Дослідження неврозів в медицині\nПоняття «невроз» було введено в медицину в 1776 році. Воно прийшло на зміну наївним уявленням гуморальної патології. В даний час «невроз» різними авторами вкладається різний зміст. Але всі вони зводяться до одного: неврози - це група захворювань, що виникає внаслідок впливу психічної травми і супроводжуються порушенням самопочуття, нестійкістю настрою, соматовегетативних проявами, що є функціональними розладами, т. Е. Оборотними.\nПричиною неврозів є дія психотравмуючих подразників. Найчастіше неврози викликаються інформацією про втрату близьких, крах надій, про сімейні або любовних негаразди, службових неприємності, покарання за вчинене діяння, загрозу життю, здоров'ю. Неврози можуть викликати і такі общеістощающіе шкідливості, як тривалий недосипання, розумове або фізичне перенапруження. Навіть в цих випадках має значення інформація, що спонукає людину долати втома.\nЗначимість інформації для даного індивідуума не залежить від якісної, семантичної сторони повідомлення. Тому насмішка з приводу зовнішності або повідомлення про зраду чоловіка може з'явитися важкої фізичної травмою для однієї людини і зовсім "порожнім звуком" для іншого. У приватного підприємця може розвинутися картина неврозу при вигляді пожежі, який знищує його майно. Невроз викликаний не самим пожежею. Адже якби горіло майно його суперника, у нього б не розвинувся невроз. Хвороба викликана вогнем, який несе інформацію про наступаючої злиднях. Але якщо палаюче майно застраховане на певну суму, то невроз також не розвинеться.\nПотреби людини, його виховання, життєвий досвід, погляди, установки, ідеали, вплив соціального середовища, вміння знаходити раціональний вихід зі складних життєвих ситуацій визначають "значимість", а в зв'язку з цим і "патогенність" для людини тієї чи іншої інформації, впливають на характер психічної переробки, якій ця інформація піддається. Для виникнення хвороби величезне значення мають не тільки вроджені типологічні властивості нервової системи, а й стан її до моменту дії психічної травми.\nЗнайшло широке визнання в багатьох західноєвропейських країнах, і особливо в США, користується теорія "інфантильно-сексуальних комплексів" З. Фрейда. Відповідно до цієї теорії в ранньому дитячому віці з'являється ряд потягів, що не здаються дитині недозволеними або забороненими. Ці потягу носять сексуальний характер (потяг дівчинки до батька, хлопчика до матері) або аутоеротичної потягу (мастурбація), гомосексуальні потяги. У процесі виховання дитина дізнається про порочність, про заборонену цих потягів і вони витісняються в "несвідоме" і піддаються амнезії.\nУ період дорослішання і в зрілому віці придушення "несвідомих" потягів призводить до неврозів, якщо це падає на сприятливий грунт. Фрейд розробив схеми тлумачення "несвідомої" сексуальної символіки, що часто є не тільки неправильним, але часом і тільки тлумаченням фактів.\nДеякі вчені вважають, що основну роль в патогенезі неврозів лежить дефіцит батьківської любові. На їхню думку, це викликає у дитини "базальну тривогу" і впливає на подальше формування особистості. Велике значення надається суперечностей між потребами окремої людини і можливостями їх задоволення. Витоки конфліктів, що лежать в основі неврозів, проглядаються в міжособистісних відносинах батьків і дітей і можуть породити такі невротичні стани і прояви, як агресивність, страхи, боязкість і т.д.\nНаші, вітчизняні вчені вважають, що в основі неврозів лежить невдало, нераціонально і непродуктивно які вирішуються особистістю протиріччя між нею і значущими для неї сторонами дійсності. Невміння знайти раціональний і продуктивний вихід тягне за собою психічну і фізіологічну дезорганізацію індивідуума.\nЗагальним механізмом неврозів, як показали дослідження останнього часу, є порушення діяльності церебральних структур, що забезпечують адаптацію до ситуацій, що перешкоджає задоволенню потреб. Внаслідок цього виникає неадекватна поведінка, перенапруження нервових процесів, стреси з відповідними ендокринними і вегетативними проявами. Нервові і гуморальні механізми регуляції тісно взаємопов'язані. Кожен умовно-рефлекторний і безумовно-рефлекторний акт супроводжується відповідними гуморальними змінами, тобто при емоційних станах (тривога, страх і т.д.) відбувається викид адреналіну, а при люті і гніві - норадреналіну. Збільшення адреналіну або норадреналіну в крові викликає ряд соматичних змін в організмі. За останні роки досягнуто великих успіхів в області генетики і вивчення біохімічних основ пам'яті - факторів, що впливають на процеси синтезу РНК в головному мозку, а також "стирання" слідів сприйнятого. Можна сподіватися, що подальші дослідження дозволять зрозуміти і механізм формування викликаних психічними травмами стійких і глибоких слідів пам'яті і знайти шляхи їх стирання. Отже, неврози - одне з найбільш частих нервово-психічних захворювань. Вони виникають частіше у жінок, ніж у чоловіків, можливо в зв'язку з тим, що сімейні та побутові негаразди для жінок зазвичай важать більше. Неврози можуть носити і масовий характер, коли виникає ситуація стресу в країні, регіоні, місті. Як фактори ризику неврозів слід назвати фізичне перенапруження, соматичні хвороби, травми, зловживання транквілізаторів і снодійних, а також наркотичних речовин.\nВітчизняні псіхіаторов виділяють 3 основні форми неврозів: неврастенія, істеричний невроз і невроз нав'язливих станів. За Міжнародною класифікацією розглядають окремо:\n1. Неврастенія. 2. Невроз нав'язливих станів. 3. Істерія. 4. Невроз страху. 5. Ипохондрический невроз. 6. Депресивний невроз.\nНеврастенія - "нервова слабкість", нервове виснаження, перевтома. Розвивається під впливом більш-менш тривалої психічної травматизації, яка веде до емоційної напруги, недосипання, які нерідко виникають при тривалому перебуванні в несприятливій сімейної або службовій обстановці, а також тривалому стані тривоги і великому розумовому або фізичному перенапруженні.\nЗахворювання починається поступово. Основними симптомами є підвищена дратівливість і швидка стомлюваність. Характерні неадекватні реакції на невеликі подразники і невміння їх придушити. Постійно турбує головний біль, відчуття тяжкості в голові, здається, що на неї одягнений обруч або каска ( "каска неврастеніка"). Порушується функція вегетативної нервової системи, з'являються пітливість, прискорене серцебиття, зниження апетиту, порушення функції кишечника, часті позиви на сечовипускання, поганий сон (утруднене засинання, часті пробудження). Залежно від переважання збудження (дратівливість, запальність, гнівливість) або астенії (знижений настрій, млявість, депресія) неврастенію прийнято розділяти на дві форми: гіперстенічний або дратівливу і гіпостеніческую або депресивну. Крім цих двох форм виділяють ще форму дратівливої слабкості або перехідну форму, яка характеризується підвищеною збудливістю і легкої виснажуваністю, різкими коливаннями працездатності та частою зміною настрою.\nСлід зазначити, що неврастенічний сімпотомокомплекс може бути при різних захворюваннях. Він може виникати при пухлинах мозку, черепно-мозкових травмах, сифілісі, церебральному атеросклерозі, гіпотонічній або гіпертонічної хвороби. При цьому є симптоми основної хвороби, які надають ряд клінічних особливостей неврастенічні симптомокомплексу. Так різкі головні болі, які виникають під час сну, під ранок, і супроводжуються нудотою і блювотою, місцева болючість при постукуванні по черепу і зміни на очному дні, та ще різна неврологічна симптоматика говорить на користь пухлини мозку.\nІнертність, легкодухість, труднощі переключитися з одного виду діяльності на інший говорить про церебральному атеросклерозі. При гіпотонічній хвороби періодично з'являються ознаки недостатності кровообігу мозку, особливо після фізичного навантаження або емоційного перенапруження. Виникає головний біль, частіше в області потилиці, запаморочення, шум у вухах, відчуття мерехтіння в очах, відчуття короткочасного оніміння окремих частин тіла, неприємні відчуття в області серця, з'являється почуття тривоги, занепокоєння.\nДля астенії гіпертонічного генезу характерні розлади уваги, відволікання, яка заважає роботі, в тому числі засвоїти матеріал, зосередитися. З'являється дратівливість, нетерплячість, ефективна лабільність, тривога, головний біль розпирала характеру в області потилиці, тімені, чола. Запаморочення носить нападоподібний характер з раптовими "провалами" пам'яті, втратою стійкості, відчуттям порожнечі і легкості в голові. При інфекційних захворюваннях (особливо після перенесеної інфекції), при соматичних захворюваннях спостерігається симптоматика у вигляді уразливості, примхливості, психічна слабкість на тлі швидкого виснаження, іпохондричні прояви.\nЦікаво, що у хворих, які перенесли черевний тиф, на передній план виступає різка м'язова адинамія, при туберкульозі - ейфорія, благодушність, недооцінка важкості свого стану. При хвороби Боткіна - астенія з гнівною дратівливістю: при захворюваннях серця - почуття тривоги, сновидіння з відчуттям провалювання в прірву (при екстрасистолії). Хвороби шлунка викликають дратівливість, іпохондрію; а ось хвороби печінки - "жовчний" відтінок настрою, дратівливість, прискіпливість, невдоволення.\nДіагностика астенічних станів, викликаних тривалим перевтомою, недосипанням і порушенням харчування, технічно нескладне труднощів. Зазвичай відпочинок знімає ці явища виснаження, пов'язані з порушенням харчування або хронічні інфекції, особливо якщо був і психотравмуючий фактор.\nЦентральна нервова система надає можливу регулюючу дію на роботу внутрішніх органів, а й, в свою чергу, підпадає під вплив з їх боку. Тому порушення її функцій можуть призводити до розладу функцій внутрішніх органів. Взаємозв'язок здійснюється по нервових шляхах через підкіркову область і вегетативну нервову систему. У людини на тлі загальних порушень нервової діяльності до виражених розладів вегетативних функцій, зокрема функцій внутрішніх органів, можуть вести як гострі шокові, так і хронічні психічні травми.\nОднією з причин оборотних порушень діяльності внутрішніх органів, особливо "неврозів серця", шлунково-кишкового тракту, є емоційний стрес, тривала фрустрація, пов'язана з ненормальним в статевого життя. Психотравмуючі подразники, що викликають емоції страху, гніву, туги, жаху, можуть привести до виникнення ендокринно-гуморальних змін здатних призводити до вегетативним розладам, зокрема до розладів внутрішніх органів.\nПри дистонії вегетативні розлади у вигляді різкої симпатикотонии (почастішання пульсу, сухість у роті, підвищення артеріального тиску, мерзлякуватість кінцівок, білий дермографізм) і ваготонии (уповільнення пульсу, зниження артеріального тиску, салівація, посилення перистальтики кишечника, почервоніння шкіри, червоний дермографізм).Іноді явища симпатикотонии і ваготонии поєднуються. На тлі дистонії можуть спостерігатися вегетативні кризи, зазвичай пов'язані з емоційним станом: симпатико-адреналової, вагоінсулярние і змішані. Симпатико-адреналової кризи виражаються в учащении пульсу, болях і неприємних відчуттях в області серця, підвищення артеріального тиску, оніміння і похолодання кінцівок, блідості шкірних покривів, лихоманці. Вагоінсулярние - у відчутті завмирання або перебоїв в ділянці серця, почуття нестачі повітря, задуха, неприємних відчуттях в епігастральній ділянці, посилення перистальтики. При цьому відзначається почервоніння шкіри, відчуття жару, пітливість, підвищене сечовипускання. Порушення з боку серця можна розділити на дві форми:\n1. Гиперкинетическая форма, характеризується підвищенням систолічного тиску і нормою або зниженням діастолічного, тахікардією. У цих випадках говорять про нейроциркуляторна дистонія за гіпертонічним типом. У деяких випадках може проявлятися повною блокадою правої ніжки пучка Гіса (передсердно-шлуночкового пучка).\n2. Кардіологічна форма проявляється у вигляді пекучих болів, колючих, ниючих болів в області верхівки серця, між II і IV ребрами зліва від грудини. Болі віддають в руку і під кут лівої лопатки. Ці болі необхідно відрізняти від болю при стенокардії. Біль при стенокардії більш пекуча, що стискає і поширюється в обидва плеча руки, нижню щелепу і під лопатку. Больовий напад при кардіалгії знімається валідолом, при стенокардії - нітрогліцерином. У хворих з кардіоневроз виникає страх за роботу серця (кардіофобія, в зв'язку з чим відзначається пригнічений настрій). З'являється страх фізичного навантаження, боязнь довго залишатися одному, боязнь їхати в транспорті з автоматичними дверима і інші явища характерні для неврозу.\nТехнічні травми і емоційні стреси можуть вести не тільки до серцево-судинних але і інших порушень функції внутрішніх органів.\nТак можуть виникати порушення функції травлення, які виражаються в зниженні апетиту, підвищення кислотності шлункового соку, проносі ( "ведмежа хвороба"). Деякі дослідження показали, що почуття тривоги, образи, нездужання, злоби і провини надають парасимпатика-міметичної ефект, збільшуючи секрецію хлористоводневої кислоти. При тривалому впливі психотравмирующего агента, що викликає ці стани порушуються функції травлення.\nВиникнення жовтяниці під час нападу страху або гніву було відомо ще жителям древнього Єгипту і Греції, але до сих пір вимагає тривалого і детального вивчення.\nЕмоційне збудження може провокувати позиви на часте сечовипускання. Якщо вплив тривалий, то може виникнути дегенерація ниркових канальців. У зв'язку з порушенням нервової діяльності можна спостерігати нейродерміти та екземи, порушення статевих функцій. Спостерігаються порушення вегетативних функцій за механізмом навіювання та самонавіювання. Те чи інше порушення, пов'язане з актом ковтання, сечовипускання або статевої діяльністю, викликане будь-якої причиною, може бути джерелом самонавіювання уявлень про неможливість здійснення цієї функції. Внаслідок цього може виникнути не тільки почуття тривожного очікування невдачі, яке порушує протягом автоматизованого акту, але і яскраві самонавіювання відчуття. Це часто проявляється у чоловіків, коли невдалий досвід першого статевого акту може залишатися ще на довгі роки і привести до важкої неврозу.\nНЕВРОЗ НАВ'ЯЗЛИВИХ СТАНІВ характеризується порушеннями в області емоцій і волі - нерішучістю, підозрілістю, боязкість, різного роду сумнівами, страхами і побоюваннями. Найчастіше зустрічається нав'язливий страх захворювання серця (кардіофобія), боязнь закритих приміщень (клаустрофобія), або відкритих просторів (агрофобія). Більш рідкісні прояви захворювання - нав'язливі ідеї, спогади руху або дії (ритуали).\nНевроз нав'язливих станів зазвичай називають обсессивное неврозом, причому фобію виділяють в особливу форму неврозу. Психічна травма є основна причина виникнення неврозу нав'язливих станів. Це можуть бути конфліктні ситуації, породжені співіснуванням суперечливих тенденцій. Прикладом може служити виникло почуття ненависті до близької людини, бажання його смерті.\nАле моральні засади і почуття обов'язку призводить до конфліктної ситуації і може виникнути нав'язлива боязнь гострих предметів, нав'язливе почуття провини перед близькою людиною, що веде до неврозу.\nДо неврозу нав'язливих станів слід віднести і перверсії, які є зафіксованими нав'язливими діями або потягами, а також нав'язливі уявлення, думки. Уявлення носять характер яскравих нав'язливих спогадів, сюди відносяться деякі мелодії, окремі слова, фрази, від яких хворий не може звільнитися. Нав'язливі спогади відрізняються особливою сталістю. Прикладом може служити жінка, яка постійно доглядала за хворою матір'ю. Після смерті близької людини у неї залишилося почуття провини у трагедії, і вона постійно намагалася викликати образ матері, що призвело її до важкого депресивного стану і неврозу.\nНав'язливі думки можуть виражатися у вигляді нав'язливих сумнівів, побоювань, спогадів, блюзнірських думок, мудрувань. Один лікар втратив працездатність через болісних сумнівів у правильності виписаного їм рецепта. Він десятки разів перевіряв і перевіряв дозування за довідниками і все ж думка, що він міг помилитися, не покидала його і знову поверталася, лише тільки він закривав книгу.\nПри нав'язливих побоюваннях хворі болісно бояться, що вони не можуть зробити ту чи іншу дію або виконати той чи інший акт, коли це буде потрібно. Наприклад, зіграти роль на сцені, зіграти на музичному інструменті або зробити статевий акт. Нав'язливе побоювання призводить до порушення відповідної функції і дає картину неврозу очікування.\nХворий зі страхом деяких предметів просить родичів прибрати їх подалі від нього, а хворий, який боїться закритого простору, буде уникати залишатися в кімнаті, транспорті, особливо один. При нав'язливому страху забруднення хворі цілий день миють руки, незважаючи на те, що шкіра на руках стала змінюватися. Постійно кип'ятять ганчірочки, рушники, білизна, щоб вони були "стерильними". Хвора інфарктофобіей боїться, що інфаркт трапиться у неї на вулиці і їй ніхто не допоможе. Тому вона вибирає маршрут на роботу, що пролягає повз лікарень і аптек, але в кабінеті лікаря вона сидить без побоювань і страху, розуміючи його необгрунтованість.\nТаким чином, фобія - це страх, пов'язаний з певною ситуацією або групою уявлень. Нав'язливі дії носять найчастіше характер очікуваних вище заходів з подолання фобій (часто миє руки, обходить відкриті площі, не залишається в закритій кімнаті і т. Д.). Нерідко виникають нав'язливі прагнення перерахувати предмети або вікна, або жінок в червоних капцях, і ін. Сюди ж відносяться і деякі тики, особливо складні, але не насильницькі. Поділ нав'язливих станів на нав'язливі уявлення, думки, страхи і дії є досить умовним, так як в кожному нав'язливому явище в тій чи іншій мірі містяться уявлення, почуття і потяги, тісно між собою пов'язані. У хворого може бути ряд нав'язливих явищ і ритуалів.\nНевроз нав'язливих станів у психастенических психопатів можна розглядати як особу форму неврозу - психастенію. Основними рисами характеру психастеніків є нерішучість, боязкість, схильність до сумнівів, тривожно-недовірливі стан. Їм властиві підвищене почуття обов'язку, схильність до занепокоєння, страху. В основі цього лежить зниження "психічної напруги", внаслідок чого вищі повноцінні психічні акти замінюються більш нижчими. Невроз очікування виражається в скруті виконання тієї чи іншої функції внаслідок нав'язливого побоювання невдачі (мови, ходьби, листи, читання, сну, гри на музичному інструменті, статевої функції) може виникнути в будь-якому віці. Наприклад, порушення мови може виникнути після невдалого публічного виступу, під час якого під впливом схвилювала хворого обстановки настав гальмування функції мови. Надалі розвинулося почуття тривожного очікування невдачі при необхідності публічного виступу, а потім і при виступах в незвичайній обстановці.\nПри невроз страху основним симптомом є відчуття тривоги або страху. Страх не залежить від будь-якої ситуації або будь-яких уявлень, є невмотивованим, беззмістовним - "вільно витає страх". Страх є первинним і психологічно зрозумілим чином, не виводиться з інших переживань.\nОсобливим варіантом неврозу страху є афективно-шоковий невроз або невроз переляку, який поділяється на наступні форми:\n1. Проста форма, яка характеризується сповільненою течією психічних процесів і поруч соматовегетативнихрозладів. Захворювання настає гостро, слідом за дією шокової психічної травми, яка сигналізувала про велику небезпеку для життя. Спостерігається блідість обличчя, тахікардія, коливання артеріального тиску, прискорений або поверхневий характер дихання, почастішання актів сечовипускання і дефекації, сухість у роті, втрата апетиту, схуднення, тремтіння рук, колін, відчуття слабкості в ногах. Відзначається загальмованість розумових процесів і словесно-мовних реакцій, порушення сну. Поступово відбувається відновлення, але триваліша всіх тримається порушення сну.\n2. Ансітірованная форма характеризується розвитком тривоги і рухового занепокоєння з уповільненням словесно-мовних реакцій, розумових процесів з вегетативними порушеннями, властивими простій формі.\n3. ступорозная форма в поєднанні з мутизмом, тобто заціпеніння і оніміння.\nУ момент переляку спостерігаються короткочасні ступорозні стану ( "заціпеніння" і "оніміння") або стан психомоторного збудження з тремтінням. Далі цей страх може закріпитися. У маленьких дітей може наступити втрата раніше набутих навичок і вмінь. Дитина може втратити функцію мови, вміння ходити і навички охайності. Іноді діти починають мочитися при вигляді п'яної людини, гризти нігті і т.д.\nПеребіг захворювання в більшості випадків сприятливий, порушені функції відновлюються. У дітей старше 5-7 років перенесли переляк може дати початок формуванню фобій тобто неврозу нав'язливих станів.\nПід тугою розуміється хвороблива зосередженість уваги на своє здоров'я, схильність приписувати собі захворювання по незначному приводу. При цьому легко виникають больові або обтяжливі відчуття в тих чи інших частинах тіла (сепістопатіі). Побоювання з приводу свого здоров'я найчастіше виникає в осіб тривожно-недовірливих або астенічний. Виникненню хвороби може сприяти виховання, при якому дитині прищеплюється надмірна турбота про своє здоров'я. Приводом для появи іпохондричних ідей може служити як прочитана стаття про будь-якому захворюванні, так і розповіді про хвороби або чиєїсь смерті, незначні соматичні захворювання, які переніс хворий, або при виникненні у нього вегетативних порушень (тахікардії, пітливості, почуття слабкості і т.д.) після прийому кави, чаю, алкоголю, перегрівання, сексуального ексцесу. Все це може служити матеріалом для ипохондрической переробки. Дуже характерні для іпохондричного неврозу психогенно обумовлені або сенестоніческіе відчуття. Є особи, які під впливом уявлень можуть відчувати болю або відчуття (мурашки, поколювання, печіння) дуже яскраво і злічити некомпетентним лікаря, який їм скаже, що у них "все нормально".\nОсобливо важкі для діагностики "замасковані" ендогенні депресії.До їх числа належить і іпохондрична депресія. При іпохондричною депресії хворі скаржаться на болі і обтяжливі відчуття в області голови, грудей, шлунка, кінцівок та інших частинах тіла, а також на відчуття слабкості, втоми, тривоги, порушення сну. Поступово наростає відчуття безвиході, безнадії і приходять думки про самогубство, які хворі можуть приховувати. Знижений настрій породжує у них ипохондрические уявлення, вони є його наслідком, як це характерно для неврозів. Тривалість іпохондричних депресій може коливатися від декількох місяців до декількох років. При маскованих, лавірувати ендогенних депресіях хворі зазвичай скаржаться на легку пригніченість, неможливість радіти. Вони стають нерішучими, менш енергійними, менш активними, нервовими, тривожними. Велика кількість соматичних скарг не вкладається в картину якого-небудь захворювання, створюючи враження неврозу.\nДепресивні фази можуть протікати у вигляді соматичних еквівалентів - головного болю, порушень сну, екземи, нічного нетримання сечі, радикуліту, астматичних нападів і симптомів "серцево-судинного неврозу" і т.д. Хворі можуть довго обстежитися і лікуватися у фахівців, між тим хороші результати дає лікування у психотерапевта.\nРозрізняють депресії невротичні, психогенні або реактивні і ендогенні.\nНевротична депресія або депресивний невроз найчастіше виникає в осіб, невпевнених у собі, нерішучих, несамостійних, які важко пристосовуються до нових життєвих умов. До захворювання також схильні особи стримані і цілеспрямовані, категоричні в своїх судженнях, перебільшено і формально розуміють почуття обов'язку. Для них завжди важко відступ від "прийнятих догм". Поряд з цим ці особи відрізняються багатством афективної життя, їм властиві глибокі емоційні прихильності до близьких людей. Захворювання є реакцією на тривалу психотравматичну ситуацію, яку ця особа не може дозволити. Наприклад, службову або сімейну (алкоголізм чоловіка, конфлікти на службі), а також уявлення про свою уявної чи реальної непривабливості, неможливості влаштувати особисте життя. Спочатку на окремі негаразди виникає короткочасна реакція, потім, після їх багаторазового повторення виникає і поступово розвивається неврастенічний синдром з сльозливість і зниженим настроєм. Іноді спочатку виникає невроз страху (тривоги), що поступово переходить в невротичну депресію. Розвивається пригнічений настрій, смуток, туга, плаксивість. Критичне ставлення до хвороби збережено, і хворі намагаються з нею боротися. Характерні ідеї несправедливого ставлення до себе, скарги на свою долю. Хворі відзначають погане самопочуття, слабкість, швидку стомлюваність, порушення сну, неприємні відчуття в області серця. Розрізняють астенічний і тривожний варіант цієї хвороби.\nНе завжди можна провести чітку грань між невротичної і психогенної депресіями. Обидві вони викликані психічною травмою. У першому випадку - тривалої психотравмуючої ситуацією, у другому - більш короткочасним, але гостро пережитим потрясінням. Психогенная депресія є психозом надцінних ідей. Думка про спіткало нещастя при цій формі панує в свідомості і забарвлює всі інші переживання.\nПри невротичної депресії немає вираженої туги, не характерні ідеї винності, самознищення, добові коливання настрою (поліпшення до вечора), не виражена психомоторна загальмованість, не характерно поява аменореї, запорів, сухості мови.\nДіагностика дуже утруднена, коли ендогенна депресія (викликається знанням хворого про наявність у нього важкого захворювання, що призводить до появи непомірного почуття туги) протікає у вигляді стертою форми. При цьому скарги на тугу відсутні, часто відзначається лише зниження працездатності. Хворі можуть стати тривожними, недовірливими, невпевненими в собі, чутливими до найменших психотравмирующим впливів. Навіть невеликі неприємності можуть посилити тривогу, здаватися непереборними, викликати почуття безвиході. Такий стан може бути помилково розцінене як невротична депресія.\n1. Млява реакція (або відсутність її) на зміну ситуації. 2. Відсутність інтересу до життя. 3. Загальмованість. 4. Відчуття нездатності діяти. 5. Оцінка себе як ледачого, тактика самознищення. 6. Відчуття марності і безсилля. 7. Свідомість депресії як чогось якісно відмінного від звичайного горя.\n1. Відчуття, що хворий завдає клопоту оточуючим. 2. Початок захворювання з стресу. 3. Приписування сімейним і службовим неприємностей відповідальності за погане самопочуття. 4. Заклопотаність благополуччям сім'ї та друзів. 5. Відчуття "кінця життєвого шляху". 6. Жалість до себе.\nОзнаки ендогенного і реактивного захворювання можуть поєднуватися в будь-яких комбінаціях у одного і того ж хворого.\nОднією з причин виникнення неврозів може служити статева дисгармонія.\nСтатева функція має важливе біологічне і соціальне значення, так як не тільки забезпечує продовження роду і отримання специфічних статевих відчуттів, а й відкриває можливості створення сім'ї, усунення самотності. Вона впливає на соціальний статус особистості, її самоствердження, займає важливе рангове місце серед ціннісних орієнтацій людини. Порушення статевої функції роблять чоловіка нездатним забезпечити жінці статеве задоволення, змінюють взаємовідношення в сім'ї і ведуть до її розпаду.\nЯкщо у чоловіка справжня чи уявна імпотенція, то він не наважується створити сім'ю і приховує від рідних і близьких причину. Він вважає для себе принизливим, якщо оточуючі дізнаються про його статевої слабкості. Коло його спілкування звужується, тому що його однолітки обзавелися сім'ями, і у нього стало мало спільного з ними. Все це дуже болісно переживається чоловіком, є для нього важкою психічною травмою і нерідко веде до виникнення неврозів. Спостерігаються невротичні депресії з домінуванням уявлень про свою сексуальної неповноцінності, пригніченим настроєм. Деякі хворі фіксують увагу на справжніх чи уявних соматичних захворюваннях і намагаються пояснити свою статеву неспроможність цими захворюваннями. У молодих людей після випадкової сексуальної невдачі виникає синдром очікування невдачі і якщо це повторюється і, тим більше, кілька разів, то йде процес закріплення, що може привести до боязні статевого акту - контофобіі, а потім і боязні вступу в шлюб.\nПорушення статевої функції у чоловіків при неврозах можуть виражатися у вигляді ослаблення або відсутності статевого потягу (алібідеміі), невиникнення ерекції, слабкою, неповної ерекції, падінні ерекції під час статевого акту до настання еякуляції, пізньої еякуляції або її відсутність.\nПричини порушення статевої функції у чоловіків дуже численні і різноманітні. До них відносяться органічні захворювання головного і спинного мозку (травматичні або судинні пухлини), ендокринні розлади, інтоксикації (алкоголь, свинець, нікотин, отрутохімікати, і т.д.) захворювання нирок, діабет, інфекційні захворювання, особливо інфекції статевих шляхів, захворювання статевих органів (передміхурової залози, уретри, сім'яного горбика), механічні перешкоди до виконання статевого акту (пороки розвитку, коротка вуздечка, гіпоспадія). Але часто розлади статевої функції викликаються психогенними факторами, які лежать в основі функціональних порушень сексуальної сфери у хворих неврозами.\nПорушення статевої функції при неврастенії у чоловіків виражаються головним чином у вигляді статевої слабкості. Нормальна потенція чоловіки схильна до значних віковим і індивідуальним коливанням. Прийнято вважати, що перші 3 місяці шлюбу статеві акти здійснюються в середньому 2 рази протягом ночі, наступні 9 місяців - 1 раз за ніч, наступні два роки - 2-3 рази в тиждень. Нормою вважається віком до 45 років - 2 рази на тиждень, 1 раз в тиждень від 45 до 55 років і вище. Після 60 років - 1 раз на місяць. У деяких чоловіків в "президентському" віці може виникати ерекція частіше звичайного під впливом склеротичних змін або інших впливів, але все це вкладається в нормальні сексуальні рамки даного індивіда.\nУ початковому періоді неврастенії відзначається період розгальмування статевого потягу, деякого його посилення (почастішання ерекцій), однак при наростанні астенії знижується і статева активність. При неврастенії зниження потенції знаходиться в тісному зв'язку із загальною астенією. Воно може виникнути при тривалому емоційному напруженні, при стані стресу, викликаним гострим психотравмирующим впливом, і супроводжуватися гормональним зрушенням. При наростанні астенії і зниженні статевої потенції втрачається інтерес до протилежної статі, послаблюється ерекційна здатність, зникають спонтанні ерекції, припиняються еротичні сновидіння і полюції. Такі порушення потенції порівняно легко оборотні і проходять із загальним поліпшенням самопочуття і зникненням явищ астенії. У цей період дуже важливо правильне і коректне поведінка дружини. Вона може заспокоїти чоловіка і запобігти виникненню психічних затримок сексуальної функції внаслідок надмірної фіксації чоловіком на неї уваги і тривожного очікування невдачі.\nІноді у хворих неврозами може спостерігатися виборча імпотенція. Вона викликана гальмуванням статевої функції строго певним подразником. До виборчої імпотенції може привести ряд причин: фригідність дружини при демонстративно байдужому її ставленні до сексу (потяг до дружини пропадає), тривала сварка з дружиною і появою до неї антипатії, вид чогось відразливого, що викликає огиду при статевої близькості (неприємний запах), докори сумління з приводу допущеної зради і т.д. Не завжди справжня причина імпотенції може бути легко розпізнано.\nПсихотравмирующее поведінку дружини може привести до зниження потенції у чоловіків під час статевих стосунків. Деякі жінки, маскуючи свою "холодність" покладають відповідальність за неї на чоловіка і звинувачують його в тому, що він не здатний забезпечити їй статеве задоволення. Багато чоловіків трапляються на цю вудку і, щоб загладити свою провину йдуть на поводу у дружини і виконують її примхи. Жінка домагається своєї переваги в сім'ї, користується додатковими благами, а чоловік починає страждати неврозом і відчувати себе неповноцінним.\nЩе раз повернемося до молодих людей. Зниження потенції може виникати у молодих людей, особливо якщо вони не тільки вчаться, але і працюють. Втома, особливо в кінці навчального року, яка викликала зниження статевого потягу, проходить після відпочинку. Однією з причин психогенних порушень статевої функції у чоловіків є невроз очікування невдачі. Найчастіше він виникає у молодих людей після двох - трьох невдалих спроб почати статеве життя. Причини невдачі при цьому можуть бути різні: недосвідченість молодого людини, підвищена збудливість, яка привела до раннього сім'явиверження ще до статевого акту, тривожне очікування невдачі, стан алкогольного сп'яніння, тривалий опір дівчини і, т.д.\nПід впливом попередніх сексуальних невдач виникає невроз, очікування невдачі (гальмівний варіант). Це ж може виникнути при неправильних уявленнях про уявні наслідки онанізму. Тривалі утримання при неврозі очікування невдачі можуть привести до застійних явищ в передміхуровій залозі і сприяти ослабленню ерекції. Необхідно поділитися своїми страхами з чуйним близькою людиною, провести курс психотерапії і аутотренінгу, постаратися тверезо розібратися в ситуації і уникнути психотравмирующего агента, і у вас все вийде.\nПорушенням статевої функції при неврозах страждають не тільки чоловіки, але і жінки. У жінок найчастіше може не виникати статевого потягу або оргазму, а також реалізація неврозу можлива у вигляді вагинизма. Ці явища часто виникають при неврастенії, неврозі нав'язливих станів, неврозі очікування і при істерії.\nСтатева холодність жінки (фригідність) може бути викликана низкою причин, але до неврозів відноситься лише психогенна фригідність.Вона є наслідком гальмування сексуальних функцій психічними факторами і обумовлена низкою причин. До психічної затримки статевого почуття може привести грубість при дефлорації, насильницьке оголення дуже соромливою дівчата, страх завагітніти або заразитися, страх, що інші будуть свідками статевого акту (перебування в одній кімнаті з дітьми, батьками), недовіра до партнера. Гальмівний вплив може надати незвичне, що не відповідає очікуванню поведінку партнера.\nОднією з частих причин психогенної фригідності є невроз очікування. Зазвичай він виникає у жінок тривожно недовірливих. Під час акту вони напружені, стежать за тим, що відбувається, не можуть розслабитися, відключитися. При гипостенической формі неврастенії часто зустрічається тимчасове ослаблення статевого потягу, зниження статевої збудливості, втрата яскравості сексуальних переживань. При дратівливою слабкості - більш швидке настання оргазму. Ще лікарі стародавньої Греції і Єгипту пов'язували істерію з сексуальними порушеннями у жінки. Серед хворих істерією зустрічаються як фригідність, так і гіперсексуальні натури. Сексуальні прояви у них особливі в стані фрустрації, що виникає при незавершеному статевому акті, часто носять характер гротеску.\nПсихогенная фригідність може бути первинною і вторинною. Під впливом ряду психотравмуючих переживань (пияцтво і грубість чоловіка) виникає фригідність. У деяких жінок фригідність може бути вродженим станом. Найчастіше вони не страждають від неї і звертаються до лікаря або тому, що хотіли б випробувати статеве задоволення, або під впливом докорів з боку чоловіка - це конституціональна фригідність. Серед них зустрічаються як абсолютно асексуальні натури, які ніколи не відчували сексуального потягу до чоловіків, ніколи не закохуватися і ніколи не отримували задоволення від ласк і поцілунків, і т.д. І є жінки товариські, кокетливі, жіночні, які люблять чоловіче товариство, танці, залицяння і поклоніння, але ніколи не відчувають задоволення від близькості, хоча вона їм не неприємна. Серед них немає жінок, які займаються онанізмом або жінок-гомосексуалісток. Жінки-гомосексуалистки НЕ фригидни.\nДисгамия, тобто дисгармонія статевих відносин між подружжям, що викликає статеве незадоволення на відміну від фригідності, завжди важко переживається жінками, веде до сімейного розладу і може бути однією з причин виникнення неврозів. Конфлікт стає особливо важким, якщо жінка любить чоловіка за його якості, але змушена залишити його, так як він не задовольняє її. Клінічні прояви неврозів, що виникають на грунті дісгаміі, різноманітні. Можуть бути неврастенічні, тривожно-фобічні, обсесивно, істеричні, іпохондричні і депресивні стани.\nСтатева дисгармонія може викликати різні "функціональні" порушення діяльності внутрішніх органів, зокрема, "неврозів серця", шлунково-кишкових і сечостатевих розладів, при яких не знаходять будь-яких змін, що пояснюють ці порушення. До цього потрібно підходити дуже тонко і чутливо, так як страждає не тільки жінка, але й чоловік, починаючи вважати себе неповноцінним і не здатним виконати свій "чоловічий борг". Він відчуває себе винуватим, впадає в паніку, депресію, і у нього також починає розвиватися невроз. Іноді у виникненні дісгаміі може грати роль згасання сексуального інтересу внаслідок надзвичайної одноманітності відносин, притуплення гостроти почуттів. Багато людей роками дотримуються однієї і тієї ж задовольняє їх форми сексуального спілкування і не відчувають потреби в варіаціях. Але зустрічаються особи з високою "психічної насичуваність", у яких така потреба є. Це відноситься не тільки до чоловіків, а й жінок.\nМистецтво кохання високо цінувалося в античному світі і Індії. ( "Arsamatoria" Овідія Назона або "Мистецтво любові" індійських філософів). З виникненням аскетичних ідей в середні століття, коли вони стали панувати в Європі, це "мистецтво" занепало. В наші дні воно виглядає гіпертрофованим, з особою "публічної дівиці". Тим часом неправильну поведінку подружжя, невміння добиватися взаємного задоволення, іноді через недосвідченість, недостатнього знайомства з фізіологією статевого життя, надмірної сором'язливості є однією з найбільш частих причин дісгаміі, що приводить до неврозів. Однак ніяке "мистецтво", ніякі прийоми не допоможуть, якщо немає внутрішнього духовного спорідненості подружжя, взаємної поваги і любові в найвищому сенсі цього слова. У формуванні взаємної прихильності подружжя має значення не тільки сексуальна сторона. Величезну роль відіграють висока моральне задоволення від спільного життя, почуття, пов'язані з вихованням дітей, позбавлення від самотності, почуття ніжності і уваги, спільність духовних інтересів і т. Д.\nНеврози необхідно лікувати, але перш, ніж приступати до лікування потрібно вислухати і зрозуміти, можливо дуже тонко торкаючись інтимної сфери, підвести людину до розкриття тих таємниць, які він або приховує, або сам ще не усвідомив. Але хворий чи хвора повинні довіряти вам, тоді лікування піде у потрібне русло і успішно.\nОсновним методом лікування є психотерапія. Психотерапія - це лікування інформацією, при якій велику роль відіграє емоційний вплив на хворого, яке визначається інформацією, що виходить від лікаря, від його мови, від його особистості.\nДо цього методу лікування відносяться і різні види умовно-рефлекторної терапії. Лікування переконанням - це лікування інформацією, яка, впливаючи на переконання хворого, піддається логічній обробці і критичної оцінки. На підставі цього можуть виникнути нові погляди і нова оцінка психотравмуючих подій. Зовні це проявляється в тому, що змінюється ставлення хворого до обстановки, яка породила захворювання, хворобливі переживання втрачають свою значимість. Лікування переконанням в тій чи іншій мірі поєднується, а часом і тісно переплітається з навіюванням наяву.\nНавіювання (Suggestio) - подача інформації, яка сприймається без критичної оцінки, і що впливає на перебіг нервово-психічних процесів. Шляхом навіювання можуть викликатися відчуття, уявлення, емоційні стани і вольові спонукання, а також надаватися впливу на вегетативні функції без активної участі особистості, без логічної переробки сприйманого. Навіювання неможливо без семантичного (смислового) змісту в повідомленні і його достовірності.\nРозрізняють навіювання пряме і непряме. Пряме навіювання може реалізуватися безпосередньо слідом за дією викликав його слова, або через деякий час, або за умови дії додаткового подразника, що став умовно-рефлекторним завдяки зробленому навіюванню. При прямому навіювання в стані неспання або неглибокого сну хворий зазвичай може встановити зв'язок між виробленим прямим навіюванням і викликаним ним дією, т. Е. Джерело інформації їм усвідомлюється. При прямому навіювання під час глибокого природного або гіпнотичного сну хворий не знає, що настало зміна викликана навіюванням, так як при пробудженні не пам'ятає, що сприймав уві сні.\nПри непрямому навіювання завжди вдаються до допомоги додаткового подразника і хворий приписує настало лікувальну дію якогось подразника, який сам по собі, без участі навіювання, не здатний викликати. Ним може стати будь-який подразник - гомеопатичний засіб, ін'єкція, фізіотерапевтична процедура. Лікування навіюванням, особливо в поєднанні з переконанням, показано при всіх неврозах. Воно не має протипоказань і досить ефективно. Навіювання може також проводитися під час фізіологічного або гіпнотичного сну.\nПід час природного сну відбувається зміна фаз сну: 1 - повільний сон або глибокий і 2 - парадоксальний сон або швидкий, зі сновидіннями. Парадоксальний сон чергується з повільним, він змінює його 4-5 разів протягом ночі і триває 6--15 хвилин. Перший період парадоксального сну наступає через 45--90 хвилин після засипання. Навіювання виробляють в перші 15--40 хвилин після засипання і за 2 години до пробудження. Текст навіювання говорять тихим, але "вселяє" голосом.\nСам процес сприйняття мови під час сну не усвідомлюється. Цілком ймовірно, під час повільного сну відбувається консолідація слідів, тобто переклад їх в довгострокову пам'ять, а також звільнення ємностей в оперативній пам'яті. Під час швидкого сну - реакція на емоційні ситуації і переживання. Сон може бути частковим, а глибина сонного гальмування різною. Спостерігаються ділянки неспання, які утворюють "сторожовий пункт". Через нього сплячий може підтримувати контакт із зовнішнім світом. Більш характерні "сторожові пункти" у тварин, що дозволяє їм вижити і зберегти вигляд.\nТе ж саме відбувається під час гіпнотичного сну, але в цей час відсутній у хворого "сторожовий пункт".\nСамонавіювання - один з методів лікування неврозів. Самонавіювання виникає завдяки слідової порушення - роздратуванням, зробленим за допомогою внутрішніх зв'язків, асоціацій. При самонавіюванні діє інформація, раніше надійшла і далі відтворена самим хворим. Самонавіювання може впливати на психічні та вегетативні процеси в організмі, в тому числі на піддаються довільній регуляції.\nПід впливом самонавіювання можуть виникнути больові відчуття, припадки, паралічі, парези, гіперкінези, глухота, сліпота, порушення серцевої діяльності і т.д. Самонавіювання давно застосовується медиками Індії і ряд прийомів розроблений йогами. В даний час негативний самонавіювання можна спостерігати всюди. Для лікування неврозів допустимо застосовувати "наклепи" доктора Ситіна, що дає непогані результати при лікуванні, деяких захворювань викликаних неврозами. Позитивний ефект настає не відразу, а після півтора-двомісячного курсу лікування.\nДо самонавіювання відноситься і аутогенне тренування. При аутогенним тренуванні спочатку шляхом самонавіяння викликається відчуття тяжкості в тілі і таким чином досягається стан м'язового розслаблення - релаксація. Потім проводиться самонавіяння, спрямоване на різні функції організму.\nКласична техніка тренування проста.\nХворому розповідається техніка і ті зміни, які може викликати аутогенне тренування, відчуття тяжкості в тілі, тепло, приємні відчуття. Повторення формул самонавіювання проводиться зі спокійною концентрацією уваги на них, без будь-якого напруження.\nСеанси самонавіювання проводяться 2-3 рази на день по 1-2 хвилині протягом 3 тижнів, потім 2-3 рази в день від 2 до 7 хвилин усі наступні тижні.\nПісля цього тренування продовжують 1-2 рази на день 4-6 місяців, іноді рік. Сеанси проводяться в спокійній обстановці, сидячи або лежачи на спині. Якщо хворий сидить, то руки вільно лежать на підлокітниках крісла, хворий сидить зручно, розслабившись. Якщо хворий сидить на стільці, то він повинен прийняти "позу кучера" тобто голова вільно опущена вперед, руки лежать на стегнах, кисті звисають з колін, ноги зручно розставлені. Перебуваючи в стані спокою виконують наступні вправи:\n"Права (у лівш - ліва) рука важка" - 6 разів. "Я абсолютно спокійний" - 1 раз.\nВправа повторюють 10-14 днів. Після перших 4-6 днів тяжкість поширюється на іншу руку, потім на ноги і весь тулуб. Тоді відповідно повторюють "обидві руки ... обидві ноги ... все тіло стало важким".\nПодумки повторюють: "Тепло важке" (викликається відчуття тяжкості і релаксації) - 12 рази."Я абсолютно спокійний" - 1 раз. "Права (у лівш - ліва) рука тепла" - 5 разів.\nВ процесі тренування, коли тепло виникає в обох руках і ногах, слід говорити: "Обидві руки ... обидві ноги ... все тіло ... теплі".\n3. Регуляція ритму серцевої діяльності. Викликається відчуття тяжкості спокою, тепла, повторюючи вправу 1 і 2 по 1 разу. Потім подумки 5-6 разів повторити: "Серце б'ється спокійно і могутньо". Навчіться подумки рахувати серцебиття, якщо це не виходить, то перші дні рекомендується класти руку на область серця, під лікоть руки підкладати подушечку, щоб рука лежала вільно. Вправа вважається засвоєним, якщо ви відчуваєте, що впливаєте на ритм серцевої діяльності.\n4. Вправа для регуляції дихання. Повторюються перші 3 вправи, потім подумки 5-6 разів повторюють формулу: "Подих спокійне" або: "Дихається спокійно".\n5.Влияние на органи черевної порожнини. Хворий визначає у себе сонячне сплетіння (знаходиться посередині між краєм грудини, мечовиднимвідростком і пупком). Викликаються відчуття як при перших чотирьох вправах, потім повільно 5-6 разів повторюють фразу. При появі чіткого відчуття тепла в епігастральній ділянці вправа вважається засвоєним.\n6. Викликання відчуття прохолоди в області чола. Викликаються, відчуття властиві 5 першим вправам. Потім 5-6 разів повторюється формула: "Чоло приємно прохолодний" або: "Лоб злегка прохолодний". Коли хворий навчиться викликати прохолоду в області чола, то вправа вважається освоєним. Коли вправа добре освоєно, довгі формули заміняються короткими: "Спокій", "Важкість", "Тепло", "Серце і дихання спокійні", "Сонячне сплетіння тепле", "Лоб прохолодний". Після закінчення вправ сидять спокійно перші 2 тижні 30-60 секунд, далі скільки захочеться. Після тренування дають "відбій". Виводять себе зі стану спокою, дають собі команду: "Зігнути руку" і роблять 2-3 рази згинальних руху, потім іншою рукою. Дають собі команду: "Глибоко зітхнути", "Відкрити очі".\nЧи не дозволяється говорити "Голова гаряча" або, "Лоб холодний" щоб уникнути різкого припливу крові до голови або навпаки, її переохолодження, що викличе судинні спазми. Можна у вправі 3 після того як відчули тяжкість і тепло в руках, ногах вимовити формулу "Груди тепла", потім приступати до уповільнення серцевого ритму. Тренування можна супроводжувати зоровими образами для посилення ефекту навіювання, можна додавати в кінці лікувальне самонавіяння, що стосується органів і систем. Аутогенне тренування можна застосовувати при порушенні засипання, не виходячи з неї, спокійно зануритися в сон, давши собі наказ заснути. Застосовується вона також при неврозах очікування, неврозі страху, фобії.\nПри гіпотонії вселити собі в стані релаксації ті відчуття, які викликає адреналін чи норадреналін, (відчуття ознобу "гусячої шкіри", прохолоди), потім різко, толчкообразно вивести себе зі стану спокою командою "встати". Викинути вперед руки і встати. Аутогенне тренування прекрасно застосовується при гіпертонічній хворобі, бронхіальній астмі, кардіоспазмом, спастичних станах шлунка і кишечника, нічному енурезі, ангіоневріческом набряку, дискінезії жовчних шляхів, вазомоторних і вегетативних розладах.\nПри лікуванні виразок шлунка і дванадцятипалої кишки необхідно виключити 5 вправа - викликання відчуття тепла в області шлунка. Аутогенне тренування знайшла застосування при колітах, гіпертиреозі, екземі (самонавіювання: "Шкіра чиста, тепла, гладка"), при алергічних захворюваннях, кардіоспазме, а також як симптоматичний засіб при болях різного походження (при пологах, стенокардії, і т.д. ).\nМедикаментозні засоби призначаються разом з психотерапією, так як вони несуть в собі не тільки інформацію, а й впливають на організм фармакохіміческім шляхом.\nРаніше, до середини п'ятдесятих, років для лікування неврозів застосовувалися препарати брому та кофеїну. В даний час бром почали застосовувати рідше, так як з'явилася велика кількість нових препаратів, які дають більший ефект, не викликаючи залежності, або маючи низьку залежність. З психотропних медикаментів в терапії неврозів застосовують транквілізатори, нейролептики, антидепресанти і психостимулятори.\nТранквілізатори ( "заспокоювачі") або атарактики (лат "душевний спокій") характеризуються тим, що зменшують емоційну напруженість, почуття тривоги, страху. Вони володіють легким заспокійливим властивістю, посилюють дію снодійних, полегшують настання сну і роблять його більш глибоким і тривалим. У перший час вони можуть викликати почуття сонливості, млявості, розбитості, легкої нудоти. Надалі ці явища проходять. Їх не можна застосовувати вагітним і водіям. Призначають і підбирають їх індивідуально, тому що один препарат підходить, добре переноситься, а інші навпаки.\nХлордіапоксід (еленіум, либриум) і діазепам (седуксен) володіють сильним протівотревожним седативним і розслаблюючу дію. Седуксен більше нормалізує вегетативну нервову систему і більш слабке снодійне дію, а в малих дозах може навіть спостерігатися ефект стимуляції. Обидва препарати надають протисудомну дію. Їх можна застосовувати при хронічних захворюваннях печінки і нирок, хвороб серця. Великі дози можуть викликати м'язову слабкість, атаксія, а в осіб старечого віку - мимовільне сечовипускання і акт дефекації.\nОксазепам (тазепам) займає проміжне положення між Лібріум і седуксеном і в середніх дозах 2-3 таблетки не викликають млявості і сонливості.\nЛоразепам (атаван) і фенозепам - зменшують тривогу і викликають більше м'язове розслаблення, ніж седуксен і лімбріум.\nМедазепам (рудотель) має виражену заспокійливу дію, не викликає млявості, сонливості і так само як мекротан (мепробамат) і триоксадин відносяться до "денним" атарактіков.\nПри лікуванні нав'язливих станів, фобій особливо ефективний либриум або седуксен. Ці препарати дуже ефективні при стані тривоги, нав'язливості і невротичних депресіях. Триоксазин успішніше застосуємо при ангионеврозах, а еленіум або либриум при діенцефальних кризах. Фенозепам - при невротичних депресіях і фобіях. Нітразепам (еуноктін, радедорм) - при порушеннях сну. Терапевтичний ефект настає через 10 днів.\nБільш сильну заспокійливу дію, ніж атарактики, мають нейролептики - аміназин, резерпін, тріфтазін, галоперидол, меллерил, сонапакс та ін. При застосуванні нейролептиків спостерігається побічний ефект у вигляді загальмованості, скутості, депресії. При лікуванні неврозів вони застосовуються рідко і в малих дозах. Аміназінтолько на ніч, при безсонні, тривозі. Він може різко знижувати артеріальний тиск. Тизерцин призначають перед сном при наполегливій безсонні і в середніх дозах при неврозі страху і фобіях, при яких транквілізатори не знімають тривогу.\nМеллер, сонапакс впливає на психопатологічної симптоматики подібно аминазину, але в більш слабкому ступені. Застосовують при неврозах очікування, при стані тривоги. Всі ці препарати можуть пригнічувати статевий потяг при передозуванні.\nАнтидепресивні (Тімолептичні речовини) мають властивість усувати погіршення настрою. При неврозах найчастіше застосуй имизин (іміпрамін, меліпрамін, Тофраніл), амітриптилін (тріптізол), азафен і пиразидол. Имизин усуває погіршення настрою і надає збудливу вплив на нервову систему (енергізатор). Підсилює відчуття бадьорості, усуває загальмованість, підвищує апетит, але пригнічує статеву активність. Протипоказаний при серцево-судинної декомпенсації, хворобах печінки, нирок, глаукомі, розладі мозкового кровообігу, інфекційних хворобах. Найкраще з його допомогою усувається туга, що є симптомом психозу. Невроз страху, нав'язливі стани як справжні неврози имизином лікуються малоуспішно. Добре лікуються астено-депресивні стани, але може посилювати почуття тривоги. Добре поєднується з транквілізаторами або аминазином. Лікування проводять кілька тижнів або місяців. Амітриптилін поєднує антидепресивну дію з седативним. Зменшує відчуття тривоги, покращує настрій. У перші дні може викликати сонливість. Особливо гарний при тривожно-депресивних станах, депресивно-іпохондричних і фобічних синдромах. Призначають в поєднанні з диазепамом (седуксеном). Лікування проводять кілька місяців. Протипоказаний при глаукомі і гіпертрофії простати. Близько за дією до амітріптіліну варто азафен. Володіє більш слабким, ніж амітріптілім антидепресивну, дією, але не викликає побічних ефектів у вигляді сухості в роті, серцебиття, розширення зіниць. Не має протипоказань. Вітчизняний препарат піразидол ще м'якший ніж азафен, він володіє регулюючим впливом на нервові процеси: стимулюючим при загальмованих депресіях і седативним --прі тривожних. Не викликає побічної дії. Протипоказаний при гострих захворюваннях печінки та кровотворних органів. Ефект проявляється через 1-2 тижні після початку прийому. До психостимуляторів відносяться речовини, здатні посилити процеси збудження в нервовій системі. Їх застосовують тільки в клініках, дуже обережно. Відпустка їх виробляється з такими ж обмеженнями, як і наркотиків.\nВсі фармакологічні препарати повинні поєднуватися при лікуванні неврозів з психотерапією, фізіотерапією (лікуванням сном, гальванічним коміром, Д'Арсанвалем, заспокійливим і розслаблюючим масажем, точкової лазеро- і голкотерапія), а також санаторно-курортним лікуванням. Розуміння такого захворювання як невроз, співчутливе ставлення до даних хворим, їх повноцінне лікування веде до повного одужання хворих і повернення їх до нормального життя.


Спільнота «Подружні зустрічі» запрошує подружжя на реколекції до Зарваниці 27 вересня у Марійському духовному центрі «Зарваниця» завершилися триденні реколекції для подружніх пар, які традиційно організовує спільнота «Подружні зустрічі».\n16 серпня 2020 16:00\n«Сьогодні ми молимося за наших мігрантів, щоби вони поверталися додому і їхні діти цінували їхню працю», – владика Степан Сус у Зарваниці Сьогодні ми в особливий спосіб молимося за всіх наших людей, які стали мігрантами, і просимо Господа Бога, щоби виклики та труднощі, які переживають далеко від дому, вони переживали з Господом. Молимося також, щоб наші заробітчани поверталися додому. Щоб їхні діти цінували їхню працю і також молилися за них. Про це сказав голова Пасторально-міграційного відділу УГКЦ владика Степан Сус під час Літургії у Зарваниці з нагоди завершення XV прощі мігрантів та їхніх родин Самбір-Зарваниця.\nРодини загиблих на Сході України захисників молилися в Зарваниці Триденна духовна віднова для родин військовослужбовців, загиблих на Сході України, відбувалася з 31 липня по 2 серпня у Марійському духовному центрі «Зарваниця». Участь у зустрічі взяли понад 20 осіб, зокрема матері, батьки, дружини та діти захисників, які віддали життя за мир у нашій державі. У Зарваниці їх зустрів й опікувався ними сотрудник МДЦ «Зарваниця» о. Андрій Шалай.


Чи зайва ентропія в рівнянні? | Художні твори | Гоголівська академія\n© Карачевський Олег, 19-05-2017\nВін зайшов до вагона метро і оторопів від шоку. Його оточували роботи. Вони стояли мов статуї без жодних рухів і дивилися прямо перед собою. Хлопець позадкував. Але двері зачинилися і поїзд рушив. Жоден з роботів навіть не ворухнувся. Парубок доторкнувся до одного з них і його пройняло холодом. Робот байдуже на нього подивився і знову втупився кудись перед собою. Ось воно майбутнє. Вони навіть у метро замінюють людей. Тут тільки ти і роботи. І хлопця опанувала паніка. Він став стукати у двері. Але тим було байдуже. І...\n- Я знаю потрібних людей.\nНа екрані з’явилося зображення чоловіка у формі.\n- Дорогі роботи, вас вітає куратор служби пошуку нелегальних роботів. Якщо ви бачите це послання, значить ваша донька все ж вирішила вас ввімкнути, а не залишити на згадку про найкращі роки. Але хоч я і прийняв її прохання, своєю репутацією я просто так ризикувати не буду. Тож я сподіваюся, що ви взагалі заберетеся з цієї планети. Це і у ваших, і у моїх інтересах.\n- В будь-якому разі нам треба тікати. Просто так нам не дадуть спокою.\n- Куди? У іншу країну?\n- Краще зануримося десь у океані на підводному човні. І перечекаємо, поки суспільство не буде готове до людиноподібних роботів.\n- Сумніваюся, що це колись станеться.\n- Тоді краще взагалі й справді тікати на іншу планету.\nІдею з іншою планетою вони не відкинули. Хоча підготовка до польоту потребувала багато часу й коштів. Решту своїх заощаджень витратили на благодійність. Все одно найближчим часом повернутися ніхто не збирався. І полетіли.\nІ Дарія жбурнула у нього червоним марсіанським пилом. Вони почали сміятися і жбурляти одне в одного піском. Раптом спіймали одне одного в обійми і попадали на землю. А тоді лягли поруч і подивилися на Сонце.\n“Або заведемо електроовець”, - посміхнувся Андрійко.\nчи сняться андроїдам електровівці....\nЗгенеровано за 1.0059621334076 сек.


Є захворювання, докладний опис симптоматики яких дозволяє досить точно їх діагностувати. Але, на жаль, іноді, стикаючись з тими чи іншими комплексними проявами, батьки схильні заперечувати очевидне, замовчуючи про будь нюансах і направляючи діагностичний пошук за свідомо невірному шляху, або починають самолікування народними засобами, добре, якщо просто марними. Часто до таких «замовчуваних» захворювань відносяться гельмінтози або глисти, зокрема, ентеробіоз у дітей. Чомусь вважається, що наявність у дитини паразитів – результат недостатнього догляду. Це подання в корені невірно, оскільки від зараження гостриками (збудниками ентеробіозу) не застрахований ніхто, досить короткочасного тактильного контакту з зараженим дитиною, під нігтями якого залишилися яйця паразитів, або предметом, який той тримав у руках. Звичайно, найімовірніше «підхопити» ентеробіоз в дитячому саду, ігровій кімнаті, в інших місцях скупчення дітей.\nОзнаки ентеробіозу у дітей дуже різноманітні, їх прояву залежить від безлічі факторів: віку, частоти самозаражения, стану організму. До них відносяться:\nболі в животі і шлунку, які можуть бути як пов'язані, так і не пов'язані з прийомом їжі;\nраптова безпричинна нудота і блювота;\nпостійні розлади стільця – проноси, що чергуються із запорами;\nтривожний сон, нічні кошмари;\nпостійні алергічні реакції, причину яких неможливо визначити напевно;\nтривалі нежиті, що погано піддаються лікуванню;\nпостійний безпричинний кашель;\nперіодично виникаючі кон'юнктивіти;\nсвербіння в області заднього проходу в нічний час.\nЗішкріб на ентеробіоз у дітей старше 12 місяців повинен робитися регулярно, мінімум один раз на рік і обов'язково перед вступом дитини до школи, дитячий садок, відправкою в табір або санаторій.\nСуть аналізу в тому, щоб виявити в області заднього проходу сліди гостриків, які виповзають вночі і відкладають яйця, саме тому дитина найчастіше відчуває свербіж саме вночі. Перед походом в лабораторію дитини не рекомендують підмивати ввечері і вранці напередодні, інакше сліди паразитів немає виявляться. При заборі зішкребу лаборант приклеює на складки навколо анального отвору смужку скотча, відриває її і прикладає до предметного склу, яке потім досліджується під мікроскопом. В ідеалі, зішкріб слід брати протягом 5-6 днів поспіль, оскільки передбачити момент «виходу» глистів дуже складно, але це важко виконати в умовах сучасних дитячих поліклінік.\nЯкщо яйця гостриків не виявлені, аналіз вважається негативним, якщо вони є – призначається відповідне лікування, після якого робиться повторний аналіз.\nПерша й головна умова лікування ентеробіозу у дітей – ретельне дотримання гігієнічних норм: регулярне миття рук, підмивання, часта зміна натільної і постільної білизни. Паралельно на розсуд лікаря призначаються ліки від ентеробіозу: нафтамон, мебендазол, піперазин. Іноді їх поєднують з очисною клізмою. При свербінні в задньому проході призначається мазь з анестетиком.\nКрім того, протягом усього періоду лікування необхідно проводити ретельне вологе прибирання усіх приміщень, мити іграшки та предмети, з яким дитина постійно контактує.


Розділ II. Художньо-естетичне виховання учнів\n2.2. Створення художньо-естетичного середовища\n2.3. Зміст художньо-естетичного виховання\n2.4. Методи організації позаурочної діяльності школярів у сфері мистецтва\n2.5. Особливості виховання учнів засобами різних видів мистецтва\nМетою художньо-естетичного виховання учнів у позаурочній діяльності є засвоєння цінностей, формування ціннісного ставлення до світу, здатності сприймати й примножувати художні цінності у сфері дозвілля. Щоб формувати духовну культуру учнів, недостатньо забезпечення умов для опанування системою знань і вмінь, включення в художню діяльність, необхідно виховувати ціннісне ставлення до мистецтва через власний емоційно забарвлений досвід. Змістом цього досвіду виступає:\nсукупність потреб соціокультурного характеру, спрямованих на соціально значущі об'єкти та види діяльності;\nздатність до відчуття широкої палітри емоцій, до морально-естетичних переживань, до вияву емоцій різної інтенсивності у відповідності з суспільною системою цінностей та ідеалів.\nСказане передбачає істотні зміни в традиційній практиці позаурочної виховної роботи. Її нерегламентований, неформальний характер потребує і неформальних методів впливу, пошуку й об'єднання в систему формуючих ситуацій, в яких активною ланкою виступає спільна творчість педагога і школяра. Ні виховний вплив, ні окремий педагогічний захід, а педагогічна взаємодія в комунікативному полі мистецтва. Адже, для формування цінностей особистості є лише один шлях - духовне спілкування людей. і сила мистецтва виявляється в тому, що воно входить у сферу спілкування людей, доповнюючи в ній реальне спілкування індивідуумів.\nСпецифіка художньо-естетичного виховання у позаурочний час дозволяє виділити його провідні функції і розглянути їх у двох площинах: з боку соціальних та особистісних потреб.\nНайважливішою з погляду реалізації соціальних потреб є функція естетичної соціалізації - забезпечення безперервного розвитку учнів, залучення їх до активного процесу оволодіння художніми цінностями.\nПеретинаючись із попередньою, функції, детерміновані потребами й інтересами особистості, мають низку специфічних особливостей, що дозволяє їх виділити в самостійну групу.\nРекреаційна функція - забезпечення доречного, емоційного привабливого дозвілля, спілкування учнів. Різноманітність і насиченість видів діяльності, а отже, й ролей, виконують стосовно школяра роль стимулятора його самодіяльності, самовираження, самовиховання.\nКомпенсаторна функція - надолуження прогалин у художній освіті, забезпечення творчого зростання й активності особистості. Водночас вона поєднує естетичне виховання з моральним і світоглядним розвитком особистості, з формуванням її потенційної готовності до створення художніх цінностей.\nДо цієї функції дуже щільно примикає релаксаційна функція, що робить акцент на розвагах, відповідно до можливостей художньо-естетичної діяльності учнів.\nНадзвичайно важлива в особистісному відношенні ціннісно-орієнтаційна функція, яка допомагає шукати і знаходити життєві орієнтири, естетичні ідеали, що мають силу наочного прикладу і зразка вдосконалення та змін у власному розумінні образу світу.\nРегулятивна функція - переведення цінностей і норм художньої культури в план поведінки особистості та регуляція навчальної та дозвіллєвої сфер життєдіяльності.\nХудожньо-естетичне виховання учнів у позаурочний час здійснюється за загальними принципами, які лежать в основі педагогіки дозвілля:\nособистісно-орієнтований підхід, що виходить із самоцінності особистості, її духовності та суверенності, передбачає, що його реалізація має грунтуватися на діалогічній основі, що визначає суб'єкт-суб'єктну взаємодію учасників виховного процесу, їх самоактуалізацію і самоорієнтацію;\nпринцип дієвості, активності і самостійності школярів передбачає розвиток самостійності мислення, критичності щодо потоку художньої інформації, творчості у позаурочній діяльності;\nпринцип соціокультурної адекватності, багатоманітності і варіативності спрямовує на створення варіативних програм художньо-естетичного виховання у позаурочний час для різних типів шкіл з урахуванням локальної специфіки та можливостей;\nпринцип безперервності і послідовності передбачає, що процес прилучення до мистецтва і розвитку естетичної свідомості, естетичного ставлення до нього здійснюватиметься (з орієнтацією на вікові особливості, рівень розвитку, потреби та інтереси учнів) поступово, поетапно збагачуючи здатність художньо-естетичного сприйняття явищ різних мистецтв, потребу творчого самовираження й особистої участі в естетичному перетворенні навколишнього життя.\nХудожньо-естетичне середовище ми розглядаємо як діяльнісну основу та стійку сукупність наявних, культурних цінностей; воно, з одного боку, вбирає в себе предметну сферу, певним чином організовані предметні результати художньо-творчої діяльності, а з другого, - форми відносин людей із реаліями культури, естетичного оточення.\nШкола в сучасних умовах повинна виконувати місію педагогізації художньо-естетичного середовища, а саме:\nвивчати та враховувати соціокультурні потреби учнівської молоді, різні типи її ставлення до мистецтва, художні інтереси, а також можливості інститутів сфери дозвілля;\nвизначати конкретні виховні програми, організовувати діяльність школярів у сфері мистецтва;\nоб'єднувати зусилля педагогів, працівників концертних організацій, театрів, кінотеатрів, музеїв, народних майстрів, батьків для реалізації накреслених цілей;\nвстановлювати контакти безпосередньо з тими людьми, які залучаються до розв'язання виховних проблем;\nздійснювати самоаналіз і самооцінку власної діяльності, своїх можливостей у досягненні поставлених цілей, пов'язаних із задоволенням художньо-естетичних потреб та інтересів.\nЯкість художньо-естетичного середовища дає змогу посилити виразність культурної комунікації за рахунок локальних мистецьких реалій, орієнтуючи учнів це на механічне запам'ятовування інформації, а на активне творче засвоєння мистецтва рідного краю.\nУ зв'язку з цим, активізація позаурочної виховної практики пов'язується з повноцінним використанням краєзнавчого підходу, розширенням і збагаченням виховного простору в мікросоціумі.\nПам'ятки народного мистецтва зазвичай використовуються лише з наочно-ілюстративною метою, а не як тип художньої творчості, що об'єднує у собі матеріальне виробництво і духовну культуру. Ознайомлення з матеріальною спадщиною минулого дозволяє учням глибше зрозуміти духовний, естетичний світ тих, хто жив і творив до нас, конкретно уявити спосіб життя, думки людей, систему цінностей попередніх епох.\nЗміст художньо-естетичного виховання школярів у позаурочний час має спрямовуватися на узгодження системи цінностей суспільства, комплексу функцій мистецтва у формуванні духовного світу особистості з можливостями їх сприймання кожним індивідом у процесі інтерпретації. Організаційна регламентованість позаурочних виховних заходів у сфері мистецтва та залежність учнів від неї суперечить зростаючим устремлінням школярів, особливо підліткового та юнацького віку до художньої самореалізації, вільної атмосфери спілкування під час дозвіллєвої діяльності.\nШкола має забезпечити умови вибору різноманітних видів художньо-естетичної діяльності учнів, перетворення дозвілля у фактор особистісного творчого розвитку за допомогою духовного потенціалу різних видів мистецтв, використання активних форм різного характеру, спрямованих на самовираження та самоствердження засобами музики, образотворчого мистецтва, театру, хореографії, кіно тощо.\nКожен вид художньої діяльності - сприймання та інтерпретація, художньо-практична, соціокультурна діяльність - відрізняються за характером впливу на школярів.\nОрганізація діяльності учнів зі сприймання та інтерпретації мистецтва передбачає:\nорієнтацію на розширення предметного поля народного та професійного мистецтва, в яке включається особистість, на виявлення, розкриття, поглиблення її художніх інтересів і потреб, розвиток здібностей і нахилів, ненав'язливий характер педагогічних впливів;\nдомінування можливостей, що розвивають не тільки пасивне сприйняття мистецтва, а й дослідницький пошук, творчу ініціативу, самостійність, критичність;\nгуманістичну і комунікативну спрямованість педагогічних дій, що висувають на перший план морально-естетичні, емоційні аспекти виховання школярів, формування навичок спілкування з творами мистецтва.\nРеалізація цього підходу включає такі завдання:\nсприяти розвитку художніх інтересів та потреб учнів;\nстимулювати не просто емоційні реакції дітей, а й естетичні почуття;\nрозширювати уявлення дітей про види і жанри мистецтва (музичного, театрального, образотворчого), про напрями народного мистецтва (народна архітектура, різьблення по дереву, художня обробка металу, кістки, шкіри, декоративний розпис тощо), витоки оберегової символіки (вишивка, ткацтво, гончарство, писанкарство тощо);\nрозвивати усвідомлене естетичне сприйняття, здатність осмислювати художні засоби мистецтва;\nрозвивати вміння виражати власні художні враження, використовуючи асоціативно-образні порівняння та давати самостійну, естетичну оцінку творам мистецтва різних епох і стилів;\nзалучати учнів до інтерпретації художніх творів, створювати проблемно-пошукові ситуації, що вимагають розв'язання творчих (колективних, групових, індивідуальних) завдань.\nХудожньо-практична діяльність пов'язана з реалізацією цільової установки виховання - пробудження творчого начала в кожному учневі, формування художньо-творчих здібностей.\nДо найважливіших факторів, що визначають здатність до творчості, належать уява і фантазія; функції стимулятора цього процесу виконують емоції. Перехід від репродуктивної художньої діяльності, в якій, безумовно, присутні елементи творчості, до самостійної творчості може здійснюватися лише за умови досить високого розвитку захопленості мистецтвом, насолоди художніми цінностями.\nТому необхідно перенести акценти з набуття школярами певної суми технологічних умінь і навичок на стимулювання їхньої творчої активності. Це веде до оновлення форм і методів виховання, до зміни педагогічних технологій, які мають бути спрямовані на самонавчання, художньо-творче самовираження школярів.\nЗавданнями організації художньо-практичної діяльності є:\nстимулювання самостійного вибору школярами напрямів і форм, які найбільш відповідають їх потребам у художньо-творчому самовизначенні;\nвключення до художньої діяльності всіх учнів, з урахуванням динаміки змін їхніх інтересів і потреб, індивідуальних здібностей кожного;\nзабезпечення відповідності педагогічних умов вимогам розвитку художньо-творчої активності учнів.\nКомунікативна функція мистецтва дає змогу вписати його в динаміку культури, програмуючи процеси соціалізації особистості. Тому сенс соціокультурної діяльності полягає не просто в залученні учнів до діяльності з виявлення, збирання, зберігання і поширення художніх цінностей, а в тому, щоб викликати в них ініціативу, творчість, екологічне ставлення до художньої спадщини, осмислення своєї відповідальності перед майбутнім за збереження художніх цінностей минулого і сьогодення.\nДоцільно змінити виховну, соціокультурну практику з демонстраційно-концертної спрямованості на сферу спілкування, відновлення напівзабутих чи майже втрачених творів української культури, зокрема народних звичаїв, обрядів, уведення їх в ужиток.\nРозширення меж соціокультурної діяльності школярів передбачає вирішення таких завдань:\nформування вдумливого, відповідного ставлення школярів до проблем виявлення, оцінки і збереження художніх цінностей, що відбивають сукупний досвід людської діяльності;\nроз'яснення сутності та гуманістичного змісту народних традицій, синтезу із сучасністю;\nоб'єднання представників різних поколінь (учнів, батьків) в організації художньо-естетичної діяльності, залучення родоводів, родинних зв'язків та стосунків до орбіти діалогу з мистецтвом;\nактивізацію енергетики поведінкового самовираження школярів у художній сфері.\nОрганізація виховання як творчого процесу передбачає ставлення вихователя до учня як до особистості. Тому провідним методом художньо-естетичного виховання у позаурочний час виступає метод творчого діалогу, коли вчитель і учень спільно шукають і знаходять відповіді на питання, що дає можливість послідовної самореалізації особистісних сил.\nМетоди художньо-естетичного виховання, умовно можна об'єднати в три групи.\nПерша група включає методи стимулювання і збагачення сприймання та інтерпретації творів мистецтва.\nЗастосування методів цієї групи викликає у школярів прагнення до опанування цінностями мистецтва, сприяє формуванню естетичної свідомості, світосприймання, що грунтується на свідомій рефлексії.\nЕмоційне стимулювання художнього сприймання учнів, зміцнення і розвиток їх здібностей передбачає введення різноманітних прийомів, передусім інтригування, ігрових ситуацій, де акцент робиться не на раціональні способи трансляції художньої інформації, а на процеси її емоційного переживання. Реалізація ігрових прийомів у виховному процесі здійснюється з урахуванням вікових особливостей школярів.\nВ ігровій діяльності розвивається здатність учнів співвідносити художні предмети та явища з навколишнім світом, продуктивно конструювати їх за допомогою уяви, випробовувати себе в різних ролях.\nДругу групу методів виховання складають методи сприяння творчості в художньо-практичній діяльності, які здійснюються опосередковано за допомогою прийомів емоційного впливу. Головним їх змістом є спрямованість на створення сприятливих, позитивних емоційно-психічних станів учнів у процесі художньої діяльності, створення атмосфери творчого пошуку, емоційної активності і захопленості. До числа прийомів належать: ігрові імпровізації, обговорення у формі бесіди чи дискусії, самохарактеристики та взаємні характеристики, критика і самокритика, переключення уваги школяра на різноманітні завдання тощо.\nТретя група об'єднує методи, спрямовані на стимулювання і регулювання соціокультурної діяльності.\nОдин із механізмів становлення особистості - ідентифікація із значущою особистістю. Оточивши школярів "золотим фондом" людських життів, відображених у художніх образах, педагог тим самим допомагає їм у засвоєнні кращого досвіду людства, накреслюючи естетичні та моральні орієнтири на їхньому шляху, мистецтво вчить розрізняти добро і зло, красу і потворність, надає яскраві приклади - моделі поведінки у світі.\nДля виконання цих завдань педагог використовує методи обговорення й дискусії, аналізу конкретних соціально значущих ситуацій. За допомогою цих методів активізуються соціокультурні зусилля школярів, стимулюється їх самоорганізація, соціальна активність, ініціативність та свідомість у ставленні до різних явищ культури. Школярі повинні розмірковувати, об'єктивно оцінювати художні явища, знаходити в них позитивні або негативні сторони, співвідносити із своїми морально-естетичними позиціями; це вчить відчувати переходи від "позиції поза мною" до "моєї позиції" і до "позиції, яку я змінюю відповідно до обставин".\nУ позаурочний час створюються сприятливі умови для реалізації творчого потенціалу школярів у різноманітних формах: художніх гуртках і студіях, виконавських колективах (хори; музичні, танцювальні, фольклорні ансамблі), самодіяльних театрах, тимчасових об'єднаннях школярів, у процесі підготовки та відвідування концертів, театрів, музеїв, виставок, вернісажів, зустрічей із митцями, під час переглядів телепередач, підготовки та проведення різноманітних мистецьких заходів, шкільних свят з використання музики, театралізації, кіно та відео, декоративного оформлення тощо, а також у формі клубів, які спрямовані на інтегрування різних напрямів мистецького життя, згуртування вихованців різного віку.\nОдним із провідних завдань художньо-естетичного виховання є розвиток творчих, насамперед художньо-творчих здібностей учнів. Як відомо, явище художніх здібностей є комплексним і включає здібності образотворчі, рухопластичні, театральні, музичні; водночас, розвиток одного з різновидів сприяє розкриттю решти й комплексу загалом. Тому важливим є безпосереднє або опосередковане залучення учасників будь-якого виду художньої діяльності до інших видів мистецтва, принаймні, на рівні сприйняття, що забезпечує розширення загального мистецького кругозору, сприяє поліхудожньому розвитку особистості.\nВиховний вплив мистецтва, коригування його дії на особистість також слід враховувати й використовувати в інших напрямах виховної роботи, наприклад, в організації різноманітних спортивних свят, інтелектуально-пізнавальних змагань, оскільки саме мистецтво, значення якого характеризується гармонією в людині фізичного та духовного начал, єдністю емоційного та раціонального аспектів, може стати допоміжним дійовим каналом впливу на духовність особистості.\nУмови позаурочної діяльності значно розширюють межі пізнання образотворчого мистецтва завдяки екскурсіям, під час яких відбувається ознайомлення з пам'ятками архітектури, садово-паркового мистецтва, відвідуванню майстерень живописців, скульпторів, народних майстрів і безпосередньому спостереженню за творчим процесом, оптимальному використанню можливостей канікулярного періоду для подорожей, експедицій тощо.\nОбразотворча діяльність у позаурочний час спрямовується на опанування різновидами декоративно-ужиткового мистецтва - кераміки, писанкарства, витинанок, народної іграшки, розпису, лозоплетіння, різьблення тощо. У місцях, де збережено традиції народних промислів, учні мають переймати ці традиції старших поколінь, пов'язані з побутом, звичаями, навколишнім середовищем конкретної місцевості; у тій місцевості, де традиції майже втрачені, має відбуватися активне ознайомлення школярів із найпоширенішими видами українського народного мистецтва та його етнолокальних різновидів. Залучення до декоративно-ужиткового мистецтва має спиратися на зв'язок із сучасними вимогами до його ролі в організації предметного простору - домашнього побуту, одягу, прикрас, інтер'єру школи.\nНа заняттях живопису досягається органічне поєднання сприйняття й власної практичної діяльності, удосконалюється вміння втілювати в конкретному матеріалі свої життєві враження, розвивається чуття кольору, ритму, форми, об'єму, вміння осмислювати оточуючий світ через художній твір.\nВиховні можливості музичного мистецтва завжди були пов'язані з тим важливим місцем, яке займає музика в системі мистецтв, а музична творчість - у контексті людської діяльності загалом завдяки унікальній здатності музики виражати, перетворювати, моделювати людські емоції та почуття у всій їх багатобарвності та різноманітності. Це стосується усіх стильових і жанрових напрямів - музики академічної, фольклору, естради. Особливості змісту художньо-естетичного виховання засобами музики у позаурочний час на сучасному етапі визначаються високою насиченістю "інтонаційного словника" звукового оточення школяра розважальною музикою, яка звучить не тільки в концертних залах, але й складає постійно впливаючий на особистість звуковий фон її життя. інтенсивно зростає вага стихійного входження підростаючого покоління в художньо-естетичне середовище, особливо у сфері дозвілля, яке в музичному мистецтві все більше орієнтується на "ринок" і "комерціалізацію". Академічне мистецтво з втіленими у музичних шедеврах глибокими ідеями, соціально-значущим змістом має високий виховний потенціал, але звужену сферу застосування. Поряд із цим у популярній музиці також створюються зразки високого художнього рівня, які здатні привернути увагу дітей і молоді.\nЗавдання нейтралізації стихійних впливів музичної інформації можливо вирішити, передусім, на підгрунті активнішого залучення до класичного й народного музичного мистецтва.\nУ молодшому шкільному віці та, певною мірою, для молодших підлітків важливим є своєчасне залучення вихованців до кращих зразків популярної музики, при якому не протиставляється, а підкреслюється спорідненість "легких" і "серйозних" жанрів, завдяки чому відбувається розширення музичного кругозору, поступово формуються ті музичні потреби, які складатимуть у наступні вікові періоди основу для формування оціночної позиції, вміння орієнтуватися у звуковому потоці.\nМузичне виховання в підлітковому та юнацькому віці, коли спостерігається пік занурення учнів у розважальну музику, спрямовується на формування оцінково-вибіркового ставлення. Ефективним є шлях коригування вибору музики для ознайомлення, для дискусій, для дозвілля, коректного введення творів високого художнього рівня водночас із популярними жанрами, використання на різних етапах спілкування з мистецтвом ігрових форм діяльності, популярних у молодіжному середовищі: "прес-клубів", "брейнрингів", "бліц-турнірів" тощо.\nДо традиційних виконавських форм залучення школярів до музичного мистецтва належать - хор, ансамбль, гурток любителів музики. Участь школярів у музично-виконавській творчості сприяє розвиткові музичних здібностей, активізує мистецьке спілкування й самовираження. Робота виконавського колективу завжди повинна мати результатом концертні виступи, які розвивають інтерес до музичної творчості як у виконавців, так і слухачів, виховують такі особистісні риси, як організованість, відповідальність, охайність, культуру поведінки на сцені і в побуті, вміння усвідомлювати власні емоції й контролювати їх вияв.\nДійовою формою залучення школярів до музичного мистецтва у позаурочній діяльності є дитяча філармонія, участь у якій можуть брати школярі, які навчаються в музичних школах, студіях, батьки, вчителі, які володіють грою на інструментах, співом, професійні музиканти.\nАктуальність театрального мистецтва в системі засобів художньо-естетичного виховання зростає в зв'язку із загостренням проблем виховання цілісної особистості, оскільки театр є вираженням комплексного художнього погляду на оточуючий світ. Театр виконує інтегруючу функцію для решти напрямів художньо-естетичного виховання, а також для пізнання історії, літератури тощо.\nВключення школярів у театральну діяльність є неоцінимим з огляду на громадянське становлення особистості, ефективним шляхом морально-етичного виховання: театральна творчість сприяє формуванню спостережливості та уважного ставлення до оточуючого світу, людей, здатності до співчуття і співпереживання, готовності до співдії.\nВідповідно до жанрово-видової диференціації театрального мистецтва, школа звертається до його різновидів - драматичного, музичного, лялькового театрів. На всіх вікових етапах основними складовими виховного процесу засобами театру є:\nрозв'язання загальновиховних завдань, пов'язаних із формуванням емоційної культури, емпатії, пізнання й усвідомлення реальних життєвих явищ, збагачення естетичного досвіду;\nполіхудожній розвиток особистості, який відбувається завдяки залученню до різних видів мистецтва - компонентів театрального синтезу;\nрозвиток сенсорної сфери, здібностей, специфічних для кожного виду театрально-сценічної творчості (техніки мовлення, дикції, пластики тіла, голосу тощо).\nПровідною формою театральної діяльності є самодіяльний театральний колектив. Незалежно від виду театрально-сценічної творчості (драматичний гурток, "дитяча опера", театр "пластичної драми", хореографічний, ляльковий тощо), зміст діяльності визначається необхідністю опанування його учасниками таких компонентів, як творча гра, театральна імпровізація, акторська майстерність, сценічний рух, танець, сценічне мовлення, ритміка, музика, основи гриму, технічне конструювання.\nСпецифіка кожного виду театрально-сценічної творчості зумовлює особливості його використання у виховному процесі, а саме:\nдраматична творчість вимагає володіння інтонаційно-смисловою виразністю мовлення, її виразністю міміки, жестикуляції, пластичною виразністю тіла;\nу постановці "дитячої опери" важливим є удосконалення вокальної майстерності виконавців, їхній музичний розвиток;\nу балеті підвищуються вимоги до фізичного апарату танцівника поряд із розвитком його музичних здібностей, акторської майстерності;\nу ляльковому театрі розвивається особливе відчуття сценічного простору, координація рухів, гнучкість, ритмічність тощо.\nЗначну користь приносить сценічне втілення програмних творів, які вивчаються і на уроках літератури, музики, художньої культури, влаштування святкових вечорів у формі театралізованих вистав у школі та поза нею.\nХореографія, яка в театральному мистецтві складає основу балетної вистави, в позаурочній практиці розглядається як самостійний вид мистецької діяльності. Хореографічна діяльність сприяє формуванню просторових уявлень, розвитку музичних і образотворчих здібностей (через створення костюмів, гриму, атрибутів танцю), загальному фізичному розвиткові вихованців, виточуючи красу рухів, пластичність тіла, правильність постави, гармонійність жестів, культури поведінки загалом.\nУ хореографії запрограмована багата структура соціальної діяльності. Танець, що є видом мистецтва, у практиці позаурочної діяльності доцільно розглядати і як специфічний засіб спілкування, і як засіб формування загальної та естетичної культури, і як спосіб згуртування вихованців у спільноту на грунті інтересу до танцювального мистецтва.\nОднією з розповсюджених форм проведення дозвілля, особливо серед підлітків та старшокласників, є дискотека, використання можливостей якої може стати засобом нейтралізації негативних впливів на особистість. Враховуючи місце, яке займає розважальна музика у запитах сучасних школярів, а також їхні потреби в реалізації рухової активності та спілкуванні, основним завданням дискотеки слід визначити виховання культури дозвілля, яка крім вибіркового ставлення до мистецтва, сформованих музичних смаків, широкого мистецького кругозору вбирає в себе і пластичну культуру рухів, культуру поведінки, культуру спілкування тощо. Тому організатори дискотеки при розробці її сценаріїв мають звертати увагу на зміст музичної, рухової, пластичної складових.\nАктуальність сучасного кінематографа пов'язана з його особливим статусом у системі естетичного виховання. Стрімкий розвиток відео і телебачення (сьогодні вони виконують функцію основних кіноносіїв) дещо "потіснив" інші класичні види мистецтва в плані "глядацької потреби". Активне використання засобів кіномистецтва сьогодні є об'єктивною вимогою і пов'язане з тією роллю, яку відіграють аудіовізуальні засоби у дозвіллі молоді. Кіноекран впливає на розширення меж пізнання світу, історії людських стосунків, на виховання моральних орієнтирів, створення цілісної картини світу.\nПід впливом кіномистецтва в особистості розвивається зорово-слухове сприйняття, здатність динамічного сприймання зображеної на екрані художньої інформації, тоді як "монтажні" особливості кіно сприяють розвиткові асоціативного мислення.\nНаочність подій, які розгортаються перед школярем-глядачем у часі й просторі і є максимально наближеними до "справжнього життя", можливість спостерігати вчинки героїв, ідентифікуючи себе з ними, - все це активно формує емоційну сферу особистості, її ціннісно-вибіркове ставлення до життя.\nМісце, яке посідає кіно (відео, телебачення) у сфері дозвілля сучасного школяра, вимагає посилення педагогічного керування й спрямування виховного процесу.\nЖанровий діапазон фільмів, до яких мають залучатися школярі, досить великий. Відбір матеріалу для переглядів повинен здійснюватися на засадах його високих художніх якостей, спрямування інтересу школярів на пізнання творів національного та зарубіжного мистецтва, ознайомлення з новими фільмами, що вийшли на екран, а також з обов'язковим урахуванням індивідуальних запитів школярів.\nЗалучення кінематографа до виховного процесу вимагає врахування такого специфічного моменту як гіпертрофія "хвилі жахів і насильства" на сучасному екрані, що стимулює розвиток жорстокості та агресивних нахилів. Особливо показовою у зв'язку з цим є ситуація в підлітково-молодіжному середовищі.\nЗрозуміло, що зміна соціокультурної ситуації зумовила відповідні трансформації на психологічному рівні, і школярам початку XXI ст. важко зрозуміти проблеми, якими переймалися їхні однолітки у попередні десятиріччя. Водночас далеко не всі кінокартини минулого мають бути викреслені із сучасної фільмографії.\nВиховання молодших школярів має грунтуватися на казковому матеріалі. Метафоричність казкової кінематографічної оповіді (емоційна сфера) стимулюватиме роботу дитячої фантазії, яку сьогодні ставить під загрозу гіпертрофія раціонально-технологічного начала. Завдання кіноосвіти полягає в тому, щоб, апелюючи до казкових образів, у доступній і зрозумілій формі ознайомити дітей із смисложиттєвими категоріями "добро" - "зло" і показати специфічні особливості вітчизняної та зарубіжної моделей їхньої інтерпретації. Така орієнтація сприятиме емоційному збагаченню учнів і надасть можливість спрямувати їх на здійснення порівняльного аналізу образів позитивних героїв.\nВиховання підлітків ускладнюється через розширення жанрового спектра. Відповідно до вікових особливостей слід активно залучати пригодницькі кінострічки та кінофантастику, які містять у собі значні можливості стосовно виховної роботи за умов її правильної організації. У процесі виховання до розширеної межі розуміння життєвої проблематики й до опанованої на першому рівні антиномії "добро" - "зло" додаються "об'єктивні" та "суб'єктивні" категорії моральної свідомості: "щастя", "обов'язок", "відповідальність", "справедливість" тощо.\nВикористання в процесі кіновиховання підлітків та юнацтва такого найуразливішого й найдискусійнішого кіножанру, як фільм жахів і його модифікації - фільм-катастрофа або трилер, зумовлюється зростанням інтересу молоді до нього, що неможливо ігнорувати. Але використання даного жанру має спиратися на створення проблемних ситуацій його сприймання, організацію дискусій із розглядом особливостей виражальних засобів.\nВиховання засобами мистецтва кіно у позаурочній діяльності може здійснюватись через організацію переглядів фільмів, зустрічей із діячами кіно, обговорення теле- та радіопередач про діячів кіномистецтва, створення дискусійних клубів, рецензування та обмін інформацією в шкільній пресі, заснування пунктів "прокату" відеокасет у навчальних закладах, ознайомлення з історією українського та зарубіжного кінематографу, творчістю видатних митців, засвоєння основних кінематографічних понять, усвідомлення художніх прийомів, структурних елементів кіно, жанрів, його місця у системі мистецтв і особливостей створення художнього образу; знайомство з роллю і специфікою роботи режисера, сценариста, оператора, художника, композитора тощо, роботу секції кінознавців, яка ознайомить школярів не тільки із здобутками світової кінокласики, але й кінопошуками їхніх однолітків.\nЕфективною формою виховання може стати студія кіноаматорів, де учасники на практиці осягають особливості виражальних засобів кіно, мови кіномистецтва, його законів, створюючи сценарії фільмів, опановуючи закони операторського мистецтва. Діяльність учнів може спрямовуватися на створення фільмів про шкільне життя (історія навчального закладу, видатні люди, події року та інше). Бажано, щоб такі творчі роботи переглядалися всіма школярами, вчителями, батьками.


Як оформити заявку на грант?\n3 поради, які допоможуть отримати фінансування дослідницького проєкту\nПідготовка заявки на фінансування може бути складним процесом для багатьох дослідників. Як полегшити цю справу? Які є інструменти, перевірені часом, що допоможуть науковцю правильно підготувати запит на грант?\nЛеслі Томпсон, віце-президент з наукових та державних відносин компанії "Elsevier", експерт з фінансування досліджень, розкриває 3 найкращі стратегії, як отримати фінансування.\nДумайте як спонсор\nОстанній час дослідницька спільнота гуртується для подолання важливих проблем, які стосуються всього світу. Для прикладу, боротьба з Covid-19. Виклики сьогодення диктують напрямок та грошову підтримку. Інвестори намагаються показати, як фінансовані ними дослідження сприяють вирішенню актуальних проблем.\nЯкщо кандидати розуміють це, вони досягнуть успіху у своїй меті. Підготуйте відмінне портфоліо. Продемонструйте, що Ваші дослідження мають вплив поза наукової системи. Покажіть, що отримані результати впливають на суспільство. Ці чинники важливі для фінасуючої сторони.\nПоказники, що допомагають створити аргумент на Вашу користь\n- Використовуйте базу даних досліджень Scopus, SciVal тощо для визначення галузей досліджень, які допомагають вирішити актуальні проблеми.\n- Завдяки наукометричним платформам знаходьте ключових авторів у конкретній галузі досліджень, аналізуйте їхні показники, вплив.\n- Перегляньте, чи є компанії, які працюють над конкретними дослідницькими ідеями. Подумайте, до яких Ви могли б звернутися, які є «привабливими» для фінансиста.\nЗнайте свого спонсора\nОзнайомтеся з діяльністю спонсора, які дослідження він фінансує, якої стратегії притримується. Дайте відповідь на такі питання:\nяк Ваша пропозиція допоможе йому реалізувати його стратегію;\nчи є у Вас правильні партнери;\nчому саме Ви маєте отримати фінансування.\nКоли Ви повністю розумієте стратегію фінансуючої сторони і те, чого вона прагне досягти, стає значно легше створити пропозицію, яка приверне увагу.\nСпонсори постійно отримують більше пропозицій, ніж вони можуть реально охопити. Тому хороша підготовка, сильна команда, виконання усіх попередніх порад, правильне позиціонування і посил неодмінно допоможуть інвестору вибрати саме Ваш проєкт. І, якщо Ви ще не отримали позитивну відповідь, найголовніше - не здаватися, а вдосконалювати свої дослідження, пропозицію і діяти.\nНагадаємо, нещодавно вийшов матеріал "Наукова стаття сучасної епохи: від друку до оцифровування".\n# Поради Scopus Фінансування Наукові дослідження Наукометрія і світ


15 Травня 2016. 12:10\nБезумовно, найбільше пасажирських перевезень здійснюються в Польщу, пише 20 хвилин. Загалом з Тернополя без пересадок курсують автобуси в такі країни: Польща, Чехія, Іспанія, Італія, Німеччина, Росія.\nІталія: Київ – Генуя, Одеса – Барі, Миколаїв – Салерно. До речі, відкрився новий рейс Тернопіль – Авелліно, який курсує два рази на тиждень через Болонью, Флоренцію, Рим, Неаполь.\nПозначки: автобус, європа