ефект на шкіру і освіжає її колір.\nМаска з гранатом і імбиром\nДля маски потрібно приготувати корінь імбиру і сік граната. Імбир слід натерти на тертці, і змішати перетертий корінь імбиру з соком граната до кашоподібного стану.\nВикористання: нанести суміш на обличчя, область шиї і декольте. Через 20 хвилин змити водою кімнатної температури. Ця маска надає тонізуючу дію, роблячи шкіру більш підтягнутою і пружною, а також володіє антибактеріальними властивостями.\nОбгортання з тертим імбиром\nНатріть свіжий корінь імбиру, розведіть невеликою кількістю теплої води, і маса для обгортання готова. Регулярні обгортання з тертим імбиром дозволяють зменшити набряклість, сприяючи висновку рідини з організму.\nДля цієї маски нам також буде потрібно тертий імбир (приблизно столова ложка), а крім того — 2 столові ложки кунжутного масла. Ці інгредієнти потрібно як слід перемішати, щоб маса стала однорідною.\nВикористання: втерти суміш у шкіру голови і залишити на півгодини, після чого ретельно змити водою. Маска дозволяє зменшити жирність волосся і живить їх.\nТака маска надає підтягаючий і тонізуючий ефект, дозволяючи поліпшити мікроциркуляцію шкіри. Готувати її нескладно: треба змішати мед з дрібкою сухого імбиру.\nВикористання: нанести маску на обличчя, шию і область декольте на 10-15 хвилин, затемсмить прохолодною водою.\nІнфузное масло з сухого імбиру\nІмбирний корінь як не можна краще підходить для приготування інфузії. Інфуз (інфузное масло, масляний екстракт) на основі імбиру являє собою масло, настояне на сухому имбире. Такий косметичний препарат поєднує в собі корисні властивості самого масла і кореня імбиру, завдяки тому, що в процесі настоювання з нього витягуються всі активні елементи. Інфуз можна використовувати як окремо, так і у складі різних косметичних сумішей: кремів, духів і так далі. Готувати інфуз можна двома способами: гарячим і холодним.\nПриготування холодним методом:\nпомістити сухий імбир в щільно закривається посуд і додати масло (мигдальне, кунжутне, оливкова або інше) так, щоб воно повністю покривало імбир. Ретельно перемішати, а потім додати ще масла, щоб його верхній шар був вище на 0,5 — 0,6 см, і щільно закрити ємність. Тепер поставити ємність в темну коробку і помістити її в тепле місце на 7-10 днів. І обов’язково не забувати кілька разів на день перемішувати суміш.\nПісля того, як суміш настоїться, процідити її, а ще через кілька днів відстоювання акуратно злити масло таким чином, щоб осад залишився на дні. Тепер масло можна розлити в чисто вимиті скляні ємності і зберігати в прохолодному теплому місці.\nПри приготуванні інфузій гарячим методом замість настоювання в теплому місці застосовується водяна баня з температурою 36-38 градусів.\nКористуйтеся цими рецептами на здоров’я, адже використання косметичних засобів, приготованих з використанням кореня імбиру, корисно для будь-якого типу шкіри і практично не має протипоказань, за винятком випадків індивідуальної непереносимості.\n« Крабові палички фаршировані\nВ’язані берети опис »


Актриса Анна Саліванчук розсекретила свою вагу: вважає, що треба ще схуднути (фото)\nДружина продюсера "студії Квартал 95" Олександра Божкова актриса Анна Саліванчук розговорилася з шанувальниками – зізналася, скільки важить зараз, а так само про бажання розлучитися.\nЩе до війни, в одному з інтерв'ю, дружина продюсера «студії Квартал 95» актриса Анна Саліванчук зізналася, що її блог в Instagram приносить непогані доходи, тому вона має намір його активно розвивати. На своїй сторінці зірка ситкому " Одного разу під Полтавою "і комедії" Свінгери " детально розповідає про все, що відбувається в її житті, а так само ділиться найпотаємнішим.\nАктриса Анна Саліванчук розговорилася з шанувальниками\nТак, днями актриса вирішила поспілкуватися зі своїми читачами і відверто відповіла на кілька питань, один з яких стосувався її зовнішності.\n"Яка у вас зараз вага? Дуже добре виглядаєте", - запитала прихильниця. На що Анна відповіла, що зараз у неї 63 кілограми, але до ідеальної ваги їй ще потрібно скинути 5 кг і зізналася, що до народження другого сина важила ще менше – 53 кг.\nА ще Анна трохи розповіла про взаємини з чоловіком - Олександром Божковим, з яким вже сім років перебуває у шлюбі. Актриса повідомила, що у них справжня «італійська сім'я» з усіма витікаючими наслідками. "Скандали підігрівають" - написала Анна, а ще зізналася, що навіть хотіла розлучитися.\nНагадаємо, що днямиАнна Салівпнчук оприлюднила кадри нової сімейної фотосесії, де вперше за довгий час показала чоловіка та двох синів.


Головна/Земля/Акули тонуть у прісній воді\nАкулам, скатам та іншим хрящовим рибам важко плавати в прісній воді: їх постійно тягне на дно. До такого висновку прийшли біологи з Стенфордського університету, університету Сент-Луїса (США) і університету Мердока (Австралія) під керівництвом доктора Адріана Ґляйсса (Adrian Gleiss). Результати їх дослідження опубліковані у вигляді статті в журналі the Journal of Experimental Biology.\nАмериканські та австралійські вчені детально досліджували те, як два види хрящових риб – тупорила акула і споріднений їй дрібнозуба пилорил- плавають спочатку в океані, а потім в річці Фіцрой-Рівер в Західній Австралії, куди вони щороку піднімаються на кілька місяців. Обробивши отримані дані, біологи завантажили їх в комп’ютерну модель.\nВиявилося, що, плаваючи в прісній воді, акули витрачають на 50% більше енергії, ніж у солоній. Це пов’язано з тим, що у хрящових риб, на відміну від кісткових, немає плавального міхура, який би зменшував щільність їх тіла. Замість цього акулам і скатам доводиться покладатися на свою багату жиром печінку, що набагато менш ефективно збільшує плавучість. В той же час, прісна вода виштовхує тіло вгору менше, ніж солона. В результаті, акулам набагато важче пливти на одному рівні, не опускаючись вниз. Іншими словами, вони просто постійно тонуть. Через це їм складніше полювати.\n[ads2] Раніше інші наукові колективи вже з’ясували, що в прісній воді органи чуття акул – зір і нюх – діють гірше, а інстинкт розмноження пригнічується. Все це допомагає зрозуміти, чому більшість прісноводних акул вимерло, а їх сучасні побратими в основному піднімаються в ріки з морів тільки на певний час.\n«Отримані нами результати дозволяють припустити, що механічні труднощі з підтриманням плавучості могли перешкодити експансії хрящових риб в прісні водойми, будучи при цьому одним з головних чинників», – пишуть вчені в анотації до своєї статті.\nЧитайте також: Чому акули бояться дельфінів?\nНагадаємо, що хрящові риби – більш давня і примітивна група, ніж кісткові. Як видно з назви, ключові відмінності між ними полягають в будові скелета. У першій (це, головним чином, акули і скати) основу скелета становить хрящова тканина, в той час, як у другій (тунців, коропів, оселедців і так далі) – кісткова. Є й інші важливі відмінності, в тому числі вже згадана відсутність у хрящових риб плавального міхура.\nНезнання - сила: чому некомпетентні люди не розуміють своєї некомпетентності?


Бойові частини в АТО укомплектовані на 80% – Міноборони – Військовий навігатор України\n28.12.2016 Major Horvat KFOR Al-Kut Коментарів немає\nБойові військові частини, які проходять службу в зоні АТО, укомплектовані на 80%.\nПро це під час брифінгу в середу заявив голова підкомітету №5 Комітету реформ Міністерства оборони України та Збройних Сил України генерал-лейтенант Сергій Кропивченко.\n«Дійсно, військові частини, які знаходяться в АТО, не укомплектовані на 100%. По-перше, залишаються військові для охорони військових містечок у пунктах постійної дислокації, а по-друге, ми без оголошення чергової мобілізації спромоглися укомплектувати на 80% частини АТО», – сказав Кропивченко.\nВін зазначив, що великої недоукомплектації в зоні проведення бойових дій немає, тому що є штатна структура, яка відповідає штатним вимогам і тим завданням, які ставляться перед бригадою чи відділенням. «Якщо у відділенні 8 чоловік, то 10 чи 15 там робити не можливо, бо у разі чого, не буде місця в бойовій техніці. А якщо робити більше відділень, то це буде порушення штатної структури», – сказав генерал-лейтенант.\nВін зазначив, що зараз виникають певні труднощі із прийомом на контракт, оскільки пріоритетом стоїть комплектація бойових частин, які перебувають у зоні АТО.\nTags:АТО військові частини Збройні сили України мобілізація


Сьогодні в Рівному у дворі приватного будинку прогримів вибух.\nНевідомі кинули гранату на поріг будинку, в результаті чого була пошкоджена вхідні двері, вікна та бруківка. Про те, що трапилося в поліцію повідомив 28-річний господар особняка, передає Корупція Інфо.\n"На вулиці Скрипника вночі зловмисник з вулиці кинув предмет, який вибухнув. Ніхто з жителів не постраждав. Подружжя в той момент відпочивали в будинку. З місця події вилучено уламки гранати і направлені на експертизу", – повідомляє рівненська поліція.\nПоліцейські почали досудове розслідування і працюють над встановленням особи "гранатомета".\nНагадаємо, в одному з житлових будинків Луцька вибухнула граната, загинув чоловік – господар оселі.\nКатегорії: Головні новини України Позначки:вибух, рівне\nНа Луганщині СБУ блокувала діяльність наркоугруповання\nСтрашне горе: Трирічний хлопчик втопився, поки батько порався на городі


Повага до літніх людей: Олександр Стрельченко провідав підопічних Охтирського будинку-інтернату — Сумські Дебати\n11:14 / 05 марта 2019\n«Повага до літніх людей – одна з головних цінностей людської моралі. Адже саме ці люди докладали свого часу максимум зусиль, щоб забезпечити наступним поколінням надійне та впевнене майбутнє. Тому ми сьогодні маємо дбати про громадян похилого віку», — зазначає депутат Сумської обласної ради, голова фракції Опозиційного блоку Олександр Стрельченко.\n«Всі люди похилого віку потребують допомоги. На жаль, наша держава ставить їх на грань виживання. Тому ми маємо змінити політику щодо ветеранів. Треба приділяти їм більше уваги, створити більш достойні умови перебування у інтернаті і покращити матеріально-технічну базу. Я обіцяю, що ми над цими питаннями працюватимемо», — наголосив Олександр Стрельченко.\n← Выборы-2019. ЦИК увеличила собственную смету еще почти на 7 миллионов\nУ Білопіллі донька подарувала батькам рубінове весілля →


14.12.2003 | Олександр Степаненко, м.Чортків\nСиндром підводного човна - чи хтось пояснить смерть солдат у мирний час?\n21 травня 2003 року у військовій частині А-0666 (смт. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області) загинув молодший сержант строкової служби, тернополянин Тарас Холодинський. Матері солдата, Ользі Михайлівні Холодинській, яка примчалася до частини вже наступного дня, вказали місце трагедії – під стіною шестиповерхового будинку на території частини, де нібито напередодні знайшли спотворене падінням з висоти тіло хлопця. Єдина версія смерті, яку повідомило матері командування частини – падіння з висоти внаслідок нещасного випадку – “ мабуть, по необережності”. Сьогодні Ольга Михайлівна пригадує, що на тому місці не було ані слідів крові, ані прим’ятої трави, і вже це викликало у неї сумніви у справедливості версії військових... Але ні зустріч з судово-медичним експертом, що обґрунтовував причини смерті, ані розмова з солдатами відділення, у якому служив Тарас, що відбулася під пильним наглядом політрука частини, також нічого не прояснили. Експерт пообіцяв, що за місяць Прокуратура округу ознайомить батьків Тараса з офіційними висновками розслідування трагедії, до речі – не першої у “трьох шістках” за останні роки. Що ж до думки колег Тараса по службі у відділенні, то – зі слів Ольги Михайлівни – усі вони виглядали просто вкрай переляканими. Ніхто з них, нібито, не бачив обставин того падіння. На запитання, що на їхню думку, робив на даху Тарас, єдиною відповіддю пролунало: “Мабуть, засмагав...” Був, правда, ще один візит до Тернополя слідчого прокуратури, який також не дав відповіді на запитання батьків – за яких обставин і чому загинув їхній син?\nОтже, від того злощасного травневого дня минуло вже майже півроку. Тараса Холодинського поховано у Тернополі. І в родини солдата поки що залишається лишень витяг із наказу командира в/ч А – 0666 підполковника І.П. Олійника, де констатується, що смерть молодшого сержанта Холодинського Т.М. пов’язана з виконанням службових обов’язків (?), та що його “виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення”.\nЩоправда, залишилося ще кільканадцять листів Тараса: з учбового центру “Десна” (Козелецький район Чернігівської області) та з Чорноморського. Саме з їхніх рядків, і з того, що між рядками, батьки намагаються тепер віднайти ниточку здогадки, чому ж пішов з життя їхній син: оптиміст, життєлюб, спортсмен? У одне батьки не вірять – у те, що Тарас міг вдатися до самогубства – не той він був хлопець, а до того ж, щиро вірив у Бога.\nГоловне враження по прочитанні листів Тараса – ясна річ, “не все гаразд у тому королівстві”. Тут і нестерпний моральний клімат: щоденні приниження, пряме знущання офіцерів та “дідів” над найслабшими, безглузда “муштра”, настороженість – якщо не ворожість – по відношенню до україномовних солдатів із Західної України. Тут і бруд, і напівголодне існування, і крадіжки речей, що стали повсякденною нормою, і до краю примітивна медична допомога. І все ж у тих листах декілька разів Тарас запевняє своїх рідних: “та нічого, маю витерпіти – куди мені дітись з цієї підводної лодки?”.\nУбиті горем батьки тепер звертають увагу на нібито найнесуттєвіші дрібниці: у одному з травневих листів Тарас пише, що у нього згоріла від південного сонця шкіра на обличчі – то ж для чого б йому ще засмагати на даху у день загибелі?! У останньому листі хлопчина благає терміново надіслати йому грошей, аби віддати “борг” прапорщику – за армійський одяг, виданий взамін вкраденого вночі – чи встиг він повернути оті злощасні сорок гривень?... Немає відповіді. Батьки кілька місяців тому звернулися до Прокуратури з проханням активізувати розслідування і повідомити їм про його висновки – немає відповіді...\nЯк бачимо, таємницю загибелі Тараса Холодинського в/ч “нуль-три шістки” ховають чи не надійніше від потонулого підводного човна. І все ж – що насправді сталося 21 травня пополудні за непроглядним казенним муром?... Чи відбулася чиясь жахлива розправа з солдатом, що спромігся на протест проти казармених “понятій”? Чи була це його відчайдушна спроба – за будь-яку ціну утекти з “човна”, де царює безпросвітний безлад та хамська зневага до елементарної людської гідності?\n“Тараса не повернеш”, – говорить Ольга Михайлівна Холодинська, але ж у тій частині... та й у інших таких самих частинах – служать подібні до Тараса, не зламані духом хлопці – хтозна, чи не станеться завтра те ж саме – непоправне – з кимсь із них?!”\nКілька рядків з листів Тараса Холодинського.\nЗ 169-го НЦ “Десна”.\n12.11.2002. “Тут терпіти можна, але е одна проблема: все крадуть. Я двічі купував мило і зубну пасту і обидва рази крали.”\n25.01.2003. “Отримав, мамо, я твого листа, де ти пишеш, що висилала мені листа і клала туди дві гривні. Я його не отримав. Краще мені вже їх не висилай, і взагалі, гроші мені зараз не треба... Їсти тут дають чимраз гірше. Ще й води нема два тижні.”\n31.01.2003. “Найгірше – це дістають їхні крики. Їм по 25 – 30 років, а вони вже такі нервові...”\n16.02.2003. “В мене тут вчора вийшов один прикол: на обіді, коли вже всі поїли, сказали: “Рота, встати!”. А я ще сидів і їв. Один сержант з Волині побачив це і змусив мене з’їсти ще цілу каструлю каші. Я її з’їв – навіть не почув!”\n19.02.2003.”Ти, мамо, писала, що грошей у вас нема. Я розумію, ви правильно зробили, що не викидали гроші, щоб мене направили поближче...\nЄ два офіцери...постійно знущаються з найслабших і ще з того сміються. А “діди” ще буває дістають – коли вже вийде наказ про їхню демобілізацію? Тепер треба купувати по сто грам шоколадних цукерків кожному, або для курців по сто сигарет...\nЧиряки повиганяли під коліном і на коліні, все спухло. Я ходив у санчастину, там мені одного видушили, але не кладуть через епідемію грипу “.\n2.03.2003. “Вже майже тиждень, лежу у санчастині, від чиряків в мене залишилися великі дірки і ніяк не хочуть заживати.”\n19.03.2003. “На стройовому огляді одному татарину з нашої роти командир полку дав зауваження. А опісля йому наказали одягнути протигаз, насипали в рюкзак піску і змусили так бігати навколо казарми. А потім ще два дні він сидів “на параші”.\n“В казармі починає все зникати: то шапка, то ремінь, то тапки....На екзамені з фізкультури 100м пробіг на два бали, бо ноги підкошувалися. Якась така слабість, що страшно. Ледве 5 разів підтягнувся. Все, що я вдома займався спортом, пішло насмарку...”\nЗ в/ч А-0666.\n11.04. 2003. “Ще їздили в командіровку, ліс пиляти. Жили в якійсь хаті, всередині палили костер, в останні дні їли жарену цибулю...\nТут більша розпущеність, офіцерів ніхто не боїться, від дисципліни мало що лишилося. Не люблять тут і людей з Заходу...Але їсти тут дають краще, ніж у Десні. І дуже мені сподобалось місто Одеса. Перший раз побачив море з вікна автобуса.”\n26.04.2003. “Прийшов сюди, то за ніч вкрали штани, сорочку, черевики, поміняли футболку на стару, одне що залишилося, то кепка, куртка та ремінь. Прапор дав таке дрантя, що все треба було зашивати, а черевики такі що ледве тримаються купи...І збив ще з мене гроші за це все....Мені треба віддати 40 гривень до 10 травня, я знаю, що у вас там може немає, я не хотів писати, але змусили обставини... Тримайтесь, надіюсь, все буде добре... думаю витримаю”.\n4.05.2003. “Тут постійна напряжонка, деколи думаєш, що здурієш. Найкраще, що тут може бути – це поїхати на аміачний завод. Минулого разу ми розвантажили і завантажували селітру, загрузили вчотирьох чотири вагони, а у кожному по 1016 мішків. Тут вже ті, хто приїхали з “Десни”, починають втікати, один цілий день був в бігах, тепер злапали, думають, де садити... Просто не витримують напряжонки...\nЩе й дали молодшого сержанта. Та вже жалію, що його получив, ще й два рази більше задовбують, чим простих солдатів...\nЧекаю твій перевод”.\n16.05.2003. (Останній лист Тараса до бабусі) “Я вже трохи втягнувся, тільки хлопці тут якісь злі, нервові... і всі говорять по-російськи, а я все одно по-українськи, хоч і не раз вже за це получав...”


Словенський режисер отримав нагороду Єврокомісії Premio Europa ·\n2ТМ > Культура > Словенський режисер отримав нагороду Єврокомісії Premio Europa\nДокументальний фільм Kristjan переміг на конкурсі Європейської мовної спілки\tНа виставці у Парижі словенський скульптор отримав золото\nСловенський режисер отримав нагороду Єврокомісії Premio Europa\nЄрнєй Лоренці став одним з п’яти провідних режисерів, удостоєних нагороди Єврокомісії Premio Europa за «нову театральну реальність». Як сказано в прес-релізі, своїми новаторськими і нестандартними методами постановки лауреати премії розвивають європейське театральне мистецтво.\nЄрнєй Лоренці був вперше номінований на цю нагороду в 2011 році. У прес-релізі його назвали «мудрим режисером», який вміє створити особливо чуттєве поле між сценою і аудиторією. Кандидатура словенського режисера була обрана серед 50 номінантів.\nНагорода Єврокомісії вручається під егідою Європарламенту і Ради Європи. Партнери проекту – Міжнародна асоціація театральних критиків. У Словенії з нею співпрацює Асоціація театральних критиків і театрознавців, Міжнародний театральний інститут (ITI), представлений Словенським центром ITI, Європейська асоціація фестивалів і Асоціація європейських театральних шкіл і академій.\nВолодарі нагород Єврокомісії в галузі театрального мистецтва Premio Europa було оголошено 25 жовтня 2017 року День європейського театру. Вручення нагород відбудеться в Римі у рамках міжнародного фестивалю театрального мистецтва Premio Europa, який завершиться 17 грудня.


Google показала, на що здатні камери Pixel 5: мобільним фотографам сподобається - Радіо Максимум\nЯк фотографує Google Pixel 5\n30 вересня компанія Google провела презентацію, під час якої показала новий Pixel 5. Однією з головних особливостей нового смартфона став оновлений у порівнянні з попереднім "пікселем" модуль основної камери. Тепер же ми можемо побачити, на що він здатний.\nЩе до початку продажів Google Pixel 5 компанія показала, на що він здатний у ролі мобільного камери, й опублікувала серію фотографій, знятих на апарат у різних умовах.\nЦе цікаво: 80 годин музики на одному заряді: представлено навушники Marshall Major IV\nНа тильній стороні смартфона розмістився модуль з основним 12,2-мегапіксельним (f / 1.7, 77°, 1.4 мкм) і надширококутним 16-мегапіксельним (f / 2.2, 1.1 мкм, 107°) датчиками. Роздільна здатність фронтальної камери пристрою становить 8 Мп (f / 2.0).\nGoogle Pixel 5 отримав функції двофазового автофокусу Dual-Pixel і комбінованої стабілізації – оптичної й електронної. Представники компанії відзначили, що для точнішої передачі експозиції використовується технологія HDR – після натискання на кнопку спускового затвора фіксуються кілька фотографій з різною експозицією, після чого відбувається їх "склеювання" в єдиний кадр.\nПриклади фото, зроблених на Google Pixel 5:\nЯкщо головною фішкою Pixel 4 вважалося поява астрофотографії, то у випадку з Pixel 5 однією з ключових фотоможливостей став режим Nigh Sight для зйомки в умовах недостатнього освітлення. Google оптимізувала функцію таким чином, що вона інтегрована у штатний режим зйомки й не вимагає додаткової активації або перемикання.\nПродажі Google Pixel 5 стартують 29 жовтня. Вартість смартфона становить $ 699.


Кого з «друзів Путіна» торкнулися персональні санкції - ZAXID.NET\nКого з «друзів Путіна» торкнулися персональні санкції\nПропонуємо нашим читачам повний список осіб, яких торкнулися персональні санкції. Ми проаналізували чинний документ, який був прийнятий, підписаний, опублікований.\n14-го травня поточного року Президент України Петро Порошенко своїм указом №126/2018 схвалив рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Новий список містить +1748 прізвищ. Тут є й іноземні політики, і бізнесмени, і працівники силових відомств, та навіть найзапекліші злочинці. Наше видання вже традиційно береться за аналіз цього списку, який, безумовно, допоможе зміцнити позиції України в цій неоголошеній офіційно війні.\nПісля початку бойових дій на Сході країни та анексії Криму, Україна не відразу зрозуміла, що має справу не тільки з ворогом, що сидить на троні у Кремлі, але і з розгалуженою і вкрай добре структурованою масою посібників. Тоді, за прикладом західних країн, у вересні 2015 року Рада національної безпеки України прийняла перший список санкцій, який згодом підписав Президент. Перша редакція документа містила менше прізвищ, але з часом, знахабнілі від безкарності окупанти показали, хто є хто.\nУ попередніх версіях списку, багаторічні санкції застосовувалися до зареєстрованої в Токмаку (Запорізька область) Юлії Рибакової і мешканки Тернопільської області Світлани Євдокимової. У нинішній редакції дані громадянки відсутні, тобто, обмеження з них зняли з невідомих широкій громадськості причин. Залишається лише здогадуватися, як і чому українки потрапили під санкції, а потім віртуозно вийшли з цієї ситуації.\nОтже, до першої десятки нового списку санкцій увійшли громадські та політичні діячі, журналісти та блогери з ближнього й далекого зарубіжжя. Почесну першу позицію займає громадянин Франції Беор Фабріс. Француз, що проживає в Краснодарі, вже багато років займає посаду аналітика й керівника відділу з питань Кавказького регіону неурядової організації «Євразійська рада за демократію та вибори» (EODE). Втім, це не означає, що він не отримує гроші від російських пропагандистів за розгойдування ситуації у Східній Україні.\nЗа іноземними найманцями, які за гроші розпалюють війну, в списку йдуть депутати Держдуми РФ, а також журналісти пропагандистських ЗМІ. Так, у списку значаться прізвища Данили Анісімова, який працює на RUPLY, Олени Березовської з Russia Today і Максима Березіна з НТВ. Вони-то й замикають четверту десятку санаційного списку. Дмитро Кісельов, який постійно звеселяє українського телеглядача своїми висмоктаними з пальця сенсаціями, займає 45-й рядок.\nНа 59-му місці – депутат Держдуми, головна перука російської естради та народний артист Бурятії Йосип Кобзон, якому не тільки заборонили виводити капітали з України і мати тут будь-який бізнес, а й позбавили всіх державних нагород нашої країни, яких він був удостоєний в минулому.\nЗамикають першу сотню судді та прокурори.\nЄ у списку й ряд відомих прізвищ, яких пов’язують з уособленням кремлівської агресії – фактичним диктатором Володимиром Путіним. Так, №1111 у списку – можливо, колишня його коханка (у всякому разі, так стверджують вітчизняні та зарубіжні таблоїди) Аліна Кабаєва. Їй заборонили не тільки займатися будь-якою діяльністю в Україні, а й навіть ступати на нашу землю.\n795-й у списку – друг Путіна, «король держзамовлення», олігарх Олег Деріпаска. 810-й – голова правління «Газпрому» Олексій Міллер, який є головним «пилососом» грошей у країні-бензоколонці. Міллер зайняв позицію між головою правління «ВТБ Банку» Андрієм Костіним і сином спаринг-партнера Путіна, Ігорем Ротенбергом.\nДалі – довгий перелік прізвищ бойовиків самопроголошених «республік». Терористи ДНР і ЛНР займають в списку майже третину.\nЗ шостої сотні натрапляємо на прізвища російських бізнесменів і банкірів, яким забороняють фінансові операції. Абсолютними рекордсменами по заборонах (їх у кожного з трійки по 11!) Є російські «вундеркінди» – брати Роман і Руслан Гільфанови, які проживають офіційно в Пермі, і москвич Сергій Токарєв. Їм чомусь заборонили не тільки виведення капіталів, але й заблокували їхні активи, обмежили у всіх торгових операціях, а ще й позбавили права в’їзду в країну на підставі віз резидентів іноземних держав. Які ж такі неприємності принесли Україні нікому, здавалося б, невідомі перм’яки й москвич, що займає у списку №№ 665, 666 і 667.\nПерелопативши десятки або навіть сотні матеріалів наших колег-журналістів, ми зрозуміли, хто ці люди. Виявляється, згідно з даними розслідувань, що проводяться відомими в Україні виданнями, брати Гільфанови й Сергій Токарев – королі грального бізнесу на теренах всього пострадянського простору. За твердженням наших колег, в руках цієї трійці зосереджені такі великі онлайн-казино, як «Вулкан» і «ДжойКазіно», оборот яких просто вражає уяву.\nВідзначимо, що не тільки незаконна діяльність спонукала РНБО забороняти діяльність зазначених осіб на території України з 2016 року. Подейкують, ніби в розпал кривавих подій 2014 року, Гільфанови й Токарєв негласно фінансували Антимайдан, на рахунку якого вбивства мирних демонстрантів і українців, що випадково потрапили під агресію. Після початку АТО зазначені особи, згідно з інформацією правоохоронних органів, могли бути причетними до фінансування ДНР і ЛНР.\nЯк тільки ця інформація просочилася в ЗМІ, група оплачених блогерів і адвокатів почала буквально тероризувати журналістів, заявляючи, що викладена інформація не відповідає дійсності, мовляв все це – помста конкурентів. Цю тезу підхопив ряд блогерів Фейсбуку, чиї розцінки на пости можна побачити на ресурсі publicfast.com.\nХочеться вірити, що так само завзято й щиро вони опублікують також і новину про те, що ті горе-бізнесмени, на захист інтересів яких вони стали, знаходяться під санкціями і їм не просто заблокували активи, а навіть заборонили в’їзд в Україну. Складно сказати напевно, що спонукає людей створювати ореол жертви громадянам країни, яка веде війну проти твоєї Батьківщини, закриваючи очі не тільки на той факт, що ці самі Токарєви-Гільфанови та всі інші 3 роки поспіль є стабільно перебувають у списку санкцій, а й на те, що силові структури практично прописалися у них в офісах. У цьому контексті аргумент про «помсту конкурентів» виглядає дещо міфічним. Що ж це за конкуренти такі, які можуть забезпечити місця у списку санкцій і вказувати РНБО й Президенту?\nМабуть, одне в цій історії очевидно: Петро Порошенко стоїть на варті національних інтересів, а за чотири роки гібридної війни основна маса так і не навчилася відокремлювати зерно від полови, й легко піддається на провокації, особливо якщо маніпулювати образом «жертви». Дивно, що Олегу Сєнцову співчуття такого масштабу не дісталося...\nЦікаво, що буквально після прийняття Наказу, як то кажуть на Радіо Свобода, Порошенко заявив, що чекає від РНБО комплексних пропозицій про синхронізацію українського й американського санкцій режимів. Чи буде це означати, що фігуранти українського списку, наприклад, ті ж Рустам Гільфанов і Сергій Токарєв підпадуть під санкції в США?\nШосту сотню замикають відомий директор «Першого каналу» Костянтин Ернст і екс-гендиректор російського Lifenews Ашот Габрелянов.\nЗ сьомої сотні списку – прізвища суддів Верховного суду РФ, прокурори з регіонів, а також чини дрібніші. Так, санкції торкнулися й такої непримітною фігури, як інспектор у справах неповнолітніх відділу поліції №1 міста Воронежа Оксани Тройніной. Чим капітан міліції так «сподобався» РНБО, сказати важко. Можливо, вона якось причетна до фабрикування справи льотчиці Надії Савченко, яку судили саме в російському Воронежі. Цілком логічними виглядають тоді ще 11 прізвищ воронежців – суддів і прокурорів, які є в списку.\nВосьма сотня – суцільно росіяни й кримчани, які сприяли анексії півострова грошима або ідеями.\nАналітики припускають, що список санкцій РНБО найближчим часом значно розшириться, що болісно позначиться на бізнесі й незаконних справах друзів путінського режиму.\nДжерело: За право


» DODGE CARAVAN боїнг на колесах| мережа автогазових СТО «Profigas»\nDODGE CARAVAN боїнг на колесах\nЗнову американський автомобіль. І знову на нашому СТО. Тільки ми встигли написати статтю про Сharger, як знову у нас в гостях Dodge. Пов’язано це з тим, що з недавнього часу в Україні серед автовласників стали популярні машини марки Dodgе, які виробляються в США. На цей раз у нас Dodge Caravan. Дана модель дуже комфортна в водінні, в міру динамічний двигун і високий кліренс на 16 гумі. Зовні Сaravan виглядає солідно і привабливо, з просторим салоном і комфортною м’якою підвіскою. Цей автомобіль ідеально підходить для поїздок всією сім’єю разом з дітьми. Caravan відмінний варіант для подорожей і для їзди по місту і завдяки гарній місткості підійде для перевезення великогабаритних вантажів. Сaravan оснащений двигуном 3.6 Pentastar V6, який є відмінним силовим агрегатом, що дає плавну потужність. Потужність двигуна становить до 292 к.с, витрата палива від 16 л / 100 км. Але через те що витрата палива на даній моделі сильно великий, господар автомобіля прийняв вірне рішення встановити газ.\nНаші майстри переобладнали цей автомобіль електронікою останнього покоління Q-генерації STAG QMAX PLUS. Працює система за протоколом ОBD, що гарантує найбільш підходящий до навантаження на двигун і умов роботи уприскування газу.\nРедуктор GREENGAS AT13 XP є оригінальною італійською продукцією компанії Tomasetto. Він дозволяє забезпечити стабільну вихідну тиск при збільшенні навантаження на двигун. Форсунки були встановлені від корейського бренду Hana в версії Single, і вони які є cамимі популярними в світі. Вони володіють швидкою і точною подачею газу і стійкі до різних домішок.\nДва тороїдальних газові балони GREENGAS на 34 л майстри встановили в приховану від зайвих очей нішу, яка розташована в салоні під першим рядом пасажирського відсіку. Через це простір в багажному відділенні та в ніші для запасного колеса залишається не зворушеним. Балони обладнали мультиклапаном АТ02 Sprint від італійської компанії Tomasetto з 5-ю ступенями захисту класу R67-01.\nБільше фото ГБО на Dodge Caravan в галереї .


YUNA-2021: зірки продемонстрували на червоній доріжці розкішні вбрання — УНІАН\nКраса та стиль 2 хв. 8813\nНастя Каменських, Катя Осадча, Lida Lee прийшли на церемонію вручення премії в розкішних образах.\nОсадча прийшла на церемонію в сукні / instagram.com/kosadcha\n12 травня відбулася церемонія вручення премії YUNA-2021, яку кілька разів переносили через пандемію коронавірусу.\nЧитайте такожАндре Тан та Катя Осадча анонсували запуск спільної колекції одягу\nУкраїнські селебріті блищали на червоній доріжці в приголомшливих образах, які запам'ятаються надовго.\nСпівачка одягла чорну міні-сукню зі стильними рукавами-ліхтариками, прикрашену позолоченими деталями у вигляді ланцюгів, браслетів і кольє. Також вона підібрала сережки в тон. Крім того, Настя нанесла макіяж в стилі "смокі-айс", який зробив її очі ще більш виразними.\nДжамала порадувала око новим образом. Вона прийшла в яскраво-жовтій сукні до підлоги з глибоким декольте і вирізом на животику. В цілому "лук" вийшов приголомшливим.\nДжамала показала нове фото / instagram.com/jamalajaaa\nТелеведуча пройшлася по червоній доріжці теж в чорній міні-сукні, але більш вільного крою. Ймовірно, Катя вирішила прикрити вагітний животик. А доповнила вона образ чорними човниками на високих підборах і шкіряним капелюшком.\nЗірка вирішила не надягати сукню, а справити враження в комбінезоні кислотно-зеленого кольору, наверх якого накинула жовтий кроп-топ в сітку.\nСаніна здивувала образом в комбінезоні / instagram.com/kosadcha\nСпівачка, яка виграла в номінації "Відкриття року" Ліда викликала фурор на червоній доріжці. Вона прийшла на церемонію в червоному платті в підлогу. При цьому його зроблено з високим вирізом на стегні і з ланцюгом на одному плечі.\nСпівачка позувала в червоній сукні / instagram.com/lidalee_official


Азербайджанці в Ірані протестували проти етнічної дискримінації\n21 Жовтень 2018, Київ 08:56\n09 Листопад 2015, 21:17\nАзербайджанці в Ірані провели акції протесту\nУ кількох містах Ірану у понеділок, 9 листопада, пройшли акції протесту представників азербайджанської спільноти. Вони висловлювали обурення одним із епізодів дитячої передачі «Фітілехха», показаної телеканалом İRİB TV-2, який вони вважають етнічною дискримінацією.\nПротести відбулися у провінціях Табріз, Урміа і Занжан, у яких більшість населення складають етнічні азербайджанці.\nСпочатку акції були проведені студентами Урмийского університету. Студенти скандували гасло «Азербайджанський народ не може терпіти більше цього гніту». Далі акції розповсюдилися на інші міста.\nУ комедійній передачі для дітей, яка викликала обурення, розповідається, як азербайджанська дитина переплутала зубну щітку з йоржиком для унітазу і, почистила нею зуби. Після цього батько дитини просить вибачення у господаря готелю і каже, що причиною неприємного запаху є його дитина.\nАзербайджанські активісти розмістили відео передачі.\n(Відео користувача YouTube TheGunazTv)\nНовий голова мовлення Ірану Мохаммад Сарафраз заявив іранським медіа, що програма «Фітілехха» буде знята з ефіру. За його словами, була призупинена співпраця з кількома людьми, які працювали над програмою, а редактора програми звільнили.\nМохаммад Сарафраз також вибачився перед глядачами за образи, викликані цим епізодом.