Як це в Британії. Секрети і підступи опалювального сезону - BBC News Україна\nІрена Таранюк BBC News Україна\nImage caption У Британії кожен опалюється як може - центрального опалення у нашому розумінні там не існує\nМій дім - моя фортеця! Приблизно так звучить одна з найбільш часто цитованих приказок про англійське життя-буття. Взимку або в період холодного міжсезоння, яке подекуди охоплює континентальну пізню осінь, зиму і ранню весну, ця фортеця часто перетворюється на крижаний палац або прохолодний погріб.\nЗалежно від статків, соціального статусу і місця проживання, зимовий обігрів "гніздечка" може коштувати острів'янам грубі гроші.\nПісля оплати, умовно кажучи, чотирьох стін - оренди, іпотеки - паливо є наступною сталою статтею видатків британських родин із малими дітьми.\nШість років тому, коли уряд почав реалізовувати свою стратегію енергозбереження, житло і опалення суттєво випереджали інші статті видатків сімейного бюджету.\nЗа останніми річними даними державної статистичної служби, тепер витрати на опалення поступаються транспорту, харчуванню і розвагам (дані за 2018 рік). Але про це - іншим разом.\nСам собі сезон\nУперше пояснювати британським знайомим суть явища "початок опалювального сезону" в Україні було і повчально, і кумедно водночас. "Надворі холод, а люди мерзнуть у їхніх квартирах, бо їм не включили тепло?", "А хто вирішує, коли вмикати тепло?", "А як тоді бути з дітьми і літніми людьми, яким тепла треба більше?", "А як у такому разі регулювати температуру, якщо вам занадто гаряче?", "Але ж таким чином багато тепла марнується?" - питань було багато.\nПоняття опалювального сезону у Британії відсутнє. Та й центральним опалення називають не тому, що воно подається централізовано - трубами з термоізоляцією, прокладеними під чи над землею із ТЕЦ, - а тому, що його центром генерування є автономний газовий котел у вашому помешканні.\nТільки от помешкання буває різним - від однокімнатної квартирки до окремого будинку, від терасового дому епохи королеви Вікторії (XIX ст.) чи частини Георгіанського палацу (XVIII століття).\nАбо, що стало трендом останнім часом, перебудованої під житло покинутої церкви, де від колишнього культового закладу залишилися вітражі, стіни, колони і нефи.\nА як бути з класичними хатинками під шалено стильними і божевільно дорогими очеретяними стріхами, чи середньовічними будиночками? Вони теж опалюються, залежно від потреби, яка різна для різного типу приміщення.\nImage caption Кожне помешкання має власне опалення, навіть у багатоповерхових будинках\nЛихо з вибору\nСучасне центральне газове опалення, якщо подивитися навіть із перспективи одного століття, - явище для Британії відносно нове.\nДарма що три головні методи центрального опалення - гарячим повітрям, парою і гарячою водою - були винайдені наприкінці XVIII - початку XIX століття, однак до 1970-х британці опалювали свої оселі вугіллям, мазутом або дровами.\nСтаном на 2018 рік 95% домогосподарств мають системи центрального опалення. Для порівняння, у 1970-му центральне опалення мали лише 30% домогосподарств.\nДостатньо погуляти вуличками будь-якого лондонського мікрорайону, придивитися до поєднання архітектурних стилів, щоб усвідомити, як плин історії змінив не лише жителів будинків, а й вигляд їхніх вікон і стін.\nСкажімо, елегантний міський будинок XVIII століття, де на верхніх поверхах у минулому жили аристократичні власники, а на нижніх - прислуга, кухарі, дворецькі, - сьогодні часто буде перебудований в кілька квартир. Кожна - з власною системою опалення. Про що холодної осінньої днини свідчать клуби пари з витяжних димоходів газових котлів.\nТри магічні літери\nАвтономні газові котли, або інші економні системи центрального опалювання, є обов'язковим елементом новобудов. А позаяк більшість британського житла побудована до часу масового поширення таких систем, то тут картина строката. Проблеми з несумлінним майстром чи неякісним котлом мають рано чи пізно всі, хто винаймає чи купує житло в цій країні!\nА якщо при пошуку житла для оренди оголошення не містить магічного поєднання цифр GCH (Gas Central Heating), то з вами може статися пригода, яка трапилася мені в період наївного незнання британських реалій.\nДовелося один рік зимувати в квартирі без опалення. Приватизована господинею державна квартира мала так званий занурювальний нагрівач для води, але батарей там не було. Подарований друзями масляний нагрівач дозволив перебути зиму, але відтоді я вже уважніше сканувала оголошення про потенційну оренду.\nImage caption Багато літніх британців швидше тепліше вдягнуться вдома, ніж більше платитимуть за опалення. Так повелось з часів їхньої молодості\nЖертви історичних стилів\nЩе один недолік "житла з характером", або старовинних будинків чи квартир в історичних будівлях, - те, що поруч із цінними стилістичними елементами, властивими тій чи іншій архітектурній добі, таке житло не є дуже енергоефективним.\nПротяги, дерев'яні вікна-гільйотини, каміни, в яких гуляє вітер, або навіть щілини в одвірках і під вікнами - опалювання такого житла завжди недешеве задоволення.\nТому в 2013-му році в Британії уряд запустив програму екологічних субсидій на збільшення енергетичної ефективності приватного житла, в межах якої власникам допомагали утеплити стіни, горища, простір під підлогами тощо.\nПрограму торік згорнули, але збільшення енергетичної ефективності осель і заміна старих газових і електричних лічильників так званими смарт-лічильниками залишається складовою енергетичної стратегії уряду.\nВід вересня до березня\nАле на порозі зима, надворі холод, а батареї не подають ознак життя? Таке буває і тоді, коли ви - самі собі комунальні служби. Очистити систему, перевірити котел, випустити повітряні "кишені" з батареї - усе це краще зробити до настання справжніх холодів.\nПрофілактичний виклик сантехніка, якого пестливо навіть українською почали називати англіцизмом "пламер", обійдеться вам щонайменше 130 фунтів, а якщо потрібно поміняти якусь запчастину, або, як у моєму випадку, старі батареї, будьте готові викласти і понад 1000 фунтів.\nТак, зими в Британії, особливо в південній Англії і в Лондоні, часто безсніжні. А замерзлою і вкритою кригою річку Темзу можна побачити хіба що на старовинних гравюрах. Але однаково вологий англійський холод доймає до кісток, тому опалення - особливо людям у віці (тобто тим, які мало рухаються) - потрібне весь холодний сезон. Це часто період від вересня до березня. Хоча трапляються мерзляки, які вмикають опалення навіть улітку, під час прохолодніших періодів. Слабодухи, одним словом.\nПуританські цінності і різниця поколінь\nОдна з перших порад про опалення, яку свого часу нам, недосвідченим, дала власниця квартири (або лендледі по-тутешньому), полягала в тому, щоби тримати опалення ввімкнутим, але зменшити температуру термостата. Мовляв, так витрати газу будуть менші, ніж коли нагрівати повністю охолоджене помешкання.\nСама вона, та й багато знайомих британців, які пам'ятають або зі слів родичів знають про кризові 70-ті, коли шахтарські страйки і потреба заощаджувати електроенергію призвели до запровадження в Британії триденного робочого тижня, використовують енергію ощадливо. Вважають за честь не вмикати центральне опалення, доки температура надворі не перейде в справжній мінус.\nСтавлення до тепла - ознака ще й приналежності до різних поколінь. Загалом там, де молодь радше повідчиняє вікна в теплій, ледь не гарячій кімнаті, людина середнього віку сидітиме в холоді, у двох-трьох джемперах, а постіль нагріватиме грілкою - аби лиш заощадити на рахунках за енергію.\nТак, рахунки. Або ціна тепла. Отой примарний середньостатистичний британець, як твердить статистика регулятора енергоринку Ofgem, щомісяця платить за газ і електрику 104.50 фунти, або 1254 фунти на рік.\nА все тому, що лінується шукати вигідніші тарифи від інших постачальників. Бо лояльність до однієї компанії-постачальника електрики і газу не винагороджується, втім більшість британських споживачів воліють не порівнювати тарифи різних компаній і рідко переходять від одного постачальника до іншого.\nКраще закутатися в кілька светрів або пробігтися парком, а тоді погрітися в пабі біля відкритого вогню каміна.\nТеплий плед і гарячий чай - улюблений рецепт на те, щоби зігрітися, від англійських бабусь і дідусів, які пройшли випробування війною, нестачами, повоєнними кризами тощо.\n"Ви навіть не уявляєте, як добре вам живеться", - кажуть вони. "Ви навіть не уявляєте, як безнадійно застаріло все, що ви нам радите", - відповідають їм онуки.\nУ кожного покоління - власна мудрість, свої поради, уявлення про тепло - і свій опалювальний сезон.\nІнші блоги серії "Як це в Британії" читайте тут:\nЯк це в Британії: медицина\nПерший день у школі по-англійськи\nЧи ходять британці по гриби?


Учасникам АТО рекомендують звертатися до ОДА та повідомляти дату, час, номер автобуса чи прізвище касира, водія які відмовляють у пільговому проїзді\nДо Центру приходять учасники бойових дій зі скаргами, що перевізники відмовляються надавати пільгові послуги учасникам АТО, виганяють з автобусів, в грубій формі заставляють викласти гроші за квиток.\nРозвісили оголошення, хоча обіцяли, що і надалі будуть надавати пільги таким категоріям, як учасники бойових дій, Чорнобильці 1 категорії, діти - сироти, інваліди війни. Є закон, є домовленість ОДА з перевізниками, що вони будуть продовжувати безкоштовно перевозити пільгові категорії пасажирів до прийняття рішень органами місцевого самоврядування про компенсацію їм даних витрат.\nЯкщо комусь із цих категорій буде відмовлено, будь - ласка зателефонуйте і повідомте дату, час, номер автобуса чи прізвище касира. Телефони: 0984530400, 0958788399\nКомментариев: 0 :: Дата: 10 мая 2016 :: Посмотрели: 2465\n» АТП 16527 відмовляється перевозити учасників АТО за пільговим тарифом. Чек ...\n» Учасникам АТО: Ніхто не відміняв Закон про перевезення пільгових категорій ...\n» Херсонських учасників АТО безкоштовно навчатимуть в ВУЗах області


Сміття Донецьку або Донецький маразм4.07.2013\nЯ в Донецьку різне бачила, багато різного чула, але щоби таке… (більше…)\nМітки: жесть, з життя\nФото увійшли у життя людини, як колись увійшов метал в промисловість. Люди роблять фото всього і завжди, але найбільше себе і будь як. Фотоейли, чи фейспалм. Тобто – зіпсовані фото, переглядаємо знизу. (більше…)\nМітки: жесть, фейспалм, фото, фотофейли\nДмитро Стус, син Василя Стуса продався вбивці свого батька – Віктору Медведчуку. Тепер він працює на кишенькову організацію Медведчука “Украинский выбор”. Віктор Медведчук був “адвокатом”, якого призначила радянська влада для Василя Стуса, коли його судили за його вірші, громадянську позицію і в решті-решт любов до України. Василь Стус відмовився від Медведчука як адвоката, однак його відмова владою задоволена не була. Медведчук вимагав максимального покарання для Василя Стуса. Василь Стусу дійсно було присуджене максимальне на той час покарання – 10 років в’язниці і 5 років таборів. Василь Стус загинув у в”язниці через 5 років після суду.\nМітки: ганьба, жесть, продажність


7 сексі-дівчат політиків, які виглядають крутіше моделей – Голос українською – Україна|ЄС|NATO\nHome/Здоров'я/7 сексі-дівчат політиків, які виглядають крутіше моделей\n7 сексі-дівчат політиків, які виглядають крутіше моделей\nБагато з них справді були фотомоделями років 10 тому, але зараз займають важливий пост.\nКоли мова заходити про політиків, чомусь мало хто може собі уявити розкішну жінку у відвертій сукні. А даремно, адже в цій сфері є багато розумних і неймовірно красивих дам, які вирішують досить серйозні питання. Ми вирішили довести, що в політиці чимало жінок, які можуть хоч зараз вийти на подіум.\nОлександрія Окасіо-Кортес. Про цій прекрасній дівчині заговорили в той же день, коли вона пройшла внутрішні вибори Демократичної партії в Нью-Йорку. Популярною її зробила помада червоного кольору – абсолютно всі користувачі мережі хотіли дізнатися, що це за відтінок. Крім ідеальної помади чарівна 28-річна дівчина (так, вона така молода) має цілком амбітними політичними планами: підтримувати права жінок, створити медичну страховку для всіх.\nРанія аль-Абдула. Про те, що королева Йорданії – справжня красуня, знають абсолютно все. Також у неї відмінне почуття стилю, про що свідчать численні знімки в мережі. Після зустрічі Рании з Меланією Трамп багато і довго говорили, хто ж з жінок виглядав краще. Вона цілком могла б стати найбільш високооплачуваною моделлю, адже у неї відмінна фігура, яку вона підкреслює максимально жіночними нарядами. Крім краси її заслуга в тому, що вона виступає за права жінок і проти жорстокого поводження з дітьми.\nКолинда Грабар-Китарович. Президент Хорватії хоч і не молода жінка, проте дуже гаряча. Увагу громадськості вона точно вміє залучати, чого тільки варті знімки в бікіні, які буквально потрясли весь світ, особливо враховуючи той факт, що у Колинды вельми вражаючий розмір бюста.\nМоза бінт Насер аль-Міснед. Перша леді Катару чи не єдина жінка в країні, яка не носить хіджаб і паранджу і є справжньою іконою стилю. Її східна краса привертає увагу громадськості, проте багато обговорюють, що це все заслуга пластичних хірургів, які нікого понад 10 операцій, щоб Мозку виглядала у свої 58 років вдвічі молодший.\nТакож однією з найкрасивіших жінок в політиці вважається Єва Кайлі (член парламенту Греції), Мара Карфанья (у минулому модель, а зараз італійський політик), а також Сетріда Гіга (політик в Лівані).\nАстроном показав на відео зліт НЛО з поверхні Місяця. Відео\nДобірка реакцій з соцмереж на програш збірної Росії на Чемпіонаті світу з футболу. Фото


Можна кедрові горіхи при грудному вигодовуванні? — Zdorovia\nГоловна » Вагітність і діти » Можна кедрові горіхи при грудному вигодовуванні?\nМожна кедрові горіхи при грудному вигодовуванні?\nв Вагітність і діти 30.10.2016\t63 переглядів\nВ період лактації годуючої матері доводиться відмовитися від більшості улюблених ласощів. Однак багато хто воліють замінювати солодощі, гостру їжу та інші смаколики горішками. Вони містять дуже багато вітамінів, і до того ж є досить поживними. Тому багатьох мам дуже хвилює питання, чи є кедрові горіхи при грудному вигодовуванні. Адже порівняно зі звичайними, волоськими, цей продукт вважається досить екзотичним для нашого столу.\nПринесуть користь кедрові горіхи годуючій мамі і її дитині?\nСеред тільки що народили жінок такий продукт, як кедрові горіхи, вельми популярний, оскільки існує думка, що вони істотно збільшують обсяг і жирність молока. Крім цього, до їх складу входить безліч вітамінів і унікальних амінокислот, здатних істотно поліпшити здоров’я і мами, і дитини. Лікарі радять вживати кедрові горіхи під час грудного вигодовування, завдяки високому змісту:\nвітамінів А, Е, З, В;\nЦей продукт корисний при недокрів’ї, хворобах серцево-судинної системи, хронічної втоми, проблеми з пам’яттю, розладів імунітету.\nОднак до питання, чи можна кедровий горіх при грудному вигодовуванні, слід підходити і з деякою обережністю. Щоб уникнути проблем з травною системою крихти, не варто їсти такі горіхи до того, як дитині виповниться три місяці. І навіть після цього, в перший день їжте не більше 10 г горіхів. Уважно спостерігайте за реакцією малюка. Якщо він не проявляє занепокоєння, у нього не з’являються алергічні висипання і немає розлади стільця, порцію можна поступово за пару тижнів збільшити до 100 г в день.\nДуже добре запарити кедрові горіхи в молоці. Для цього 2-3 столових ложки горіхів заливають 1,5 склянками гарячого молока, настоюють у термосі і випивають напій протягом доби. Це істотно поліпшить якість грудного молока.


Google представила програми для людей з вадами слуху - ТехноФан\nКомпанія Google розробила два додатки Live Transcription і Sound Amplifier для користувачів з вадами слуху.\nПерший може допомогти людям з важкою або повною втратою слуху спілкуватися з тими, хто не говорить на мові жестів. А другий може допомогти людям з менш важкою втратою слуху в повсякденних ситуаціях.\nLive Transcribe – це всього лише транскрипція того, що говориться в тексті, згенерована хмарним автоматичним розпізнаванням мови. Транскрипція автоматично відображається на екрані, тому, люди з вадами слуху можуть читати і відповідати промовою або текстом. Розробники працювали з партнерами з Університету Галлаудета, щоб забезпечити наявність у програмі необхідних функцій. Компанія заявляє, що Live Transcribe доступний на більш ніж 70 мовах під час користування.\nSound Amplifier перетворює телефон і навушники в імпровізований слуховий апарат, який може не тільки збільшити гучність низьких звуків, а й спробувати максимально відфільтрувати фоновий шум. Додаток має опції слайдера, щоб знайти правильне поєднання посилення і шумоізоляції для різних середовищ.\nLive Transcribe і Sound Amplifier вже доступні в Google Play і в подальшому будуть попередньо встановлені на всі смартфони Pixel 3. У компанії не виключають можливості створення iOS-версій додатків в майбутньому, але поки орієнтовані тільки на Android.


Навчальні заклади Донбасу на підконтрольних бойовикам територіях опинилися перед складним вибором - Працювати, підкорившись самопроголошеній владі, або міняти прописку | СЬОГОДНІ\nНавчальні заклади Донбасу на підконтрольних бойовикам територіях опинилися перед складним вибором\n3 жовтня 2014, 21:53\nПрацювати, підкорившись самопроголошеній владі, або міняти прописку\nВже готується переїхати до Вінниці Донецький національний університет. Валерій Павлюк дев'ять років викладав у Донецькому університеті управління. А звільнився незадовго до 1 вересня, як тільки зрозумів, що навчальний процес – стане іншим.\n"Коли дізнався, що ВНЗ виходить з підпорядкування Міністерства освіти України і стає закладом "Новоросії", якоюсь незрозумілою філією одного з московських ВНЗ, і мій колега – доктор наук державного управління Костенок Ігор Володимирович стає міністром освіти ДНР... Для мене цієї країни не існує, у зв'язку з цим не існує і потенційної можливості працювати в Донецьку як викладач український", – говорить викладач Валерій Павлюк.\nРазом з ним забрали трудові книжки ще з півсотні колег. Але більшість – залишилася. Тепер зарплати їм платить – самопроголошена влада.\n"Дві тисячі гривень – це викладачі. Три тисячі – старший викладач або доцент. І чотири тисячі доктор наук. Але це паралельно ще й гачок. Тому що коли ти поставив підпис, що ти брав гроші від "ДНР", ти вже визнав", – каже Валерій Павлюк.\nУ столичному ВНЗ Валерій без зусиль знайшов роботу. Сюди ж влаштувалася і його дружина, яка викладала англійську в Донецькому національному університеті. Зараз Наталя уважно стежить за новинами про переїзд навчального закладу у Вінницю.\n"Це втрата буде для України, якщо не підтримати заклад у новому форматі, в українському", – каже викладач Наталя Павлюк.\nПро переведення в інший регіон просить Міносвіти і група студентів та викладачів Донецького національного технічного університету. Відкритий лист вони розмістили в соцмережі.\nНе чекаючи офіційних рішень про долю ВНЗ Донбасу, частина студентів-контрактників вже підшукала собі нові місця для навчання. Карина на факультет журналістики в Київський університет імені Грінченка перевелася з другого курсу Маріупольського держуніверситету.\n"Я сиділа на парі, на лекції. І ми чули, як десь доносилися вибухи, тряслися вікна. Будівля вся ходила ходором, було дуже страшно", – розповідає студентка Карина Жар.\nВартість навчання в столиці виявилася не набагато вищою, ніж удома. Але прикладу Карини вдалося послідувати тільки двом тисячам студентів. Невлаштованих, за даними Міносвіти, залишилося разів у сто більше.\nвартість Університет міносвіти ОРДЛО


Скільки разів ви говорили дитинi не бігати далеко, триматися за руку, не оглядатися на всi боки, щоб не загубитися! Але це все-таки сталося - малюк загубився. Батьки звинувачують себе: «Де він? Що з ним? Як же я не вгледів(-а)?». Не корите себе даремно. Діти іноді губляться навіть у самих дбайливих батьків. Не лякайтеся передчасно - страх паралізує. Найкраще, по можливості, взяти себе в руки і зайнятися пошуками. Про те, як шукати, написано багато. Але мало хто звертає увагу на те, що відбувається потім, коли безцінна пропажа знайшлася і повернена батькам у повній цілості. Дитина знайшлася, інцидент вичерпано! А от і ні - все тільки починається.\nУявіть собі, що ви опинилися у великому місті. У країні, мови якої ви не знаєте. Ви не знаєте, звідки ви приїхали і де повинні бути. Не пам'ятаєте, як звати того, хто вас супроводжував. І своє ім'я теж пригадуєте з труднощами, і немає гарантії, що правильно. Затишно вам? Безпечно? Приблизно також почувається дитина, що загубилася. Страшно. Дуже страшно. Звичайно, діти всі різні і реакція на цю подію теж буде різною, але для будь-якої дитини загубитися - це стрес. І дуже важливо якою буде зустріч. Саме від неї залежить, чи залишиться в душі емоційна травма, безцінний досвід, який зробить вашого малюка сильнішим і впевненішим у собі. Отже, ваш малюк знайшовся. Що далі?\nЯк не варто.\nАгресивна реакція: «Ти куди дивився? Ти чому втік? Ти чому мене не слухаєш? Ось я татові (мамі) на тебе поскаржуся!». Реакцією на таку зустріч, швидше за все, буде образа. Загубитися страшно. Загубитися - це біда. А коли страшно, чекаєш розради. Але ще страшніше, коли лають за те, що ти потрапив у біду. Нехай сам винен, але про це потім, не зараз. Одна мама розповідала, який шок пережила, коли у відповідь на праведний гнів її семирічна дитина серйозно, по-дорослому подивилася в очі і гірко сказала: «Мамочко, ти що, зовсім не рада, що я знайшлася?». Ось так. Для батьків наголос стоїть на слові «загубився». А для дітей - на слові «знайшовся». Може, діти все-таки мають рацію?\nЗакиди: «Я ж тобі казала. Я ж тебе попереджала! Ось бачиш, що виходить, коли батьків не слухатися!». Батьки великі і розумні, а дитина відчуває себе маленькою і безпорадною. Вона стане дуже слухняною і поступливою. «Я не можу. Я не вмію. У мене не вийде» - це ціна батьківських докорів. А як же амбіції, як же своя думка? «Як мама вирішить, як тато скаже...». Низька самооцінка, страх невдачі і очікування цих невдач або підлітковий бунт, коли «тепер я все сам вирішувати буду» - і не допомогти, не застерегти, не підказати. Звичайно, одна ластівка весни не робить, одна ситуація кардинально долю не змінить, але слід пам'ятати, що в ситуації стресу звужується свідомість і знижується критичність мислення, тому все сказане в підсвідомості, що не «пишеться пером, а рубатиметься сокирою», потім буває важко стерти.\n«Жертва»: «Добре, що ти знайшовся, а то я вже валер'янку випила, думала, помру від страху за тебе». Іноді й навколишні підіграти готові: «Ти що ж робиш, ти ж батьків у труну заженеш». Дитина відчуває гостре почуття провини. І страх за батьків. У цей момент вона втрачає захист і опору в їх особі. Ролі помінялися - батьки стали крихкими і слабкими, а дитина - великою і сильною. І дуже самотньою. Вона буде нести відповідальність за життя і здоров'я батьків і поступово відмовиться від свого життя, своїх бажань. Шкодуючи батьків, вона поступово навчиться приховувати від них свої проблеми та труднощі, розучиться просити поради, шукати допомоги і розради.\n«Курка-квочка»: «Ах ти, мій бідненький, як ти злякався, як ти настраждався, а якби тебе вкрали, а якщо б ми тебе не знайшли!». Багаторазові голосіння такого роду, швидше за все, призведуть до того, що дитина навчиться сприймати мало-мальськи важкі ситуації, як справжню катастрофу. У її душі поселяється тривога, страх невдач і помилок, очікування неприємностей і негараздів. І вони обов'язково будуть, тому що невдаху по життю видно здалеку. Люди, готові до того, що щось недобре має статися, часто стають мішенню для непріятностей. Таким людям, зазвичай, буває важко спробувати щось нове - як би чого не вийшло.\nБайдужість: «Ми й не помітили, що тебе немає». Навіть якщо жартома, це ранить болючіше за все. А вже якщо серйозно... Дитина розуміє, що вона нікому не потрібна, якщо не потрібна найближчим людям. Це не просто ранить, це калічить, руйнує, вбиває. Вона втрачає віру в те, що у неї є місце в житті, що вона значима, любима і потрібна.\nНе гнівайтесь. Дитина загубилася не навмисно. Не поспішайте лаяти. Зачекайте. Як правило, батьківський гнів, що виливається на голову, - не що інше, як розрядка після пережитого стресу. Пригальмуйте слова і фрази. Ви скажете все, що зараз хочете сказати, трохи пізніше, коли заспокоїтеся. Обійміть дитину міцно, щиро і мовчки. Відчуйте її, подихайте трохи разом, подивіться в очі, погладьте по спинці. Такі обійми заспокоять вас обох. Відпустіть минуле. Так, загубився. Так, ви з розуму сходили. Але знайшовся ж! От і скажіть своєму малюкові: «Все в порядку, мій хороший, ти знайшовся, все добре, я так тебе люблю!». Зрозуміло, щиро, обіймаючи і дивлячись в очі. Допоможіть висловити пережиті почуття. «Ти злякався? А чого? Ти боявся, що я тебе не знайду? Ти розсердився? Ти розгубився?». Дитина не завжди може описати словами свої почуття, і допомога батьків виявляється просто незамінною. Розкажіть про свої почуття, але спокійно і без трагізму. Дитині важливо зрозуміти, що почуття є у всіх, що вони можуть бути дуже різними, всі вони мають право на існування. Допоможіть дитині усвідомити, що вона зробила правильно. «Ти молодець, що стояв на місці і чекав на мене. Правильно, що попросив допомоги у продавця, а не у незнайомої тітки» і так далі. Це важливо для маленької людини - зрозуміти, що вона сама теж здатна про себе подбати, що може в якійсь мірі впливати на події.\nА що потім? Добре, якщо у вас вийде в спокійній обстановці, за приємним для обох заняттям повернутися на пару днів тому і обговорити те, що трапилося. Можливо, залишилися якісь почуття, які треба висловити. Можливо, з'явилися питання. Дитина заспокоїлася і готова засвоїти отриманий досвід. Якщо є бажання, можна придумати казку про улюблену іграшку, яка загубилася і потім знайшлася. Цю казку можна малювати і розігрувати за ролями. Не турбуйтеся, що у вас не вистачить фантазії - у дитини фантазії з надлишком. Коли дорослий вимовляє магічну фразу «жила-була мишка, пішла вона в ліс і там загубилася», дитина швидко включається в гру, на ходу придумуючи пригоди. У грі, малюнку, казці відбувається остаточне завершення стресової ситуації.


Переведення годинника 2019 одна з країн в Європі може скасувати | СЬОГОДНІ\nВ одній з країн Європи більше не хочуть переводити годинники\n6 березня, 19:34\nАбсолютна більшість французів захотіли назавжди відмовитися від зимового часу\nФранцузькі громадяни підтримали скасування переведення годинників і висловили бажання жити за літнім часом, такі результати опитування комітету з європейських справ при МЗС Франції були опубліковані на сайті Національних зборів республіки.\nТак, абсолютна більшість (83,71% з 2,1 брали участь) респондентів підтримали варіант з відмовою від даної процедури.\nУ питанні про варіант часу, яке повинно залишитися в разі скасування переведення годинників, більше половини (59%) учасників опитування висловилися за літній, і лише третина (37%) – за зимовий.\nЯк повідомили в комітеті з європейських справ, більш детальні результати будуть представлені на зборах 12 березня.\nНагадаємо, раніше на цьому тижні комітет Європейського парламенту з питань транспорту та туризму підтримав припинення зміни літнього часу на зимовий з 2021 року.\nВтім, в минулому році Європейська комісія представила план, в якому запропонувала назавжди відмовитися від зміни часу в 2019 році.\nВарто зазначити, що це питання неодноразово піднімалося і в Україні, але в цьому році переведення годинників на літній час все ж відбудеться. В ніч з 30 на 31 березня 2019 року, рівно о 3 годині, в Україні відбудеться перехід на літній час. Для цього треба буде перевести стрілки годинника на 1 годину вперед.\nФранція зимовий час літній час переведення годинників


Суд вирішив не допускати Федорука до розгляду його справи по суті | Всі новини Буковини\nСуд вирішив не допускати Федорука до розгляду його справи по суті\nБільше року обезголовлені Чернівці лише тепер мають всі підстави для обрання нового очільника. Вчора Вінницький апеляційний суд поставив вирішальну крапку не на користь екс-мера, Миколи Федорука.\nСудочинці вирішили не допустити його до розгляду справи по суті. Нагадаємо, 31 травня 2011, 42 депутати міськради достроково припинили повноваження міського голови, котрого на місцевих виборах підтримали 63% чернівчан. Опісля чого усунений з посади мер свою правду пішов доводити суду. Та слухати його той не захотів, двічі. А таке усунення Микола Трохимович вважає знищенням місцевого самоврядування, за яким у місто прийшов, на його думку, авторитаризм, а відтак, не забариться і диктатура.\nВочевидь, дива не сталося. Зневірений, утім, не переможений Микола Федорук сьогодні в чудовій формі і з конкретними намірами. Вважає, що відхилення його апеляції Вінницьким судом - це ніщо інше, як відсторонення його персони від українського правосуддя. Загалом М.Федорук програв у судах двічі. Та опускати рук Микола Трохимович не збирається. І дуже вірить, що доживе до того часу, коли в Україні діятимуть закони совісті та справедливості.\n- Просто так здаватися я не буду. Я - не злочинець, яким мене зробили 42 моральних виродки, а я називаю їх тільки так. Бо це циніки. І без суда і слідства мене оголосили злочинцем у Чернівцях. Не тільки Бог їм суддя буде..., - сказав Микола Федорук, колишній Чернівецький міський голова.\nТим часом, Микола Трохимович боротиметься з усіх сил, аби написані закони України не тільки знали, а й виконували.\n- Ми пройдемо всю процедуру в Україні. Не буде вирішено в Україні - підемо в Європейський суд. Мене просто позбавили як громадянина права оскаржити, розглянути мою справу по суті в суді, сказали: "Ні, ми прийняли рішення і ти до суду не можеш звертатися". Все, - розповів Микола Федорук.\nТака судова бездіяльність, яка, на думку Федорука, має місце в державі, лише засвідчує, наскільки Україна є європейською країною і "дбає" про кожного свого громадянина.\nА найбільшою бідою в ситуації, що сталася в Чернівецькій міській раді більше року тому, Микола Федорук вважає факт, що 42 народних обранця знехтували думкою чернівецької громади. За цим ганебним, на його думку, вчинком, криється політична вигода. Чернівці - стало першим містом, на якому випробували пілотний проект з усунення міського голови, утім, не єдиним.\nЯкщо підстав відтягувати вибори нового міського голови Чернівців немає, то виникає питання - коли ж вони відбудуться?\nОрієнтовну дату днями при зустрічі з журналістами озвучив голова Чернівецької облдержадміністрації, Михайло Папієв. На його думку, все залежатиме від депутатів Верховної Ради і самої сесії. Засідання найближчої завершиться на початку липня.\n- Якщо на цій сесії не буде призначено позачергових виборів, то після цього ми можемо констатувати юридичний факт один - що вибори Чернівецького міського голови чи вибори Новодністровського міського голови можуть відбутися лише після виборів Верховної Ради, - зазначив М.Папієв. Тобто, аж у листопаді.\nМикола Федорук теж не знає, коли відбудуться вибори міського голови у Чернівцях, зате припускає, чому їх хочуть відтермінувати. - Вибори не проводять по одній простій причині: тому, що сьогодні кандидати від влади з тріском їх програють. І про це прекрасно всі знають, - вважає екс-мер Чернівців.\nДовідка: Під час чат-конференції на сайті газети "Час" Микола Федорук переповів коротку історію своїх походів у суд:\n28 квітня 2011 року я подав до Шевченківського районного суду позов про скасування рішення міської ради щодо дострокового припинення повноважень міського голови, поновлення мене на посаді та оплату вимушеного прогулу.\nВже 29 квітня суддя Смотрицький В.Г. залишив мою заяву без руху, надавши строк для усунення недоліків. Хоча навіть мало досвідчений юрист, прочитавши його зауваження, підтвердить, що ці питання слід з`ясовувати під час безпосереднього розгляду справи по суті.\nЯ виконав вимоги судді та 04 травня подав йому відповідну заяву. Але цього знову виявилося недостатньої для судді і цього ж дня суд залишив мій позов без розгляду.\nМи оскаржили цю ухвалу до апеляційного суду, на що лише 22 серпня отримали судове рішення, яким ухвалу судді Смотрицького В.Г. було скасовано та зазначено, що такі дії суду «... ведуть до затягування розгляду справи та як наслідок спричиняють порушення прав та конституційних свобод скаржника (Федорука) щодо захисту своїх інтересів у суді».\nЗнаючи, що 15 травня у мене закінчується строк для оскарження рішення міської ради, я подав аналогічний позов до того ж Шевченківського суду, який потрапив на розгляд до судді Слободян Г.М. Власне саме за для того, щоб не пропустити строк для подання позову, ми і виходили, подаючи аналогічний позов. Суддя Слободян Г.М. відкрила провадження. І тут з`явився представник міської ради, який ніяк не міг допустити такого розвитку подій та такого «свавілля» суду, який посмів діяти по ЗАКОНУ. Він «професійно» оскаржив ухвалу судді Слободян, хоча ця ухвала взагалі не оскаржується, на що йому пізніше вказав апеляційний суд.\nОтже, за наявності двох позовів я відмовився від позову, який мала розглядати суддя Слободян, з чим вона погодилася і 26 вересня винесла відповідну ухвалу.\nІ цю ухвалу адвокат міської ради оскаржив до Вінниці і лише через три місяці 25 січня цього року Вінницький суд «виявив», що міська рада не заплатила 33 грн. судового збору. Очевидним є те, що причина нерозгляду судом справи по суті штучно стримувалася за будь-яких умов. Тільки в лютому Вінницький суд залишив без змін ухвалу судді Слободян і тим самим визнав моє законне право на відмову від позову.\nТим часом, суддя Смотрицький зупинив розгляд справи до вирішення справи у Вінниці по судді Слободян. Ця ухвала також була оскаржена і в подальшому скасована Вінницьким судом з направленням справи для подальшого розгляду по суті.\n22 лютого цього року, суддя Смотрицький, відверто нехтуючи процедурою та порядком проведення попереднього судового засідання (де я мав змогу заявити всі необхідні клопотання та скористатися процесуальними правами), перейшов до розгляду клопотання адвоката міської ради про залишення мого позову без розгляду та задовольнив його.\nНаразі, на останню ухвалу судді Смотрицького мною подано апеляційну скаргу, яку надіслано до Вінницького апеляційного адміністративного суду. Далі буде... або не буде...\nА якщо коротко сказати, то робиться все за для того, щоб усунути мене від допуску до суду.\nФото Ігоря Константинюка ("Версії")\nМиколі Трохимовичу бажаю витримки і мужності. Його улюблена фраза про те, що добро переможе бабло ще спрацює, але для цього потрібно, щоб Яценюк виконав свою обіцянку і судова гілка влади БУЛА ЗАМІНЕНА НА 100%. Наразі маємо не суди, а ТОВ "Чего изволите."\n16 травня 2012 19:58\nАбсолютно підтримую Христину\n18 травня 2012 16:36


Львівська "Галичанка" двічі перемогла "Реал" у чемпіонаті України - Новини спорту Львів Гандбол\nЛьвівська "Галичанка" двічі перемогла "Реал" у чемпіонаті України\n17 грудня 19:48\nГандболістки львівської «Галичанки» з перемог розпочали друге коло першого етапу чемпіонату України жіночої гандбольної Суперліги сезону 2016/2017 рр. 16 та 17 грудня у Миколаєві львів’янки двічі розгромили місцеву команду «Реал» - 38:14 та 36:20 відповідно.\nЯк прокоментувала другий тренер команди Анжела Савченко: «Результат видно на табло, обидва матчі пройшли спокійно, з нашим цілковитим контролем рахунку та гри. Дали пограти молодим, набратися досвіду, відпрацювати певні схеми гри. Наступної п’ятниці та суботи граємо на виїзді зі «Спартаком», тому ці матчі стали своєрідною підготовкою до гри в Києві.\nНе дивлячись на великий розрив в рахунку, завжди є робота над помилками - будемо покращувати зв'язки в захисті і працювати над реалізацією гольових моментів, а також над тим, щоб робити менше втрат. Але загалом ми результатом задоволені, заробили ще чотири очки і лідируємо в турнірній таблиці».\nТурнірна таблиця після 12 ігор:\n- «Галичанка» Львів – 24 оч.\n- «Карпати» Ужгород – 20 оч.\n- «Дніпрянка» Херсон – 16 оч.\n- «Реал» Миколаїв – 8 оч.\n- «Спартак» Київ – 2 оч.\n- «Економ-Університет» - 2 оч.


Україна дослухається до певних рекомендацій "Венеційки" щодо мовного закону – Монахова | ZMINA\nУкраїна певною мірою дослухається до рекомендацій Венеційської комісії щодо закону про захист державної мови.\nПро це заявила Уповноважена із захисту державної мови Тетяна Монахова, повідомляє “Українська правда”.\n“Комісія погодилася з правом України на захист і популяризацію своєї державної мови. Вони відзначають як позитив, що в цьому законі закладена можливість будь-якому громадянину вивчити державну мову. Але там є і рекомендації, до яких Україна певною мірою дослухається”, – зазначила Монахова.\nВона додала, що наразі триває підготовка закону про національні меншини, в якому “всі побажання будуть прийняті до розгляду”. Крім того, зазначила мовна омбудсман, Україна підготує обґрунтування і офіційну відповідь на висновки Венеційської комісії.\nРаніше ZMINA докладно писала про критику Венеційською комісією мовного закону, а також про ті зміни, які рекомендували Україні. Зокрема, закон дискримінує російську мову, містить нечітко виписані підстави для покарання за його порушення, а вимоги до мови ЗМІ можуть призвести до обмеження свободи слова та вираження поглядів.\nТеги: Закон про мову, мовний омбудсман, російська мова, свобода слова


У мережі помітили автомобіль ще одного героя паркування, який загородив дорогу | Стайлер\n"Так ще й бляхер": у мережі з'явилося фото авто чергового "героя паркування"\nП'ятниця 13 липня 2018 17:35\nІлюстративне фото (pixabay.com/fill)\nКористувачі мережі бурхливо обговорюють неправильно припарковану машину\nНа Осокорках мешканці однієї з вулиць "помстилися" воді. автомобіля Audi, який неправильно припаркувався, створивши перешкоди в пересуванні пішоходів. Про це повідомляється на сторінці "Київ Оперативний" у Facebook.\n"Осокорки. Мешканці будинку по вулиці Григорія Ващенка натякнули власникові позашляховика Audi (#DGC077 Lt), що він трошки неправильно припаркувався, повністю закривши прохід по тротуару", - написано в публікації.\nФото: машина неправильно припаркувалася на Осокорках (facebook.com/KyivOperativ)\nКористувачі вже активно обговорюють вчинок чергового "героя паркування".\n"Так, а що це він філонить і не біля Ради? Або таку бляху стрьомно гнати?" - написав один з користувачів.\n"Х**насе хтось під пакети вже тачку підкладає, це щоб не розірвалися і коли сміттярі приїдуть, щоб не нагибались за ними", - прокоментував інший.\n"То він її кинув і побіг з владою бариг боротися", - сказано в ще одному комментарі.\n"Просто хтось викинув сміття: три пакета, машину",\n"Так судячи з номерів, це десь в Європі",\n"Так ще й бляхер",\n"Машину купив, мізки не купив", - прокоментували користувачі мережі.\nСкріншоти коментарів (facebook.com/KyivOperativ)\nНагадаємо, в Києві помітили чергового водія, який припаркував свою "Газель", перегородивши при цьому практично повністю прохід на станцію метрополітену "Героїв Дніпра".\nВідео: Як ведуть себе на дорогах представники української влади?\nТіна Кароль приголомшила екстремальним відпочинком з 12-річним сином (відео)


СБУ розслідує причетність спецслужб РФ до кібератаки на сайти держорганів – NizhynNEWS\nГоловна/Україна і світ/СБУ розслідує причетність спецслужб РФ до кібератаки на сайти держорганів\nСлужба безпеки України разом зі Держспецзв’язку та Кіберполіцією продовжує розслідувати кібератаку на сайти органів державної влади, що сталася в ніч з 13 на 14 січня 2022 року.\nЗагалом було атаковано понад 70 державних веб-сайтів, десять з яких зазнали несанкціонованого втручання.\nВ СБУ наголосили, що контент сайтів при цьому змінено не було, а витоку персональних даних не відбулося.\n— Наші фахівці разом з адміністраторами міністерств і відомств відновили роботу більшості веб-ресурсів.\nТакож за ініціативи СБУ було відключено низку критичних державних ресурсів, зокрема портал державних послуг Дія, до локалізації технічної проблеми та для недопущення поширення атаки. Мобільний застосунок Дія працював і працює у штатному режимі, – йдеться у повідомленні.\nВ СБУ зазначили, що повідомлення про експлуатацію хакерами конкретної вразливості системи керування контентом, що протягом дня з’являлося в медіа, було лише однією з версій, що опрацьовувалась.\n— Наприкінці дня, ми можемо з великою ймовірністю стверджувати, що серед інших мала місце так звана supply chain attack, тобто атака через ланцюжок поставок. Зловмисники зламали інфраструктуру комерційної компанії, що мала доступ з правами адміністрування веб-ресурсів, постраждалих внаслідок атаки, – додали в СБУ.\nДля співробітників служби безпеки було важливим встановити метод реалізації атаки, зібрати цифрові докази, а також у стислі строки відновити працездатність веб-ресурсів.\n— Наразі можна говорити, що є окремі ознаки причетності до інциденту хакерських груп, пов’язаних зі спецслужбами РФ, – наголосили в СБУ.\nУпродовж вихідних фахівці продовжать роботи із розслідування для встановлення його замовників і подальшої офіційної атрибуції.\nУ ніч на 14 січня близько 70 сайтів державних органів вразила хакерська атака. Станом на ранок не працювали офіційні сайти Міносвіти, МЗС, МВС, Мінспорту, Міненерго, Мінагрополітики, АМКУ (та його міжобласних територіальних відділень), Держслужби з надзвичайних ситуацій, Кабміну та портал Дія.\n#кібератака #Росія #СБУ Російська агресія Хакери Хакерські атаки


Купити Avira Antivirus for Endpoint ліцензію в Києві та Україні | FortSoft.com.ua\nAvira Antivirus for Endpoint – це пакет для захисту робочих станцій та файлових серверів.... Детальніше Детальніше\nвід 754 ₴\nAvira Antivirus for Endpoint на 12 місяців\t(FS0000219)\nAvira Antivirus for Endpoint – це найвища продуктивність та надійний захист для ПК і серверів в одному комплекті безпеки.\nОсновні можливост Avira Antivirus for Endpoint:\nЗахищає кінцеві точки від просунутих постійних загроз.\nЗахищає всі кінцеві точки – ПК і сервери за допомогою зазначеної нагородами технології захисту від здирників.\nЗабезпечує потужний захист мережі з мінімальним впливом на продуктивність сервера.\nДозволяє управляти клієнтами віддалено за допомогою консолі управління хмарним сервісом преміум-класу.\nОсновні переваги Avira Antivirus for Endpoint:\nЖорсткий диск: від 2 Гб.


Чи не варто повернути в Україні "Золотий матч"? - Футбол 24\n15 квітня 15:48 3115\nЧи не варто повернути в Україні "Золотий матч"? Фото: ФК Шахтар\nЗ 2015 року в Україні знову немає "Золотого матчу". В принципі, можна написати, що це зробили тихенько, але, вибачте, ви часто чули від наших футбольних функціонерів бодай одного клубу, що вони страждають без цього пункту в регламенті?\nВ сезоні 2014/15 "Золотий матч" відмінили. Потім схаменулись та в листопаді 2014-го повернули ЗМ в регламент. І якщо не помиляюсь, з сезону 2015/16 в регламенті знову зник пункт про "Золотий матч". Але цього разу це вже нікого особливо не турбувало.\nТеоретично можливий наступний варіант: Шахтар та Динамо йдуть нога в ногу, в останньому турі Динамо перемагає Шахтар, наздоганяє "гірників" за очками, кияни матимуть в своєму активі (в разі перемоги) 3 вікторії в очних матчах та одну нічию (зараз дві перемоги Динамо над Шахтарем по 1:0 та 0:0)… та чемпіоном України стане Шахтар. Бо наразі у Шахтаря різниця м’ячів +43, у Динамо +33. Надолужити таку фору непросто.\nВсе чесно, все за регламентом. Бо з 2015 року "Золотий матч" нікому вже не потрібен. А головний критерій визначення місця за нинішньою редакцією регламенту – різниця м’ячів, а не очні зустрічі.\nУявляєте, якщо такий варіант при визначенні чемпіона України станеться? Ось тільки тоді наші функціонери (в тому числі в Динамо) задумаються, чи не варто щось змінити.\nНу і чи не варто повернути "Золотий матч" в регламент? Цього року такий матч не був би доречним в регламенті, враховуючи всі нюанси чемпіонських перегонів?\nГолосуйте та напишіть свою думку в коментарях.\nГоловне Динамо Статті Шахтар Блоги Александр Гапоненко\nІнтерв’ю — 17:004830 "Зінченку вправили кістки ще в роздягальні". Сергій Кравченко – про те, чим живуть наші легіонери та англійський футбол\nАнглія — 20:25983 Total ravage: кар'єра Моурінью в Манчестер Юнайтед – другорядні трофеї, ненависть у роздягальні та втеча від реальності\nЛіга чемпіонів — 12:153398 Жеребкування ЛЧ в найкращих традиціях: "солодка булочка", дострокові фінали і матчі рівня Ліги Європи\nАнглія — 19:361092 "Бувайте, хлопці", – Моурінью після звільнення з МЮ покинув Манчестер та попрощався з журналістами\nСвіт — 20:36197 Ібрагімовіч підписав новий контракт з Лос-Анджелес Гелаксі\nАнглія — 11:529608 Моурінью звільнений з посади головного тренера Манчестер Юнайтед\nСвіт — 20:36 197\nАнглія — 20:25 983\nАнглія — 19:36 1092\nІнтерв’ю — 17:00 4830\nЛіга чемпіонів — 12:15 3398\nАнглія — 11:52 9608\nЛіга Європи — 09:00 6833\nЛіга Європи — 17 груд 4055\nАнглія — 15:03 3764


Більшість батьків вважає, що походи картинними галереями та музеями в цьому віці для малюка нудні. Так, нудні, якщо тривають більше години. А нетривалі «набіги» дають гнучкій свідомості малюка високоякісну поживу для розвитку.\nУ цьому віці можна пропонувати маляті барвисто ілюстровані книжки про тварин, мінерали, техніку, анатомію людини, історії костюма тощо.\nПсихологи стверджують: уважно спостерігаючи за тим, яку книжку дитина бере найохочіше, можна вже в цьому віці безпомилково визначитися з вибором професії.\n3 роки – ідеальний вік для знайомства з музикою. Деякі викладачі музики радять серйозні заняття скрипкою та фортепіано починати з трьох років. Ну, серйозні заняття – не для всіх. А от знайомство з ритмом і мелодією корисне всім без винятку.\n6 років – час відкриття нових «моцартів»\nУсі «офіційні» музичні школи починають навчання з шестирічного віку. У цьому ж віці починають опановувати ази майстерності юні художники, скульптори, майстри авіамодельних гуртків тощо.\nДуже добре розвивають психіку й інтелект дитини в цьому віці заняття в театральних гуртках. Пам'ять, навички поведінки в суспільстві, уроки спілкування – все це дає театральна школа.\n7–8 років – усім на ринг!\nЧас у спорт! Якщо, звісно, гімнастика або фігурне катання не стали вже більш раннім вашим вибором.\nЩо вибрати? Індивідуальні уподобання дитини – мабуть, єдиний вірний критерій у цьому віці. Не бійтеся змінювати секції – змушуючи дитину займатися тим, до чого її душа не лежить, можна прищепити їй стійку відразу до спорту. Нехай шукає!\n9–12 років: і знову про театр\nЦікавий вік: підростаючій людині дуже хочеться підсилити свої творчі здібності з допомогою техніки. Діти виявляють підвищену цікавість до фотосправи, відеостудій, комп'ютерної графіки.\nЩе один нюанс: підростаючі діти починають звертати увагу на своє тіло, навчаються жити з ним у мирі (або у війні). Хороші результати дають у цьому віці уроки пластики. Спробуй запропонувати своїй дитині йогу або сучасні танці. І знову – про театральні гуртки: на носі – перехідний вік з усіма супутніми проблемами у спілкуванні, самооцінці тощо.\nАкторська школа для вирішення багатьох підліткових проблем – краще, що лише можна запропонувати!\nМай на увазі: багато «Шкіл актора» не ставлять на меті вивести дитину на сцену, а дають дуже цікаві та дуже ефективні вправи для розвитку мовлення, товариськості, творчого мислення.\nА в яких гуртках займається твоя дитина? Сама вибрала чи мама вирішила?\nнавчання педагогіка психологія


Инфоурок › Дошкольное образование › Другие методич. материалы › "ПЕРЛИНКА" - добірка матеріалів з театралізованої діяльності за творами В.О.Сухомлинського\n"ПЕРЛИНКА" - добірка матеріалів з театралізованої діяльності за творами В.О.Сухомлинського в рамках проекту "Креативна освіта для розвитку інноваційної особистості" для формування креативних здібностей у дошкільників.\nЧаренцева Ольга Олександрівна- вихователь - методист ККДНЗ №280 м. Кривого Рогу;\nВихователі ККДНЗ №280 м. Кривого Рогу\nПосібник містить матеріали з театралізованої діяльності для роботи педагогів дошкільних навчальних закладів, який сприяє розвитку у дошкільників мовленнєвих та креативних здібностей, психічних процесів; розширює життєвий досвід, виховує моральні якості дитини.\nТеатралізація за оповіданням В.О. Сухомлинського\n«Як їжачок до зими готувався»\nВид театру: іграшковий.\nВікова група: ІІ молодша група, діти 4 року життя\nАвтор: Був собі в лісі Їжачок. Знайшов він кімнатку в дуплі старого дерева. Тепло в ній сухо. От він там і живе. Настала осінь. Падає жовте листя з дерев, скоро й зима настане. Почав готуватися Їжачок до зими. Сходив до лісу, наколов на свої гілочки сухого листя. Приніс до кімнатки, постелив, стало ще тепліше. Знову подався до лісу Їжачок. Назбирав грушок, яблук. Приніс до хатинки, все склав у бочці. А бочку зробив з березової кори. Ще раз почимчикував Їжачок до лісу. Нашукав грибів і поклав до своєї кімнатки. Тепло і затишно Їжачку, але сумно одному. Захотілось знайти товариша. Пішов він до лісу, зустрів Зайчика.\nЇжачок: - Зайчику, іди до мене жити.\nЗайчик: - Ні, не хочу, в мене є де жити.\nАвтор: Пішов він далі. Зустрів Мишку та звертається до неї.\nЇжачок: - Мишка іди до мене жити.\nАвтор: А Мишка відповідає.\nМишка: - Пі – пі – пі. Не хочу жити у тебе.\nАвтор: Іде Їжачок лісом. Побачив Барсучка і звертається до нього.\nЇжачок: - Барсучок, іди до мене жити.\nАвтор: А Барсучок відповідає.\nБарсучок: - Ні, не хочу жити у тебе. В мене є де жити.\nАвтор: Відмовилися тварини йти до Їжачка додому, бо в них є свої нори. Йде Їжачок далі і зустрів Цвіркуна. Бачить сидить цвіркун на сухій стеблині і дрижить від холоду. Їжачок звертається до нього.\nЇжачок: - Цвіркун іди до мене жити.\nАвтор: Пострибав цвіркун у хатинку до Їжачка радий, раденький. І стали вони жити разом. Настала зима. Їжачок Цвіркунові розказує казку, а Цвіркун пісню Їжачкові співає. Так, подружились Їжачок і Цвіркун, а справжнім друзям ніколи не буває сумно.\n«Зайчик і горобинка»\nВид театру: драматизація.\nАвтор: Засипали сніги землю. Нема чого їсти Зайчикові. Побачив Зайчик червоні ягоди на Горобині. Бігає кругом дерева, а ягоди високо не достати їх із гілочок. Просить зайчик\nЗайчик: Дай мені, Горобино, одне грону ягід.\nАвтор: А горобина говорить\nГоробина: Попроси вітра\nАвтор: Попросив Зайчик вітра\nАвтор: Прилетів Вітер, гойдає, трясе Горобину, зірвав грону ягід, та й дав\nгрону зайчикові. Зайчик сів з'їв грону ягід та дякує Вітрові\nЗайчик: Дякою тобі Вітру, за допомогу\nВітер: Будь ласка зайчик\nАвтор: Полетів вітер далі собі, а зайчик пострибав додому.\n«Чому ж горобець утік?»\nВікова група: старший дошкільний вік, діти 6 року життя.\nХай лине дитинство наше –\nІ не забудеться ніколи\nТож сідайте зручно і подивіться казочку, яку вам покажуть ваші друзі.\nКазкарка : Збудувала собі ластівка гніздечко під стріхою. Наносила сухої травички й пір’ячка. Постелила. Принесла м’яку пушинку вночі під голову покласти. А горобець заліз у її гніздо. Прилітає ластівка, просить горобця.\n- Лети собі , горобчику, добрий молодчику, до свого гнізда, пусти мене в мою хатку.\n- А горобець насупився і мовчить. Почув її слізні благання шпак та й радить.\n- Не проси ластівко. Це такий розбійник, що ніякі просьби не допоможуть. Висмикни дзьобом у нього пір’їнку з голови, от він і втече.\n- Як це можна – висмикнути пір’їнку з голови! Йому ж болітиме.\n- То лети та й будуй собі друге гніздо .\n- Ластівка сіла та й задумалась.\n- Що ж робити? Горобчика жаль, болітиме йому, коли висмикнеш пір’їну. Але ж він не комашку якусь відібрав у мене, а хатинку.\n- Затремтіло від гніву її серце. Розправила крильця ластівка, полетіла стрілою до хатинки своєї, роззявила дзьобика. щоб пір’їнку в злодія висмикнути.\nПобачив це горобець – та й утік. Дивується ластівка.\n- Чого ж він утік.\n- То ж чуже не відбирайте\nА своє собі придбайте.\nДумайте про своїх друзів,\nЩоб самим не бути в тузі.\n- От і закінчилась наша казочка, малята. Скажіть , чому ж утік горобець? Чи хотіла ластівка зашкодити йому? Чому вона так вчинила?\n«Як білочка дятла годувала»\nВид театру: іграшки - рукавички.\nСеред зими потепліло, пройшов дощ, а потім знову ударив мороз. Покрилися дерева льодом, обледеніли шишки на ялинках. Нічого їсти пташці. Скільки не стукає об лід, до кори не достукається. Скільки не б'є дзьобом шишку, зернятка не вилущуються . Сіла пташка на ялину і плаче. Падають горючі сльози на сніг, замерзають. Побачила Білочка з гнізда - пташка плаче. Стриб, стриб - пристрибала до пташки.\nБілочка : - Чого це ти, пташечко , плачеш?\nПташка : - Та як же мені не плакати. Все навколо замерзло. Нічого їсти, Білочко…\nБілочка: - Не плач пташко, я тобі допоможу. Восени я назбирала багато шишок і можу тебе пригостити.\nВинесла вона з дупла велику ялинову шишку. Поклала між стовбуром і гілкою. Сіла пташка біля шишки і почала молотити дзьобом.\nА Білочка сидить біля дупла і радіє. І більчата в дуплі радіють. І Сонечко радіє.\n«Акація і бджола»\nВид театру: іграшки - вертушки.\nВікова група: середній дошкільний вік, діти 5 року життя.\nВедучий. Раненько прокинулись бджоли у вулику. Вилетіли з нього, кружляють навколо. А одна маленька Бджілка підлетіла до старшої Бджоли та й питається.\nБджілка. А куди ми сьогодні полетимо нектар збирати? Знову на гречане поле, як учора?\nБджола. Ще не знаю, Бджілко. А що як піде дощ? Полетиш на гречку по скляночку нектару – і попадеш під зливу. Треба в квітів попитати, вони наші друзі, підкажуть нам чи буде дощ.\nБджілка. Гаразд, я так і зроблю.\nВедучий. Полетіла маленька Бджілка до Ромашки, та й питається в неї.\nБджілка. Ромашко, Ромашко, скажи-но, чи буде сьогодні дощик, чи ні?\nРомашка. Не знаю, Бджілко, спитай у когось іншого.\nВедучий. Полетіла Бджілка далі по садочку. Підлетіла до Троянди та питає в неї.\nБджілка. Скажи мені, Трояндо, будь ласка, чи буде сьогодні дощ, чи ні?\nТроянда. Ой, Бджілко, не знаю. Але я дуже на нього чекаю –пити хочеться. Ведучий. Полетіла Бджілка далі. Бачить Кульбаба біля стежки росте. Підлетіла до неї, питає.\nБджілка. Кульбабочко, люба, скажи-но мені, чи буде сьогодні дощик, чи ні?\nВедучий. Мовчить Кульбаба, нічого не говорить, бо закрита в неї квіточка, не чує вона маленьку Бджілку. Летить Бджілка далі. А назустріч їй летить-гуде кошлатий Джміль. Почув він про що Бджілка в Кульбаби питала, та й каже.\nДжміль. Лети, мала, спитай в Акації. Вона знає. Перед дощем у неї багато нектару, а перед сухою погодою – немає.\nВедучий. Подякувала Бджілка Джмелю, полетіла до акації.\nБджілка. Підкажи мені, будь ласка, Акаціє, чи\nбуде сьогодні дощик, чи ні?\nАкація. Заглянь-но, мала, у мої кухлики для нектару, то й дізнаєшся.\nБджілка.(заглянула у квіточку). Ой, повні кухлики. Отже дощ буде. Далеко летіти не можна. Та й навіщо летіти, коли акація перед дощем радо пригощає солодким нектаром.\nВедучий. Набрала Бджілка солодкого нектару та й понесла його до вулика. А там її зустріла стара Бджола.\nБджола. Ну що, тепер знаєш, в кого питати про погоду?\nБджілка. Так, знаю, в Акації треба питати.\n«Як синичка будить мене зранку»\nВид театру: пальчиковий.\nЩойно посвітлішає за вікном, прилітає маленька жовтогруда пташка.\nХлопчик: Хто ти?\nСиничка: Я синичка?\nХлопчик: А мене звати Мишко.\nСиничка: Чому ти такий сумний?\nХлопчик: Я застудився.\nСиничка: Я принесу тобі калинки до чаю і буду тебе провідувати кожного дня.\nХлопчик: Дякую тобі синичко.\nХлопчик: Доброго ранку синичко! Ти така гарна сьогодні. На вулиці мороз і твоє пір'ячко вкрите інеєм.\nСиничка: Поглянь на мою шапочку в мене вона чорно-оксамитова, щічки біляві. На зеленкувато-сірих крильцях кожна пір'їнка ніби пензликом намальована.\nХлопчик: Морозно на вулиці, дозволь пригостити тебе шматочком несоленого сала.\nАвтор: Було у матері сім дочок. Ось поїхала одного разу мати в гості до сина, а син жив далеко-далеко. Повернулась додому аж через місяць.\n1 дочка: Я скучила за тобою,немов маківка за сонячним промінням.\n2 дочка: Я ждала тебе,як суха земля жде краплину води.\n3 дочка: Я плакала за тобою,як маленьке пташеня плаче за пташкою.\n4 дочка: Мені тяжко було без тебе,як бджолі без квітки.\n5 дочка: Ти снилась мені,як троянді сниться краплина роси.\n6 дочка: Я виглядала тебе,як вишневий садок виглядає соловейка.\nАвтор: А сьома дочка нічого не сказала. Вона зняла з ніг матусі взуття й принесла води в мисці-помити ноги.\n"Які на смак зірки?", "Дім для Рябка»\nВид театру: драматизація\nВікова група: середній і старший дошкільний вік, діти 5-6 року життя.\nВедуча: Ця історія трапилася влітку в одному українському селі. (грає весела музика, вибігає поросятко).\nПоросятко: Привіт. А визнаєте – хто я ?\nЗамість хвостика – крючок.\nВмить калюжу віднайду,\nЩе й і друзів приведу.\n( хрюкає, підстрибує навколо себе)\n- Де ж калюжу знайти? Може тут? Немає. А тут? Теж немає.( заглядає навколо)\nВедуча: Немає тут калюж, Поросятко, бо не було дощу. Ой, щось наче загриміло-загуркотіло!!\nСонце вкриється хмарками.\nДощ невидимий в імлі\nНебо срібними нитками\nПришиває до землі.\n( грає аудіо запис дощу, вибігає дитина-дощик)\nДощ: Хто мене гукав?\nПоросятко: Це я – поросятко. Мені калюжі потрібні.\nДощ: Мене просять, дожидають.\nНаче гостя виглядають;\nА з явлюся – хвилюються\nТа в захисток ховаються.\n(дівчатка-дощинки танцюють з султанчиками, після таночка розкласти калюжі)\nПоросятко: О-о-о! Скільки калюж! Зараз всі порахую! 4-2-5-1! Всього дві!\nПес Рябко: Гав-гав-гав! Хто це тут рахує неправильно?\nЯ в дворі не ловлю гав,\nКажу грізно: «Гав-гав-гав!»\nПильно дім охороняю,\nЗ Мишком книжки я читаю,\nЗ крильця бачу двір увесь.\nХто я, діти? Звісно – пес!\nЯ – пес Рябко!\n- Ось зараз, поросятко порахуємо правильно всі калюжі. 1-2-3-4-5. Всього 5 калюж. Зрозумів?\nПоросятко: Звісно! А поки ми рахували – темно стало.\nВедуча: Синя ковдра є у ночі –\nУкрива кого захоче,\nЩе й співає колисанку:\n- Спіть до ранку…\nПоросятко: - Ой! Що це з явилося на небі? Такі яскраві крапочки…\nПес Рябко: Це зірки, вони сяють всю ніч. Мій друг Мишко дуже любить їх розглядати у підзорну трубу.\nПоросятко: А які ті зірки? Великі чи маленькі?\nПес Рябко: З землі вони здаються нам маленькими, а насправді вони величезні як наша планета Земля.\nПоросятко: А зірки тверді чи м' які?\nПес Рябко: Зірки бувають різні…\nПоросятко: А найголовніше – які зірки на смак?\nВедуча: Рябко дуже здивувався, як це питати про смак зірок.\nПес Рябко: Зірки не їдять. Ними милуються. Дивись, які вони гарні, різнокольорові: з'являються лишень вночі і, коли нема хмарок на небі. Тоді їх вивчають люди, які називаються вчені-астрономи. Ось!\n(Звучить пісня у виконанні дітей «У широкому вікні» дівчатка танцюють танок зірочок).\nПерша зірочка щаслива,\nДруга зірочка вродлива,\nТретя зірочка правдива –\nСвітять нам вони згори\nПоросятко: Ну й розумний же наш песик!\nВедуча: Де такий і взявся!\nКазку про зірки розкаже,\nПісню всяку заспіва, -\nЗвідки ж песик теє знає?\nІ читає, й розбирає.\nПес Рябко: Так ми з Мишком дуже любимо читати книжки про все на світі.\nВедуча: Книга всім потрібна, всім –\nВсіх і розуму навчить,\nА сама завжди мовчить.\nПоросятко: Я теж хочу читати книжки і буду все знати про зірки. ( тягне руки до книжки)\nПес Рябко: Як читати хочеш книжку,\nСпершу лапки слід помити!\n(сідають разом з книгою, розглядають картинки) Заходить хлопчик Мишко.\nМишко: Маю гарного я друга –\nОце мій собака.\nТа немає в нього будки –\n( робить з частин будку, стукає молотком…)\nБудку гарну змайстрував –\nЩоб Рябко дім охороняв.\n( прив 'язує собаку на цеп, уходить)\nВедуча: Прив' язав Мишко свого собаку Рябка на цеп до нової будки. Лежить пес біля будки, сумує. В будку не заходить.\nПес Рябко: Не хочу я сидіти на ціпку:\nХочу бігати, стрибати,\nЗ поросятком грати.\nА як прийде темна ніч –\nДім охороняти. У-у-у!\nМишко: ( дивується) Чом мій пес Рябко не заходить в нову будку? Може ви знаєте, дітки?\nДіти: Бо ти посадив його на ціп. А він же твій друг.\nМишко: А вірно. Краще я відв'яжу Рябка. І він знову стане веселим. (хлопчик відв'язує Рябка)\nПес Рябко: Добре тому – хто в своєму дому.\n( заходить у будку)\nВедуча: Ось так і жили вони разом: собака охороняв дім, поросятко не бігало по калюжах, а вивчало книжки, а Мишко про них піклувався.\nНомер материала: ДБ-208516\nКонспект ООД "Веселая скамейка"\nПроект интегрированного занятия "Зимушка-зима" с детьми 2 младшей группы детского сада.


Тренінг «Навички спілкування» - 14 Травня 2018 - Свалявський професійний будівельний ліцей\nГоловна » 2018 » Май » 14 » Тренінг «Навички спілкування»\nТренінг «Навички спілкування»\nВступна розповідь "Спілкування – це…"\nДинаміку процесу спілкування можна подати в такий спосіб:\nа) передавач, відправник;\nб) одержувач, приймач, адресат;\nв) канал зв'язку;\nг) шум, сигнал;\nд) код, декодер.\n• комунікативно-інформаційний компонент, що означає приймання і передавання повідомлень і майбутній зворотний зв'язок, в основі якого - психологічний контакт;\n• пізнавальний компонент, що ґрунтується на процесі сприйняття й розуміння людьми один одного;\n• інтерактивний компонент, пов'язаний з процесом впливу, поведінкою.\nВправа "Що пам'ятаю?"\nОдин з учасників (за бажанням) сідає спиною до аудиторії. Інші вголос загадують одного з присутніх. Завдання ведучого - як можна детальніше описати зовнішній вигляд загаданого. Коли опис буде закінчено, члени групи можуть доповнити опис своїми спостереженнями. Після цього хто-небудь інший сідає спиною до аудиторії, загадується новий чоловік і процедура повторюється. Зміна ведучого відбувається ще кілька разів.\nМета: удосконалення навичок координації та взаємодії на психомоторному рівні; розвиток уяви та емпатії.\nУсі учасники сідають у коло. Один із учасників групи починає дію з так, щоб цю дію можна було продовжити. Сусід цього учасника по колу також повторює його дії та продовжує їх. У такий спосіб дія «обходить» коло учасників і повертається до першого гравця.\nМета: Сформувати вміння правильно вести диспут та прислухатися до думки співрозмовника.\nВправа проводиться в формі диспуту. Учасники об’єднуються у приблизно рівні за чисельністю команди. Жеребкуванням вирішується, яка з команд посідатиме одну з альтернативних позицій з якого-небудь питання (наприклад, прихильники та противники «засмаглості», «тютюнопаління», «роздільного харчування» тощо).\nАргументи на користь тієї або іншої точки зору члени команд висловлюють по черзі. Обов’язковою вимогою для гравців є підтримка висловлювань супротивників і з’ясування сутності аргументації. У процесі слухання той із членів команди, чия черга висловлюватися наступним, повинен реагувати угу-підтакуванням та луною, ставити уточнюючі запитання, якщо зміст аргументації зрозумілий не повною мірою, або ж зробити парафраз, якщо виникло уявлення повного розуміння. Аргументи на користь позиції своєї команди дозволяється висловлювати лише після того, як той, хто виступає, у той чи інший спосіб просигналізує, що його зрозуміли правильно (кивок головою, «Так, саме це я мав на увазі»).\nВправа «Передати одним словом»\nроздам вам картки, на яких написані назви емоцій, а ви, не показуючи їх іншим учасникам, скажете слово «Привіт» з інтонацією, відповідної емоції, написаної на вашій картці. Решта відгадують, яку емоцію намагався зобразити учасник.\nНаскільки легко вдавалося вгадати емоцію з інтонацій?\nКрім спілкування словами, є невербальне спілкування. Невербальне спілкування - це всі сигнали, символи, жести, манери, тембр, міміка, тобто немовні форми спілкування.\nКому вдалося привернути до себе увагу інших і за рахунок чого?\n- довіряйте тому, з ким спілкуєтеся,\n- поважайте того, з ким спілкуєтеся,\n- спілкуючись з людиною, робіть це найкращим чином.\nПровела практичний психолог – Легеза Ксенія Юріївна\nПереглядів: 65 | Додав: morishka25 | Рейтинг: 0.0/0


Вже вкотре, в рамках проекту “Школа змін”, старшокласники школи “Оріяна” мали змогу відвідати наступну лекцію. Говорили цього разу про самоосвіту. Що це таке, як займатися самоосвітою і чи взагалі варто нею займатися.\nЛектор Надія Журба, вчитель англійської мови і представник традиційної освіти стверджувала, що всім без винятку потрібно займатися самоосвітою. І навіть довгих років за шкільною партою а потім ще у вузі виявляється недостатньо. На жаль, наша традиційна освіта не вчить нас вчитися. Тому людині треба цей gap заповнювати самостійно – виробити в собі навик/звичку самоосвіти, зробити це елементом стилю життя.\n“Завдання освіти не навчити, а показати як навчитися. Освічена людина – це та, яка знає чого вона не знає і має уявлення де шукати знання”\nФінська система освіти в цьому плані є однією з передових у світі. Фіни кажуть: «Або ми готуємо дітей до життя або до екзаменів». Тому екзаменів нема. В школах вчать тільки те, що може пригодитися в житті. Школярі з дитинства знають що таке портфоліо, контракт, банківська картка. Вміють вирахувати процент податку на отриманий спадок або на зароблений в майбутньому дохід. Фіни вважають що школа повинна навчити найголовнішому – самостійному, успішному життю. Дітей вчать розмірковувати і самим отримувати знання. Нових тем вчитель не розказує – все є в книгах. Головним є не заучувати формули, а вміти користуватися довідником, текстом, інтернетом – задіювати потрібні ресурси для вирішення поточних проблем.\nВ постіндустріальному суспільстві потрібно винайти свою власну професію (своєрідна суміш професій). Зараз навчання змінюється і не можна ділити здобуття знань на місце і час де вчать (школа, інститут) і місце і час де застосовують потрібні знання (робота) Неможливо купити стандартний пакет освіти, це вже в минулому. Щоб стати успішною людиною потрібно знати як управляти своїм часом, мати презентаційні навики, знати психологію людей, знати де знаходити знання і т.д.\nСамоосвітою потрібно займатися ще й для того, щоб навчитися «правильно» мислити, придбати широкий світогляд і піднятися у своєму розвитку, щоб дійсно розуміти те, що відбувається навколо, і адекватно реагувати на це. А чи не це і змінює людину внутрішньо, готує її до дії, робить її більш успішною в житті. Якщо людина розуміє навколишні умови, бачить можливості, то вона зможе брати відповідальність за своє життя, а не буде «чекати з моря погоди».\nПерш за все треба поставити ціль і визначити пріоритети.\nНеобхідні умови самоосвіти\nЧитати щодня (мін. 45хв в день).\nДивитися пізнавальне відео (TED), на youtube і i-Tunes, слухати аудіо курси.\nЕкспериментувати. Робити проекти. (Learning by doing). Застосовувати принцип вивчено-застосовано.\nСтворювати сприятливі умови для ефективної розумової діяльності (фізичне навантаження, свіже повітря, здорове харчування, повноцінний сон\nДілитися тим що знаєш з іншими.\nЕфективно управляти часом.\nРесурси, де можна вчитися:\n– http://online.stanford.edu/ – Стенфордський університет\n– https://www.coursera.org/ – Coursera\n– http://prometheus.org.ua/ – відео курси Києво-Могилянської академії, українською мовою\n– https://www.ted.com/ – ідеї варті поширення\n– http://inspired.com.ua/sites/english-study-sites/ – 8 найцікавіших сайтів для тих хто вивчає англійську мову\n1) «Пес на ім’я Мані або абетка грошей» – Бодо Шефер\n2) Автобіографія Бенджаміна Франкліна (тут є класна система самовдосконалення)\n3) «7 навичок високоефективних людей» – Стівен Кові\n4) «Мистецтво війни» – Сунь-Цзи (must-readщодо стратегічного планування)\nНадія Журба, волонтер ГО “Інститут Суспільних Ініціатив”


Знайти ідею. Введення в ТРВЗ – теорію вирішення винахідницьких завдань. Генріх Альтшуллер | ReadMe - Читай и играй с нами\nЗнайти ідею. Введення в ТРВЗ – теорію вирішення винахідницьких завдань. Генріх Альтшуллер\nГоловна / Книги / Психологія. Саморозвиток / Знайти ідею. Введення в ТРВЗ – теорію вирішення винахідницьких завдань. Генріх Альтшуллер\nАвтор: Генріх Альтшуллер\nК-ть сторінок: 402\nАртикул: 978-5-9614-6874-8 Категорія: Психологія. Саморозвиток Product ID: 27776\n«Метод спроб та помилок давно вичерпав свої можливості. Раніше недосконалість цього методу компенсували збільшенням кількості людей, зайнятих вирішенням завдань. Тепер близька до вичерпання і ця можливість.\nПро що книга «Знайти ідею: Введення в ТРВЗ — теорію вирішення винахідницьких завдань»\nПро ТРВЗ – теорію вирішення винахідницьких завдань. Вивчивши десятки тисяч патентів та свідоцтв, автор відкрив основні закони винахідництва та показав, що процес створення винаходів керуємо. У своїй книзі він розповідає про процес винахідництва, який вимагає правильної організації мислення, подолання психологічної інерції, прагнення ідеального вирішення, вирішення протиріччя, прихованого в будь-якому нестандартному завданні.\nЧому книга «Знайти ідею» гідна прочитання\nТРВЗ визнана у всьому світі і застосовується для вирішення творчих завдань у багатьох галузях людської діяльності, починаючи з конструювання та проектування та закінчуючи рекламою, PR, управлінням.\nТРВЗ користувалася надзвичайною популярністю у 70-х та 80-х роках ХХ століття, сукупний тираж книг автора лише російською мовою становив близько 1 млн екземплярів.\nЦе книга, в якій ТРВЗ викладено у найбільш повному та завершеному вигляді. У цьому виданні вперше наведено всі основні інструменти ТРВЗ, а також даються численні приклади створення винаходів та завдання для самостійного вирішення.\nДля всіх, хто прагне підвищити ефективність творчості, навчитися використовувати міждисциплінарний підхід, хоче відмовитись від компромісів та отримати бажане, нічого не втрачаючи.\nГенріх Альтшуллер – автор ТРВЗ та ТРТЛ (теорії розвитку творчої особистості), винахідник, який отримав перше авторське свідоцтво у 17 років, письменник-фантаст.\nЗнайти ідею. Введення в ТРВЗ – теорію вирішення винахідницьких завдань. Генріх Альтшуллер (укр)\nКнижка KARMALOGIC. Коротка версія. Сітніков А.П.


Найкращий міський транспорт | Time2Go.com.ua\nДодав skaskiv | 01/04/2014 | Корисна Інформація, Транспорт\nВ великих містах тема пересування є однією з найважливіших. З кожним роком населення міст зростає, а з ним збільшується кількість автомобілів, заторів на дорогах, смогу та інших пов’язаних з цим проблем.. Тому резонно вже давно виникають дискусії про те, що таке найкращий міський транспорт.\nЗвісно, вподобання у всіх людей різні: хтось любить спускатись під землю та їздити на метро, хтось віддає перевагу тролейбусам чи трамваям, а хтось користується власним авто. Об’єднує ці всі варіанти те, що людина так чи інакше вичерпує ресурси природи, потрохи знищуючи її. Проте “не треба придумувати велосипед”, щоб віднайти альтернативу для попередніх рішень, адже його придумали ще в 19 столітті.\nПерший велосипед, який був подібний на теперішні, називався Rover (“Той, що блукає”) та був придуманий англійцем. Від часу створення велосипед широко застосовувався в роботі поштарів, медиків, військових та інших. І хоча багато хто користувався і користується ним в якості особистого засобу пересування, проте до ролі громадського транспорту він прийшов відносно недавно.\nВ Амстердамі чи Копенгагені не проблема зустріти натовпи людей на велосипедах, адже ці два міста по праву претендують на роль двоколісних столиць Європи. На прикладі столиці Данії я описував систему безплатного користування міським велосипедом. Але в цій статті хотілось би розповісти про велосипедний бум на прикладі столиці нашого близького сусіда Польщі.\nСвітова мережа Next Bike прийшла до Варшави 1 серпня 2012 року. Наразі в столиці Польщі вже є більше 1100 велосипедів на 70 стоянках в центрі міста та околицях. Працює система дуже просто. Достатньо зареєструватись на сайті, внести на рахунок певну суму грошей (від 10 злотих) або номер кредитної карти, з якої ці гроші можуть бути списані, і все!\nДля того, щоб забрати велосипед зі стоянки, достатньо ввести свій номер телефону та ПІН-код. Якщо у вас на рахунку є хоча б 10 злотих, то ви можете винайняти від одного до чотирьох велосипедів одночасно. На роверах вказаний їх номер, послідовність дій при поверненні “залізного коня”, а також телефон служби підтримки, яка відгукнеться на ваші питання в будь-яку хвилину.\nЩе одним величезним плюсом такої системи є те, що повернути велосипед можна на будь-яку стоянку, навіть за умови що на ній немає вільних електрозамків. Крім того, якщо ви зареєструвались в одному місті, наприклад Варшаві, то можете скористатись зі свого аккаунту і в будь-якому іншому з 50 міст в Австрії, Німеччині, Швейцарії, Латвії чи, навіть, Новій Зеландії.\nОднією з основних переваг такого прокату є його цілодобовий режим роботи. Таким чином це може бути хорошою альтернативою нічному громадському транспорту. Зручність, економія грошей, турбота про навколишнє середовище.. Про користь для власного здоров’я я взагалі промовчу.\nЦінова політика теж доволі проста. За перші 20хв прокату ви не платите нічого, тому абсолютно безкоштовно можете повернути байк в межах цього часу. Якщо ви катаєтесь менше однієї години, то платите 1 злотий (3 гривні), якщо до 2-ох годин – ще плюс 3 злотих, наступна година – 5 злотих, всі решта по сім. Це зроблено для того, щоб винаймання ровера було динамічнішим, і більша кількість людей могла скористатись цією системою.\nТа як і в кожній справі тут можливі свої хитрощі. Якщо повернути ровер перед кінцем першої години, то відразу можна взяти інший – і це буде рахуватись як зовсім новий час. Таким чином, дві години катання обійдуться не в 4 злотих, а всього в два. Дрібниця, але приємно.\nВ багатьох містах містах є свої локальні системи прокату, що працюють по такому ж принципу. Наприклад, в барселонській Bicing та міланській BikeMi перші півгодини користування ровером безплатні, а далі ціна лише зростає.\nЗагалом з кожним роком кількість велодоріжок та двоколісного транспорту в містах, що розвиваються, збільшується. Надзвичайно приємно, що до таких міст відноситься і рідний Львів. Залишається сподіватись, що ця тенденція не заглохне, як багато інших хороших починань, і в майбутньому ми зможемо насолоджуватись найкращим міським транспортом в українських містах. Time 2 Go! Час подорожувати!\nТорунь.Подорож в королівство пряників\nРанок в небі


Зброя » Blog Archive » Влада Ізраїлю відпустили на свободу …\nВлада Ізраїлю відпустили на свободу …\nВлада Ізраїлю відпустили на свободу всіх затриманих військовими іноземців з «флотилії свободи», частина з яких вже залишили місцевість країни і прибутку до Йорданії. Відразу з цим Тель-Авів заявив про готовність піти назустріч інтернаціональному суспільству і розгледіти можливість розширення переліку гуманітарних вантажів, дозволених для постачання в Газу. Але Туреччини цього не достатньо, вона загрожує розривом економічних відносин з державою. Епопея з затриманням ізраїльськими військовими 6 кораблів «флотилії свободи» благополучно закінчилася для учасників акції з прориву блокади Гази. Влада Ізраїлю, виконавши вимогу ряду європейських держав і управління НАТО, відпустили 680 затриманих пропалестинських активістів без висунення проти їх якихось звинувачень.\nЧастина з них — 124 громадянина з 12 мусульманських держав — у середу перетнули кордон і прибули до Йорданії. Як сказали влади країни, серед депортованих були як громадяни їх країни, так і представники Кувейту, Азербайджану, Індонезії, Малайзії, Пакистану, Алжиру, Марокко, Мавританії, Ємену, Оману і Бахрейну, доповідає ІТАР-ТАРС.\nВідразу з цим Ізраїль заявив про готовність почати переговори про розширення переліку гуманітарних вантажів, дозволених для постачання в сектор Газа.\nПосприяти в питанні поставок речей в палестинський анклав зголосився і Єгипет, який оголосив про відкриття кордону зі свого боку для вільної доставки в район гуманітарних вантажів, також проходу мешканців Гази.\nАле Туреччина, що ініціювала в Радбезі ООН розгляд питання про затримання гуманітарного конвою і вбивстві 9 осіб, вважає ці заходи недостатніми і заявляє про намір розглянути питання про економічний розрив відносин з Ізраїлем. «Нелюдське ставлення і політика ізраїльського уряду, що граничить з тероризмом, можуть стати передумовою для відмови від торгівлі з Ізраїлем, незалежно від її обсягів», — заявив міністр зовнішньої торгівлі Туреччини Зафар Акгалая.\nПоки відносини між країнами можуть закінчитися тільки формально. Через що трапилися заворушень після інциденту в море Тель-Авів прийняв рішення про евакуацію сімей дипломатів, акредитованих в Анкарі. Очікується, що цей захід торкнеться близько 50 чоловік, хоча про офіційне розрив відносин мови поки не йде.\nСама Туреччина як і раніше не збирається відмовлятися від спроб прорвати блокаду Гази. Днем раніше активісти «флотилії свободи» вже попередили, що до анклаву висунувся новий корабель з гуманітарним вантажем, а останнім часом, незважаючи на озвучену Ізраїлем попередження і надалі не пропускати судна до цього району, прямо за ним відправиться чергове судно.\nПрезидент США Барак Обама в бесіді з главою турецького уряду Тайіпом Ердоганом все таки запропонував подумати про інших методах доставки гуманітарної допомоги палестинцям в Газі, які, виділив він, не йшли б врозріз з інтересами ізраїльської безпеки.\n« Логотип компанії Sunswire »\nПересувний радар передового базування AN/TPY-2 »\nЭта запись опубликована Воскресенье, Январь 9th, 2011 в 12:25 пп\tи находитсья в категории: Новости. Вы можите читать эту запись через RSS 2.0 поток. Все опции закрыты.


«ЕФЕКТ ПЛАЦЕБО» Ч.1 — zhaba.pl.ua\nОпубліковано: Середа, 01 серпня 2012, 23:34\n«Хто і коли сказав, що журналісти -- люди творчі? Журналісти прийшли у цей світ, щоб нахабно, безцеремонно (і в основному -- в робочий час!) лис-та-ти –жур-на-ли! Принаймні, ваші дівулі! Хто з них щось пам’ятає про БАМ? Вони знають, що таке БАМ? Вони знають лише, в якому мукапі треба з'явитися на черговому гламурі!» -- (шеф уперто не запам’ятовує термін мейк ап, але то вже-зовсім інша історія. Власне, наша щоденна історія, наша виробнича біографія --даруйте за пафос).\nШеф починає червоніти і закипати, а це вірна ознака того, що в кабінеті я проведу, щонайменше, годину--другу (після «кипіння» наступає час « історичних ретроспектив» про славну ТУ журналістику, лицарів…БЕССРАКАІУПРЬОКА (як образно обдарувала невідомих, недосяжних і незбагненних для нас, «покоління невігласів» (пряма цитата), «шмаркатих борзописців» (також про нас, але з іншого контексту)), моя колега Руся.\nАргументи про те, що БАМ, як мінімум, «рідний брат» їхнім дідам-батькам, шеф вважає моветоном. Як, власне, усе, що хоч на йоту виповзає за рамки його світобачення. Його стосунки з комп'ютером викликають у непідготовлених до візуалізації технічної деградації першіння в горлі і тихі зрадливі сльози. А припущення (принаймні, вголос), що у ТІЙ країні були й інші бездарні фінансові прірви (чому саме БАМ?) моментально катапультують нас до неіснуючого (чи існуючого лише в його уяві) товариства заздрісників, які ніколи («чуєте, НІКОЛИ!») слова путнього не написали («і\nНАВРЯД ЧИ напишуть!») Справа в тому, що із БАМом у нашого шефа окрема love stori.\nРоків надцять тому, коли ще на журналістів не подавали до суду (чи, принаймні, не робили з таких судових засідань шоу), а кожен видрукуваний рядок оплачували так, що зарплатню не доводилося оплакувати, юний і сповнений професійного ентузіазму, амбітний і до біса талановитий (лизь-лизь!) шеф взяв участь у журналістському конкурсі. Посів одне з призових місць і виграв нагороду – БАМ!\nНі, не в довічне користування дітям та онукам. Такий БАМ він виграв потім, завдяки «безсонним ночам, чуєте, надлюдським зусиллям, про які ви НАВІТЬ НЕ ЗДОГАДУЄТЕСЯ!». І, звісно, «використаним наданим Богом можливостям» (велике прохання від нашої редакції: Богу – ні слова!) Бо у нашої редакції до Бога також є справа: не дати використати шефу усі бажані можливості, бо тоді усім нам точно «жаба цицьки дасть».\nВиграв шеф поїздку на велетенський пам’ятник чиїхось хворих амбіцій (про відкати тоді ще не говорили. Принаймні, вголос). І зробив « низку кращих (лизь-лизь!) радіонарисів про цей гігантський проект»!\nТут зразу згадую наших «малих» (це всі в редакції, кому до 30), які люблять час від часу попустити колег роздрукованими із «всесвітнього сміттєпроводу» (пряма цитата самі вже знаєте кого) бородатими гаслами типу:\nТОВАРИШ, ВЕРЬ: ПРОЙДЕТ ОНА, ТАК НАЗЫВАЕМАЯ ГЛАСНОСТЬ. И ВОТ ТОГДА ГОСБЕЗОПАСНОСТЬ ПРИПОМНИТ ВАШИ ИМЕНА!\nТьфу, тьфу, тьфу! Ми -- за «мир, труд и май» в одному флаконі. Із «мистецтвознавцями у цивільному» зустрічаємося хіба що під час відвідин Президентом Сорочинського ярмарку. Важко не помітити їх, майстерно тюнінгованих солом’яними брилями « під Гаранта». Хоча вони, імовірно, вважають інакше: мовляв,кому спаде на думку заморочуватися, що роблять одночасно 30-40 брилястих дядьків у сорочках, вишитих білим по білому, з найтоншого маркізету (тисяч по дві гривень за штуку) і очима Вольфа Мессінга, на Сорочинському ярмарку… А нічого. Дихають! Цілющим полтавським повітрям. Бо ж у нас все по-дорослому – духовна столиця! Де ж іще подихать, як не на Полтавщині (головне, не плутати наголос) ?\nЗ цього приводу нашу редакцію перманентно нуртують протиріччя. Ще за каденції попереднього міського голови хтось із його прес-службівського планктону підхопив цей месідж (про духовну столицю) і стрімголов поніс у бурхливі каламутні води місцевих зе-ме-і (як чомусь люблять говорити чиновники). «Слава! Слава!- промайнуло і лягло до ніг». Вийшло майже за класичною матрицею.\nЗ тих пір на офіційних тусовках не згадати це – ну ваааще: непатріотично, мілко і по-жлобськи. От як тільки приходить якийсь чиновник на чергове покладання (ні, в пристойному сенсі – квітів), так і чекай цього бла-бла-бла ( про духовну столицю)… А те, що по місту ніяк проїхати (взимку вулиці майже не чистили), в ньому купа стихійних смітників, несподіваних будівель і сила-силенна іншого «компромату»-- нікого, начебто, і не хвилює. А що, хіба в «духовній столиці» не може бути «бездушних околиць»? Довеличалися до того, що Полтава не увійшла і в двадцятку культурно розвинених міст. Але ж ми не про «прачечную», ми – про «министерство культуры». І тут така фігня, малята… А що ви хотіли, коли мер – чисто тобі «блігадір» (як каже наша прибиральниця). Малі «заспокоїли»: у Еквадорі, мовляв, взагалі при владі знаходився президент, якого пізніше відсторонили від керування країною через розумову недолугість. Тобто, президент – офіційний ідіот. Та кого зараз цим здивуєш?\nАле це ще дрібниця,-- коли йдеться про звичайний темп життя (поміж війнами). А коли ми виходимо на чергові вибори -- тоді цього бла-бла – ні збагнути, ні переварити («Так ви ж -- професіонали! Я тепер бачу, які ви професіонали! Вам треба, всього-навсього, зробити 3 матеріали, -- а ви й здулися! Як дірявий Luftballon (спогади про своє « блискуче володіння німецькою» -- ще одна фішка нашого шефа). Ось я свого часу…»\nЧИМ ХОМ´ЯК ВІДРІЗНЯЄТЬСЯ ВІД ЩУРА? У ХОМ'ЯКА КРАЩИЙ PR!\nСвого часу, як стверджує шеф, він «запросто робив три передачі на день». НЕ ВІ-РЮ! Ні, за принципом «ось зліпила, аби купи трималося» (слава нашій Русі!) – не питання. Але ж у контексті шефа мова може йти лише про високу журналістику, філігранну майстерність, нелюдську мудрість і блискучу форму! (лизь-лизь- лизь -- тричі!) Зробити за день три ПЕРЕДАЧІ такого штибу – НЕ-РЕ-АЛЬ-НО! Шеф же не плутає терміни («передача» і «матеріал» чи «сюжет») як роблять це наші слухачі?Телефонують, щойно ми переступаємо поріг редакції, і надсадно волають у трубку: «Там у вас сьогодні була передача про вобензим і флогензим, так от, ви повинні…»( А може, й справді плутає?)\nЩо там ми завинили ще й цьому слухачеві – ні бажання, ні сили почути вже немає. Слова «вобензим» і «флогензим» діють на нас, як комуністична тусовка біля пам’ятника Леніну на непартійного вепра – ми кабаніємо: « Хочеться буквально завалити! От народ! І педикульозу на вас немає!» (це скаженіє наша «тьотя Свєта» -- так вона сама себе позиціонує по відношенню до «малих»).\n-- Ні, ну це нормально – так людям зас..ть мізки!? Так ти послухай, як цю хрунь треба приймати. За схемою: перший день -- п'ять пігулок, наступного – вже десять, потім – п'ятнадцять. І так – до сімдесяти!\n-- До сімдесяти років?-- Боб відривається від монітора з новинними сайтами («ми ж повинні бути в тємє»!)\n-- До сімдесяти пігулок! -- Свєту аж підкидає. Хто з такою схемою до сімдесяти взагалі дотягне?\n-- Ні, а реально – сімдесят на день ?… Це ж як сів зранку за стіл, так і їси їх до вечора,-- не відриваючись від екрану дивується Боб.\nСаня у нас – холостяк. Класний журналіст, людина із суперовим почуттям гумору ( о, без нього у нас в принципі – нереально. Ні, реально, але дуже важко), «багатостаночник» ( але, сто пудів, три передачі на день теж не зробить !). « А женитися не хоче!» -- не задумуючись, одним розчерком перекреслює усі його чесноти шеф.\n«У вашій редакції він про цьоток знає вже стільки, що ще й женитися на них – це вже збочення»,-- прокоментував якось ситуацію Тачик ,мій знайомий журналіст--«полоніст» (півроку стриг злоті в українській редакції польського радіо «Полонія»).\nСьогодні Саня розвеселив усіх зранку, заявивши: « Увімкнув учора телевізор, а там якраз «Наша Раша». От де перебивочки я вам скажу! (хороша журналістська перебивка – відокремлення у випуску теми від теми, -- традиційно у нашій радіоредакції -- предмет здорових професійних заздрощів). Лише увімкнув, а там елегійним голосом ( широкій тембральній палітрі ми також заздримо) за кадром : «А вдалике призывно раскинул ноги город невест Иваново».\nСаня якось на секунду замовк, заглибившись у себе, втім веселий коментар Івана Дмитровича, нашого аксакала, привів його до тями: «Будеш слухать «Нашу Рашу», -- в голові буде параша»!(І.Д. римує все, що попадає під руки).\n-- Та чи в нього буде – це ще питання. Тьфу, мало не сказала як у недолугих репортажах – «покаже час». А от у декого в голові вже точно повна параша. І ведуться ж на цю замануху! Нормальні люди ведуться!- Свєтин подив невичерпний.\n-- Слухай, якби тобі з ранку до вечора товкли по голові: вобензим—флогензим—купи—купи--купи?-- стає на захист невідомого війська прибічників «панацеї» Ксюня. Вона вчора повернулася з відпустки, добре відпочила, тому не всяка дурнувата інформація може довести її до сказу. Ксюня миролюбиво медитує перед монітором, на якому – Прага…\n-- Флогензиму з'їв я купу- аж нагнало в мене дупу,--- зареготав І.Д.\n-- Ой, я вас прошу: не добирайте більше рими до «купу», бо я вас знаю!-- закочує очі Руся демонструючи також час від час запанібратські стосунки з римою. -- Ви зараз наримуєте і – гайда на пиво. А нам тут обтікай перед Бобом.\n-- Можна подумати!-- не здається І.Д. Я вам давно кажу – скоротіть дистанцію, і проблєми самі відпадуть! Ось як почнете перед Сашком колготки підтягувати, то вас ніякі рими не братимуть.\n-- А, до речі, Іване Дмитровичу. Я вчора прочитала і Інеті, що сто грамів горілки вбиває десять тисяч клітин головного мозку,-- Руся робить інтригуючу паузу, провокуючи співрозмовника на дискусію. І він ведеться, миттєво відбриваючи її натяки, а заодно апелюючи одночасно до усіх імовірних приколістів:\n-- Малята,-- І.Д. звично тисне віковим дисбалансом ,-- не читайте всяку срань по смітниках. Якби це було правдою, у мене б уже було мінус троє мізків…\n-- І ви б писали таку мурню, як журналюги із пресслужб. А так же ж ні – майже гєній,-- Богдасик встигає прикрити свого безпосереднього патрона.\nІ.Д., хоч і відчуває тонку іронію у почутому, гідно оцінює реверанс:\n-- Правильно, малий! Вєрной дорогой ідьош! Бо я ж тобі казав: хто із старших насміхається, той перщіше них спивається!\nІ.Д. починає заливатися і всі розуміють, що зараз на гора вийде пара-друга історій про славний театральний шлях нашого колеги. Свого часу він (як типовий представник творчої інтелігенції) попрацював і на заводі, і у театрі, і у мандрівному цирку. А потім, зітхаючи, І.Д. зазвичай додає : « …і прибило мене сюди». На що тьотя Свєта безапеляційно заспокоює приблизно так (з варіантами) : «Не гидуйте, посувайтеся: блохи ми давно вивели».\nРеакція І.Д. свідчить ще й про його самопочуття: якщо зі здоров'ям все в порядку – просто зарегоче, якщо ж звечора була «ампутація голови», -- незлобиво огризнеться : « Ти ба яке: в соломі спало, зубами чухалося, а туди ж – дядька стусати!» Або ж – «Ось так горбатих правлять: у торбу і шилом!»\n-- Все, плануємось! Бо це вже – суцільний ХЛІБ,--в мене першої уривається терпець. ХЛІБ у нашій редакції – це похідне від БРЕД (ну, тобто всяка дурня). Що там сьогодні з офіціозу?\nКсюня кривиться, згадуючи «план до двору» на сьогодні ( найперше -- рознарядку з облдержадміністрації):\n-- Особистий прийом у другого (заступника), вручення нового буса (програма «Шкільний автобус»), позачергова сесія міської ради (за ними ми також жупани носимо, але з іще меншою приязню)...\nУ мене зателенькав телефон - прийшла смс-ка. «На свята, на Водохрещу, поведу до річки тещу. Я триматиму іконку, а ви, мамо, в ополонку!» Волосенко! Журналіст, видавець, бізнесмен. Оптиміст! Власник дружньої до нас редакції газети (бо, з огляду на формат, пасемося на різних електоральних полях). Треба відповісти. « Щось у свято це святе ви говорите не те…»,-- з почуттям виконаного обов'язку відкладаю телефон.\n-- Що ще?-- намагаюся зосередитися і збагнути, куди ми сьогодні добіжимо, а чиїй прес-службі доведеться згадати, як правильно стукати накладними кігтями по клавіатурі і щось- таки нам нацюцюрити .\nЯкраз саме це слово і годиться, часом, щоб обізвати ту мазанину, що надсилають нам на електронку. Зазвичай, такі «надходження» тьотя Свєта зустрічає бадьорим: «О, цюцюрня прийшла! Від кого це? Кому сьогодні треба ручки по лікті обламати?»\nНі, насправді тьотя Свєта – атом мирний. Просто вона весела. У журналістів взагалі специфічний гумор (специнічний, -- завжди уточнює Руся). Тема прес-служб – одна з наших «улюблених». На фоні тотального зубожіння такі рудиментальні утворення (на наш погляд) – взагалі виклик платникам податків. Ну справді – чим вони займаються?\n-- ПІ--А--РЯТЬ шефа, хіба не зрозуміло? – втаємничено уточнює І.Д.\n-- Все це – ще півбіди, якщо фірма приватна. А коли установа державна… Це ж на наші кревні! Я – проти!- Лора випрямляється за комп’ютером. Ні, ну дійсно – з якого дива?\nВона говорить так безапеляційно, ніби від її тону ситуація докорінно може змінитися. Лору називають Сніговою Королевою. Вона й справді зайвий раз не посміхнеться («дуже правільна», -- резюмував І. Д.). Звісно, ми всі – проти. Але хто нас про це питає…\nЄ таке поняття – якість життя. Воно комплексне і включає в себе запах мила, стиль вуличного спілкування, привітність касирів у магазинах, акуратність таксистів і готовність міліціонерів прийти на допомогу у біді. До того ж, все, що в якості життя гарантовано за рахунок бюджету, повинно бути для усіх платників податків із однієї і тієї ж країни однаковим, тому що бюджетні кошти – всенародне надбання.\nВкотре згадую про це, коли око вихоплює у телерепортажах парламентський роз´їзд. Коли від дверей із бронзовими ручками вирулюють урочисті лімузини німецького виробництва з державними номерами. За правилами, вигаданими, вочевидь, самими пасажирами лімузинів, приблизно раз на п'ять років ці лімузини потрібно міняти на нові. Куплені, звісно ж, також на державні гроші.\nМи ходимо різними вулицями, їмо в забігайлівках, ресторанах чи на кухнях, їздимо в ліфтах різнокаліберних багатоповерхівок. Те, яку нам подають їжу і наскільки вона апетитно виглядає, чи чисто у кабінці ліфта, також є складовою якості життя. Остання трансформувалася: неповага до людей, як частина попереднього стилю буття в колишній країні («…їж, що дають!»), набуває нових форм. Я сьогодні хочу зрозуміти, чому, наприклад, чиновники не їздять у «запорожцях» ( маю на увазі усі модифікації і псевдоніми цієї моделі), «Жигулях», «Москвичах»?... Натомість продовжують дозволяти (і навіть закликати!) використовувати ці небезпечні для життя автомобілі решті співвітчизників. Ну чим не старе (і, нібито, відмерле) «…їж, що дають!»? Та й розселення людей багато років поспіль проводили за принципом: «Їж, що дають!» Тому й не знаю я солідних чиновників, які зранку виходять із під´їздів панельних хрущоб. Нічого не маю проти того, що людина купує собі хороший автомобіль чи квартиру на зароблені гроші ( праведно чи ні – нехай контролює відповідна служба, яку держава для цього й утримує). Але я завжди буду проти того, щоб рівень життя і його якість розрізнялися не за працею, а за хистом урвати для себе за рахунок суспільних, бюджетних коштів, вигризти побільше із загального гаманця. Скажімо, увесь автопарк британського уряду – 20 службових автомобілів, у всього американського – 40. Так і повинно бути. Їхні чиновники, в основному, їздять на власних авто, отримуючи деяку компенсацію за їх використання. Коли в суспільстві з'являється узаконена зона несправедливості, від нього починає неприємно тхнути. Віра у чесне керівництво поступово втікає із багатьох сфер життя. Як відомо, якщо змішати десять кілограмів повидла і кілограм лайна, отримаємо одинадцять кілограмів самі знаєте чого. Погана суміш…\nАле – ближче до нашої теми. З прес-службами – та ж петрушка. Зараз найзамурзаніший чиновник без секретаря, як міліціонер в дУші – без кобури ( привіт Задорнову!)\n-- За що я люблю нашу професію – так це за непередбачуваність!-- тьотя Свєта починає заливатися. Ось слухайте, що я в ГПУ зловила (сайт «Газети по-українськи»). Заголовок: Анархістами керуватиме колишній комуніст. Каже, еволюціонував.\n-- Ага, змінив меч на орало. Тепер треба берегтися, щоб по оралу не надавали, -- робочий же орган,-- підхоплює настрій Веснушка ( Весна. Вона у нас і справді схожа на весну: сердитися зовсім не вміє і навіть кричить, якщо не згодна із чимось, пискляво: «Ска-та-ба-за!»).\n-- Не перебивайте!-- Свєта аж труситься від сміху.-- У Миргороді створили місцеву організацію «Союз анархістів України». Це єдина в області структура такого спрямування. Очолив миргородських анархістів колишній член Комуністичної партії України, депутат миргородської міської ради Ігор Сухомлин. «Анархісти борються із бюрократією та її диктатом і виступають за роздержавлення в усіх сферах діяльності. Основний постулат – це становлення належного рівня місцевого самоврядування. Чому вийшов із компартії? Скажемо так: я еволюціонував,»-- пояснив Ігор Сухомлин.\n-- Як трогатєльно!—Руся, давлячись від сміху, вдає щире співчуття.\n-- А чого, нормально! Головне, непередбачувано. Звісно, компартія облажалася вже так, що кудись вийти він таки мусив – боєць же молодий, він собі в ратній боротьбі ще нічого не навоював,-- Олюся у нас в усьому намагається шукати позитив. І не тому, що при надії, просто – вірить в людей.\n-- «Союз анархістів» офіційно зареєстровано у 2002-му році,-- не вмовкає Свєта. Керівник партії, Вадим Чорний,-- колишній міський голова райцентру Арциз на Одещині. Розповідають, що Вадим Чорний за часів перебування на посаді міського голови Арциза скоротив апарат міської ради до 4 осіб. Таким чином він довів, що система місцевої влади дуже забюрократизована.\n-- Анархісти – це, мабуть, так романтічно…\nМи всі враз оживаємо. Лорді ( з легкої руки І.Д. після перемоги фінів на «Євробаченні»), наша технічка, мрійливо виквацьовує на подертому лінолеумі лише їй відомі узори. – Тачанка, галіхве…\n-- Ось де екзистенція!-- присвиснув Боб ( у нашій редакції цитують Подерев'янського). А як вам ця новина : піраньї заточили бика за 15 секунд.\n-- Ага, лише барсєтка і спортивні штани залишилися, -- незлобиво піддакнув І.Д., зосереджено перебираючи стоси старих інформаційних випусків ( у нас – безвідходне виробництво: «обраточки» ( використані з одного боку аркуші) – такі ж предмети для внутрішніх редакційних обмінів, як для папуасів – скельця і намистечко).\nУ мене знову зрадливо зателенькав мобільний: прителіпалася смс-ка. Во—ло—сен—ко. «Чи у хвилю цю святу я купав не зовсім ту…»\n-- Так хто куди йтиме?-- Ксюня повертає голову у мій бік ( я вже надцять років у нашій редакції – «старший по званию»).\n-- Зараз. Півхвилини, -- швидко відбиваю відповідь: «Щоб не плутатись з жінками, може, ви купайтесь самі?»\n-- Обладміністрація (засідання з бюджетних питань – це святе) – так, станція переливання крові (показова здача еритроцитів чиновниками міськвиконкому) – так ( хоча, нехай Бог милує тих, кому дістануться ті еритроцити), звісно ж, «Шкільний автобус», сесія міськвиконкому (тільки без «паркету», будь ласка, набираємо фактаж на матеріали «з людським обличчям»), виставка народної іграшки і… Хто на «Панорамі»? («Панорама» - це наш головний інформаційний випуск. Вона є вечірня і ранкова).\n-- Я,-- Юльча звично червоніє. Вона у нас ще зовсім «мала» -- працює другий рік.\n-- Ок. Хто у резерві? ( Це якщо з наших «улюблених» організацій хтось захоче зробити термінову заяву, що переверне світ, ми -- напоготові: резервіст щодуху добіжить із диктофоном і встигне в останню секунду тремтячими пальцями увімкнути його, щоб записати безсмертний месідж).\n-- В резерві хтось із «Хвилі», -- тьотя Свєта тягнеться до телефону, щоб ощасливити резервіста цією чудовою звісткою.\nОсь тут мушу пояснити. У нашій обласній державній телерадіокомпанії більше півтора десятка років тому з'явилася ФМ-радіостанція. До речі, друга з державних в Україні. Це зараз їх, ефемок, в регіоні – п*ятнадцять (хоча лише наша «Ваша хвиля» -- не ретранслятор : 24 години власного мовлення, є два відділи – репортерів і ведучих, випуск новин щогодини, купа авторських рубрик і програм, цікаві онлайн-проекти). Останній рік ми перепозиціонувалися, збагнувши, що з нашим держзамовленням і такою кількістю новинних випусків можемо розраховувати на цільову аудиторію від 20 до 40 років. Тому у джинглах, окрім «рідне», додали ще й «розумне» радіо. В цьому фарватері і намагаємося пливти.\nДонедавна дві гілки обласного радіо, ФМ-ка і дротове («настінний бабусин брехунець»), існували осібно. Але наш далекоглядний шеф зажадав великого злиття. Зізнатися чесно, зажадав він це давно, але якось так велося («упиралися ногами і рогами»,-- констатував потому ініціатор), що пазли не складалися. І ось нарешті все співпало! Тепер ми всі – єдине ціле, ім'я якому – обласне радіо. І Боже збав комусь сказати «у нас на дротах», чи «у вас на хвилі». Бо-же-збав! До речі, пристрасті з цього приводу (будь- яке злиття треба перехворіти) якось навіть занадто швидко ущухли. На що мій чоловік резонно підсумував: «Шеф дурного не порадить J». А я своєму чоловікові вірю.\nТелень--телень. Смс-ка. Я від несподіванки аж здригнулася. Хто тут у нас? Во--ло--сен--ко! «Як вже стали люди дуже грипувати, буду милу в губи менше цілувати…А завередує, забажає ласку, -- милу поцілую …(прямісінько в каску! Ні, це вже моя « інтертрепація») тільки крізь пов'язку!»\n-- Хто це там невироблений такий – пише і пише? – Руся зводить брови.\n-- Волосенко,-- уточнюю, хоча ще одного улюбленого «коника» нашої редакції вже запущено.\nБлагодатна тема – попліткувати, як ото ненапряжно ведеться у газетних редакціях: аврал у них – лише три дні, з початку тижня (доки редактор не підпише плівки « до друку і в світ»), а четвер і п´ятниця – час курити бамбук. З понеділка – все по-новому. Звісно, пліткували ми лише про газети, що виходять раз на тиждень. Про ті, що частіше, – якось не вигідно, відтак, нецікаво.\nЗ приймальні зателефонували, щоб забрали пошту. О-о-о – пошта – це окрема сторінка нашої радійної біографії. Право першої ночі, даруйте, першої читки – як бонус за професійне сумління і творчі здобутки.