108+ ідей Що подарувати Чоловікові на 40 років (в прикладах) і Плюс ще Списки\nВибрати гарний подарунок для зрілого чоловіка часто не так просто, тим більше якщо іменинник відзначає свій сорокарічний ювілей. Це своєрідна риса, коли відбувається переоцінка життєвого досвіду і звичайно, дуже значуща подія для дорослого, що вже відбулося людини. Враховуючи масштаб цієї події, так само уважно слід поставитися до того, що подарувати чоловікові на 40 років.\nВ даному випадку будуть явно недоречні звичайні тривіальні подарунки, адже потрібно вибрати подарунок на ювілей, який трапляється раз у житті, дорослому і солідному чоловікові. Якщо хочеться порадувати іменинника і знайти не просто подарунок, а найкращий подарунок чоловікові на 40 років, то в даній статті ми зібрали всі найцікавіші ідеї презентів на це свято.\nОригінальний і незвичайний подарунок принесе імениннику багато радості, а сам зробить свято ще більш веселим і незабутнім. Завдяки нашим порадам ви зможете звузити коло пошуку і вибрати оптимальний варіант презенту для винуватця торжества.\nНові 108 ідей Що можна подарувати Чоловікові на 40 років\nСпочатку ми пропонуємо вам топ-список, що можна подарувати чоловікові на 40 років. У цій добірці ви відразу зможете знайти потрібний подарунок імениннику.\nМеханічні кишеньковий годинник на ланцюжку.\nОртопедичний матрац з ефектом пам’яті.\nНастільний або на підлогу біо-камін.\nКомплект для догляду за бородою та вусами в подарунковій упаковці.\nПісочний годинник з вентилем.\nКришталевий штоф для міцних напоїв.\nАдаптер для автомобіля.\nЯкісний письмовий набір в ретро стилі.\nШкіряний ремінь з оригінальною бляшкою.\nВідеореєстратор для автомобіля.\nНабір для догляду за взуттям в стилі ретро.\nОхолоджуючий портативний столик для ноутбука.\nКнига в шкіряній палітурці.\nСувенір на робочий стіл у вигляді куль Ньютона.\nКомпас в стилі ретро.\nБанний набір, шапочка, халат, віник, ефірні олії.\nПровісник погоди, цифрова метеостанція.\nМасажери для різних ділянок тіла.\nМініатюрний набір інструментів з найнеобхіднішим у подарунковому кейсі.\nКлючниця чи гаманець з якісної шкіри.\nСпортивний рюкзак для походів.\nНабір для дартсу.\nНіж мисливський з гравіюванням.\nДок станція для смартфона.\nЕтажерка для вина.\nШкіряні автомобільні рукавички.\nНабір похідного посуду у валізці.\nСкретч-картка з завданнями для особистісного зростання.\nНабір складних похідних крісел і столик для відпочинку на природі.\nЗапальничка Zippo з гравіюванням.\nЯскравий ліхтар на акумуляторах.\nФітнес-браслет з крокоміром.\nПортативна мийка для автомобіля.\nРадар для виявлення риби.\nНабір посуду для суші або чайної церемонії.\nНарди з натурального різьбленого дерева.\nМініатюрний металевий сейф з кодовим замком.\nСувенір у вигляді вічного двигуна.\nБудильник з мішенню і пістолетом.\nПара анатомічних подушок.\nКнига з схованкою всередині.\nПідлоговий фонтан з красивою підсвічуванням.\nПарасольку у вигляді пістолета або самурайського меча.\nШашки або лото в подарунковій упаковці.\nПохідний плед з підігрівом, що працює від прикурювача.\nМініатюрний сад каменів на робочий стіл.\nОкуляри нічного бачення.\nОкуляри 3D, віртуальна реальність.\nКлатч для важливих паперів і документів.\nВертоліт або автомобіль на радіоуправлінні.\nІнсталяція, прозорий куб з лампочкою всередині.\nТрубка для куріння і добрий тютюн.\nКелихи для віскі в подарунковому наборі і комплект каміння для охолодження напоїв.\nРадіоприймач у вінтажному стилі.\nЯкщо іменинник воліє незвичайні речі і має непогане почуття гумору, то можна вибрати оригінальний подарунок чоловікові на 40-річчя.\nЧасом прості речі, які є у багатьох будинки, виконані в незвичайному стилі або мають цікаві додаткові функції.\nЯкщо ви не хочете дарувати щось банальне, то ми наведемо кілька нестандартних та оригінальних подарунків, які обов’язково сподобаються винуватцеві свята.\nВіртуальна гітара. Це прекрасний подарунок для чоловіка у якого все є. Багато чоловіків хочуть навчитися грати на гітарі, але в сорок років мало хто зважиться піти, купити інструмент і почати займатися.\nІнша справа, віртуальна гітара, у неї є інфрачервоний датчик, який зчитує руху рук і змінює звучання відповідно.\nТак іменинник швидко навчиться грати на гітарі, до того ж це ще й непогана розвага для галасливої компанії.\nБар для міцних напоїв у вигляді каністри. На вигляд це звичайна каністра, але всередині знаходиться повноцінний бар для зберігання напоїв. Дуже цікава реакція чоловіка, якому вручають подібний подарунок, адже не кожен зможе зрозуміти в чому його сенс.\nЛевітуючий світильник. Це невеликий каганець, який ширяє прямо в повітрі і випромінює приємний, теплий світло. Це пристрій досить довговічне і економічно, сподобається будь-якому чоловікові, особливо любителю природничих наук або інженеру.\nВелика частина чоловіків воліє практичні подарунки, щоб ними можна було користуватися постійно в повсякденному житті.\nТому часто оптимальним варіантом є корисний і приємний подарунок чоловікові на 40 років, який стане в нагоді в побуті.\nГейзерна кавоварка. Професійні кави-машини коштують досить дорого, а ось гейзерні кавоварки цілком доступні за ціною, при цьому в них можна зварити каву ні трохи не гірше за смаком, ніж у дорогих кавоварках. Такий подарунок обов’язково сподобається любителю цього ароматного напою.\nНессер з натуральної шкіри для поїздок. Особливо актуальна така річ для чоловіків часто виїжджають у відрядження по роботі і активних мандрівників. В ньому зручно возити з собою всі найважливіші речі, документи та засоби особистої гігієни. Як варіант, можна розглянути рюкзак або сумку.\nНадувне крісло в офіс або в кімнату для відпочинку на роботі. Часто робочого простору в офісі не так багато, а таке крісло не захаращує приміщення, легко здувається і швидко надувається за допомогою вбудованого насоса.\nЧасом до призначеної дати просто не виявляється в розпорядженні достатню кількість вільних грошей для дорогого, презентабельного подарунка.\nТим не менше, завжди можна вибрати гарний подарунок, недорого але зі смаком, який порадуємо іменинника.\nЯкщо у вас немає хороших ідей, крім як вибрати якусь книжку подарувати чоловікові на 40 років, то ми наведемо кілька вдалих прикладів презентів, які можна купити недорого.\nНастільна груша для боксу. Вона кріпиться до робочого столу і чоловік може виплеснути, що нагромадилися за день емоції, вдаривши по ній кілька разів або просто, щоб розім’яти руки. Особливо актуально для тих, хто працює в офісі.\nПортрет з ниток і цвяхів. Це оригінальне виконання картини на замовлення по фотографії, за допомогою ниток і цвяхів створюється портрет іменинника. Як варіант, можна зробити таку картину з будь-яким зображенням і додати свої привітання.\nОрганайзер з натурального каменю на робочий стіл. Виглядає дуже солідно і стане в нагоді для оптимізації робочого простору будинку або в офісі.\nПодарунки від близьких друзів і родичів на сорокаріччя чоловікові\nОкрему увагу варто приділити подарункам, які можна подарувати, якщо чоловік вам доводиться родичем, чоловіком або близьким другом.\nРадіо для душу. Досить оригінальний презент, особливо для меломанів. Таке радіо має захист від попадання вологи, працює автономно, без проводів і його можна закріпити на будь-якій рівній поверхні. При цьому улюблені пісні чудово чутно навіть крізь шум води.\nУховарка. Якщо іменинник любить відпочинок на природі та риболовлю, то обов’язково гідно оцінить такий подарунок. Це своєрідна каструля конусоподібної форми з вбудованим ситом всередині, таким чином кістки від риби не потрапляють в бульйон. При цьому вода в такій уховарці закипає набагато швидше.\nДерево бонсай з ялівцю. Це красивий і стильний подарунок, який одночасно позитивно впливає на весь організм завдяки корисним якостям цієї рослини.\nПодарунки від колег на сорок років\nЯкщо ювілей відзначає ваш колега по роботі, то цілком доречні недорогі і практичні презенти, які підкреслять статус чоловіка.\nРобочий щоденник у шкіряній палітурці і з дизайнерською ручкою. Практичний і корисний подарунок від колег. Додатково можна замовити гравіювання з ініціалами винуватця свята.\nВічний календар, який стане в нагоді будь-якому офісному працівнику, він прослужить багато років, при цьому немає ніякої потреби купувати новий.\nНабір чарок і красивий графин під коньяк. Зараз можна знайти такі набори абсолютно оригінальної форми, у вигляді корабля, черепа, амфори і так далі. Сподобається діловому чоловікові, який любить розслабитися в кінці робочого дня.\nЩе пару цікавих думок, що подарувати чоловікові на ювілей\nЯкщо ви ще не обрали подарунок чоловікові на сороковини, то ось ще кілька хороших ідей.\nШахи ручної роботи з різьбленого дерева або слонової кістки. Якщо чоловік інтелектуал і любить логічні завдання, то такі шахи припадуть йому до смаку. Як варіант, можна замовити нарди, кості, шашки або китайський маджонг.\nПортрет, написаний професійним художником по фотографії. Зараз подібні подарунки користуються популярністю і художника знайти не важко, а чоловікові буде приємно мати свій портрет, написаний маслом.\nПодарунковий набір з елітними сортами. Якщо чоловік любитель таких напоїв як чай або каву, можна знайти хороший варіант. Вдало доповнить такий подарунок набір маленьких баночок меду з різними смаковими добавками.\nМеханічний наручний годинник з шкіряним ремінцем. Це досить універсальний і в той же час статусний подарунок. Є різні моделі з деякими можна занурюватися на велику глибину, займаючись дайвінгом, бувають годинник з вбудованим компасом, будильником і безліччю інших функцій. Можна вибрати оптимальний варіант, що відображає характер іменинника.\nЯк зрозуміти, що краще подарувати чоловікові на сорокаріччя\nДо сорока років чоловік вже, як правило, реалізував себе, побудував будинок, завів сім’ю і дітей, це вже зрілий і заможна людина, тому і подарунки на ювілей мають відповідати його статусу.\nВаш презент повинен бути практичний, проте не потрібно забувати і про оригінальність. Зрозуміти який вибрати подарунок чоловікові на день народження в 40 років можна, в першу чергу, звернувши увагу на його повсякденний спосіб життя, на те як він проводить вільний час і чим захоплений.\nВам потрібно як мозаїку зібрати цілісну картину, тоді ви обов’язково зможете придбати гарний подарунок, який порадує ювіляра.\nРозглянемо важливі нюанси, які допоможуть вам вибрати корисний і незвичайний подарунок імениннику.\nЄ певні забобони стосовно того, що не можна святкувати сорокарічний ювілей, це вважається поганою прикметою. Тому у деяких виникає закономірне питання, а дарують подарунки на 40 років чоловікові в принципі. У даному випадку варто дізнатися у самого іменинника, якщо він не забобонний, то питання знімається сам собою. У тому випадку, якщо чоловік не хоче відзначати ювілей, вручіть йому невеликий стриманий подарунок, адже найголовніше завжди увага.\nПри виборі подарунка звертайте увагу на ритм життя чоловіка, його характер і смаки. Однаково неправильно було б подарувати домоседу роликові ковзани, а любителю активного відпочинку збірник популярних новел 18-го століття. Не варто дарувати заможному чоловікові дешеві і неякісні речі, нехай це буде маленький презент, але хорошої якості.\nЗгадайте, можливо іменинник розповідав вам про те, чого йому не вистачає, ділився своїми планами на майбутнє і так далі. Подумайте, який подарунок допоміг би йому втілити в життя мрії і досягти поставлених цілей.\nВраховуйте і те, в яких стосунках ви перебуваєте з ювіляром. Приміром, одного цілком можна подарувати прикольний подарунок, адже ви добре знаєте його реакцію таку незвичайну річ, а от начальникові і колезі краще піднести класичний і практичний подарунок. У той же час вибираючи, що подарувати коханому чоловікові на 40 років, цілком доречний більш інтимний подарунок.\nЯкщо ви хочете купити презент, який пов’язаний з хобі іменинника, але нічого не розумієте в цьому питанні, обов’язково проконсультуйтеся з фахівцем в магазині, щоб він міг порадити вам оптимальний варіант.\nПриклади невдалих подарунків, які краще не дарувати чоловікові на ювілей\nІснує також цілий список презентів, які дарувати чоловікові на ювілей категорично не рекомендується, щоб не зіпсувати настрій імениннику і гостям. Отже, вибираючи подарунок на 40 років чоловікові, варто уникати наступних речей.\nГроші. Це часто розцінюється як неповага, адже виходить, що у вас не знайшлося часу або бажання подбати про подарунок для іменинника. Часто увага в цей день має куди більше значення, ніж сам подарунок, а гроші в цьому випадку це скоріше спроба відкупитися. Тим більше, витративши на різні дрібниці суму, подаровану вами, у винуватця торжества не залишиться ніяких спогадів про подарунок.\nПідробки популярних фірм і неякісні речі. Завжди краще вибрати щось більш скромне, але хорошої якості. Дорослий чоловік може образитися подібним презентів на ювілей.\nЗ тваринами. Це завжди велика відповідальність і далеко не всі готові взяти на себе зобов’язання доглядати і годувати нового члена сім’ї. Вихованців можна дарувати тільки в тому випадку, якщо вам про це прямо сказали, ви знаєте яка тварина хоче завести ювіляр, його породу і так далі. Крім того, ви повинні точно знати, що родина чоловіка згодна на цього вихованця.\nПарфумерія, дуже індивідуальна річ. Не варто вибирати подарунок наосліп, великий шанс того, що запах просто не сподобається імениннику. Винятком є лише ті випадки, коли ви точно знаєте смаки чоловіка і бренди, яким він віддає перевагу.\nОдяг. Враховуючи урочистість події, це зовсім недоречний подарунок. До того ж можна помилитися з розміром, формою і фасоном. Куди доречніше будуть стильні аксесуари.\nБанальне. Такі речі як набір верстатів для гоління, піна для гоління, шампуні, засоби особистої гігієни, шкарпетки, нижню білизну тощо дарувати не слід. По-перше, це зовсім несолідний подарунок на сорокарічний ювілей, а по-друге це може бути розцінено як натяк на те, що чоловік не достатньо добре за собою доглядає.\nРечі, пов’язані з поганими прикметами і забобонами. Особливо, якщо чоловік недовірливий, не варто дарувати порожні гаманці, ножі, носові хустки тощо.\nУ даній статті ми зібрали самі цікаві, корисні та оригінальні ідеї сюрпризів для чоловіка, який відзначає свій 40летний ювілей. Ми сподіваємося, що тепер ви легко зможете визначитися з подарунком і купити те, що припаде до душі імениннику і залишить хороші спогади про вас і проведеного разом часу. Не забувайте також і про те, що для будь-якої людини в цей день дуже важлива увага і добре привітання зі святом. Обов’язково додайте до свого подарунку кілька теплих слів та щиру посмішку.\nВітаю з вашим ювілеєм, в сорок років життя тільки починається, адже діти вже виросли, а онуків ще немає. Можна реалізувати свої найсміливіші бажання, час підкорювати нові вершини. Бажаю щоб ваша робота приносила багато грошей, добрих друзів, любові в сім’ї і розумних діточок. З днем народження!\nНехай твої цілі будуть реалізовані, нехай друзі допомагають у важких ситуаціях, а твоя муза надихає на нові звершення. Нехай цей свято принесе тобі багато радості і щастя, з ювілеєм!\nЦя ювілейна дата символізує розквіт сил, мужності, це час для нових відкриттів і задоволення вже досягнутими результатами. Ми хочемо побажати міцного здоров’я, натхнення, невичерпного джерела життєвої сили.\nСорок років це вік, коли зустрічається молодість і зрілість, я бажаю тобі, щоб саме це поєднання допомогло втілити мрії в життя і подолати всі труднощі легко на цьому шляху.\nПрийміть наші щирі вітання з ювілеєм і побажання благополуччя в сім’ї, просування в кар’єрі, міцного здоров’я і вірних друзів поруч.\nТобі виповнилося сорок років, а це означає, що ти вже накопичив достатньо мудрості і життєвого досвіду і в той же час, молодий і повний сил. Бажаю тобі нових звершень, нових горизонтів і перемог, з святом!\nВітаємо вас з ювілеєм! Не дарма кажуть, що сорок років це друга молодість. Ми бажаємо вам нових відкриттів і досягнень у цьому світі, який ви можете підкорювати вже маючи неабиякий досвід за плечима. Любіть життя і близьких, будьте щасливі.\nБажаю нашому імениннику відкрити нові рівні своїх здібностей і з успіхом їх застосовувати в грі під назвою життя, проходячи її з великими бонусами і задоволенням від перемог. А до наступного ювілею знайти безліч артефактів з книги мудрості. З Днем Народження!\nПопереду у вас ще ціле життя, сповнене пригод, а за спиною вже чималий багаж знань, умінь і навичок. Бажаю вам впевненості у завтрашньому дні і благополуччя. Хай сонячне світло завжди осяває ваш життєвий шлях, а річки приносять хвилі щастя до ваших берегів. З ювілеєм!\nНехай всі тривоги залишаться в минулому, а в майбутньому нехай перед тобою відкриваються всі двері. Бажаю, щоб тебе постійно супроводжувала удача, дружба і любов. З сороковим днем народження!\nПрийміть наші теплі вітання з вашим сорокарічним ювілеєм! Хочемо щиро побажати благополуччя і любові в родині, міцного здоров’я, процвітання і благополуччя у всіх сферах життя.\nВітаю тебе з ювілеєм і хочу побажати залишатися таким же сміливим, чарівним і імпозантним чоловіком! Будь любимим і сам люби, бажаю щастя на твоєму шляху і багато теплих сонячних днів!


Що приготувати влітку на вечерю: 6 легких і смачних страв на швидку руку - Belosnet\nдодому Різне Це цікаво Що приготувати влітку на вечерю: 6 легких і смачних страв на швидку...\nРічний вечеря повинна бути легким, а щоб не довелося довго стояти біля плити, ще й простим. Про деякі таких варіантах пропонуємо вам дізнатися прямо зараз.\nІнгредієнти: кабачок – 4 шт., сир – 200 г, петрушка – 50 г, базилік – 25 г, лимонний сік – 1 ст. л., сметана – 2 ст. л., сіль – щіпка, рослинна олія.\nПриготування: Вимийте, обсушіть і розріжте кабачки. Выскребите ложкою частину м’якоті з середини, звільнивши місце для начинки.\nСир змішайте з подрібненою петрушкою і базиліком. Також додайте в начинку лимонний сік і сіль.\nНафаршируйте кабачки і викладіть їх на деко, змащене рослинним маслом. Верхівки кабачків разом з начинкою промажте сметаною.\nЗапікайте блюдо до готовності в духовці, розігрітій до 180 градусів.\nІнгредієнти: філе куряче – 400 г, ріпчаста цибуля – 1 шт. яйце – 1 шт., кріп – 1/2 пучка, петрушка – 1/2 пучка, твердий сир – 100 г, сіль – щіпка, чорний мелений перець – 1/4 ч. л.\nПриготування: Пропустіть через м’ясорубку куряче філе і крупно нарізану цибулину. У фарш додайте збите виделкою куряче яйце, сіль і перець.\nГарненько перемішайте. Зелень дрібно нарубаєте, а сир наріжте брусочками.\nВізьміть трохи фаршу, щоб легко поміщався в долоню, сформуйте з нього корж, а в центр викладіть зелень і брусочок сиру. Сформуйте котлети так, щоб начинка залишилася всередині. Потім відправте котлети в пароварку на 30 хвилин.\nЗапіканка з фаршу і овочів\nІнгредієнти: кабачок – 4 шт., яловичий фарш – 300 г, рослинна олія – 2 ст. л., ріпчаста цибуля – 1 шт, болгарський перець – 2 шт., помідор – 3 шт., яйце – 2 шт., сметана – 1 склянка, сіль – щіпка, чорний мелений перець – щіпка.\nПриготування: Очистіть і наріжте кружальцями кабачки. Викладіть їх у змащену олією форму.\nНа сковороді обсмажте фарш і з дрібно подрібненою цибулею. Очистіть і наріжте соломкою перець. Викладіть його на кабачки.\nЗверху рівномірно розподіліть нарізані кружечками помідори. Потім додайте шар фаршу і решту кабачків. Яйця збийте зі сметаною.\nПосоліть і поперчіть заливку. Далі вилийте її в форму. Запіканку помістіть в заздалегідь розігріту до 190 градусів духовку на 40 хвилин.\nІнгредієнти: кабачок – 2 шт., помідор – 2 шт, болгарський перець – 1 шт, морква – 1 шт, ріпчаста цибуля – 1 шт, рослинна олія – 3 ст. л., стручкова квасоля – 100 г, вода – 1 склянка, сіль – щіпка, чорний мелений перець – щіпка.\nПриготування: Наріжте кубиками кабачки і помідори. Соломкою подрібніть очищений від насіння перець.\nВикладіть овочі в сотейник і обсмажте на розігрітому рослинному маслі.\nТуди ж додайте дрібно нарізану цибулю і подрібнений кубиками моркву. Також крупно нарубайте квасоля і додати в рагу. Поперчіть і посоліть блюдо.\nРозімніть сир: для цього пропустіть його через тертку. Додайте яйце, цукор, ванілін, борошно і змішайте всі інгредієнти до отримання однорідної маси.\nЗліпіть кілька невеликих коржиків (перед смаженням їх можна додатково обваляти в борошні).\nПотім надсилайте їх на сковорідку: обсмажити кожен сирник треба з обох боків до золотистої скоринки. Щоб сирники вийшли більш соковитими, в кінці потримайте їх під кришкою на повільному вогні протягом 2-3 хвилин.\nЗверху влийте воду.\nТушкуйте все близько 40 хвилин.\nпопередня статтяЧому суспільство забороняє жінкам старіти і вимагає 35 виглядати на 20\nнаступна статтяЯк прочистити насадку для душу, щоб не йти в магазин за новою: дрібязковий, але такий результативний спосіб


Подорожі \_ «Кинути все і поїхати до Азії»: Оля Гуцул про мандри на край світу\n«Кинути все і поїхати до Азії»: Оля Гуцул про мандри на край світу\nФранківчанка Оля Гуцул нещодавно повернулася з Південно-Східної Азії. Ця мандрівка тривала майже 6 місяців. Там вона зробила перше тату, знайшла нову сім'ю, побувала на індійському весіллі, відвідала діючий кратер вулкана, найбільше сірководневе озеро в світі, вперше наживо побачила слоників. За плечима у мандрівниці - більше, ніж 40 відвіданих країн. Нарешті вдалося зустріти Олю в Івано-Франківську. Ми домовилися про зустріч. Оля приїздить на велосипеді.\nРізниця у менталітеті між українцем і азійцем - дуже сильна\n- Останні два місяці я була в Таїланді, дуже мені сподобалось. Від найпершого і до останнього дня - одне задоволення. І автостоп, і люди, й їжа - все чудове. Боже, та вся Азія - прекрасна! Насправді різниця у менталітеті - дуже сильна. Азійці - настільки усміхнені, настільки прості. Там є дуже багато бідних людей, бідніших, ніж у нас. Вони живуть у якихось хатинках «на курячих ніжках». Вони не мають нічого, крутих машин чи айфонів, наприклад, але вони прожили день, мали, що з'їсти, і дякують за все цим своїм богам. Вони - щасливі. Навіть нічого не маючи, все одно допоможуть. Хоча в них буде купа своїх проблем, вони усміхнуться тобі. І це якось надихає. Коли ти розумієш, що люди - значно бідніші, можливо, сплять взагалі на вулиці (хоча там клімат - такий, що дозволяє це робити), але вони не нарікають. А у нас, в Україні, куди не глянь, - суцільна зрада: тут - не так, те - не так. Навіть якщо щось зроблять круте і прекрасне, от як «Порто Франко» чи «Квадрат Курбаса», все одно є люди, які скаржаться, що це - занадто гучно, чи чому там перекривають вулицю. Та прийдіть, насолодіться, отримайте задоволення, порадійте.\nМене здивувало, коли я повернулась у Франківськ: те, що вулиці Мазепи і Міцкевича ще дотепер розриті\n- Я попередньо планувала бути в Азії десь півтора року, до наступного літа, але так склалися сімейні обставини, що потрібно було повернутися. А ще я зуб зламала (сміється, - ред.). І в Азії медицина дуже дорога, тому після чотирьох місяців жування тільки на один бік, я вже не так тяжко сприйняла приїзд додому. Хоча, коли приземлилась у Борисполі, то навіть заплакала. Планую ще повернутись до Азії. Після будь-якої поїздки, коли ти повертаєшся, тебе дико «плющить». Ти просто дивишся на це все і думаєш: за що, заберіть мене назад. Потім минає місяць акліматизації, стає вже легше, адже літо в Україні - не таке й погане. Що мене найбільше здивувало, коли я повернулась у Франківськ: те, що вулиці Мазепи і Міцкевича дотепер розриті. Я коли їхала, то там такі котловани були. Ну, я думала, що за півроку зроблять. Приїжджаю, а все стало ще гірше. Не знаю, але це мене дуже вразило.\nЦе абсолютно нормально їхати на велосипеді в сукні і на підборах\n- Я вже 6 років - активна велосипедистка. Майже щодня їжджу на велосипеді у справах, до друзів, чи просто, коли маю зустрічі. Завжди намагаюсь взяти участь у велоднях, щоб показати всім, наскільки нас, велозалежних, багато. Для мене абсолютно нормально їхати на велосипеді у в сукні і на підборах. Мені здається, що Франківськ - дуже дружнє для велосипедів місто. Велодоріжками я особливо не користуюся, тому що я завжди їду збоку на дорозі. Можу пристебнути велосипед будь-де, а загалом, місто - рівнинне, невелике. За 40 хвилин ти можеш з одного кінця міста доїхати в інший. Це - ідеально. Це - не Львів бруківчаний, це - не здоровезний Київ, і навіть не горбистий Тернопіль.\nУ мене наплічник важив 18 кілограмів через те, що я - жінка\n- Ну, в мене вже є досвід пакування наплічника Європою і Балканами. Найважливіше: мінімальна аптечка та зручне взуття. Я досить непогано зібрала його - як на таку довгу мандрівку Азією, хоча це було спонтанно, складено в останній вечір перед від'їздом. В мене - це вже традиція. Тому було таке, що я забула страховку, ще якісь дрібнички. Пакувала з огляду на те, який одяг потрібно. Мені інколи пишуть у повідомленнях: «А ти точно там бродяго-турист? Тому що в тебе стільки одягу на фото. Ти що зі собою там три валізи возиш?» А я їм пояснюю, що плюс подорожей у теплих країнах те, що літній одяг - дуже компактний. Ці майки, футболки чи спідничка важать 100 грамів. Хоч і, зрештою, в мене і був наплічник 18 кг, тому що я - жінка (сміється, - ред.). В мене там - мінімальна косметичка, аптечка, деякі запаси їжі з України (каші пакетовані, сублімовані продукти, бо я одразу переживала, чи зможу їсти місцеві гострі страви), прикраси, 5 пар взуття. Справжній безхатько-турист їздить з одними сандаліями. А у мене їх було цілих 5 пар: дві пари балеток, дві пари сандалій і кросівки. І двокілограмовий зимовий спальник на екстрім -37 (сміється - ред.). Тільки я могла поїхати в +37 з таким велетнем, але в мене просто не було іншого. Я готова була носити тих 18 кг за можливість виглядати і почувати себе інколи не типовим смеллі бекпекером, а звичайною людиною.\nМоя перша мандрівка до Італії - це наче бетонна стіна впала перед очима\n- Моя перша поїздка була в Італію. Мені було 18 років. У мене мама там працює, як і багато наших заробітчан. Я на літо, поки вчилася в універі, їздила на роботу, скажімо. Але, попри роботу, я подорожувала. Я досить багато поїздила Італією. Мені тоді, на той момент 18-річній провінційній дівчині з-під Франківська, це наче бетонна стіна впала перед очима. Я побачила, що світ - такий кольоровий, відкритий, крутий. Ти йдеш вулицею, а до тебе люди посміхаються. Це був спочатку стрес, але після того мене ніби підмінили.\nЯ можу завтра зустріти кохання свого життя, вийти заміж, знайти «нормальну» роботу, а можу - скласти наплічник і поїхати в Грузію\n- Так, я зараз відчуваю себе вільною людиною, тому що можу вголос сказати все, що я думаю, не боячись якоїсь дискримінації про всі свої думки, бажання. Якщо докласти зусиль, я можу зробити все, що захочу. Думаю, що ось у цьому - свобода вибору. Вільна людина - вона має його. Я можу завтра зустріти кохання мого життя, вийти заміж, знайти «нормальну» роботу, а можу завтра скласти наплічник і поїхати в Грузію. Тому що в мене є така можливість. Це і є свобода, на мій погляд.\nУ дитинстві книги були мої найкращими друзями, насамперед, пригодницькі романи\n- Я думаю, що почала мандрувати через книжки. В це важко повірити, але я була дуже-дуже замкнутою дитиною. У мене не було абсолютно друзів у школі. Лише одна Саша, з якою я дотепер спілкуюся. Ми живемо на одній вулиці. Книги були мої найкращими друзями, насамперед, пригодницькі романи. Оці подорожі до центру Землі, навколо світу або ж на космічну тематику. Я росла з думкою про те, що все - можливо. Головне - бажання. Коли ти маєш велике бажання, ти можеш досягнути всього. Вони навчили мене доброти, розуміння того, що всі люди - рівні. Мене дуже любили всі бібліотекарки, тому що я там, в бібліотеці, практично жила. І настільки завжди хотілось побачити ті країни, бо хоч я дуже люблю український фольклор, але для мене казки народів світу - це було щось із чимось. Про якісь далекі, східні країни, про Індію, про Персію. У той момент це було нереально. Напевно, внутрішньо я якось знала, що настане час, і я там буду, побачу і доторкнусь до цього.\nІндійці не знають про найвідомішу книгу про Індію - «Шантарам»\n- В Індії я прочитала «Шантарам». Я якраз була в Мумбаї, коли почала гортати її. Це було так, наче читала свої думки. Хоч книга містить багато вигаданих подій, але вона однозначно варта уваги. І ще справа у тому, що в самій Індії ця книга взагалі не популярна. Вони про неї не знають. Я коли їм розповідала, вони так на мене дивились, питали, що це таке. Я їм кажу, так це ж - найвідоміша книга про Індію. Після того, коли я поїхала, то сказала своєму індійському «братові» про неї. Він сказав, що почав читати і дуже здивований, що ніхто йому не казав про неї раніше.\n«Я тебе люблю! - Серйозно? Ти ж мене вперше бачиш!»\n- Звичайний день в Індії - це зробити мільйон селфі з місцевими. Отримати кілька пропозицій вийти заміж. На новорічну ніч у мене було три чи чотири зізнання в коханні. Це не було класно, бо вони мені зіпсували вечір, ходили за мною вслід. Я святкувала новий рік десь у пустелі, під Пакистаном. І ці індійці кажуть, що от «ти - така красива», «я тебе люблю». А я відповідаю: «Серйозно? Ти ж мене вперше бачиш». Я звикла до цього. Далі було легше. Це лише в Індії була така увага, в Малайзії такого не було, в Індонезії вже все о'кей, а Таїланд - взагалі супер туристична країна.\nЯкщо порівнювати Балі з Гоа, то він просто «взуває» у разів 100\n- Моє улюблене місце у світі - це Балі, я хочу туди повернутися ще раз. Адже була там дуже мало. На жаль, у мене було лише три тижні на Індонезію. І я майже 2 тижні добиралась до Балі. Більше, ніж на тиждень «застрягла» у Джакарті, тому що я там робила тайську візу. А потім ще заїхала у кілька міст дорогою. Отже, поки я доїхала, то в мене на Балі залишилося лише три дні. І це була моя, мабуть, найбільша помилка за весь азійський тріп. Адже це - дійсно рай для всіх: для молодих, старших, для сімейних, тусівників, для батьків з маленькими дітками. Там є все: природа, їжа, море, гори, озера, водоспади, люди. Індонезійці - просто дуже-дуже милі, круті. Якщо порівнювати Балі з Гоа, то він «взуває» у разів 100. Я дуже люблю Індію, сміялась, що в минулому житті, напевно, була індійкою, але Балі - це атмосферне місце, настільки там хороші люди живуть, тому всім раджу якось туди доїхати.\n«Ти - як брат для мене, якого я завжди хотіла мати»\n- В Індії я знайшла нову сім'ю. Отже, це був найкращий друг мого хоста. Ми зустрілися з ним наступного дня, коли я вписалася в Мумбаї. І з моменту, коли ми почали розмовляти, це було таке порозуміння! «Ну, ти - як брат для мене, якого я завжди хотіла мати!», «А ти - як сестра!». Ми «потусили» всі разом три дні, і я поїхала подорожувати Раджастаном. Через місяць я повернулась ще раз у Мумбаї, щоб зустрітися з ними, і вони мене запросили на весілля. Тому тепер я знайшла не тільки брата, у мене тепер - індійські мама і тато. Дуже хочу повернутися в Індію, бо сумую за ними.\nІндійське весілля - настільки колоритне, кольорове, веселе, космічне\n- Святкування триває 5 днів. І якщо ви думаєте, що в нас весілля круті, то поїдьте в Індію. Найбільше, що мені сподобалось, це - те, що там не було ні грама алкоголю. Думаю, нам варто перейняти цю традицію, адже настільки весілля колоритне, кольорове, веселе, космічне - що ти не хочеш пити. Ти отримуєш задоволення від цих пісень, танців. Їхні традиційні вбрання сарі - це витвір мистецтва. Вони святкують весілля 5 днів, там все розписано. Спочатку співають, танцюють, потім розмальовують мехенді. Тому що, вважається, що чим більше мехенді на тілі молодої, тим більше її буде любити чоловік. Тому вони покривають ним руки, ноги - і все, що можна. Традиційна частина, саме прийняття шлюбу - це важко описати, я була глибоко вражена.\nЯкщо ви їздили у нашому плацкарті, то в Індії будете почувати себе як вдома\n- Індія є не настільки туристичною країною. Вони не звикли до білих туристів. Тому я не «стопила», було боязно, й індійська залізниця за ціною була така, як і українська. Я проїхала 6 тисяч кілометрів у потязі. Мені Індія взагалі коштувала за 2 місяці 140 доларів. Якщо ви їздили у нашому плацкарті «Червона рута» або «Раховозом» у гори, то ви в Індії будете почувати себе як вдома. Наш плацкарт і індійський відрізняється лише тим, що у нас дві полички, а оскільки індійців - 1,3 млрд, то там три полички, і вони використовують всі три. Полички трішки по-інакшому зроблені, третя полиця - не така, як у нас, але вони всі - рівноцінні. Індійську залізницю я обожнюю. Тому що ніде нема такого дешевого транспорту. Індійська залізниця - одна з найбільш розгалужених залізниць у світі, бо свого часу британці розбудували її, щоб легко і швидко перевозити товари такою величезною країною.\nУ мене був спортивний азарт, і я «простопила» за день 700 км\n- Це було у Таїланді. Того дня я «простопила» більше, ніж 700 км. Із Чіангмаю до Бангкоку. До міста я потрапила дуже пізно. Це вже була десь година дев'ята вечора. Почнемо з того, що Бангкок - місто-мегаполіс. Громадський транспорт ще їздив, але мій хост жив дуже далеко, до нього ще залишилось 18 км. Отож, 10 км - я під'їхала громадським транспортом, і залишилось ще 8 км. Це вже було пізно, автобуси не їздили. Єдиний вихід - таксі. Таксі - це дуже дорого, це - по-перше, по-друге, у мене був спортивний азарт, я «простопила» у той день 700 км, мені залишилось 8 км. Я не хотіла їхати на всяких «тук-туках» чи «уберах». Тому я просто йшла, «стопила» дорогою і побачила таку гарну місцину для «стопу». Вже десята вечора, дивлюся, так гарно світиться, так все освітлено, така територія гарна - я собі там кинула наплічник і почала «стопити». І буквально через п'ять хвилин приїжджає один поліцейський мотоцикл, потім другий, третій - всього п'ять. Через дві хвилини приїжджають два екіпажі, і вони починають до мене дуже багато тайською говорити, фотографувати, знімати на відео. Я просто стою у шоку, не знаю, що відбувається. Виявляється, що це - поліцейський відділок. Я «стопила» біля поліцейського відділку (сміється, - ред.). На жаль, ніхто з них не знає англійської. Аж тут приїжджає їхній головний шеф, який знає англійську. Він починає питати мене: чи в мене все добре, що сталося, чи є якісь проблеми. Я йому розповідаю, що так і так, що я «стоплю» до місця, де повинна зупинитися. Вони ставлять перше питання: «Чи в мене є достатньо грошей для подорожі у королівстві Таїланд?». Я кажу - так, що в мене гроші є, але, розумієте, це - принцип. Я їм розповідаю цю історію про те, що «стоплю» цілий день, показую фотографії і профіль в «Інстаграмі». Вони починають зі мною фотографуватися, робити селфі. Зрештою, вони зробили з цього піар, про те, як тайська поліція допомагає туристам, і які вони класні. Вони мене з екіпажем з мигалками підвезли, тож я потрапила о одинадцятій годині з поліцейським ескортом до дому хоста. Наступного дня про це мала написати якась місцева газета, але я не мала можливості її знайти. Тому, десь там я - зірка (сміється, - ред).\nПроживання в мандрах - значно дешевше, ніж в Україні\n- За шість місяців перебування в Азії я витратила 1220 доларів. Це - з візами, квитками, тобто, все разом. У нас є дещо дешевше з продуктів, але, загалом, одяг - значно дешевший в Азії. Ти можеш на стріт-маркетах купити за 100-200 гривень добротні речі, не якийсь там ширпотреб з Китаю. У Таїланді шиють чудовий одяг. Є дуже багато стереотипів, що подорожувати - дуже дорого. Ось, наприклад, оренда байку на Балі чи в Таї коштує 3 долари на день. За 9-10 доларів можна орендувати дуже пристойне житло. Поїсти там, якщо стрітфуд, то, у середньому, за 50-70 грн. Я, звичайно ж, готувала вдома, здебільшого, або шукала їдальні, де вкладалась у 30 грн. Але проживання в мандрах і все-все, що було, то це - значно дешевше, ніж в Україні, за моїми підрахунками. Кілька разів я зустрічала людей, які давали мені гроші. Не кожна дівчина може кинути все, скласти наплічник і поїхати до Азії, ще й сама. Коли я залишала Україну, у мене було близько 500 доларів. Це - все, що в мене було на півтора року. І потім пізніше, при спілкуванні з неймовірною кількістю людей, коли я розповідала свою історію, на запитання, звідки в мене кошти на подорожі, чесно казала, що в мене залишилось якихось 200 доларів. Ще один-два місяці подорожуватиму, а там далі буду якусь роботу шукати. І вони такі: «Як так можна? Та треба мати щось». А я кажу, що живемо сьогодні, і я вирішую проблеми по мірі їх надходження (сміється, - ред.). А вони: «Я хочу тобі чимось допомогти». І давали гроші. Спочатку я впиралася і казала, що не потрібно. Але в азіатів є така штука, що коли вони пропонують тобі якусь допомогу, то якщо ти відмовляєшся, дуже їх ображаєш. Це є в їхній релігії - про допомогу мандрівникам. Тому я «розслабилась» і сказала: «Ну о'кей, дуже дякую».\nЯ дійсно пишаюся своїм каучсерфінг аккаунтом\n- Щодо корисних ресурсів для дешевих подорожей, то я шукаю всі квитки через сайт скайсканер. Є ще ківі, момондо. Але я - вже роки на скайсканері і вже, напевно, там із заплющеними очима можу знайти квиток. Дуже мені подобається функція, що там можна вибирати. Наприклад, беремо сусідню країну: Польща «з» і «кудись» - ти просто вибираєш собі будь-куди. Так я і в Індію потрапила за 150 доларів. Ще мені в поїздках допомагає каучсерфінг. Я дійсно пишаюся своїм каучсерфінг аккаунтом. Є дуже мало речей, якими я пишаюся. У мене більше, ніж 100 позитивних відгуків, усі - хороші, всі - цікаві. Я над ним дуже довго працювала. Свого часу я хостила дуже багато людей у себе, потім вони мені залишали відгуки. А тепер хостять мене. За моїми підрахунки, я зупинялась 60-70 разів у когось, і в мене не було жодного негативного досвіду. Ще це - такі контрасти від ночівлі на підлозі у спальнику до шикарних апартаментів із приватним водієм. Ех, всіляке було (сміється, - ред.).\nКоли ти - сама, то легше стопити, легше знайти житло\n- Мене три рази «киданули» партнери. Перший раз я поїхала в Європу. Я теж планувала бути не сама. Я поїхала з напарником. У перший день ми добрались до Німеччини, і ввечері йому пише мама про несподівані сімейні обставини - він повернувся. Другий раз мій майбутній напарник підхопив туберкульоз. Третій раз - Сашка просто не пустили у літак, бо там були проблеми з візою. Я зрозуміла, що мені не щастить подорожувати з кимось. Тепер я планую далі продовжувати соломандрівки і не напрягати нікого, не напускати якусь погану карму. Та й фінансово значно легше бути самій. Коли ти - сама, то легше «стопити», легше знайти житло. Більшість аккаунтів на каучсерфінгу - це ті люди, які хостять тільки одну людину. Тому в тебе є значно більше можливостей, і плюс - ти можеш робити все, що завгодно. А мінус - що інколи хочеться поділитись враженнями, буває, не вистачає компанії.\nЗавжди треба мати голову на плечах, як каже моя бабуся\n- Чому в мене немає жодного негативного досвіду за шість місяців, що я була сама? Треба бути обережною, завжди думати. Може, я, на перший погляд, комусь здаюся легковажною чи несерйозною, але це не є завжди так. Я, зазвичай, продумувала, до кого вписатись, не писала до першої людини, яка трапляється у списку на каучі, не «стопила» у небезпечних місцях. За півроку, що я подорожувала, лише двічі ходила на вечірки, і то я була з перевіреними людьми, і аж тричі пила якийсь алкоголь. Завжди треба мати голову на плечах, як каже моя бабуся. Треба завжди думати, що ти - в чужій країні, ти - сама, за тебе ніхто не подбає. Крім тебе - ніхто. Ще я щодня пишу мамі SMS у мандрах, що жива, поїла, маю де спати.\nНатхнення в мандрах інколи треба аж за горло брати\n- Я почала писати для себе історії-підсумки про мандрівку у «Фейсбук». Через стільки країн і часу ти це все забуваєш. Здавалось би, лише минулого серпня я завершила свій солотріп, а я вже не згадаю половину деталей, тому я почала писати, щоб зберегти ці спомини. Люди почали читати і казати, що круто, давай ще, але мені дуже важко ця писанина дається. Я - не письменник, і натхнення інколи треба аж за горло брати і казати: «Сиди тут і допоможи мені, давай щось нашкрябаємо, скільки можна?» В Європі і на Балканах я писала пости щодня ввечері. Інколи настільки було важко, бо ти «стопив» купу кілометрів. Ти вписуєшся, тобі хоча б в душ піти, а ти просто прилазиш, нічого не хочеш, мозок плавиться, але ти розумієш, що треба написати, бо народ чекає. І плюс, якщо ти не напишеш сьогодні, то завтра ти вже не напишеш за два дні. Ти вже забудеш цей день, і воно так мине. Примушувала себе, було дуже важко. Але зараз думаю: якщо знову кудись поїду, не знаю ще куди, то точно буду писати частіше. Тому що я вже місяць вдома, пишу про Таїланд, який був місяць тому, я вже не пам'ятаю якихось деталей, мені важко згадати ті емоції, відчуття, які були на той момент. Тому на майбутнє я повернуся до свого режиму, можливо, не щодня, але раз на тиждень якісь підсумки писати для себе. Ще твій «Фейсбук» із часом стає інтернаціональним. Через це я в «Інстаграмі» почала писати англійською, тому що ти знайомишся з неймовірною кількістю людей, таких самих мандрівників, як і ти. Хочеться зрозуміти, про що вони говорять - хочеться щось самому розповісти.\nЯ збиралася до Південної Америки, але опинилася в Азії\n- У мене є дві мрії у житті: подорож навколо світу і полетіти у космос. Далі в планах - Південна Америка, взагалі, я збиралася туди, але опинилася в Азії. Таке буває. Синонім слова «гуцулка» - це «спонтанність». Я абсолютно нічого не можу спланувати. От зараз теж хочу їхати. Не знаю куди і на скільки, коли я повернуся, чи, взагалі, повернуся. До зими планую бути в Україні. А там далі, найімовірніше, назад в Азію. І почну з Індії, з відвідин своєї «сім'ї». А ще в Азії залишилися країни, які мене цікавлять: В'єтнам, Камбоджа, Філіппіни. Я би вже закрила той регіон, тоді можна було б рухатись кудись далі. І як казав Девід Боуї: «Я не знаю, куди я прямую, але я обіцяю, що це не буде нудно» (сміється, - ред.).\nАвтор: Наталка Курсик\n10 дивовижних і неповторних населених міні-островів\n14 дивовижних замків – символів безсмертного кохання#2018-41 (10/11/2018)\n10 фото, які змусять вас відвідати Валенсію#2018-39 (09/27/2018)\nЯк живе країна, про яку всі чули, але ніхто нічого не знає#2018-39 (09/27/2018)\n10 дивовижних і неповторних населених міні-островів#2018-33 (08/16/2018)\n15 місць на Землі, які виглядають як пейзажі з інших планет#2018-31 (08/02/2018)


Колекція "приходів" від ворога захисників Троїцького 5 канал\n24.05.2019 11:36 Читайте по-русски\nНа ворожих позиціях тиждень тому відбулася ротація – зайшли інженерні підрозділи й одразу взялися укріплювати лінію оборони\nОкупанти зменшили рівень напруги поблизу Троїцького на Луганщині. Терористи провели ротацію, почали укріплювати лінію оборони й майже припинили вогонь.\nДенис родом із Рівненщини. У війську служить уже 3-й рік. Контракт підписав у 19. Зізнається, попри юний вік, не хотів відсиджуватися вдома, коли в країні йде війна: "Я вважаю, що всім треба віддавати борг. Тобто кожен має служить, а не так, що навіть на "срочку" йти не хочуть. Сидять і ховаються. Потрібно, щоб усі служили".\nЗараз Дмитро разом із побратимами тримає оборону Троїцького на Луганщині. Тут вояки зібрали колекцію хвостовиків від мін та снарядів. Цими боєприпасами ще тиждень тому окупанти обстрілювали позиції українських захисників.\n"Це "приходи" – подарунки від наших так званих колишніх братів. У порушення Мінських угод – 120-ті міни, осколковий снаряд СПГ-9, протитанковий снаряд. В основному це осколкові та 120-ті міни", – показує армієць Михайло.\nЩоправда, в середині травня обстріли припинилися. За розвідданими, на ворожих позиціях відбулася ротація. Туди зайшли інженерні підрозділи та одразу взялися укріплювати лінію оборони.\n"Чути де-не-де, що вони підривають, щось там працюють. Вчора було чути, що вони щось підривають. Тобто вони окопуються", – каже Денис.\nПоки відносно тихо, армійці теж не втрачають часу. Вдосконалюють власні позиції. Робити це нелегко, бо під ногами не земля, а сланець. На такому ґрунті весною посадили городину. Нині вже смакують свіжою зеленню.\n"Коли воно з городу, воно смачніше, коли своє. Пішов, вийшов, нарвав. Кінза, кріп, цибуля, петрушка, часник, щавель, морква, огірки... Таке, що найпотрібніше", – усміхається військовослужбовець Віталій.\nКрім того, щоб підтримати бойовий дух, на позиціях нині працюють військові психологи. Перевіряють рівень стресостійкості бійців на передовій.\nобстріли бойовики бійці АТО бліндаж зона ООС (кол. АТО)\n"Вони "видохлися", їм самим жити хочеться", – захисники Попаснянського напрямку про окупантів\nВорог застосував озброєння БМП та міномети, загинув один боєць – штаб ООС


«Обрав цю країну, бо вона має шанс змінитись» - ZAXID.NET\n«Обрав цю країну, бо вона має шанс змінитись»\nПереселенець із Білорусі Андрій Азаров робить у Львові ковбаси і допомагає армії\nІрина Скіць, 13:54, 27 травня 2015 0\nАндрій Азаров під час роботи\nРазом із хвилею переселень із Криму та Донбасу до Львова переїхав білоруський художник із гучним прізвищем Азаров. Тут чоловік вирішив не малювати, а виготовляти ковбаси. ZAXID.NET зустрівся з ним та розпитав про втечу від режиму, перебування на Майдані під час Революції гідності, переїзд до Львова, ставлення білорусів до конфлікту в Україні та секрети білоруського в'ялення ковбаси.\nПерший час у Львові жив на бамбетлі\nАндрій Азаров. Фото: ZAXID.NET\n45-річний художник Андрій Азаров переїхав до Львова в грудні 2014 року. Розповідає, що обрав саме Львів, бо тут люди не чекають змін від когось, а роблять їх самі.\n«У Львові інший менталітет: тут люди не чекають на царя, який все зробить за них, як, до прикладу, у Мінську. Мабуть, це пов’язано з тим, що Львів менше був під комуністами, радянською владою», - каже Андрій Азаров.\nДумка про переїзд в іншу країну з’явилась ще у 2003, коли Андрій працював у Москві. Після 2003 року, каже він, Москва й Росія загалом почали змінюватись. Тоді чоловік переїхав до Мінська. Однак потенціалу до змін там не вбачав.\n«Під час Євромайдану в Україні я зрозумів, що ця країна має шанс змінитись. У мене підростає донька, їй саме час йти до школи. Я не хочу, аби вона росла в настільки режимній державі, як Білорусія», - пояснює переселенець.\nКоли переїхав до Львова, Андрій поняття не мав, чим буде займатись і де житиме. Перший час гостював у друзів. Жив буквально у кухні, на бамбетлі. Потім йому допомогли знайти квартиру для оренди. Тому, пояснює, кликати до себе дружину із шестирічною донькою було зарано.\n«Моя дружина, як і я, художник. В Мінську Інга працювала в театрі, створювала образи для акторів. Але з того часу, як народилась наша донька – Міша, вона сидить вдома, бо виявилось, що у доньки – алергія на лактозу. Мій син Костя вже старший, він також кулінар. Зараз працює в Мінську поваром в ресторані. Проте на відміну від тата – вегетаріанець», - розповідає Андрій.\nВін розповів, що, на відміну від дружини і дітей, його мати не підтримала ідею про переїзд та участь у подіях Єврмайдану.\n«Коли я повернувся з Майдану, ще в грудні, до початку розстрілів, мама сказала, аби я радів, бо залишився живий», - каже чоловік.\nАндрій зауважив, що ситуація в Білорусі, так само, як і в Україні, – неоднозначна. Країна поділилась майже навпіл: на тих, хто підтримує Росію, і тих, хто підтримує Україну. Він розповів, що є багато людей, здебільшого тих, що ближчі до східного кордону, котрі були раді жити в Росії та отримувати їхні рублі. З іншого боку є й ті люди, котрі, навіть говорячи по-російськи, хочуть співвідносити себе із білорусами.\n«Більшість моїх друзів – вільні художники. Тому вони, як і я, підтримують демократичні цінності. Але в багатьох випадках я волію залишатись аполітичним», - зізнається Андрій.\nЧоловік запевняє, що стосовно Львова у нього не було жодних упереджень чи стереотипів. Раніше він приїжджав сюди підлітком. Тоді місто видалось йому милим та затишним. З того часу, каже, мало що змінилось, хіба поменшало «совка».\nКовбаси зі смаком «умамі»\n«Щоб не нудьгувати та зайняти себе чимось, я вирішив робити ковбасу. Тут переважно ковбаси коптять, а у Білорусі – сушать», - розповів кулінар. Спочатку зробив вісім ковбас. Продав їх серед друзів та через сторінку у Facebook. Коли ковбаса швидко розійшлась, вирішив насушити вдвічі більше, а потім і ще вдвічі більше.\n«Ми так весь час збільшували на два. Перші вироби продавав серед друзів. У мене на Facebook близько тисячі друзів, на сайт talerka.tv, де є багато моїх рецептів, заходить щодня близько 2 тис. людей, на YouTube - 15 тис. підписників. Тому вироби розійшлись швидко», - розповів переселенець.\nЗараз весь балкон Андрієвої квартири заставлений різними сушеними смаколиками. Попит на ковбаси та м’ясо є з усієї України. Для багатьох замовників товари він надсилає поштою.\n«У мене був випадок, коли дівчина попросила зробити ковбасу, лише одну, але метрову. Я взяв замовлення і вона терпеливо чекала на нього цілий місяць. Потім виявилось, що це був подарунок для її брата», - розповів Андрій.\nВін каже, що технологія виготовлення його ковбас нагадує італійську. Проте італійці фарш пропускають через м’ясорубку. Він же все нарізає вручну та достатньо великими шматками.\n«Якщо м’ясо молоти через м’ясорубку воно втрачає свій смак, бо шматочки занадто маленькі. Я нарізаю вручну. Тоді чітко видно шматки м’яса. Крім того, додаю близько десяти відсотків жиру», - розповідає кулінар.\nАндрій Азаров начиняє ковбаси. Фото: ZAXID.NET\nДалі цим фаршем начиняють кишку, добре просолюють та обмакують в спеціях. Після чого вона повинна висіти у вологому приміщенні близько місяця. За цей час ковбаса починає покриватись благородною пліснявою. Тоді виходить ферментований продукт на кшталт сирів з пліснявою, сушеної риби, соєвого соусу, квасу та інших.\n«У цих продуктах ферменти розщіплюють білок і роблять його більш придатним для споживання. Ці продукти наділені п’ятим смаком, як кажуть японці, «умамі», тобто з природнім глутаматом натрію», - пояснив переселенець.\nОкрім ковбаси, чоловік також виготовляє в’ялені качині ніжки та грудки, ніжки карпатського каплуна (півня), кумпяк, бастурму та смалець із жиру каплуна. Все готує за білоруськими рецептами.\nНіжка сиров'яленого каплуна коштує 10$, сиров'ялена ковбаса зі свинини - 20$ за кілограм, в'ялені качині ніжки коштують по 5$, а грудки - по 10$, кумпяк та бастурма - по 30$за кілограм. Андрій пояснює, що ціни доволі високі, бо м'ясо недешеве. До того ж, під час сушіння вироби втрачають до половини своєї ваги.\nАндрій Азаров показує вже готовий продукт\n«Всіх своїх покупців я прошу не з’їдати м’ясо відразу, а сфотографувати його. Хочу зробити з цього традицію і потім розігрувати на сто знімків одну ковбасу чи кулінарну книгу», - каже Азаров.\n«Свій ресторан я відкриватиму з комірчини»\nВ’ялення м’яса – не єдине Андрієве захоплення. У березні 2014 року він видав свою книгу, де назбирав 365 рецептів страв з усього світу. Фішка його книжки – QR-коди із посиланням на відео до рецептів. Тобто в книжці є рецепти, а на сайті є ще й відео-інструкції до них.\nОдин із розворотів кулінарної книги Андрія Азарова\nСайт talerka.tv Андрій створив близько десяти років тому. Там збирав різноманітні рецепти, знімав під них відео. Згодом йому запропонували надрукувати книгу із рецептами. Тоді і виникла ідея поєднати два в одному. Разом із переїздом до Львова чоловік вирішив перевидати книгу і українською. Після її виходу має з’явитись і україномовна версія сайту.\n«Я би звичайно хотів розвивати свій бізнес та відкрити якийсь ресторанчику Львові. Проте поки що я працюю сам, а тому це занадто велике навантаження. Якщо відкривати навіть невеличку лавку, то потрібно буде мати щодня у наявності всі види товарів. Тому свій ресторан я відкриватиму з комірчини», - говорить чоловік.\nГотові упаковані ковбаси\nАндрій розповів, що офіційно займатись бізнесом у Львові йому також забороняє і закон. Наразі переселенець тільки оформлює дозвіл на проживання для себе та своєї родини. Тому офіційно працювати в Україні він не може.\n«Піти воювати в українську армію я також не можу, бо тоді, за білоруськими законами, я вважатимусь найманцем. При чому, немає значення - піду я добровольцем чи за гроші», ділиться Андрій.\nАби допомагати Україні в такий нелегкий час та в своєрідний спосіб сплачувати податки, Азаров вирішив віддавати 50% заробітку на допомогу армії.\n«Окрім цього, я разом із хлопцями по вихідних стояв і збирав допомогу бійцям біля пам’ятника Данилові Галицькому, готував куліш, який потім продавали. Щонеділі готували казан каші на сорок літрів. Так за день вдавалось збирати близько 2-5 тисяч гривень», - пригадує він.\nАндрій каже, що із задоволенням залишився б жити у Львові: «Львів – дуже полінаціональне місто. Тут і Вірменська, і Староєврейська вулиці. Я думаю, що і білоруські рецепти тут би прижились. А ще я би хотів зробити гастрономічні подорожі Україною, так би мовити посмакувати нею, відчути автентичність страв».


"Трайдент":: Hotel Tyrolerhof 4*\nАдреса: Hotel Tyrolerhof Nr. 268 A 6450 Sölden\nТелефон/Факс: (0043-5254) 2288 / (0043-5254) 2833\nРозташування: у жвавому центрі села.\nЗручності: популярний готель (багаторічний партнер Neckermann). 90 номерів. Ласкаво просимо лобі з ресепшн та сидячими місцями, приємний і часто відвідуваний бар готелю, ресторан. Кафе з сонячною терасою. 3 ліфта. WLAN безкоштовно.\nПроживання: з ванною або душем, деякі з окремими туалетами. Телефон, кабельне телебачення, радіо, сейф. Усі номери для некурящих. A1D: одномісний номер. A2D: двомісний номер. A3E: двомісний номер Введіть "Ambiente". Балкон за запитом приблизно 10 євро на добу, оплачується на місці. A4D: сімейний номер для 2 осіб з 2 додатковими ліжками. Балкон за запитом приблизно 10 євро на добу, оплачується на місці.\nРозваги: катання на лижах в готелі Grizzly-Bar.\nВелнес: оздоровчий центр: критий басейн (19 х 6 м), зона відпочинку з різними саунами, ароматична парна, льодовий грот. За окрему плату: масаж.\nХарчування: багатий сніданок "шведський стіл" із куточком здорової їжі. Увечері "шведський стіл" звичайно складається з 2 початківців, 2 супу та 5 основних курсів. Вегетаріанське меню на замовлення. Щодня салат-буфет та різноманітні десерти.\nСвята / Новий Рік: урочисте Різдвяне вечеря 24.12 та Новий рік. Новорічна вечірка з живою музикою та опівночі закуски.\nТуристичний податок: приблизно 3 євро / день / особа.\nПаркування: автостоянка включена. Підземний гараж близько 7 євро на день.\nДомашні тварини: приблизно 20 євро / день.\nКод готелю: 09600A\nВИТЯГ: 150 м (Giggojach Lohn)\nЛИЖНА БІГОВА ТРАСА: прибл. 150 м\nПРОКАТ ЛИЖ: прибл. 20 м\nЛИЖНА ШКОЛА: прибл. 20 м


Автор «Ріка і Морті» створить серіал про Стародавню Грецію\nАнімаційне шоу вийде на телеканалі Fox\nСпівавтор та сценарист серіалу «Рік і Морті» Ден Хармон створить комедію про Стародавню Грецію. Новий анімаційний серіал вироблятиме телеканал Fox. Прем’єра шоу має відбутися у 2022 році.\nСюжет ґрунтуватиметься на грецькій міфології та зосередиться на групі людей, богів та монстрів, що намагаються керувати одним із перших міст у світі, не вбиваючи одне одного. Назва серіалу залишається невідомою.\n«Дайте Дену Хармону перетворити міти ранньої грецької цивілізації на гострий коментар про сьогоднішню політику, знаменитостей та попкультуру. Ми пишаємося тим, що співпрацюємо з Деном над цим серіалом», – коментує новину президент Fox Entertainment Майкл Торн.\nДен Хармон виступить в ролі виконавчого продюсера майбутньої анімації.\nпозначки: Ден Хармон, Рік і Морті\nПоперпопередняУкраїнську стрічку «Стоп-Земля» покажуть на Берлінале


Кому вдалося стати успішним ріелтором? Розкажіть про свої успіхи. Як починали? Що Вам допомогло? | rieltor.kr.ua\nОтчёт об исполнении контракта или же результатах отдельного этапа выполнения.. В случае выполнения контракта муниципального или государственного назначения отчёт обязан полностью соответствовать требованиям Постановления № 1093, утверждённого Правительством РФ от 28.11.2013 года. Готовится отчёт об исполнении одного из этапов или же всего контракта контрактным управляющим или работником соответствующего профиля.\n людмила осишная\nХочу стати ріелтором, але немає досвіду поки.\nголовне вміти маніпулювати людьми, спілкуватися, забовтувати. так само добре знати питання по нерухомості\nУ мене є знайомий ріелтор. Він розповідав, як йому вдалося добре заробляти в сфері продажу нерухомості. Основний навик, який відіграє велику роль - комунікативний. Потрібно вміти спілкуватися і торгуватися з людьми, шукати клієнтів, рекламувати себе, оперувати професійним лексиконом і т. Д. Потрібно постійно практикувати спілкування з різними верствами населення і вивчати їх психологію, щоб точно умовити їх на покупку саме тієї чи іншої квартири. Другий навик - вміння працювати з інформацією, шукати її самостійно і вивчати. Кожен день доведеться вчитися, бо ріелтор крім всіх законів по недвіжкі повинен знати облаштування будинку, його технічні характеристики, не завадить всебічна розвиненість - щоб ви могли підтримати будь-яку тему спілкування з клієнтом і вже смикати його за ниточки. І третій, вищу освіту. Так, без нього нікуди, якщо тільки не по блату. Візьмуть з будь-яким, але саме -вищого. Рекомендую отримати економічна або технічна з будівництва житлових будинків. Або будь-який гуманітарний факультет, щоб мова була підвішена. Спочатку піде час на саме розкрутку, будете працювати на досвід. Потім навпаки досвід буде працювати на вас, відразу великих відсотків не чекайте, вам ніхто не дасть серйозних справ, якщо ви новачок. Потрібно вчитися прямо на роботі, вдома. Успіхів!\nЛюда, якщо не вмієш споювати самотню алкашні, то тобі місця в струнких рядах ріелторів немає, плюс постійне носіння зброї, щоб не поимели в місця загального користування, при показі квартири, та й таке теж буває!\nУспішні ріелтори не мають часу для сидіння тут, в Відповідях. Вовка ноги годують ... Почитайте книжечки Т. Веденському, здається. Вона там розповідає, як починала і чого добилася в цій справі.\nУ головного судді Росії знайшли нерухомість на 220 млн рублів-накопичив і купив?\nРобота Ріелтором чи варто?\nЯк зайнятися орендою житла Ріелтори самостійно в іншому місті, якщо "ти" недавно переїхав?\nЧи зобов'язані ріелтори при рассторженіі контракту повертати гроші орендарю?


«Давайте будемо валяти пам’ятники!» – Газета "Златокрай"\n6-го серпня на «гарячу» лінію 102 подзвонили занепокоєні жителі села Богуславець. Ледь справляючись з емоціями, вони розповіли правоохоронцям, що на території сільського кладовища хтось поглумився над могилами їхніх родичів. Виїхавши на місце події, поліціянти виявили 15 пошкоджених надгробних пам’ятників: у деяких був збитий верх, один – розбитий навпіл.\nСтали опитувати свідків. Виявилося, що вандалами, які познущалися зі споруд, що увінчують пам’ять померлих, були троє малолітніх місцевих дітей. Десятирічний богуславчанин зізнався, що він разом зі своїми двоюрідними братами (10-и і 8 років) так розважався. На канікулах хлопці часто бувають у бабусі, яка живе навпроти кладовища. Допомігши старенькій по господарству, хлопчаки дружно чимчикували гуляти через дорогу. В один з таких днів найстарший (якому в цьому році виповниться 11), а значить наймудріший, запропонував: «Давайте будемо валяти пам’ятники!». Молодші підтримали пропозицію.\nВідомості про ситуацію внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань. За даним фактом, «наруга над могилою», порушене кримінальне провадження. Як виявилося, одна із сімей перебуває на обліку як така, що потрапила у складні життєві обставини. Родина двох братів раніше перебувала на обліку, і мама вже була позбавлена батьківських прав відносно обох дітей. За скоєне синами, батьки будуть притягнуті до адмінвідповідальності за невиконання батьківських обов’язків.\n112 Головні новини


Визначити предмет і завдання логопсихології. виствітлити історію психолого-педагогічного вивчення дітей з порушеннями мовлення\nЛогопсихологія тільки починає формуватися як самостійна галузь наукових знань. Зберігається її тісний зв'язок із лінгвістикою, психолінгвістикою, нейропсихологією, потребують вирішення питання диференціації від логопедії. На сьогодні ведеться пошук методологічних засад роботи з подолання ускладнень, зумовлених мовленнєвими порушеннями на психологічному рівні.Спираючись на зазначені вище теоретико-методологічні засади щодо проблеми порушеного розвитку, абсолютно правомірно розглядати логопсихологію як галузь спеціальної психології, оскільки предметом її вивчення є психічний розвиток у несприятливих умовах, тобто розвиток на фоні первинного мовленнєвого дефекту. Найточнішим на сьогодні вважається таке визначення цієї науки: логопсихологія — це галузь спеціальної психології, в якій вивчається своєрідність психічного розвитку осіб з вадами мовлення первинного походження, а також розробляються принципи і методи психокорекційної роботи з ними. Основною метою спеціального психологічного супроводу в системі освіти осіб з порушеннями мовлення є виявлення, усунення і попередження дисбалансу між процесами навчання і розвитку цієї категорії та їх потенційними можливостями.З огляду на визначення логопсихології як самостійної наукової галузі, яка має власний предмет і об'єкт вивчення, вирізняють її основні завдання: — вивчення закономірностей та особливостей психічного розвитку осіб з порушеннями мовлення різного ступеня тяжкості й різної етіології; — дослідження специфіки особистісного і соціального розвитку дітей з мовленнєвою патологією; — вивчення впливу мовленнєвих розладів на психічний розвиток дитини; — поглиблене дослідження механізмів порушень психічного розвитку в дітей з порушеннями мовленнєвої діяльності; — розробка психолого-педагогічних технологій ранньої профілактики, діагностики, виявлення й усунення порушень психічного розвитку в дітей з вадами мовлення; — виявлення шляхів і механізмів компенсації та корекції вторинних відхилень; — створення адекватних і ефективних корекцій-них програм психологічної роботи з дітьми, що мають порушення мовлення; — визначення перспектив розвитку дітей з порушеннями мовлення й ефективних засобів їх навчання і виховання; — аналіз досягнень у теорії та практиці вітчизняної та зарубіжної логопсихології. Загалом, за останні десятиріччя у логопсихології відбувається розширення її предметної галузі й відповідно кола завдань. Важливою особливістю досліджень психічного розвитку осіб з порушеннями мовлення є їх комплексність — взаємодія та взаємозумовленість результатів педагогічних, логопедичних, психофізіологічних, нейропсихологічних і власне психологічних досліджень. На сьогодні найменш вивченими у психологічному аспекті залишаються види психічного дизонтогенезу, за яких вибірково ушкодженим е формування мовних і мовленнєвих функцій (P.O. Бєлова-Давід (1969, 1972); Є.Ф. Соботович (1985); Л.І. Переслєні (1989);Т.О. Фотєкова (1993, 2004) та ін.). Брак знань у цій сфері відчувається доволі гостро, оскільки серед різних форм психічного дизонтогенезу порушення мовленнєвого розвитку займають перше місце за частотою (О.М. Корнєв), та їх поширеність неухильно збільшується протягом останніх десятиріч.\nТрадиційно порушення мовлення вважаються прерогативою логопеда (тобто педагога), сферою інтересів спеціальної педагогіки. Це пов'язано з тим, що головну роль у наданні корекційної допомоги відіграє логопед. Однак поза увагою логопеда, який не володіє достатньою психологічною та патопсихологічною підготовкою, можуть залишитися різноманітні психологічні й патопсихологічні симптоми і синдроми, що досить часто трапляються у дітей з недорозвиненням мовленнєвої сфери. Ще менше в логопедії відомі психологічні особливості дітей-логопатів з ускладненими формами порушень. За даними О.М. Корнєва, у дітей з ускладненими формами первинного недорозвинення мовлення формуються доволі складні порушення психічного розвитку, що у свою чергу потребують втручання фахівців споріднених профілів. Як свідчить практика, обізнаність психолога з питаннями мовленнєвої патології є вкрай низькою, що, звичайно, ускладнює психокорекційну роботу з цією категорією дітей. Тому вважаємо за потрібне з'ясувати деякі питання логопедичного спрямування з метою поглиблення знань із логопедії в спеціалістів-логопсихологів. Як уже зазначалося, предметом вивчення логопсихології як науки є психічний розвиток осіб з первинно зумовленими вадами мовлення. Детальніше розглянемо історичні моменти дослідження саме первинного недорозвинення мовлення. Історія вивчення первинного недорозвинення мовлення починається з того часу, коли згадують так звану слухонімоту, або конституціональну затримку мовлення (А. Куссмауль, 1879; Р. Коен, 1888), тобто ідіопатичний брак мовлення (alalia idiopatika). Обидва автори вперше охарактеризували стан первинного недорозвинення мовлення, який не пов'язували із впливом недорозвинення слуху, інтелеку та інших факторів, тобто як такий, що має самостійне походження. Незважаючи на те, що є величезна кількість робіт із цієї проблематики, нині немає загальноприйнятого визначення первинного недорозвинення мовлення, трапляються суперечні уявлення про його сутність і механізми, до сьогодні спостерігається певна плутанина у термінології. Одне й те саме порушення мовлення визначається в англомовній літературі за останні десятиліття по-різному: "developmental aphasia" — афазія розвитку та "kongenital aphasia" — уроджена афазія (Chase R., 1972); "speech disorders" — розлад мовлення (MorleyM., 1972); "developmental speech disorder" — розлад мовленнєвого розвитку (Ingram Т., 1972); "language disabiliti" та "language disorders" — мовленнєве порушення (Bloom L. & Lahey M., 1979); "communicative disorder" — порушення комунікації (Bradford, 1978) тощо. Термін "specifik language impairment — SLI" — специфічне порушення (погіршення) мови (Fey М., Leonard L., 1983) майже повністю витіснив у спеціальній англо-американській літературі всі зазначені вище назви. У логопедичній літературі радянських часів первинне тотальне недорозвинення мовлення позначається поняттями "моторна алалія", "сенсорна алалія", "експресивна алалія" (Ковшиков В., 1985); "загальне недоорозвинення мовлення", "затримка мовленнєвого розвитку" (Лєвіна Р.Є., 1968). У наведеному перелікові термінів подано дві категоріальні системи визначення мовленнєвих розладів у дітей і два магістральні напрями вивчення проблеми: психолого-педагогічний і клінічний (який у логопедії ще називається клініко-педагогічним). Спочатку вивчення мовленнєвої патології в дітей здійснювалося переважно з клінічних позицій. До появи нових лінгвістичних досліджень дитячого мовлення в логопедії орієнтувалися на дані, отримані клініцистами (М.Є. Хватцев (1959); М. Зеєман (1962); С.С. Ля-підевський (1969). Лише з кінця 60-х років XX ст. представники психолого-педагогічного напряму (В.К. Орфінська (1962); Р.Є. Лєвіна, С.М. Шаховська, Л.Ф. Спірова, A.B. Ястребова (1968); Е.Ф. Соботович (1985); В.А. Ковшиков (1985) та ін.) створюють власну термінологію, систематику, теоретичні моделі механізмів мовленнєвих порушень. Останні три десятиліття цей напрям досліджень є пріоритетним і найпліднішим. На думку О.М. Корнєва, клінічний напрям досліджень проблем, пов'язаних із недорозвиненням мовлення у дітей, останні два десятиліття перебуває на етапі певного застою. Поповнити дефіцит експериментальних даних і нових теоретичних розробок з цього питання можна шляхом створення самостійного наукового напряму — логопатологія дитячого віку, орієнтованого на вивчення станів недорозвинення мовлення з позицій таких наукових дисциплін, як нейропсихологія, психологія, психопатологія, невропатологія та ін. Перший крок у створенні логопатології дитячого віку було зроблено в Ленінграді в 1991 р. Там за активної участі О.М. Корнєва створили Ленінградську асоціацію логопатологів. Пізніше її перейменували в Асоціацію логопатологів Санкт-Петербурга.\nДата добавления: 2015-05-08; Просмотров: 861; Нарушение авторских прав?;


Богдан Андрушків. Тернистими стежками. - Післямова.\nОт і завершилася, дорогий читачу, наша коротка мандрівка разом із героєм «Остапом» у час, що створював певні умови для розвитку національно-визвольного руху і відновлення нашої державності. Тоді в цей рух влилися найсвідоміші люди, які, розуміючи, наскільки проблематичною була розпочата справа, йшли на це, щоб засвідчити світові: є такий народ, народ, який хоче мати волю, свою державу. Автор поставив собі за мету на прикладі земляка Омеляна Польового і його побратимів хоча б штрихами окреслити тло, розкрити умови, в яких діяли повстанці, показати, як вони боролись, як переживали труднощі, як до цього руху ставилися німці та енкаведисти. Можливо, в окремих розділах ви відчули іронію й гумор, а в інших з них — надмір «офіціозу» і натуралізму, що викликало у вашій душі якісь неприємні відчуття. Але пам'ятаймо, що все це насправді пережили ті люди. Вони творили нашу історію, окремі продовжують жити у ній і залишаться, як символ, як стяг. Як взірець патріотизму, самовідданості, стійкості в досягненні державної незалежності України.\nНині триває детальне і глибоке вивчення цього феноменального явища. В західних областях України, де національно-визвольний рух був найпоширеніший, створено осередки і товариства колишніх воїнів УПА. Багато з них загинули в боях, багато було виселено на Сибір, у Магадан. Чимало інших, які виїхали за кордон України, померли там від туги за Батьківщиною. Але ті, хто живе сьогодні тут, незважаючи на підупале здоров'я, продовжують боротьбу за справедливе висвітлення історії цього періоду становлення України.\nМинуло лише 60 років від створення УПА. Вірю, ще будуть написані високохудожні патріотичні твори про національно-визвольні змагання. В піснях сьогодення вже оспівують повстанські будні. Воістину сказано: «Народна слава не вмре, не загине»...\nВіддаймо шану тим, хто зі зброєю ще тоді відстоював наше сьогодення, візьмімо за приклад їхні кращі риси характеру.


Михайло Волинець: «Скоро в Україні не буде кому працювати» — Інтерв'ю — GMK Center\nМихайло Волинець: «Скоро в Україні не буде кому працювати»\nІнтерв'ю кадри 06 Вересня 2019\nНародний депутат і голова Конфедерації вільних профспілок – про те, як зупинити відтік українських робітників за кордон\nМасова трудова міграція з України призвела до гострої нестачі кадрів у вітчизняній промисловості, зокрема в гірничо-металургійному комплексі. Сьогодні про проблему з кадрами заявляють більшість металургійних компаній України. Як розповів в інтерв’ю GMK Center народний депутат України та голова Конфедерації вільних профспілок Михайло Волинець, польські роботодавці подекуди конкурують за кваліфікованих українських робітників з німецькими, надаючи тим легальний статус та більш вигідні умови праці. Що можуть зробити українські промисловці, аби втримати робітників на своїх заводах?\nПане Михайле, чому українці виїжджають працювати за кордон?\n– Головна причина – високий рівень безробіття, який зараз становить 9%, і низька заробітна плата, що не відповідає життєвим потребам громадян.\nДругий фактор – зневажливе ставлення роботодавців до найманих працівників. Це стосується як державних, так і приватних підприємств. Немає в Україні ні особливої поваги, ні гідних умов праці для трудящих (нормального медичного і пенсійного страхування, техніки безпеки, охорони праці тощо).\nТретя причина – неналежний контроль держави за дотриманням норм чинного трудового законодавства.\nЧетверта – відсутність реального соціального діалогу між роботодавцем та найманими працівниками (невиконання колективних договорів на підприємствах або їх повна відсутність).\nОстаннє стосується діалогу з профспілками?\n– Так. Як профспілківець, маю визнати, що ми не змогли належним чином захистити людину найманої праці в Україні. У нас, як і на всьому пострадянському просторі, домінують старі кишенькові профспілки, які лише імітують соціальний захист і діалог. Присутність незалежних профспілок в Україні – це, скоріше, виняток, ніж правило. У Білорусі та Казахстані вони фактично знищені, лідери у в’язницях. У Росії незалежні профспілки перебувають під сильним тиском влади, і їм важко працювати.\nНизькі доходи – головна причина трудової міграції?\n– Так. Сьогодні на державних шахтах робітники провідних професій отримують заробітну плату 15-20 тис. грн на місяць. У решти зарплата значно менша – в межах 10-15 тис. грн. Працівнику поверхні взагалі можуть нараховувати 3-3,5 тис. грн, і це до вирахування податків і зборів. Тобто люди отримують заробітну плату меншу від мінімальної.\nНа приватних підприємствах, зокрема металургійних, ситуація дещо краща. Якщо на поверхні в державних шахтах виплачується 3-3,5 тис. грн, то на приватних це може бути 7-10 тис. грн. Тобто в 2 рази більше. Кошти виплачуються вчасно і два рази на місяць – аванс і зарплата.\nЦієї заробітної плати достатньо?\n– Ні, на таку заробітну плату теж неможливо прожити. Якщо чоловік і дружина мають зарплату по 7-10 тис. грн, а на утриманні у них двоє дітей, то вони все одно залишатимуться за межею бідності. Це парадокс – коли двоє фізично сильних, розумово повноцінних людей працюють, але все одно перебувають за межею бідності.\nЗарплата має відповідати життєво необхідним витратам людини: харчування (близько 30%), забезпечення житлом, одягом та медичною допомогою; культурний і духовний розвиток, подорожі; можливість заощаджувати кошти на майбутнє і допомагати престарілим батькам.\nІ все ж, якими мають бути номінальні цифри?\n– Скажімо так: мінімальна заробітна плата, яка нині в Україні становить 4173 грн, занижена вдвічі. А прожитковий мінімум ще вдвічі нижчий за мінімальну зарплату – це відверта маніпуляція. На підставі закону про оплату праці за фактично відпрацьований час, ухваленого попереднім парламентом, на українських підприємствах, що працюють неповний тиждень (а таких сотні), людям нараховують не 40 робочих годин, а 20. У результаті працівники отримують заробітну плату нижчу за мінімальну.\nВи згадали про соціальний діалог, чому він настільки важливий?\n– На початку ХХ століття в Європі почалися революції і масові виступи робітників, які боролися за свої права. Згодом революційні процеси вийшли за межі окремих країн, охопивши весь континент і значну частину світу – Африка, Азія. Врешті роботодавці дійшли висновку: краще взяти на себе відповідальність за соціальне забезпечення найманих працівників (нормування робочого дня, розмір зарплати, медичне страхування тощо), аніж мати справу з революціями. У 1919 році, відразу після завершення Першої світової війни, було створено Міжнародну організацію праці. І лише за кілька десятиліть з’явилася ООН.\nОсновними гравцями на ринку праці в країні мають бути профспілки й роботодавці. Вони укладають між собою трудові договори й угоди. Держава в цьому процесі виступає арбітром. Щойно з’являється перекіс, країну неминуче очікують потрясіння.\nЦе стосується й України?\n– Так. Якщо профспілки не здатні захистити людей найманої праці, достойно представити їхні інтереси перед роботодавцями й органами влади, запропонувати якісні проекти трудових кодексів і колективних договорів та угод різних рівнів, це загрожує деградацією суспільства, наростанням незадоволення, призводить до трагічних наслідків – як у казахському місті Жанаозен, де критична соціально-економічна ситуація призвела до масових протестів робітників, які переросли в сутички з владою, кровопролиття, арешти та переслідування.\nЯкщо влада вчасно не робить належних висновків, виникають масові акції протесту, які охоплюють цілі регіони. Це стосується й України. Якщо продовжиться те, що відбувається зараз, люди або підніматимуться на протести, або виїжджатимуть за кордон.\nПосеред нашої розмови Волинець телефонує другу Ігорю, який майже 20 років пропрацював інженером на одній з українських теплових електростанцій, але виїхав працювати за кордон, аби заробити сину на лікування.\n– Ігоре, де ти сьогодні працюєш?\n– У Швеції.\n– Ти легально там перебуваєш?\n– Перебуваю легально, але працюю нелегально.\nЗа словами Волинця, Ігор був шанованим і кваліфікованим працівником, компанія робила на нього велику ставку, але в скрутну хвилину їм так і не вдалося домовитися щодо зарплатні.\n– Скільки ти отримуєш у Швеції?\n– Вдома я отримував 15 тис. грн «чистими». Тут отримую в 4,5 раза більше. Я ніколи не виїжджав на заробітки, пропрацював 19 років на одному підприємстві, розвивався і рухався кар’єрними сходами, але низька зарплата і хвороба сина змусили залишити країну. Серед інших факторів назву застарілий технічний стан українських підприємств і ставлення роботодавця.\nІгор також розповідає, що, перебуваючи на заробітках, помітив цікаву тенденцію – нині польські роботодавці, пересвідчившись у високій кваліфікації українських працівників, переводять їх на легальний статус та надають соцпакет. Поляки покращують умови українським працівникам, аби вони з нового року не втекли до Німеччини, додає він.\nМихайло Волинець наводить інший приклад:\n– Нещодавно до мене абсолютно легально звернулася фірма, яка шукає українських шахтарів для роботи в Чехії. Вони хочуть перезапустити шахту і шукають для цього українських робітників. Це 100 осіб, яким буде гарантовано високу заробітну плату, медичну страховку й таке інше. Робота абсолютно легальна, що є великою рідкістю. Усе це свідчить про те, що ми на порозі дуже серйозних потрясінь – скоро в Україні не буде кому працювати…\nЯк виправити ситуацію? Які кроки потрібно здійснити, щоб утримати українців на вітчизняних підприємствах?\n– На перше місце я б поставив соціальний діалог. Ми маємо сісти за стіл перемовин і відверто поговорити про низькі заробітні плати, занижені соціальні стандарти, незахищеність людей тощо. Потрібно укласти нормальні трудові договори й угоди. Бо підписаною нещодавно Генеральною угодою про регулювання соціально-економічної політики і трудових відносин на 2019-2021 роки просто законсервовано бідність в Україні.\nДругий фактор – боротьба з корупційними явищами. На підприємствах орудують «смотрящі». Та сама інспекція праці, яка має значні повноваження у нашій державі й велику підтримку міжнародної спільноти в питаннях реформування, теж корумпована й не виконує своїх прямих обов’язків.\nТретє – трудове законодавство. Його не лише не дотримуються, а й намагаються погіршити. Дуже часто наше законодавство передбачає норми, що є нижчими від міжнародних, попри те, що Україна ратифікувала кілька десятків конвенцій Міжнародної організації праці.\nКонвенції МОП є основоположними і мінімальними нормами у всьому світі. Нижче спускатися не можна. Мінімальна заробітна плата і прожитковий мінімум мають відповідати конкретним життєвим потребам людини. Розриву між мінімальною зарплатою та прожитковим мінімумом бути не повинно.\nЯк на це дивиться сама МОП?\n– Україна віднесена до п’ятірки держав із найбільшою кількістю порушень прав найманих працівників та профспілок. Наша держава перебуває під моніторингом Міжнародної організації праці та Міжнародної конфедерації профспілок. Цього року Україна мала звітувати на 108-й Генеральній сесії МОП з питання невиплати заробітної плати. Але, схоже, роботодавці та урядовці, за пасивної позиції старих профспілок, змогли домовитися, щоб Україну не заслуховували. Це означає, що ми не змогли захистити досить велику кількість українських громадян. А отже, вони поповнять лави трудових мігрантів за кордоном.\nГМК україни, кадри, профспілки, трудова міграція


Купити Струбцина TOPEX автоматична, 300 х 60 мм – Затискний інструмент, фото, ціна в Києві, в інтернет-магазині Prodavaka\nСтрубцина TOPEX автоматична, 300 х 60 мм\nСтрубцина автоматична TOPEX - це універсальна струбцина, може використовуватися в якості скоби, опори і т.п. Стане в нагоді як для професійних робіт, так і при дрібних будівельних і ремонтних роботах. Рукоятка пістолетного типу виготовлена з високоякісної пластмаси, має спеціальну форму для зручної роботи. Додатково оснащена системою швидкого переміщення, що полегшує роботу з інструментом. Сертифікати TÜV, GS є гарантією надійності продукту. Бренд TOPEX призначений для домашніх майстрів.\nКод товару: 141865\nМожливо використати 48 грн з кешбек\nОпис товару Струбцина TOPEX автоматична, 300 х 60 мм\nХарактеристики товару Струбцина TOPEX автоматична, 300 х 60 мм\nВідгуки про товар Струбцина TOPEX автоматична, 300 х 60 мм


Гості з Кореї: що таке емульсія для обличчя й кому вона потрібна - Beauty HUB\nГості з Кореї: що таке емульсія для обличчя й кому вона потрібна\n8 Квітня 2021г., 17:00\nЯкщо ви думаєте, що термін емульсія — це черговий маркетинговий хід косметичних брендів, ви сильно помиляєтеся. Цей тип засобів має свою історію та унікальні особливості. Що таке емульсія і кому вона значно полегшить життя, дізнавалася редакція Beauty HUB.\nКорейський косметичний ринок постійно дивує б’ютіголіків у всьому світі широким різноманіттям текстур, формул і активних компонентів. Один із найбільш успішних винаходів азійських косметичних лабораторій — емульсія для обличчя. Як і більшість корейських продуктів, вона придумана для того, аби затримувати вологу всередині шкіри й максимально зволожувати. Усе тому, що оптимальний гідробаланс — запорука нормальної роботи сальних залоз і привабливого зовнішнього вигляду.\nЯкщо коротко, емульсія — це ligth-версія крему для обличчя. На відміну від більшості «важких» зволожувальних засобів, емульсії, як правило, роблять на водній основі і за допомогою спеціальних емульгаторів домішують у них натуральні олії та інші живильні компоненти. У кінцевому результаті виходить така собі рідка речовина, яка відрізняється від крему легкою текстурою, а від гелю — щільністю й маслянистим фінішем.\nПоєднання різних компонентів у складі дозволяє емульсії працювати відразу на двох фронтах. Відтак, активні компоненти і вода швидко проникають у глибокі шари шкіри, забезпечують живлення та зволоження. Олії, у свою чергу, утворюють на поверхні епідермісу плівку, яка є хорошим захистом від несприятливого впливу навколишнього середовища і випаровування вологи. Варто зазначити, що слова “плівка” у випадку з емульсіями боятися не варто. Завдяки особливій формулі і способу виготовлення емульсії діють на шкіру дуже м’яко і не забивають пори. До речі, придумали їх для власниць чутливої шкіри, тому в основі завжди лежать гіпоалергенні інгредієнти, такі як бджолиний віск, ланолін, рослинні олії й багато інших.\nЩе одна фішка емульсій — у формулу можна інтегрувати інгредієнти для розв’язання будь-яких проблем. Наприклад, існують емульсії для шкіри, схильної до акне, у які додають саліцилову кислоту або продукти для боротьби з пошкодженням вільних радикалів з вітамінами та антиоксидантами. Фактично ідеальну емульсію може знайти для себе кожен, якщо підбере “свої” додаткові компоненти.\nЧас поговорити про те, коли і як саме застосовувати емульсії для обличчя. Азіатки використовують ці засоби для затримування води у шкірі, тому наносять їх обов’язково на вологе обличчя, попередньо очищене й оброблене тонером, есенцією або містом. Однак останній крок можна пропустити й нанести засіб на щойно вмите обличчя, буквально злегка протерте рушником.\nНа які засоби варто звернути увагу, дивіться нижче.\nDr. Jart+, V7 Emulsion, 1 780 грн\nShiseido, Benefiance Wrinkle Smoothing Day Emulsion, 3 515 грн\nClarins, Multi-Active Day Emulsion, 2 200 грн\nDior, Hydra Life Sorbet Emulsion, 2 230 грн\nLaneige, Balancing Emulsion, 720 грн\nСлизьке питання: чому тверде мило знову в моді\nемульсія для обличчя ,\nзволожувальні засоби ,\nЯк прибрати носогубні складки: 5 корейських масок Веселі селфі забезпечені Краса\n12 б’юті-трендів з Кореї, які будуть популярні в 2021 році Краса по-корейськи Краса\nДотик ніжності: зволожувальні гелі для обличчя На літо — те, що треба


Один з найбільш ароматних лікерів, який не залишить байдужими любителів цитрусових. Простий рецепт і натуральні інгредієнти роблять цей десертний напій бажаним гостем під час будь-якого застілля. Далі мова піде про те, як приготувати лимонний лікер в домашніх умовах.\nІталійський варіант подібного лікеру називається Лимончелло. Його отримують шляхом настоювання лимонної цедри (жовтої частини шкірки) на спирті з подальшим додаванням цукрового сиропу. Класичний рецепт Лимончелло розглядався нами раніше. Але багатьом не сподобалася його зайва солодкість і різкий присмак. Цього разу ми зробимо домашній лимонний лікер з цедрою і соком. Напій буде мати більш м'який смак.\nспирт 96% - 500 мл;\nцукор - 550 г;\nімбир, м'ята - за бажанням.\nРаджу брати для лікеру тільки стиглі жовті лимони з тонкою шкіркою. Спирт можна замінити горілкою, але тоді замість напою міцністю 36 градусів і вас вийде лікер, який містить 18-20 градусів. Міцність можна підвищити, збільшуючи кількість доданої горілки. Суттєво зменшити пропорцію води не можна, так як потім ви не зварите сироп.\n1. Куплені лимони добре промити і обшпарити окропом.\n2. Гострим ножем або спеціальним пристроєм для очищення картоплі зняти з лимонів цедру - верхню жовту частину. На отриманій цедрі не повинно залишитися білої м'якоті, інакше готовий лікер буде гірким.\nпростий спосіб акуратно зрізати цедру\n3. Вичавити сік з очищених лимонів.\n4. Додати в скляну ємність цедру, лимонний сік і спирт (горілку). За бажанням можна додати кілька листочків м'яти або трохи імбиру, які нададуть напою оригінальні смакові нотки.\n5. Поставити пляшку на 7-10 днів у темне прохолодне місце. Бажано раз на добу струшувати ємність.\n6. Профільтрувати отриману настойку через 2 шари марі або бавовняну серветку.\n7. Зварити цукровий сироп, потім остудити до кімнатної температури.\n8. Змішати сироп з настояною на лимоні горілці.\n9. Розлити лікер в пляшки. Для поліпшення смаку рекомендую витримати напій 5-7 днів в прохолодному темному місці. Термін зберігання практично необмежений.\nготовий лимонний лікер\nКультура вживання лимонного лікеру не відрізняється від способів пити Лимончелло. Найголовніше - подавати напій добре охолодженим (3-5°C). Для закуски підходять будь-які десертні страви.


В Україні виявили 12 287 нових хворих на коронавірус - Район Камінь-Каширський\nВ Україні виявили 12 287 нових хворих на коронавірус\nЗа минулу добу в Україні зафіксували 12 287 нових випадків коронавірусної хвороби COVID-19, з них 533 дитини, 570 медпрацівників.\nЯк повідомляють у Міністерстві охорони здоров'я України, 24 листопада, станом на 9:00, в Україні 647 976 лабораторно підтверджених випадків COVID-19, із них 11 263 летальних, 299 358 пацієнтів одужали. За добу зафіксували 12 287 нових випадків. Загалом провели 4 279 025 тестувань методом ПЛР.\nЗа добу одужали 8 298 пацієнтів. Госпіталізували 1 403 осіб. Летальних випадків зафіксували 188. За добу здійснили тестувань – 61 567 (зокрема методом ПЛР – 35 425, методом ІФА – 26 142).\nЗа останню добу найбільшу кількість підтверджених випадків зареєстрували у м. Київ (1 422), Київській (1 089), Дніпропетровській (952), Одеській (865) та Запорізькій (800) областях.\nЧитайте також: Як поводитися при появі перших симптомів COVID-19\nТеги: #КОронавірус, #Карантин, #Пандемія, #Небезпека, #Статистика\n14:00 Ціна на молоко до кінця 2021 року зросте на 10% 214\n12:47 ФОТО На Камінь-Каширщині у пожежі загинула 46-річна жінка 1154\n11:22 Сільський староста: хто це такий, і які його завдання 1312\n09:50 ФОТО Вартість валюти в обмінниках Каменя-Каширського 463\n11:00 ВІДЕО Водохреще 2021: як освячували воду у Сошичненській громаді 2843\n10:39 В урочищі повблизу села Тойкут арештували вантажівку з незаконно зрубаною деревиною 2396\n10:00 Стохід «зацвів» крижаними квітами. ФОТО 1529\n09:00 На Волині у 2020 році учасники АТО/ООС отримали 725 гектарів земельних ділянок 494\n18:00 Прогноз погоди у Камені-Каширському районі на 22 січня 542\n12:33 Любешівську та Маневицьку райдержадміністрації приєднають до Камінь-Каширської 4235\n12:00 Новостворені громади Волині: які виклики та можливості їх очікують 1061\n16:01 ФОТО Камінь-Каширський лісгосп заплатить майже 150 тисяч за шкоду навколишньому середовищу 3004\n14:00 Камінь-Каширська міська рада оголосила конкурс на заміщення вакантної посади директора 8645


Комікси Болгарії, або як не зустрілися стомлені динозаври і юні птахи | Читомо\nЧитомо > Видане > Комікси Болгарії, або як не зустрілися стомлені динозаври і юні птахи\nКомікси Болгарії, або як не зустрілися стомлені динозаври і юні птахи\n30.09.2015 1 Автор: Тетяна Калитенко\nПодекуди розмови про комікси заходять у глухий кут. Особливо, коли йдеться про український комікс, а саме, його традиційність. Ба більше, сьогодні вже доводиться натрапляти на сталий вираз, що так чи інакше виникне поміж рядків або поцілить прямісінько у лоба. «В Україні немає традиції коміксу!» – звучить так, ніби рішуче поставлено крапку наприкінці беззмістовної балачки. Проте це – не закінчення самої розмови, у якій досі існує відчутна потреба. Бо навіть, якщо тієї традиції не існує, то чи не варто вийти за межі національного комфорту і звернутися до інших досвідів?\nБолгарія – зовсім не та країна, яку асоціюють з коміксами. Але після розмови із засновниками журналу «Ко-миксер» а також художником і журналістом Антоном Стайковим, стає зрозуміло, що ми щось впустили у пізнанні сусідніх культур. Адже у Болгарії комікс розвивається вже понад століття і продовжує набирати популярності.\nХоча й тут не обходиться без проблем, однією з яких є мовна. Також не останнє місце займає якість – як художня, так і драматична. А цього, на думку Антона Стайкова, сьогодні не вистачає болгарському коміксу, за виключенням братів Гелеві, які працюють у європейській манері. Власне, брак якісних сюжетів, на думку болгарських митців та дослідників, спричинений недостатньо розвиненою літературою, яка досі перебуває на периферії.\nЧитайте конспект лекції Бориса Філоненка: Три випадки з історії андеграундного коміксу\nІсторія «стомлених динозаврів»\nВ своїй книзі «Кратка история на българския комикс» Антон Стайков диференціює чіткі періоди болгарського коміксу:\nКінець ХІХ століття – кінець Першої світової війни. Тоді коміксові оповідання здебільшого виникали під впливом гумористичних європейських журналів («Simplicissimus» та інших).\nРозквіт дитячої ілюстрації у стилістиці Вільгельма Буша. У цьому контексті варто згадати болгарського дитячого письменника та художника Еліна Пеліна, який охрестив комікс як жанром «приказливих картин».\n1941-1944 роки – золотий період болгарського коміксу, який відбувся завдяки впливу сусідньої Югославії, де працювали передовсім російські білогвардійці-емігранти. Яскравим прикладом є Александир Денков – новатор болгарської ілюстрації і сценографії, один із піонерів болгарського коміксу. Його серію «Храбрият ескимос» про виживання людини у суворих природних умовах опублікували 1941 року у «Чуден свят» разом із декількома народними казками й історичними коміксами на тексти Орлина Василєва та Змея Горяніна. А такі твори, як «Заговор в двореца» та «Бан Янука», на жаль, канули у небуття.\nВони лишились незакінченими через бомбардування Софії, яке, у свою чергу, призвело до руйнування друкарні та редакції. Через це класичний комікс як періодика зникає на деякий час.\nПізніше настає час пропаганди, яка проникає навіть у дитячі мальовані історії. Тоді й виникає заборона на термін «комікс», що взагалі є типовим для історії цього мистецтва. Це табуювання має низку наслідків і згодом виводить комікс у ранг «низького мистецтва», а потім вішає на нього наліпку «мистецтва для дітей».\nЗвісно, заборона гальмувала автентичний розвиток болгарського коміксу, тому процеси копіювались із аналогічних європейських.\nЗ 1960-го починається період відлиги, який знаменувало видання історичних і фантастичних графічних романів і поява коміксів у дитячих і наукових журналах і газетах.\n1979-1990 роки – другий золотий період, розквіт болгарського коміксу, який був породжений виходом таких відомих журналів як «Дъга» («Веселка») і «Чуден свят». Автори у цих виданнях уникали пропаганди і публікували пригодницькі та комічні оповіді. Подекуди в «Дъга» з’являлись історії з життя партизанів, але навіть вони копіювали іконографію Pif.\nІснування цих журналів було можливим лише під під егідою міністра культури Людмили Живкової, відомої своїми прозахідними поглядами. Існує припущення, що її було вбито за наказом КДБ. Такі автори як Сотір Гелев, Любен Зідаров, Евгеній Йорданов, Росен Манчев визначили обличчя кінця 80-х і початку 90-х років\nБільшість з них продовжують працювати і сьогодні. У їхніх творах поєднувалися елементи фентезі, історичних, фантастичних, пригодницьких та дитячих коміксів.\n1990-2003 рр. – хаос переходу. 90-ті роки стали для Болгарії тяжким періодом стресів та соціальних змін. Економічна нестабільність і масова еміграція зруйнували інфраструктуру і культурно-творчу аудиторію. Це призвело до того, що журнали публікували здебільшого американські комікси і графічні серії франко-бельгійської школи.\nПроте деякі художники продовжували видавати авторські збірки. Найбільш цікавими з них є «Рико» та «Рикс», а «Раскази в картини» повертають комікс до формату початку ХХ ст. – газети. До участі у цих проектах були залучені такі відомі художники «Дъга», як Петир Станіміров, Димитир Стояном-Дімо, Евгеній Йорданов та інші.\nА наприкінці 90-х студія «Гекон» видає альбом коміксів «Мауглі» Пенко Гелева.\n2003 і дотепер – повторне відродження коміксу, рушіями якого є «мушкетери» із «Дъга», а також група молодих людей, які «грають на боці» американських компаній.\nНа початку ХХІ століття видали 13 випусків «Дъга». Але тут стає примітною інакшість авторів, на яких вплинули манга, графіті, культурні й політичні зміни у країні. Ці випуски репрезентували авторів із різною авторською графікою, серед найяскравіших імен – Сибіла Косерова, Георгі Мураджев, Боб Клісурскі.\nКомікс стає мистецтвом для поціновувачів.\nЧитайте конспект лекції Томаша Прокупека про чеський комікс як мрію про Захід\n2011 рік можна маркувати як новий виток розвитку болгарського коміксу. Відправною точкою можна вважати виставку забутого майстра Стояна Шиндарова «Повторното начало», що відкрила його архіви та репрезентувала оригінали його робіт, які раніше можна було побачити лише у газетних принтах: «Повторното начало» «Търговецът от Мюнхен», «Босоногите». Саме тоді, вперше за історію, коміксисти та драматурги зібрались для обговорення проблем коміксу.\nНові часи – нові імена\nЦікаво, що тепер болгарський комікс виходить за межі видання. Йдеться про тематичну виставку коміксистів, започатковану у 2013 році. 2014-го цей захід вийшов на міжнародний рівень, завдяки чому з’явилася можливість провадити міжкультурний діалог.\nСьогодні мистецтво коміксів набирає популярності, художники сміливіше експериментують із формою і техніками. Проте болгарський читач досі вагається, чи купувати комікси взагалі – навіть зарубіжні графічні романи, не говорячи вже про болгарський продукт.\nОднак завдяки молодим людям, які переконані, що комікс у Болгарії має бути більш поширеним, відбувається його поступове переосмислення.\nПеріодичне видання «Ко-миксер» збирає під однією обкладинкою комікси різних жанрів, стилів й тем. Здебільшого тут публікуються роботи болгарських ілюстраторів, хоча подекуди залучають авторів з-за кордону.\nЗаснували журнал студенти факультету анімації Нового болгарського університету, а саме: графічний дизайнер Мілена Симеонова та ілюстратори Славена Симеонова й Іва Груєва.\nІва Груєва розповіла «Читомо» про появу «Ко-миксера»: «Ідея створити таке видання прийшла у 2011 році на одному із арт-фестивалів, де ми познайомились з молодими людьми з Балкан. Вони робили самвидавні журнали для Румунії та Сербії. Оскільки в Болгарії такої ініціативи досі не було, вирішили створити «Ко-миксер». Через брак художників видання перших двох випусків було досить затяжним процесом. Проте з подальшою промоцією на фестивалях, ініціатива набула популярності і вдалося залучити велику кількість ілюстраторів».\nЯкщо говорити про основний напрямок і типи сюжетів, варто зазначити, що художники з «Ко-миксер» обирають теми, близькі до їхнього способу життя.\n«Зазвичай це міська самотність, складність комунікації, світова криза, екзистенційні питання та буденність. Щоправда, деякі автори, які проявляють себе і у пригодницькому жанрі», – так пояснює тематичне різноманіття графічних новел Мілена Симеонова.\nПро поступову «відлигу» у сфері видання коміксів Славена Симеонова знає не з чуток: «Зараз, коли комікс в Болгарії набирає популярності, художники намагаються більше експериментувати із технікою, сюжетами тощо. Багатьом навіть вдається видаватися. Сумно, що болгарський читач досі не наважується купувати зарубіжні комікси, не говорячи вже про болгарські. Проте є випадки, коли ті чи інші книги набирають популярності».\nЗрештою, про популярність свідчить і заснований 2014 року у Болгарії Музей коміксів, а також перша національна виставка болгарського коміксу, що відбулася на рік раніше.\nНе можна забувати, що між традиційним та сучасним болгарським коміксом існує прірва. Оскільки із падінням режиму «Дъга» припинила своє існування, автори «Ко-миксер» не могли вирости на прикладах болгарського коміксу. Єдине, що слугувало для них суто автентичним джерелом натхненням – болгарська анімація. На жаль, більшість читачів досі пов’язують комікси із несерйозним видом мистецтва. Проте деяким сучасним авторам, зокрема дописувачам журналу «Ко-миксер» вдалося викликати резонанс своїми роботами, що заперечують дитячість та наївність коміксу.\nЧитайте про простір для божевільних – Kyiv Comic Con\nжурнали, зарубіжний досвід, ілюстрація, комікс\n01.10.2015 в 9:13 am\n«В Україні немає традиції коміксу!»\nТак може казати лише той, хто не тримав в руках журнал Барвінок.


Шукайте індекс Укрпошти за адресою Іваниця - Недригайлівський район - Сумська область - Україна. Ми регулярно оновлюємо дані з надійних джерел і працюємо над поліпшенням якості наданої інформації.\nДодавайте індекс Іваниця у вибрані. Просто клікніть по знайденому індексу Іваниця і він буде показаний на головній сторінці сайту!\nІваниця індекс Укрпошти 42120\nДізнатися свій поштовий індекс, або знайти свій будинок на карті. Іваниця і поштові індекси до ваших послуг.\nВи переглядаєте: Поштові індекси України. Поштові індекси міст і індекс за адресою Іваниця.\nДаний сайт містить не тільки поштовий індекс Іваниця - він заповнений іншими речами, втому числі і складніших.\nПотрібно уточнити свій вибір, щоб отримати індекс Іваниця, Недригайлівський район, Сумська область, адреси поштових відділень, вулиці на карті.


Новини Сумщини: У Шпилівці селяни бояться кар’єру біля хат. У Шпилівці Сумського району цегельний завод планує розпочати видобуток глини у промислових масштабах. Вибачте i ви, тьотю Cаню: Життя вчить, вчить... Однак звучить це, як незавершена дія, тому і належного кінцевого результату часто не очікуємо. От не існує Кожен, хто перестає вчитися, старіє...: Це одне із могутніх висловлювань великих людей, які поклав у основу свого життя наймолодший доктор економічних наук Харківського національного аграрного Практика – це серйозно!: Суспільство завжди потребувало висококваліфікованих фахівців у кожній галузі. На сьогоднішній день ця потреба не зникла, а навіть навпаки – зросла. На конкурс: Сергій Зелений із Лебедина зловив цього коропа вагою 12кг 700 г на одній із водойм Лебединщини. Нагадуємо, конкурс серед рибалок-любителів «Зупинись, прекрасна мить!» Конкурс продовжується!: Як добре разом відпочивати, подорожувати, а ще – займатися спортом.Анастасія, Микола та Максим Новікови роблять це залюбки. Процес декларування стає простіше!: Процес відкриття нового бізнесу стає простіше. Для надання декларації відповідності матеріально-технічної бази суб’єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки До уваги отримувачів житлових субсидій!: Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради нагадує: У зв’язку з наближенням осінньо-зимового періоду Гідра: Поліція Сумщини нагадує громадянам про небезпеку замінованих територій: Надзвичайну небезпеку для життя і здоров’я громадян несуть протипіхотні та протитанкові міни, якими росіяни, не жалкуючи, замінували українську землю. Правоохоронці