Наукова стаття про італійський горор! Подаємо в оригіналі автора! | Фензін "Підвал"\n← Джіперс Кріперс 3\nТрохи алхімії! →\nНаукова стаття про італійський горор! Подаємо в оригіналі автора!\nPosted on Квітень 8, 2017\tby pidval\nДякуємо Ірині Зробок за матеріал!\nІТАЛІЙСЬКИЙ ХОРРОР 60-х: ІРРАЦІОНАЛЬНИЙ ЖАХ НА ЕКРАНІ\nУ статті розглянуто розвиток і становлення італійського кінематографа жахів та його вплив на світове кіно, зокрема на розвиток естетики і формування драматургічних кліше американського та європейського хоррору.\nКлючові слова: джалло, хоррор, готичний фільм.\nВ статье рассматривается развитие и становление итальянского кинематографа ужасов и его влияние на мировое кино, в частности на развитие эстетики и формировании драматургических кли- ше американского и европейского хоррора.\nКлючевые слова: джалло, хоррор, готический фильм.\nThe article discusses the development and establishment of the Italian horror cinema and its infl uence on world cinema, in particular, on the development of aesthetics and the formation of dramatic cliches of American and European horror.\nKeywords: jallo, horror, gothic movie.\nВиникнення італійської школи хоррору – яви- ще феноменальне. За відсутності такого міцно- го підґрунтя для розвитку, як власна літературна традиція1 , та за умови засилля жорсткої релігійної цензури, характерної для католицьких країн пів- денної Європи, поява настільки потужної кінема- тографічної школи, що беззаперечно вплинула на подальший розвиток жанру (зокрема дала пош- товх появі американських слешерів 1970–1980-х2 ), видається справжньою загадкою. Окрім того, слід пам’ятати про ризик, на який ішли митці у того- часній Італії, щоб випробувати свої сили у сфері фільму жахів: ще й сьогодні існує чітке розмежу- вання між «високою» та «низькою» культурою, а для молодого режисера ярлик причетності до ка- тегорії «Б» (так званої «чорної кухні» італійсько- го кіно) міг стати як фінальним штрихом кар’єри, так і максимальною досяжною планкою. Проігнорувавши хвилю захоплення фантас- тикою, яка охопила спочатку Німеччину 1920-х років, а згодом – у тридцятих, – США, Італія у 1960-х виводить на екрани ірраціональний жах. Тоді Даріо Ардженто назве американські та британські містичні картини занадто картезі- анськими, спростовуючи цим підсумкове заува- ження Г. П. Лавкрафта (літературознавча праця «Надприродний жах у літературі») про незмін- ний відбиток раціоналізму, котрий лежить на усій творчості романської раси і нівелює закладений у її повір’ях потяг до чудесного. Не потрібно вдаватись до детального розгляду європейського хоррору загалом, щоб помітити тен- денцію до опозиційності щодо голлівудської тра- диції зображення жахливого. Європейські фільми жахів, на відміну від американської моделі «жаху в повсякденному», споріднює певна поетичність у ставленні до страхітливого як до результату ви- явлення таємних, прихованих механізмів буття, а не як до аномалії, одиничного виходу за усталені норми. Тут повною мірою розкривається «кос- мічний», потойбічний жах у лавкрафтіанському розумінні цього виразу. Цілісність літературного сценарію та наявність спецефектів стоять далеко не на першому місці, проте це ніяк не впливає на заворожуючий магнетизм картин цього напряму. Загалом у так званому «єврохоррорі» виок- ремлюються дві принципово різні кіношколи. Це англійська, до якої належать в основному стріч- ки славнозвісної студії «Хаммер», та латинська, що охоплює роботи італійських та іспанських режисерів3 . Принципи останньої вплинули на не менш цікаві роботи кінематографістів Мексики,\nБразилії, Аргентини, які, втім, слід аналізувати самостійно. Всі представники цієї школи об’єдна- ні традицією відображення поетичного, ірраціо- нального жаху та за конфесійною ознакою (тобто їх розвиток відбувався у протистоянні церковній цензурі). Реанімуючи традиційних чудовиськ студії Universal, «Hammer fi lms» застосовує принцип однорідності стилю у стрічках різних режисерів. У результаті було розроблено успішну сюжет- но-естетичну концепцію. Глядача незмінно чека- ла вікторіанська мелодрама з легкими «реверан- сами» у бік гіньоля, де центральною фігурою був монстр або божевільний учений, наявна любовна лінія, цнотливі красуні, яких треба рятувати, лег- ка іронія з відтінком вульгарності, втім, у рамках цілковитої пристойності. «Успіх “хаммерів” був заслуженим та передбачуваним. Потужна літера- турна традиція, від кельтського контролю до го- тичного роману і класичного детективу, робила народження британської індустрії жаху лише пи- танням часу. Це було чесне трудове кіно: без про- валів і майже без осяянь. Але саме воно проклало міст між американською готикою 30-х та майбут- нім європейським ренесансом жанру». Традиції латинської школи різняться в самій основі: у той час як британці претендують на «стерильність» стилю, італійці створюють тем- пераментне авторське кіно. Слід виокремити дві основні течії у рамках напряму – готичне кіно і так зване «джалло». У стрічках готичного напряму основою є звернення до минулого, прекрасного і зловісно- го, що протиставляється занепалій сучасності. Це зумовлює специфіку загального настрою карти- ни – поєднання відчуття хворобливої краси світу на межі розпаду, ностальгії за минулим і жаху пе- ред неминучою загибеллю. У цій системі мерці та привиди значно діяльніші, ніж все ще живі, але безпорадні їхні антагоністи. Часто герой навіть не зауважує момент власної смерті та не усвідомлює її. Так, Антоніо Магеретті у «Танці смерті» розпо- відає про репортера, котрий укладає парі, що про- веде ніч у покинутому замку на околиці міста. Зі здивуванням виявляючи, що в споруді є мешканці, герой стрічки знайомиться з ними і навіть зако- хується у прекрасну графиню. Тільки на світанку він усвідомлює, що, перебуваючи в оточенні при- видів, став одним із них. Серед провідних італійських митців періо- ду – Маріо Бава, котрий не лише дав суттєвий поштовх для становлення школи, а й вплинув на багатьох метрів світового кіно. Цитати з філь- мів режисера трапляються у багатьох визначних стрічках. Так, визнання героєм власного боже- вілля перед дзеркалом у «Американському пси- хопаті» М. Херрон – реверанс в бік «Червоного знаку безумства»; образ білявої дівчинки-диявола з м’ячиком у руках у «Тоббі Демміт» Ф. Фелліні – запозичення із «Вбий, дитинко, вбий»; сцена вбивства відьми у «Сонній лощині» Т. Бартона навіяна «Маскою демона»; «Синій оксамит» та «Твін Пікс» Д. Лінча запозичили сюрреалістич- не освітлення, а цитати у роботах класиків хор- рору на кшталт Дж. Карпентера, Б. де Пальми та Д. Ардженто важко перелічити. Бава пробує себе у різноманітних жанрових відгалуженнях, проте найбільш визначними вва- жаються його роботи саме у готичному фільмі жахів. Сутність усіх картин Маріо Бави – самоіден- тифікація героя у оманливій, мінливій реально- сті. Усі його картини доносять до глядача досвід перебування у межових ділянках взаємопереті- кання реальності та ілюзії, де неможливо точно відокремити ці два стани один від одного. І саме ця неможливість породжує ірраціональний страх. Так, у «Масці демона» вибір героя має відбутися між його коханою і воскреслою покійницею, що має таку саму зовнішність. Героїня стрічки «Ліза і диявол» (1973) не бачить різниці між справжніми людьми та їх двійниками-манекенами. Не обме- жуючись сюжетом, проблема самоідентифікації визначає і візуальний ряд картин. Бава створює образ примарного, який вислизає від спостерігача і в якому істоти та предмети можуть швидко змі- нюватися, використовуючи усі можливі технічні прийоми – тревелінг, зуммінг, оптичну гру, світ- лопис як активну формотворчу та сюжетотворчу частину стрічки, за допомогою підсвічування рап- том виокремлюючи постать монстра з інтер’єру, домагаючись сюрреалістичного відтінку видо- вища завдяки схованим у кронах дерев освітлю- вальним приладам, а також використовуючи чер- гування червоного та синього кольорів світла, щоб передати хвилювання персонажа (цей хід охоче використовує Д. Ардженто у «Саспірії» та «Інферно»). При цьому він тяжіє до зйомки дов- гими планами з активним рухом камери. Актори тут також виявляються радше техніч- ним засобом чи інструментом у палітрі майстра. Режисер не змушує їх грати, швидше він сам «гра- ється» з акторами, котрі виконують таку ж роль у задумі, як сплетіння тіней чи кути декорацій. Ця гра з актором-об’єктом, поєднана із сексуальною провокативністю, досягає кульмінації у стрічці 1966 року «Вбий, дитинко, вбий», де роль малень- кої Меліси — демона з ангельським обличчям — виконує хлопчик у сукні та білявій перуці. Важливо також відзначити, що каталізатором страху в стрічках латинської традиції стає жін- ка. Окрім того, характерним є поєднання образів жертви та носія зла у одному обличчі. Така суто католицька інтерпретація образу згодом перетікає й у джалло, набуваючи у стрічках Ардженто гро- тескних та зловісних форм. У готичному фільмі жахів такою фатальною жінкою виступила пере- важно актриса Барбара Стіл, котра у шістдесятих створила не менше десятка дуалістичних персо- нажів. Так, у «Масці демона» Бави вона грає одра- зу двох жінок – вихідця з потойбіччя відьму Азу та княжну Катю – янгольське створіння, занадто слабке, щоб самостійно протистояти загрозливо- му злу. Загалом відлік існування італійського го- тичного фільму починається з виходу на екра- ни режисерського дебюту Маріо Бави – «Маски демона» 1960 року, – зумисне старомодної, чор- но-білої стрічки, схожої на півторагодинну галю- цинацію. Слід зауважити, що це не перший іта- лійський фільм жахів: ще у 1957 році з’являються «Вампіри» Рікардо Фреди, де у титрах Бава фі- гурує як оператор, а фактично є співрежисером. Проте цей опус зазнав повного краху в прокаті і зафіксований в історії кінематографа хіба що як сходинка в процесі творчого росту маестро. Комерційний успіх «Маски демона», знятої з надзвичайно малим бюджетом своєрідної казки для дорослих, відкриває шлях для розвитку жан- ру. Критика зауважує, що це ще «не справжній» Бава – надто багато запозичено із німецького екс- пресіонізму, американського «чорного фільму» та британських хоррорів студії «Хаммер». Але багато важливих для стилю елементів уже наявні. Це – контрастне чорно-біле зображення, холодна збочена сексуальність, образ заворожуючого ми- нулого з відтінком ностальгії. Всі ці характерні риси, зумовивши своєрідність фантасмагоричної поетики, невдовзі стануть родовою рисою італій- ського готичного фільму. Фільм «Батіг і тіло», що вийшов на екрани 1963 році і став чи не найскандальнішою стріч- кою десятиліття, вивів ще одну характерну рису південноєвропейських жахів – хворобливий, де- кадентський еротизм. Тут в основу готичного хор- рору з привидами химерно вплітаються мотиви садомазохістського сексу та еротичні фантазії, а загальна стилістика наштовхує на думку про пе- редчуття близької появи джалло. Історики кіно досі сперечаються, чи виходив цей фільм у Італії, і якщо так, то чи протримався у прокаті хоча б тиж- день. Імена творців стрічки заховані під псевдоні- мами, а роль головної героїні виконала ізраїльська актриса Далія Лаві, оскільки жодна з італійок не погодилась взяти участь у фільмі. Саме у роботі над цією картиною остаточ- но сформувався неповторний візуальний стиль Маріо Бави. Значною мірою це зумовлювалося особливостями сценарного матеріалу – більша частина дії розвивається в уяві героїні, що знімає обмеження, які міг би накладати гніт реальності. Отож у кадрі абсолютно виправдано наявні баро- кова насиченість, пульсація червоного, синього, жовтого кольорів, активний рух камери та ілюзор- ні тіні й віддзеркалення. Поєднання цих елементів стає візиткою стрічок майстра. Надалі режисер уже не потребував закладеного у сценарії виправ- дання для перенесення з реальності у сновидіння, довівши до віртуозності своє вміння створити ат- мосферу тотальної ірраціональності. Бава за своєю природою романтик і від цього стилю запозичив багато характерних рис – від пе- редачі емоцій персонажів до нав’язливого мотиву оживаючих ляльок та манекенів, які, починаючи з «Трьох облич страху», присутні чи не у всіх його стрічках, виступаючи потойбічними двійниками персонажів і водночас посередниками між світа- ми живих та мертвих. А в 1964 році майстер закладе жанрові підва- лини триллеру-джалло у стрічці «Шість жінок для вбивці». До кінця шістдесятих джалло і готичний фільм розвивалися паралельно, поки в сімдеся- тих новий жанр остаточно не заволодів екрана- ми. Протягом десятиліття виходить низка стрічок, беззаперечно вартих глядацької уваги. Бава часто застосовує суб’єктивну зйомку, змушуючи гляда- ча бачити світ очима персонажа, проте натякає, що побачене не обов’язково відображає реальну дійсність. Наприклад, двоїстість проекцій містить фінальна сцена цього фільму. Тут подано ракурс погляду героїні, котра обнімає свого коханця, але монтажний стик на мить дає змогу глядачеві поба- чити ситуацію з точки зору іншого персонажа: в ка- дрі виникає самотня постать героїніз ножем у руці. Кінець 60-х – вельми продуктивний період для режисера. З’являється ряд знакових фільмів: «Червоний знак безумства» (1969) – іронічна ме- дитація, навіяна А. Гічкоком, «П’ять ляльок для серпневого місяця» (1969) – авторська інтерпре- тація «Десяти негренят» А. Крісті, «Кривава зато- ка» (1970), що стануть підґрунтям для створення американських слешерів десятиліття. Проте вершиною творчості режисера і водно- час певним підсумком стала картина «Ліза і ди- явол» 1973 року. Це вже радше не фільм жаху, а авангардистська візія, знята у лабіринтах «відьом- ської столиці» – Толедо. В сюжеті бачимо змішан- ня фактів біографії маньяка-некрофіла Віктора Ардіссона з мотивами зловісних двійників та тра- диційними примарами авторського стилю Бави. Режисер виступає в ній абсолютним апологетом ідеї фільму як емоційно зарядженого візуально- го медіуму. До речі, цей погляд на кіно зумовлює відкидання Бавою будь-яких серйозних, соціально значущих сюжетів на рівні світогляду. Сила обра- зу є основою не тільки на рівні того, що аудиторія бачить, а й того, що стосується чуттєвого досвіду, котрий ці образи спровокують. Бава піддає анафе- мі усі предмети соціальних і політичних реалій та створює чистий простір поетичних ідей і сим- волів. Звісно, весь європейський хоррор певною мірою тяжіє до відвертої містики та візіонерства, проте Бава зайшов найдалі у відмові від соціаль- ного підґрунтя. Його картини – наче спосіб віднай- дення давно забутого способу сприйняття світу. Маріо Бава створив обличчя готичного філь- му шістдесятих, проте він не єдиний знаковий майстер, який працював у цій сфері. Джорджіо Ферроні випускає на екрани у 1960 році франко-італійську картину «Млин кам’яних жінок» – візуально бездоганний синтез фантасти- ки та готичної традиції. Для досягнення прокатно- го успіху творці картини вигадують цікавий хід – у титрах зазначено, що фільм знято за оповіданням Петера ван Вейгена, котрого насправді не існу- вало, але це забезпечило фільму більш серйозне ставлення з боку глядача. Таке псевдолітературне посилання забезпечує простір для цікавого візу- ального трактування: стрічка певною мірою нама- гається наслідувати приглушені відтінки картин голландських художників XVII століття. Також слід відзначити властиві фільму камерність та тягучий, повільний ритм оповіді. У сюжеті не за- кладено мотивів метафізики зла, фантастичність стрічки цілком атеїстична; це швидше похмурий детектив, в якому пояснення аномальних явищ тяжіє до раціоналізму. Відповідно режисер звер- тається до галюцинацій та образу божевільного вченого, вочевидь, вдаючись до кращих традицій Меррі Шеллі. Картину 1964 року «Довге волосся смерті» Антоніо Маргеріті можна назвати одним із най- красивіших італійських готичних фільмів, який, безперечно, запам’ятається глядачеві чорно-білим імпресіонізмом та грою кінодіви Барбари Стіл. Кадри відкривають погляду темний замок, затяг- нуті павутиною склепи, огорнуте людським во- лоссям опудало Смерті, відблиски вогню, соняч- ного проміння, що проникає крізь листя. У стрічці панує атмосфера передчуття таємниці, підкресле- на на диво динамічною операторською роботою. Сюжет тут, що характерно для італійської готики загалом, розгортається довкола мотиву родового прокляття. Жінку, звинувачену у відьомстві, спа- люють на вогнищі. У неї залишаються дві доньки. Старшу вбивають, молодшу – Елізабет – залиша- ють при дворі замку. Десятиріччям пізніше на ній одружується граф Курт, один із винуватців смерті її матері. Проте із появою у замку прекрасної не- знайомки у графові спалахує нова пристрасть, а його дружина уже видається перепоною на шляху до нових стосунків. Маргеріті до невпізнанності трансформує детективну історію книги «Та, якої не стало» Буало-Нарсежака про вдавану смерть «незручної» дружини, що приводить до божевіл- ля негідника. Особливістю стрічки є те, що головний герой у ній – не налякана красуня, а власне граф, особа, до якої не виникає найменшої симпатії у процесі зав’язки. Тим логічнішою і навіть бажанішою для глядача стає його майбутня загибель. Проте з наг- нітанням мороку довкола постаті Курта до нього все ж виникає певне співчуття, що робить кінцівку особливо моторошною. Закінчення історії можна трактувати у поетичному ключі. Воно передбачає не лише точне справдження виголошеного стра- ченою пророцтва, а й читається як алегорія тріум- фу життя над смертю, уособленого – в контексті вельми актуальної для Італії теми «полювання на відьом» – у перемозі жінки над чоловіком. Ще одним цікавим здобутком у жанровому відгалуженні є стрічка Карло Кайано «Коханці з могили» 1965 року. Стрічка знову експлуатує об- раз божевільного вченого, проте тут наявна також і містична складова. Стівен Айронсміт закатовує у підвалі свого будинку зрадливу дружину та її коханця, а кров жертв використовує для експери- менту. Згодом він одружується ще раз, але його нову обраницю – сестру його дружини, Джейн, котру він забирає із клініки для душевнохворих, – починає переслідувати привид вбитої дружини. Барбара Стіл виконує у стрічці одразу дві проти- лежні ролі. Поява цієї стрічки вказує на тяжіння італійського кіно другої половини шістдесятих до зміщення акценту з чистої містичності в бік де- тективної загадки. Фільм-«джалло» здобув значно більше між- народне визнання, аніж готичний фільм жаху. Термін має літературні витоки – у Італії 50-х років вельми популярним був американський містич- ний детектив, котрий вийшов серією в книжках із жовтою обкладинкою (італ. Giallo – жовтий). Саме з цієї дешевої літератури запозичена сюжет- на схема напряму, за якою вбивця визначається на останній хвилині стрічки, тоді як настрій та атмосфера більш характерна для готичних жахів, ніж для детективів, запановує вже у початкових епізодах. Власне, перші джалло і являли собою екранізації цього типу літератури. Проте головна відмінність від першоджерел полягає у тому, що в фільмах детективна лінія другорядна, вона не відіграє визначальної ролі в розгортанні сюжету і поступово зводиться нанівець, слугуючи лише «прикриттям» для божевільної гри між цікавістю головного героя і смертю. Каталізатором виникнення жанру можна вва- жати вихід славнозвісного «Психо» А. Гічкока. Саме цей фільм показав прокатну успішність сюжетного кліше, згідно з яким у центрі сюжету постає маніяк-убивця, за ірраціональними на пер- ший погляд діями котрого все ж криється певна збочена логіка, у структуру якої й повинен про- никнути спостерігач. Данину поваги Гічкокові Бава вперше віддає фільмом 1962 року «Дівчина, котра занадто багато знала». Його сюжет розгортається довкола юної американки, котра прилітає в Рим на канікули і вплутується у розслідування «вбивств за алфаві- том». Проте істинні канони жанру майстер задає 1964 року в стрічці «Кров і чорне мереживо» (в оригіналі – «Шість жінок для вбивці»). Залишаючись вірним своїм попереднім по- шукам, Бава створює примарну атмосферу: його вбивця з глибоко насунутим на голову капелю- хом, із комірцем-стійкою та чорних рукавицях більше скидається на привид з потойбіччя, «лю- дину без обличчя», без віку і статі; він приходить із нізвідки, вбиває із фантастичною жорстокістю і після цього зникає. Проте у фіналі, звичайно, вбивцю викрито і знищено. Цей образ став пев- ним жанровим кліше і був тиражований іншими режисерами. У візуальній складовій стрічки дається взна- ки те, що Маріо Бава є не лише режисером, а й талановитим оператором. Прибираючи з освіт- лення різкість та яскравість, він робить приглу- шене жовте світло ламп синонімом інтимності. Технічний прийом у його стрічках і є змістом, оптичний обман – змістовим елементом карти- ни, похибка сприйняття персонажем чого-небудь (зокрема, візуальних «натяків») – і та легкість, з якою він, а, отже, і глядач, її приймає – є як трю- ком, так і філософським посилом стрічки. Уже через рік як відгук на знахідку Бави на екрани виходять нові джалло. Завдяки низці пов- торів і безпосередніх аналогій з нею формується ряд особливостей, за якими новий жанр стає легко впізнаваним. Герої стрічки зазвичай люди забезпечені – бізнесмени, аристократи або представники твор- чих професій, тому і життєва позиція у персо- нажів відповідна. У їхньому середовищі процві- тають цинізм та легковажне ставлення до сексу, трапляються різні психічні відхилення у вигляді різноманітних неврозів. Дія завжди розгортаєть- ся у розкішних квартирах та будинках з гламур- ним інтер’єром, а подекуди і в замках, що вказує на певне наслідування традицій готичного філь- му. Від готики джалло також успадковує відобра- ження дуалізму між минулим та сучасним, між прогресом та консервативними поглядами патрі- архальної Італії, між народними забобонами чи міськими легендами і раціональністю сучасної науки. Тут, на відміну від готичного фільму, від- сутня ностальгія за минулим, та й сучасність теж не цілком позитивна. Дуалізм помітний також і в питанні статевої ідентифікації героїв. Приміром, у ряді фільмів злочинець виявляється священиком (тобто чоловік, котрий добровільно відмовляєть- ся від проявів маскулінності), якого через сутану плутають із жінкою. Джалло також використовує як конструктивне начало дитячі травми, болісні спогади, у тому числі й такі, що змушують убива- ти. Серед першорядних причин «заломів» у пси- хіці вбивці, які приховуються за провокуючими на злочин спогадами й асоціаціями, — переживання людей, чиє дитинство припало на роки фашизму та програшу у війні. Цієї думки дотримується, зо- крема культуролог Майкл Ковен, акцентуючи на соціальній складовій менталітету різних персона- жів у джалло 70-х. Сюжетна лінія на перший погляд тримаєть- ся на детективній історії. Відбувається кілька вбивств, і головний герой, відчувши зв’язок між ними, починає власне розслідування, не довіряю- чи викриття злочинця органам правопорядку. І з цієї миті починається неймовірна гра зі смертю, де злочинці і жертви у найнесподіваніший момент можуть помінятись місцями – світ джалло хиткий і мінливий, і персонажам не надається стабіль- на точка опори ні зовні, ні навіть всередині себе. Завжди присутні два пласти оповіді – наративний та зображальний. У першому, менш важливому для авторів, ведеться розслідування, у другому здійснюється вбивство, що нагадує садомазохіст- ський ритуал у бароковому антуражі. Слід наголосити і на особливостях екранного трактування вбивств. Детальність їх відтворен- ня зумовлюється «демонстрацією» від першої особи. Камера в тривалих сценах вбивства стає доволі суб’єктивною; наявне певне замилування блиском ножів (використовується зазвичай холод- на зброя), а рани на тілі жертви швидше абстрак- тні, аніж реальні. Така манера зйомки робить гля- дача радше співучасником, аніж спостерігачем, незалежно від своїх особистих схильностей до такого ототожнення, занурює його у монструоз- ний світ злочинця4 . Жіноче тіло у сценах убивства підлягає фетишизації, виступаючи об’єктом фан- тазій маніяка, а отже і глядача, і є по суті модел- лю для сюрреалістичного акту творчості, у якому злочинець виступає художником. Одяг жертви, освітлення, лінії тіла, що вписуються у химерну побудову кадру, – всі ці елементи значно важли- віші, аніж психологічна мотивація вбивства тощо. Героїня у джалло – активно діючий персонаж, котрий самостійно переслідує маніяка чи іншим чином провокує його «творчу» ініціативу. Отже, на жінці завжди лежить частка відповідальності за дії злочинця і спрямована проти неї агресія ви- дається чимось закономірним. Красі такої героїні притаманний слід жертовності, котра у будь-який момент загрожує стати «об’єктністю» трупа. Цим пояснюється популярність сюжетів із моделями або представницями споріднених за своєю суттю професій, приналежність до яких уже перетворює жінку у певний артефакт, і саме так героїня себе і сприймає. Джалло містить у собі певне змішання жан- рів – часто співчуття переживанням жертви по- ступається ледь не гумористичному зображенню сцен насилля, отож буває важко визначити, чого саме намагається досягти режисер – налякати глядача чи нівелювати страх через гумористичну складову. Загалом жорстокість і насилля зображуються притаманними усім людям. Убивства тут – не єди- ний злочин, часто вони витікають із попередніх злочинів, таких, як, скажімо, шантаж. Будь-який предмет може тут стати зброєю, і кожен може ста- ти мимовільним чи добровільним убивцею. Також специфічним є те, що сцени насилля можна тут розглядати окремо від самого фільму – як номери у мюзиклах чи секс у порнофільмах. Цікаво, що характерним є винесення у заго- ловок кількості жертв («Чотири мухи на сірому оксамиті», «Шість жінок для вбивства» тощо). Це створює враження, що майстер включає смерть у страшну естафету, відмірює для неї точки доти- ку з прекрасним і свідомо витісняє детективну інтригу далеко на другий план, звільняючи шлях для головних складових картини – підглядання за смертю та ірраціонального страху. Втім, таке ні- велювання загадки, яку мав би приховувати детек- тивний сюжет, було не до смаку іноземним про- катникам, зокрема американським, тож стрічки виходили за межами Італії зі зміненими назвами. Остаточно свої права на джалло затвердив Даріо Ардженто у 1969 році стрічкою «Птах з кришталевим пір’ям». Уже перші кадри вказують на схильність Ардженто до кінематографічного вуайєризму: камера невідступно стежить за дівчи- ною в червоному, яка перебирає ножі та скальпе- лі, щоб невдовзі здійснити винесений вирок. Після «Птаха..» фантомний маніяк стає фір- мовою візиткою жанру. Мотиви дій Людини без обличчя невідомі, можливості – невичерпні, як і її фантазія у способах убивств. Щоразу вбивцю викривають і знищують, проте постать у чорному плащі нікуди не зникає. У наступному фільмі він з’явиться знову, змінивши лише тіло носія. Таким чином, без усякого попереднього задуму та мані- фесту вибудовується певний метафізичний світ джалло, у центрі якого – втілення абстрактного зла, а викритий маніяк є лиш його уособленням, тимчасовим притулком. Напевне, свідомо цей об- раз саме у такому контексті використовує лише Ардженто. Центром творчості режисера є момент фіксації візуальної подоби страху, намагання дати ім’я лавкрафтівському Безіменному, конструю- вання містичного всесвіту як результату сусідства детективу і готики. На відміну від американської моделі хорро- ру, де кордони реального, «нормального» світу практично завжди доволі чітко виражені, а поде- куди і визначені у візуальній складовій (приміром, «Хеллоуїн» Дж. Карпентера, 1978), у стрічках Ардженто ці межі доволі розмиті. Справляється враження, що герой, потрапивши у поле зору глядача, уже фактично переступив цю невидиму межу, а ілюзія нормальності підтримується лише за рахунок малої обізнаності героя з приводу його зустрічі із невідомим і тому, що раціональне мис- лення ще не довело свою неспроможність обґрун- тувати побачене. У цьому є ключова відмінність між героєм Маріо Бави і героєм Даріо Ардженто: у першому разі персонаж поміщений на нейтральну територію, проміжну смугу між ілюзією і реаль- ністю, у другому – герой опиняється зануреним у певний сюрреалістичний вимір безпосередньо з моменту свого розслідування, де йому загрожу- ють фантоми і кошмари різних штибів, уособлю- ючись врешті у Людині без обличчя. Ардженто – митець глибокого візіонерського переживання, «того алогічного, образно-чуттєвого акту пізнан- ня, котре Батай іменував «містичним досвідом», а Юнг – «першопереживанням». У кінематографі цього роду режисер виступає у ролі своєрідного шамана, а фільм стає схожим на ритуал, що зану- рює глядача у містеріальну атмосферу через ка- дри-ієрогліфи, архетипні образи та символи яких зчитуються підсвідомістю раніше, ніж свідомість розшифрує їх формальний зміст». Такий підхід до творення фільму виявляється у стрічці видатного співвітчизника Ардженто Федеріко Фелліні (зо- крема, його стрічки «Вісім з половиною»), вплив якого підштовхнув режисера до конструювання кіно як сну, з можливими відриваннями від дійс- ності, обмеженими лише фантазією режисера. У 1970 році виходить стрічка Ардженто «Кішка з дев’ятьма хвостами». Тут детективна ін- трига превалює. Дія розгортається у засекречено- му інституті біологічних досліджень, де відбува- ється жорстоке і беззмістовне вбивство охоронця. Проте це – тільки перша смерть, яка дає початок справжній епідемії. Пошук убивці та його мо- тивів стає справжнім лабіринтом загадок. Даріо Ардженто уникає показу відвертої жорстокості, зробивши головними елементами картини чарівну атмосферу детективу та авторський стиль, власти- вий усім роботам генія джалло. Криваве буйство, характерне для пізніших стрічок, ще не знаходить втілення у ранніх роботах майстра. Режисер вво- дить у тканину стрічки тривожні демонстрації крупного плану зіниці маніяка, створюючи ефект незахищеності життя жертви через непомічене і близьке переміщення злочинця. Операторська робота створює яскраву, наси- чену картинку і справляє враження, наче у по- слідовності кадрів закладений черговий натяк на особистість убивці. Стрічка «Чотири мухи на сірому оксамиті» 1971 року є останньою частиною «тваринної» трилогії Ардженто («Птах зі скляним пір’ям», «Чотири мухи на сірому оксамиті», «Кішка з дев’ятьма хвостами»). Молодий режисер не шу- кає специфічної обстановки, не використовує жодних зловісно-гротескних декорацій. Дія від- бувається на вулицях Рима, у середовищі сучас- ної Ардженто прогресивної молоді, котра творить музику у маленьких студіях звукозапису. І будні одного з таких юнаків, Роберо Тобіаса, враз пере- творюється на пекельну суміш підозр, страхів та смертей. Стрічці притаманний дивовижно при- родний ефект вторгнення у повсякдення чогось жахливого і непоясненного, що змушує героя бо- ятись і підозрювати всіх довкола, включно із со- бою. Сюжет дещо сумбурний, атмосфера детекти- ву зовсім не відчувається, присутні елементи сю- рреалізму у вигляді флешбеків, галюцинаторних сновидінь. Кінцівка зводиться до тонкого психо- логізму, враження від чого підсилює уповільнена зйомка. Ця стрічка є свого роду експериментом режисера, оскільки в подальшій творчості такого захоплення психоделічними мотивами не спосте- рігається. Отже, «тваринна» трилогія стає своєрідною лабораторією для творчих пошуків майбутнього майстра у формуванні власного кінематографіч- ного почерку. У 1975 режисер створює зразковий джалло «Криваво-червоне», а в 1977 році – «Саспірію», що стає своєрідною вершиною жанру. З часу появи на екрані «Криваво-червоного» акцент з боку детективу починає переміщуватись у сферу містики, допоки не досягне своєї кульмінації у «Інферно» 1979 року. Вихід на екрани стрічки «Криваво-червоне» – справжній поворотний момент у творчості режи- сера, яким Ардженто остаточно заявляє про себе як про оригінального митця. Тут логіка детектив- ної повісті руйнується методично і послідовно. І йдеться не про сферу чистої вигадки, фантастич- ність видовища, яке за своїм визначенням не може підкорятися законам реалізму, і не про емоційне враження від моторошних убивств крупним пла- ном у загальній структурі реалістичної оповіді, а про те, що сама форма певною мірою стає змістом фільму, звільненого від законів кінодетективу. Пейзажі та інтер’єри, у яких рухаються пер- сонажі, не можна окреслити однозначно фан- тастичними чи реалістичними; арджентівський простір, як зазначалося вище, належить до певної прикордонної ділянки реальності. Екранний пе- ребіг часу то прискорюється, то вповільнюється, підкоряючись ритму, який створює певна зовніш- ня як для персонажа, так і глядача, сила. Глядач втрачає контроль над найпасивнішими елемента- ми видовища, над самим фільмом, дещо втрачає орієнтацію, опиняючись у вихорі, спричиненому виведенням множинних точок зору. У цьому сенсі вельми показовою є сцена із лялькою. Типова для історії із саспенсом побу- дова, коли чоловік, переконаний у присутності чужого в будинку, тривожно блукає кімнатою, руйнується абсурдною деталлю. Замість убивці у кадрі з’являється механічна лялька, і майбутня жертва застигає на місці, намагаючись усвідоми- ти, що це насувається на неї – у смокінгу та із за- стиглою посмішкою на обличчі, рухаючись взага- лі не так, як має рухатись злочинець. Цей момент неприйняття абсурдної реальності стає фаталь- ним, і смерть персонажа настає від традиційного удару ножем. Ця точно розрахована сцена криє у собі надзвичайно потужний емоційний заряд та наглядно демонструє схильність режисера до бли- скавичної зміни правил гри, котра не дає глядачеві остаточно освоїтись в екранному просторі. Містичні мотиви стають визначальними у першій частині трилогії про трьох «матерів зла»5 – «Саспірії». Картині властиві неприродні, дикі кольори, що породило легенду про зйомку стрічки на плівку «Technovision». Прийом використання контраст- ного синього і червоного освітлення у цій стрічці видає у Ардженто учня Маріо Бави. Натуральність залишається поза фокусом, стрічка пропонує по- дорож у божевільний та фантастичний світ. У цю шизофренічну атмосферу і занурюється героїня, котра прибула для навчання у балетній школі. Вона ставить своє життя під загрозу, починаючи дошукуватись причин моторошних смертей. І для цього їй доведеться повірити у найнеймовірніші речі, оскільки формальна логіка у цьому пласті ре- альності більше не працює. «Саспірія» у першопо- чатковому задумі мала освітлювати побут і долю дівчат-учениць балетної школи віком дванадцять років. Проте через побоювання продюсерів з при- воду вбивств неповнолітніх та подальшої прокат- ної долі стрічки у зв’язку з цим, віковий поріг було піднято до двадцяти років. Беручи на озброєння субтильних героїнь, які видаються втіленням чи- стоти та невинності, Ардженто зближує свої стріч- ки з поетикою творів де Сада, де цнотливість завж- ди віддають на поталу тріумфуючому злу6 . Фільм наповнений елементами, характер- ними для сновидіння, як-от конструктивно симе- тричне приміщення школи, що живе за власними законами, чи параліч головної героїні у деяких епізодах. Хрестоматійною стала сцена нападу кам’яного орла на сліпого, відзнята з верхніх ра- курсів. Для цього була споруджена підвісна канат- на дорога, якою камера підіймалась і опускалась кілька разів (так зване «бомбометання»). Кожен момент – від візуальної складової, пси- ходелічної кольорової гами (наприклад, намаган- ня під час зйомок «Саспірії» передати кольорову палітру «Білосніжки» В. Діснея) до музики групи «Goblin», насиченої сюрреалістичними звуками та шепотінням, працює на створення відчуття ірреальності навколишнього світу та демонструє дивовижний синтез «картинки» звукового оформ- лення. Тут немає місця раціональним подіям, на- віть речові докази, залишені вбивцею, алогічні, пов’язані між собою скоріш асоціативно й так само божевільні, як і простір, що оточує героя. Персонаж перебуває вже у певному «задзеркаллі», де предмети і об’єкти мінливі, де не можна дові- ряти нічому, часто навіть власним органам чуття. Так, у «Криваво-червоному» герой упевнений, що бачив у квартирі жертви сюрреалістичну картину, у той час як це було обличчя вбивці, відображене у дзеркалі. З цим моментом перегукується фіналь- ний епізод, де глядач спостерігає за героєм, який неймовірно довго спускається у ліфті (аналогія із зануренням у безодню). Коли ліфт врешті зупиня- ється, візерунок решітки різко змінюється відо- браженням обличчя героя в калюжі крові. Отже Ардженто змушує своїх персонажів ру- хатись від раціонального до ірраціонального, а звідти – до остаточного божевілля. «На практиці ця формула здійснювалася так: герой (як правило, іноземець або жінка), що існує ще у певному реа- лістичному просторі, стає свідком події, сенс якої вислизає від нього (і від глядача). Намагаючись зрозуміти, пояснити побачене, герой починає ді- яти й непомітно переступає межу між «раціо» і «хаосом». (Тут доречно згадати уявлення Фрейда про моторошне як про дещо, що мало залишати- ся таємним, але виказало себе.)». Тобто те, що герой побачив, не мало би бути побаченим, і чим ближче він просувається до розгадки таємниці, тим страшнішою та неминучішою має бути кара за вторгнення у сферу невідомого. Порятунку немає, навіть якщо вдасться зірвати маску з Людини без обличчя, адже коли вбивця опиняється на порозі смерті, глядач починає навіть жаліти його, оскіль- ки в той момент він виявляється такою самою жер- твою абсолютного зла (як у фіналі «Чотири мухи на сірому оксамиті»). Розкриття таємниці стає страшнішим, аніж сам злочин, і лише підштовхує героя до остаточного божевілля. Адже, як і в тво- рах Лавкрафта, тут справжній жах прихований у заборонених знаннях, і саме це провокує загибель героїв і у письменника, і в режисера. Демонів невідомого Ардженто поміщає у предмети культурного спадку, насичені міфоло- гічним змістом – у твори архітектурного і живо- писного мистецтва, старовинні манускрипти. І хоча майстер пізніше повертається до цієї тема- тики («Синдром Стендаля», 1996), найповніший розвиток вона отримує у стрічці «Інферно» (1979). Саме тут ідея джалло логічно завершується, під- водячи до суто містичної розв’язки детективного сюжету. У цій картині фабула ослаблена, сюжетна лінія є сукупністю слабко пов’язаних між собою епізодів, у яких страшно помирають усі, хто чи- тав книжку містичного алхіміка Вареллі. Звісно, незмінно присутня Людина без обличчя, тільки цього разу вона не отримує матеріального втілен- ня, за маскою ховається Mater Tenebrarum – одна з трьох містичних «матерів зла». Рік виходу картини окреслює верхню межу золотого віку італійського хоррору. Що є тим більш символічним, бо наступного року помирає метр Маріо Бава. 70-ті були доволі плідним для джалло деся- тиліттям. Серед переважної більшості режисе- рів, котрі працювали в рамках жанру, сприйма- ючи його як експлуатаційний, варто виокреми- ти Джуліано Карнімео з його екстравагантною стрічкою 1972 року «Звідки ці дивні краплинки крові на тілі Дженіфер?» (у закордонному про- каті «Ірис у крові»). Ця стрічка сприймається як дослідження жіночої сексуальності суто в рамках жанрового формату, що зумовлює розгляд при- чинно-наслідкового зв’язку між винятковою жі- ночою привабливістю як такою (котра трактуєть- ся як відбиток фатуму) та привабливістю насилля. Тут ідея віктимності героїні-жертви доведена до максимуму. Поступово Карнімео руйнує властиву початку магістральну лінію пошуку злочинця, де- далі частіше ставлячи глядача на його місце. Така структура робить екранну повість багаторівневою і багатозначною. Пізніше починається ера «м’ясників»7 – Л. Фульчі, Р. Деодато, У. Ленці, у стрічках яких тра- пляється неймовірний надлишок кривавих сцен, а людське тіло підлягає різноманітним неприрод- нім трансформаціям. Відтак динаміка жанрового розвитку в 1980-х починає згасати, завершуючись остаточною стагнацією до 1990-х років. Втім, уже по завершенню епохи джалло Ардженто знову демонструє твір, знятий за всіма законами жанру. «Без сну» («Несплячі») вихо- дить на екрани 2001 року. Критика неоднозначно зустріла появу стрічки, називаючи її одночасно і найкращим, і найгіршим творінням автора: ві- таючи повернення майстра у жанр, де він досяг вершин віртуозності, і підмічаючи те, що фільм складається в основному з цитат і самоповторів. Проте саме завдяки цьому «Без сну» можна назва- ти певним підсумком усіх творчих надбань у сфе- рі джалло – своєрідним творчим підсумком, що залишається цінним, незважаючи на відсутність початкового запалу творення. Як і у всіх ранніх творах режисера, у цій стрічці є кадр-код, сюрре- алістичний образ, що повторюється у спогадах ге- роя, від правильного розшифрування якого безпо- середньо залежить розуміння таємниці. У цьому разі – це сцена вбивства матері, котру герой бачив у дитинстві і яку в його спогадах характеризує ні на що інше не схожий звук. Стрічка містить багато сюжетних парале- лей із «Криваво-червоним». Найбільш показо- вим є фальшивий фінал, оснований на тому, що один персонаж свідомо бере провину на себе. У «Криваво-червоному» це був син, котрий нама- гався захистити матір-убивцю; «Без сну» демон- струє глядачеві батька, що захищає маніяка-сина. Усвідомлення автором дзеркальності ситуації ак- центується тим, що псевдозлочинця у обох стріч- ках грає той самий актор – Габріелле Лавіа. Наявність музичних та візуальних цитат на кшталт сцен убивств, знятих ледь не з тих са- мих ракурсів (смерть дівчини-«кішки» і вбивство письменниці) наштовхує на думку про певну са- мопародію в личині триллеру, оскільки розбіж- ності з хрестоматійним фільмом занадто суттєві, щоб доцільно було вести мову про авторімейк. Посилення ефекту комічності відбувається і зав- дяки особистостям головних персонажів. Один з них – старий поліцейський, що страждає на скле- роз і намагається розслідувати свою стару справу, про яку він уже майже нічого не пам’ятає. Інший «детектив» — юний офіціант. Нотка самоіронії вчувається у фразі, котру Ардженто вкладає в ву- ста колишнього комісара: «Ми з тобою прекрасна команда, ти щось чув, але не знаєш, що. Я щось знаю, тільки не пам’ятаю, що». Отже італійський кінематограф жахів, чий розквіт припав на 1950–1970 роки, залишив сут- тєвий слід у світовому кінематографі – як у сфері сюжетної побудови, так і в сфері естетики, тех- нічних прийомів та жанрових кліше. «Готичні жахи» Італії є незмінним джерелом для драматур- гічних та візуальних цитат для кінематографіс- тів, що працюють у різних жанрах. Джалло, що виникає на плодовитому ґрунті готичного фільму, провокує появу низки аналогічних стрічок у ін- ших країнах. В основному це іспанські стрічки: «Резиденція» (англомовний прокатний варіант назви – «Будинок, що кричить») Н. Серрадора, 1969 р., «Макабр» Х. Сето, 1969 р., «Блакитні очі поламаної ляльки» К. Ауреда, 1973 р., тощо. Проте є й німецькі картини, що відповідають усім канонам жанру: «Чудовисько Лондона» Е. Збонека 1964 р. та «Смерть стукає двічі» Г. Філіпа 1969 р. Загалом «обличчя» жанру створюють дві постаті – М. Бави та Д. Ардженто, чиї твори про- вокують численне наслідування. Більш відомим результатом впливу є засил- ля слешерів у США 1970-х років, котрі стали невід’ємною складовою сучасної хоррор-куль- тури. Вплив естетичної концепції джалло, що передбачає вплітання еротики у кримінальний сюжет, сильно відчутний у триллерах, які зніма- ються після 1980-го (приміром, «Підставне тіло» Б. де Пальми, 1984 рік; «Основний інстинкт» П. Верховена, 1992 р.). 1 В Італії практично відсутні знакові для подаль- шого розвитку літератури твори, котрі базуються на апелюванні до відчуття страху читача. 2 Поєднані спільним змістовим навантаженням і спорідненим виведенням маніяка, джалло і слешери все ж різняться з точки зору естетики. Слешер демон- струє звичний побут провінційного містечка і розра- хований на підлітків, джалло ж має на увазі дорослу аудиторію, готову сприймати «сучасну Італію» цілком умовно, маючи на увазі швидше метафізичні площи- ни. 3 Відсутність на хоррор-екранах Європи представ- ників батьківщини похмурих експресіоністичних жа- хів – Німеччини пояснюється встановленням у 1930-х роках нацистської диктатури, і, відповідно, тотальним державним контролем над кіно як засобом потужного впливу на маси. Кінематограф виконує соціальні за- мовлення та веде пропаганду, а фантастика, що харак- терно для всіх тоталітарних систем, фактично зникає з екранів. Після війни кінематограф Німеччини тяжіє до розвитку теми національної катастрофи (1950-60-ті) та гостро соціальних сюжетів представників «нового ні- мецького кіно» (1970-ті роки). Інша тематика не була представлена належним чином. 4 До речі, вбивство очима злочинця чи не вперше було показано у стрічці Анрі Клузо 1942 року «Вбивця живе у домі номер 21». Ця картина доволі багато дала джалло – починаючи від сцени переслідування жер- тви і оригінальності вбивства (доведеної у італійців до критичної точки, що буквально перетворює сцену на фільм всередині фільму) до невизначеної постаті вбивці. 5 «Матір сліз», завершальна частина трилогії, куди також входять стрічки «Саспірія» та «Інферно», вихо- дить на екрани у 2007 році. 6 На противагу традиційним героїням жанру, котрі є втіленням зрілої жіночої краси. 7 Термін набув загального поширення в зв’язку з появою пласту стрічок, що характеризуються великою кількістю кривих сцен та прямолінійним зображенням винахідливої жорстокості на насилля. Ефект жахли- вого досягається тут радше за рахунок відрази, аніж страху


Продавець на викладку в супермаркет "Велика Кишеня" (м. Видубичі) 9500 грн в Києві - Ритейл групп, АО | Robota.ua\nВакансії компанії (249)\nПродавець на викладку в супермаркет "Велика Кишеня" (м. Видубичі)\nАдреса: Залізничне шосе 57\nЗарплатня: 9 500 грн.\nКонтактна особа: Руденко Марія Олегівна\nКонтактний телефон: 067XXXXXXX показати0674131933\nНа постійне працевлаштування запрошуємо продавця на викладку у супермаркет «Велика Кишеня»\nстабільна виплата заробітної плати без затримок;\nгнучкий графік роботи, тиждень/тиждень;\nдоплата за нічні зміни;\nзнижки на обіди;\nробота в стабільній та перспективній компанії України.\nвикладка та ротація товарів згідно стандартів компанії;\nконтроль за термінами придатності продукції;\nчистота та порядок на робочому місці;\nзабезпечення та контроль за правильністю цінників\nЯкщо Вас зацікавила вакансія, надсилайте своє резюме. У разі додаткових питань, звертайтесь за телефоном +380674131933 (Марія). Або приходьте до нас в магазин за адресою: м. Киев, Залізничне шосе ,57.


Історія почалася з того, що отримав від знайомого залишки дешевого генератора диму. Термостат був пошкоджений і блок просто розплавився. Була ідея реанімувати цей димогенератор і навіть дійшла справа до запуску, невелика кімната повністю задимівся при потужності близько 20 Вт, але це зайняло багато часу. В результаті відставили цю справу і згадали про старий прасці, який лежить в гардеробі. Відразу зауважимо, що дим можна зробити за допомогою праски взагалі без будь-яких модифікацій, виливаючи в його ємність рідина для димогенераторів – буде багато диму, але це трохи занадто низька температура. Потім звичайно слабкий тиск у всіх отворах, крім того, дим летить вниз. Так що доведеться дечого змінити.\nВ принципі, весь цей девайс являє собою нагрівальну плиту. Це алюмінієвий блок, в який занурений нагрівач (зрозуміло, ізольований від силікону алюмінієвим блоком). В сучасних праски тонкий сталевий хромований лист поміщається знизу для полегшення прасування. Цей лист найкраще видалити, і тоді буде гола алюмінієва поверхня. Далі слід закрити всі отвори, через які спочатку виходить пар, – в даному випадку це гвинти з силіконовим покриттям. Ось і вся конструкція.\nВ даному прасці можна було дуже зручно відкалібрувати термостат – обертаючи маленький гвинт, поміщений всередину відповідної ручки регулятора температури. На малюнках видно праву ручку, всередині якої є гвинт діаметром близько 2 мм для калібрування. Тести почалися, закривши всі отвори гвинтами і залишивши лише одне. Проштовхнути трубку насоса через термостійкий шматок звивистого предмета, який був в прасці. Це справа працювало дуже добре, але протікало. Довелося допрацьовувати конструкцію. Верхня частина камери була виготовлена з тонкого алюмінієвого листа, який був запечатаний силіконом і ретельно приклеєний до основи праски. Треба було зняв лист і відполірувати верхню поверхню, щоб вона вирівнялася.\nПотім вирізати верхню частину алюмінієвого листа, зробити отвори для шурупів, отвір для подачі рідини, фрезерування для біметалу. Фрезерувати за допомогою настільного свердла, тому результат вийшов смішним, але він виконує свою роль.\nТакож відрізали передню частину праски і просвердлили там отвір. Поки є тільки 3-міліметровий отвір. Ціле було запечатано силіконом для духовок, які можуть витримувати до 1500С, тому що не було потрібного жаростійкого під рукою. Після цієї операції оберніть блок термостійкої ватою.\nЗвичайно вийшов саморобний димогенератор виглядає негарно і можна було зробити краще, але не було необхідності. Немає сенсу, наприклад, в точній шліфуванні бічних сторін алюмінієвої пластини, тому що це ніяк не впливає на функціонування пристрою. Також ця частина може бути виконана більш точно, як і деякі інші речі, але до чого?\nХарактеристики димогенератора з праски\nЧас прогріву: після першого включення 50 секунд і при використанні кожні кілька вихлопів від 3-х до декількох десятків секунд,\nСопло при діаметрі 3 мм викидає дим на відстань близько одного метра,\nВартість: 0 гривень.\nРешта фото дивіться нижче. Запевняємо, прилад працює дійсно добре. Була використана суміш води і гліцерину, і хоч поки не знайшов ідеальних пропорцій, можна брати по половині. Більше води = більше тиску, але менше диму. Менше води = щільніший дим.\nВикористання димогенератора в будинку і авто\nЩо стосується використання такого генератора диму, їм можна перевірити герметичність автомобіля або приміщення, яке герметично закрита і підтримується протягом тривалого періоду в стані невеликого надлишкового тиску. Цього приладу вистачить навіть для кімнати великої кубатури. Досить велике кількість диму від цього генератора, тому заповнити великий простір можна буде дуже скоро.\nВеликим плюсом є швидке нагрівання пристрою. Отже, в загальному випадку обмеження фактично є часом, протягом якого кімната повинна бути прокурюють для досягнення бажаної «концентрації» диму, тобто видимості.\nУ кімнаті близько 25 м3, за короткий час вдалося зробити так багато диму, що 20 см від очей не було видно взагалі нічого. Питання тільки в тому, скільки буде виділено цього диму. Дим не буде триматися вічно – він осідає на підлозі, меблів і т. Д. Зате в разі витоку буде можливість побачити виходить дим зовні.\nДимогенератор для будинку або авто своїми руками Ссылка на основную публикацию


«Учитель готується до хорошого уроку все життя,.. щоб дати учням іскорку знань, вчителеві треба ввібрати ціле море світла» (В. Сухомлинський).\nСаме під таким гаслом в період з 23 по 28 листопада пройшов Тиждень педагогіки, який підготували викладачі кафедри педагогіки ІППОМ спільно зі студентами – майбутніми вчителями початкової школи.. В рамках Тижня презентувалось: як навчають, чому навчають і чому навчили студентів, які обрали професію «першого вчителя», основними психологічними характеристиками якої можна назвати «розуміння» і «взаєморозуміння» – розуміння себе, розуміння інших, вміння допомогти дітям знайти порозуміння зі світом і власним «Я».\nГордість викликає не тільки те, що активну участь у всіх заходах взяли викладачі кафедри педагогіки, студенти факультету ІППОМ, але і інтерес, який проявили до заходів студенти інших спеціальностей.\nДень 1-й. «В дитинстві відкриваєш материк, котрий назветься потім — Батьківщина» (Л. Костенко).\nРозпочали тиждень студенти другого і третього курсів заходом, який викликав жвавий інтерес у всього інституту, – фотоконкурсом студентських робіт «Рідний дім залишається в серці, як далеко від нього не йди» (керівники – доценти Ярощук Л. Г., Сидоренко Л. С.).\nВ ці слова кожний учасник конкурсу вклав свій смисл. Хтось представив світлину сільської хати в степу, або горах, дім у місті; хтось – вишневий садок, річку у рідному селі, бузок біля хати, а хтось – маленьку сестричку, подругу дитинства, стареньку бабусю. На багатьох світлинах слова «рідний дім» пов’язувались із теплом матусиних рук, світлом її ласкавих очей, з суворим, але справедливим батьком. Відчувалось, з якою любов‘ю подивились учасники скрізь призму конкурсу на свій рідний дім, в якому їх люблять, чекають, завжди зрозуміють і пробачать. Та оселя, де ти виріс, завжди залишиться у серці, у спогадах. Якщо людина зростала в любові, дім для неї дійсно був рідним, то і сама, коли виросте, створить такий же дім для своїх дітей.\nУ конкурсі перемогу здобули студентки-другокурсниці Ольга Медведєва, Альона Іванісова та Ілона Савран, але, на нашу думку, всі світлини змушують задуматись про головне в житті (Батьківщина, Рідний дім, Родина, Мати,) і надихають творити прекрасне.\nДень 2-й. «Своєї мови рідної і свого рідного звичаю вірним серцем держітеся. Тоді з вас будуть люди як слід, тоді з вас буде громада шановна і вже на таку громаду ніхто своєї лапи не положить» (Пантелеймон Куліш).\nЗахід «Бабусині ляльки», підготовлений спільно з кафедрою початкової освіти (керівники – доценти Ярощук Л. Г., Степанюк К. І.), під час якого студентки виготовили старовинну ляльку-мотанку, надзвичайно зацікавив майбутніх вчителів. Виготовляючи цей сакральний предмет, дівчата вкладали у ляльку свою енергію, певні думки і побажання. Лялька-мотанка є символом жіночої мудрості, родинним оберегом, берегинею роду, ниточкою, яка зв'язувала увесь рід, тому, щоб не перервався зв'язок поколінь, щоб зберегти генетичну пам'ять нашого народу дуже важливим є те, що багатющий скарб звичаїв нашого народу, який ми отримали в спадок і мусимо зберегти, перша вчителька зможе передати дітям. Адже як і рідна мова, звичаї об'єднують людей в народ.\nДень 3-й. «Завдяки історичній пам’яті людина стає особистістю, народ — нацією, країна — державою» (Михайло Грушевський).\nВисловлення українського історика, громадського та політичного діяча хочеться доповнити: «історичну пам‘ять необхідно формувати». Тому саме в рамках Тижня педагогіки було заплановано і проведено відвідування музею історії міста для студентів 1 курсу спеціальності «Початкова освіта» (керівник – доцента Л. С.Сидоренко). Для майбутніх вчителів була проведена оглядова екскурсія, присвячена історії Бердянська з часів заснування і до кінця IXX століття. Крім того студенти прослухали змістовну лекцію на тему «Народна освіта в Бердянську й Бердянському повіті кінця IXX початку XX століття», ознайомились з експонатами, зокрема, фотографіями чоловічої класичної гімназії та другої жіночої, чотирьохкласного училища. Із зацікавленістю студенти довідались про історію заснування Бердянської чоловічої класичної гімназії (нині – будівля головного корпусу Бердянського державного педагогічного університету), особливостями навчання в ній. Здивовано розглядали підручники, за якими навчалися гімназисти, їх зошити, письмові приналежності, свідоцтва про закінчення гімназії. Дізналися про видатних випускників гімназії: Володимира Хавкіна, Петра Шмідта, Миколу Рогова. Залишилася у пам’яті воскова фігура Володимира Хавкіна у віці гімназиста та його подвиг перед людством – створення вакцини проти чуми. Побачене та почуте спонукало студентів поставити собі питання: «А який слід на Землі залишу я?»\nДень 4-й. «Без розуміння минулого не зрозумієш сучасного, і вже точно не будеш знати, що робити з майбутнім» (М. Перумов).\nПопри глобалізаційні та інтеграційні впливи на розвиток національної системи освіти та виховання, кожна країна має формувати власний погляд щодо педагогічної стратегії виховання молодого покоління, спираючись на надбання класиків педагогічної думки. Саме з таким настроєм готували і 26 листопада провели ІІІ студентські педагогічні читання «Початкова освіта в персоналіях» в Інституті психолого-педагогічної освіти та мистецтв. Цього року вони присвячувалися історії початкової освіти і відповідно, персоналіям, думки яких стали фундаментом сучасної початкової школи (Я. Коменський, Й. Песталоцці, М. Корф, В. Сухомлинський та ін.). Вибір теми відповідає часу, значна, вирішальна роль початкової школи обгрунтована сучасними науковцями і педагогами-практиками: «Міцний фундамент знань закладається в початковій школі», «Початкові класи – це основа основ», а академік О. Я. Савченко влучно сказала, що «Початкова школа – корінь всієї шкільної освіти». Тому сьогодні великі вимоги до вчителя початкової школи.\nПедагогічні читання виглядали академічно завдяки високому рівню підготовки наукових докладів та їх подання студентами 5-го курсу (Арішака Юлія, Василенко Оксана, Гаврішко Анастасія, Петля Юлія, Тарасюк Надія, Фофанова Юлія, Фойда Юлія, Шевченко Аліна; керівник – доцент О.В.Голуб).\nДень 5-й. «Віддай людині крихітку себе. За це душа поповнюється світлом» (Л. Костенко).\nЛогічним завершенням Неділі педагогіки ми вважаємо проведення години спілкування «Добротою себе виміряй», на якій студенти 11-12 груп і доцент кафедри педагогіки Н. М. Щербакова міркували над тим, що таке добро, доброта, людяність, милосердя… У своїх роздумах вони прагнули вирішити питання: у чому проявляється доброта людини? Які вчинки свідчать про любов та милосердя? Чи потрібно сучасній людині бути доброю?\nНа заході студенти розповідали цікаві пізнавальні повідомлення про життя тих людей, вчинки яких є взірцем доброти та милосердя; слухали поетичні та музичні твори відповідної тематики, обговорювали життєві ситуації. Перегляд фрагменту фільму про Матір Терезу – фундаторку Ордена милосердя, яка присвятила життя служінню бідним і хворим, за що була визнана гідною Нобелівської премії світу, викликав хвилюючі емоції у всіх присутніх.\nНаприкінці студенти склали перелік добрих справ, які вони зможуть зробити найближчим часом, пам’ятаючи, що кожен народився для добра, для любові…\nНа нашу думку, ці майбутні вчителі з цікавістю і благоговінням дозволять учням висвітлювати свій світ і зможуть торкатися до внутрішнього світу беззахисної дитини з добротою, ласкою і ніжністю, адже вони прийняли ціннісну орієнтацію, сформульовану Далай Ламою: «Будьте добрішими, коли це можливо. А це можливо завжди».\nКолектив кафедри педагогіки\nПопередній запис:Назад Обмін досвідом продовжується\nНаступний записВперед Благодійний концерт «Ми разом»


METEOPROG: Погода в Вжонці на два тижні. Прогноз погоди на два тижні в Вжонці, Лодзьке\nОгляд погоди у Вжонці\nПогода в Вжонці\nПогода Вжонца - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Вжонці сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Вжонці на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Вжонці - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Вжонці допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Вжонца - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Вжонца тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\n51° 44′ 53″ пн.ш. 19° 13′ 19″ с.д.


Версия 15:26, 17 марта 2011 (просмотреть исходный код)\n'''[[Гіпермаркет Знань - перший в світі!|<metakeywords>Українська література, Українська література 2 клас, Тема У колі рідної сім'ї, Повні уроки</metakeywords>Гіпермаркет Знань]]>>[[Українська література|Українська література]]>>[[Українська література 2 клас|Українська література 2 клас. Повні уроки]]>> Українська література: У колі рідної сім'ї. Повні уроки.'''\n'''[[Гіпермаркет Знань - перший в світі!|<metakeywords>Українська література, Українська література 2 клас, Тема У колі рідної сім'ї, Повні уроки</metakeywords>Гіпермаркет Знань]]>>[[Українська література|Українська література]]>>\n[[Українська література 2 клас. Повні уроки|Українська література 2 клас. Повні уроки]]>> Українська література: У колі рідної сім'ї. Повні уроки.'''\nВерсия 15:26, 17 марта 2011


Власник звертається поля зі списком\nЗаявку можна створити до власника звертається списком взяти відповідальність за живопис елементів списку. Батько вікна або у діалоговому вікні є власником звертається списком (його власника) отримує WM_DRAWITEM повідомлення, коли частину поля зі списком має бути пофарбовані. Є власником звертається списком можна список інформації, ніж інші, або в додаток до текстових рядків. Власник звертається комбіновані поля може бути будь-якого типу. Однак, проста або розкривного списком, контроль редагування можна відобразити лише текст, хоча власник малює виділення поля в розкривному списку.\nВласник є власником звертається списком необхідно обробити повідомлення WM_DRAWITEM. Це повідомлення надсилається кожного разу, коли частини поля зі списком має Перемальовує. Власник, можливо, доведеться обробити інші повідомлення, залежно від того, стилі, визначені для поля зі списком.\nЗаявку можна створити до власника звертається списком, вказавши стиль CBS_OWNERDRAWFIXED або CBS_OWNERDRAWVARIABLE. Якщо всі елементи списку в полі зі списком тій же висоті, такі як рядки або значки, додаток може використовувати стиль CBS_OWNERDRAWFIXED. Якщо список елементів різної висоти, растрові зображення різних розмірів, наприклад, програми можна використовувати стиль CBS_OWNERDRAWVARIABLE.\nВласник є власником звертається списком може обробляти WM_MEASUREITEM повідомлення, щоб вказати розміри елементів списку в полі зі списком. Якщо застосунок створює поле зі списком за допомогою CBS_OWNERDRAWFIXED стиль, система надсилає повідомлення WM_MEASUREITEM тільки один раз. Розміри, вказані власником використовуються для всіх елементів списку. Якщо використовується стилем CBS_OWNERDRAWVARIABLE, система надішле повідомлення WM_MEASUREITEM для кожного елемента списку, яка додається до поля зі списком. Власник може визначити або встановити висоту елемента списку в будь-який час за допомогою CB_GETITEMHEIGHT і CB_SETITEMHEIGHT повідомлень, відповідно.\nЯкщо відомості, що відображені у вікні власник звертається зі списком містить текст, заявку можна стежити за текст для кожного елемента списку, вказавши стиль CBS_HASSTRINGS. Комбіновані поля з CBS_SORT стилем сортуються за цей текст. Якщо поле зі списком сортування і не стиль CBS_HASSTRINGS, власник повинен обробити повідомлення WM_COMPAREITEM.\nУ вікні власник звертається зі списком власник повинен стежити за елементи списку, які містять інформацію, ніж інші, або до тексту. Один зручний спосіб зробити це є збереження ручку на інформацію, як елемент даних. Щоб отримати додаткові відомості про елемент даних перегляньте Дані, пов'язані з елементів списку. Щоб звільнити об'єкти даних, пов'язаних з елементів у полі зі списком, власник може обробити повідомлення WM_DELETEITEM.\nДля прикладу власник звертається списком в розділі створення в Owner-Drawn зі списком.


Володимир Манько: Що відбувається за поребриком?\n2020-01-15 21:10:17 eye-2 2798 — comment 1\nЩо відбувається за поребриком?\nВ Росії Путін під час посланія собранію започаткував пертурбації пов'язані з виборами президента 2024. Скоріше, що він вирішив відходити з президентської посади. Але чи відмовиться він від впливу? Ні. Тому спеціально для нього буде створена якась важлива, але формальна посада гуру. Це одна версія.\nПутін запропонував змінити Конституцію в частині підсилення інституції прем'єр-міністра за рахунок інституції президента. Прем'єр стане більш незалежний від президента і опиратиметься на думську більшість. Можливо він хоче знову переходити в прем'єри? Це інша версія.\nПоки не зрозуміло, навіщо він прямо зараз відправив у відставку Мєдвєдєва і запропонував головного податківця Мішустіна. Можливо останній є прєємніком Путіна? Не схоже, бо жодного стосунку до силовиків, оборонпромівців чи спецслужбістів Мішустін не має.\nОстанній займався комп'ютерним бізнесом, впроваджував цифровізацію в окремих сферах і працював у податковій, очолював її 10 останніх років. Такий навряд чи підходить на президента обложеної фортеці. Скоріше він тимчасова фігура. Пишуть, що фаховий, компетентний.\nА що Мєдвєдєв? Можливо саме його готують очолити фортецю після 2024? Знову, бо він вже очолював, досвід є. Оскільки рейтинг в нього слабонький, то слід би відійти в тінь, відсторонитись від невдоволення, каналізувати його на когось іншого і з'явитись знову у всій красі.\nТакож Путін виступив з ідеєю закріпити примат рос-Конституції над міжнародним правом. Це поганий сигнал світовій спільноті й Україні зокрема. Адже жодна міжнародна норма не зупинить майбутню пост-2024 Росію від агресії щодо іншої країни. України в першу чергу. На той час нам потрібна буде патріотична влада.\nРосія Російська агресія Путин україно-російські війни Ні капітуляції\n506 — eye-2 2798 — comment 1 —


Акумуляторний перфоратор Bosch GBH 18V-LI Compact | Купити інструмент Бош – ETS24\nАкумуляторний перфоратор Bosch GBH 18V-LI Compact (0611905300) Перфоратори\nАкумуляторний перфоратор Bosch GBH 18V-LI Compact (0611905300) - професійний електроінструмент з максимальною силою удару 1 Дж і числом ударів при номінальній частоті обертів до 4950 в хвилину. Перфоратор відноситься до серії інструментів Heavy Duty. Це гарантує тривалий термін служби з максимальною продуктивністю і витривалістю навіть в самих екстремальних умовах використання.\nВін з легкістю впорається зі свердлінням по бетону (4-12 мм), металу (8 мм) і деревині (16 мм). Поставляється без акумулятора.\nРеверс допомагає закручувати і відкручувати гвинти.\nЛітій-іонний акумулятор без саморязряду і ефекту пам'яті.\nПатрон SDS plus, для заміни якого не потрібні додаткові інструменти.\nІндикатор заряду і підсвічування робочої області.\nАвтоматичне відключення двигуна при перевантаженні інструменту продовжує термін служби.\nМах діаметр свердління (дерево) 16 мм\nMax діаметр свердління буром (бетон) 12 мм\nМаксимальне число обертів (холостий хід) 0-1050 об/хв\nЧастота ударів 0-4950 уд/хв\nВага із акумулятором 2,1 кг


Вертикалізатор дитячий - Фарман\nдодому Вертикалізатор дитячий\nІнвалідні вертикалізатори розроблені для фізичної та соціальної реабілітації дорослих і дітей. Призначення цих пристроїв – дати можливість прийняти вертикальне положення людині після довгого перебування в положенні лежачи.\nВсе це дуже важливо для людей, що проходять реабілітацію після аварій та інших різких змінах здоров’я. Вертикалізатори дозволяють людині знаходитися в природному положенні і виконувати звичайні побутові справи, і, як наслідок, отримати як фізичну, так і психологічну реабілітацію. Також хочемо вам порекомендувати ознайомитись у нас на сайті здесь у нас великий вибір дитячих вертикалізаторів.\nЗа принципом застосування вертикалізатори можна розділити на 2 категорії: статичні і динамічні.\nПідходить для пасивної реабілітації людей, при якій не передбачено самостійне переміщення. Ноги пацієнта встановлюються на платформу, яка має коліщата на нижній частині, що дозволяє супроводжуваному людині здійснювати переміщення. Перебуваючи всередині пристрою користувач може працювати і виконувати свої повсякденні домашні справи, а спеціальна система кріплень і подушок дозволить користувачеві відчувати себе комфортно і впевнено.\nВідрізняється від статичного насамперед тим, що він дозволяє користувачеві самостійно переміщатися по приміщенню. Система кріплень і спеціальних скоб надійно фіксують положення користувача, а легка рама не заважає йому пересуватися.\nПродукція нашої фірми представлена в декількох розмірах, що дозволяють використовувати однакову модель як зовсім маленьким дітям, так і дорослим. Користувачеві досить натиснути на кнопку і сидіння зі спинкою візьмуть вертикальне положення. Ремені надійно фіксують грудну клітку і пояс користувача, а подушка спеціальної форми фіксує ноги.


BlackPR: Якщо не масові розстріли - то масові репресії\n2022-01-14 13:44:06 eye-2 4440 — comment 2\nПерша Світова війна почалася з Сербії. Друга Світова війна почалася з Польщі. Третя Світова почнеться з України. Ми для цбого маємо все – агресивного безбашенного сусіда, що мріє про світове панування; дебілів при владі, яких обрала більшість з населення, яка прагне Великої Халяви (назвіть їх хоч совкодрочерами, хоч ЗЕбілами – різниці між двома термінами майже не існує).\nІнфантильність, совок, розумова обмеженість при повному небажанні логічно мислити (чи то при невмінні цього) – ось запорука для агресора. Агресор приходить тоді, коли суспільство є розмежованим на ненавидячі одне одного політичні прошарки. На жаль, в Україні виявилася більшість населення, якому пох (нема різниці), яким буде наступне життя для них самих та їхніх виблядків. І до цього вони схиляють всіх, хто не вважає своєю тезою «акакаяразніца».\nМені особисто глибоко плювати на тих уїбанів, яким нема різниці - хай забираються зі своїми виблядкимаи за Полярне коло і там відчувають процес пізнання різничності існування. Але мені не пох моє життя. Саме тому мене не лякають «схвильовані» зойки переляканих чи проплачених істот на кшталт «Путін нападе!» Якщо хтось помітив, Путін на нас напав вісім років тому. Тому не хвилюємось щодо цього, а готуймось відбити чергову навалу. І тепер буде чудово видно тих, хто пєтушився відносно «от коли путін прийде в моє місто, я повстану та навалю окупантові». Ця хуїта першою здрисне. І буде плакатись біженцем по за кордонах. Мене взагалі дивували ті «біженці» - здоровенні чолов’яги, які тікають від ворога, коли країна у небезпеці. Не подобається уряд? – після перемоги можете висунути своїх кандидатів. Не подобається суспільний устрій? – після перемоги є шанс змінити його. Тож якого хєра вам потрібно? Сидіти на жопі, сумно скиглячи про втрати? Чи півнікувати, а потім не менш хоробро забрати до дупи язика та здриснути за кордон?\nЯ не розумію – чому у нас вільно діють агенти країни-агресора. Будь яка цивілізована країна позбавилася їх тим чи іншим засобом. Уявіть собі – срашка отримує кілька мілліонів своїх «саатєчєствєнніков» та хохлячи рила, що виступають за «русскій мір». Депортація ватанів – це необхідність. Хай у срашки болить голова. Я не можу зрозуміти – ЧОМУ ми не зробили це вісім років тому, чому це продовжується досі. Чому не прикрашають своїми тушками київські каштани ті, хто винен за вбитих на Майдані – але навпроти, вони займають зараз посади, відсижують свої дупи у Верховній Раді та іншим теплих, комфортних та хлібних місцях?\nЯ багато чого не розумію. Але я розумію одне – ЗРАДНИКІВ – НА ПАЛЮ! І доки зрадники не займуть ці місця, гідні їх, нічого в нас не виходитиме доброго – але лишень говно. як приклад -–хіба поперлося би до влади ЗЕ, якби каломойша, медведчук, ахмєтов та інша сволота сиділи би по палях чи сумно гойдалися б по ліхтарях? Певно, що ні.\nГромадяни, будьте пильні. Пам’ятайте всіх, хто агітував за зрадників. Ліхтарів в країні вистачить. Бо я - за традиційну люстрацію.\nУкраина зрада Факти політика ВІЙНA\n506 — eye-2 4440 — comment 2 —\nНевже знайшлося зникле відпочиваюче?


Покращення вашого фізичного та психічного здоров'я за допомогою рослин\nНаука доводить, що взаємодія з рослинами в приміщенні або на вулиці корисна для фізичного та психічного здоров'я. Погодьтеся, коли ви дивитеся у вікно на дерево або тримаєте в руках ароматний букет, ви починаєте відчувати себе набагато краще. Це відчуття спокою і комфорту. А якщо ви займаєтеся садівництвом, можна з упевненістю сказати, що ви постійно піддаєте себе своєрідній лікувальній терапії.\nРослини покращують фізичне здоров'я декількома різними способами. Наприклад, для очищення повітря у вашій кімнаті досить висадити хоча б одну рослину. Але у рослин є набагато більше корисних властивостей. Давайте спробуємо в них розібратися детальніше.\n1. Підвищення якості повітря\nКімнатні рослини відмінно виглядають в будь-якому офісі, будинку або квартирі. Але крім естетики, вони відповідають за очищення повітря. Більшість міських жителів проводять час в приміщеннях, де забруднення повітря може бути в кілька разів вище, ніж на відкритому повітрі. Забруднення повітря всередині приміщень може викликати головний біль, запаморочення, втрату концентрації і подразнення дихальних шляхів. Вчені виявили в повітрі більше 300 токсинів, які називаються летючими органічними сполуками. Саме ці токсини поглинаються кімнатними рослинами, які здатні видалити великі дози бензолу з повітря протягом 24 годин. Алейні дерева також зменшують забруднення повітря, а крім цього, сприяють формуванню комфортного навколишнього мікроклімату.\n2. Збільшення фізичної активності\nБільшість дорослих і дітей не отримують достатньої кількості вправ для повноцінного фізичного розвитку. Недолік вправ може привести до ряду проблем зі здоров'ям, від серцевих захворювань до депресії. Рекомендації лікарів і вчених щодня виконувати фізичні вправи хоча б 60 хвилин не завжди і не всіма дотримуються. Але ж регулярно виконуючи фізичні вправи, дорослі і діти знижують ризик виникнення серцево-судинних захворювань, раку, діабету, зменшують стан тривоги і депресії.\nСадівництво - це цікавий і простий спосіб включити фізичні вправи в ваше повсякденне життя. Дітям зазвичай подобається працювати з грунтом і дізнаватися про рослини. Садівництво допомагає розвивати моторику і загальну витривалість, допомагає боротися з ожирінням. Наприклад, за даними Гарвардської медичної школи, всього за півгодини простих робіт в саду спалюється 135 калорій.\nЗа даними Центру з контролю і профілактики захворювань (ЦКЗ), більшість людей позбавлені достатньої кількості фруктів і овочів. Тільки один з 10 дорослих отримує необхідну кількість фруктів або овочів щодня. Садівництво стимулює людей додавати в свій раціон здорову їжу і позбавлятися від шкідливих звичок харчування, адже садівники можуть самі вибирати фрукти та овочі, які вони хочуть вирощувати, і вони формують власне меню. Крім цього, їм не потрібно турбуватися про пестициди.\nЗгідно з дослідженнями Університету Сент-Луїса, коли сім'я сама вирощує їжу, вона створює сприятливу харчову середу. Діти і дорослі з'їдають більше овочів і фруктів, як наслідок вони і надалі бвльше віддають перевагу смаку фруктів і овочів, ніж іншим продуктам. Садівництво - це простий спосіб спонукати людей отримувати поживні речовини, необхідні для їх фізичного та психічного здоров'я.\n4. Зменшення ризику захворювання\nКімнатні рослини підвищують рівень комфорту в приміщеннях і знижують ризик захворювань. Наприклад, дослідження, проведене в Університеті штату Вашингтон, показало, що рослини зменшують пил в кімнатах на 20 відсотків і успішно видаляють тверді частинки з повітря. Крім цього, рослини збільшують рівень вологості в приміщенні, в якому знаходяться. А ще рослини допомагають знизити ризик виникнення подразнення дихальних шляхів, нежиті і різі в очах.\nВиявлено зв'язок між кімнатними рослинами і психічним здоров'ям в плані прискорення процесу одужання хворого пацієнта. Наприклад, дослідження, проведене в 2009 році, показало, що у пацієнтів в лікарняних палатах з рослинами та квітами був нижчий кров'яний тиск, більш висока терпимість до болю, ніж у пацієнтів, які перебували в кімнатах без рослин. Це підтверджує терапевтичну цінність рослин.\nПсихологічні корисні властивості садівництва\nВзаємодія з природою має важливе значення для підтримки почуття комфорту. Проводячи час з рослинами, люди можуть отримувати широкий спектр сприятливого психологічного впливу.\n1. Поліпшення настрою\nЛюди зазвичай відчувають себе щасливіше і позитивніше в оточенні дерев або кущів. В ході опитування пацієнтів чотирьох лікарень в Сан-Франциско 79 відсотків пацієнтів сказали, що вони відчували себе більш розслабленими і спокійними, 19 відсотків відчували себе більш позитивно, а 25 відсотків відчували себе бадьорими і свіжими після того, як провели певний час в саду.\nКвіти також викликають позитивні емоції. Наприклад, в дослідженні 2005 року жінки, які отримали в подарунок деревовидні півонії, повідомили про більш позитивний настрій, який тривав протягом трьох днів. Літні пацієнти, які отримали квіти в подарунок, також повідомляли про більш позитивний настрій і поліпшення епізодичної пам'яті.\nНе обов'язково щодня дарувати один одному букети півоній. Цілком достатньо висадити рослини в своєму саду, щоб допомогти створити більш заспокійливу обстановку.\nКупити півонії для саду\nСадівництво нагадує нам про наш зв'язок з природою і допомагає позбутися від симптомів депресії. Крім того, фізичний аспект садівництва виділяє в мозок корисні хімічні речовини, такі як серотонін і дофамін. Дослідження 2007 року показало, що бактерія в грунті під назвою Mycobacterium vaccae запускає викид серотоніну, який піднімає настрій і знижує занепокоєння.\n2. Зняття стресу і занепокоєння\nКоли ми милуємося рослинами в приміщенні або на вулиці, ми в цей момент звільняємося від повсякденних турбот і внутрішніх конфліктів. Це мирне заняття, яке супроводжується позитивними емоціями і воно несе тільки позитивний вплив на нас. Наприклад, якщо ви вдихаєте запах ароматів півоній, рівень кортизолу в організмі знизиться.\nРозглянемо дослідження, опубліковане в «Журналі фізіологічної антропології». У цьому дослідженні одна група вчених працювала над комп'ютерними завданнями, а інша група зосередилася на пересадці кімнатних рослин. Після виконання своїх завдань групи помінялися місцями. Дослідники виявили, що випробовувані відчували себе більш комфортно і розслаблено після виконання операції по роботі з рослинами, а не з комп'ютерами. Тобто люди можуть зменшити психологічний і психологічний стрес, взаємодіючи саме з рослинами.\nІнше дослідження, опубліковане в «Журналі психології здоров'я», порівняло роботи в саду на відкритому повітрі з читанням в приміщенні. Дослідження показує, що як садівництво, так і читання знижують рівень кортизолу. Проте, значно знизився рівень стресу спостерігається саме при заняттями садівництвом, які мали тривалий позитивний ефект і після закінчення цих робіт.\n3. Посилення концентрації\nСадівництво підсилює концентрацію уваги, що може допомогти в навчанні. Наприклад, дослідження, опубліковане в «Американському журналі суспільної охорони здоров'я», досліджує вплив рослин на дітей з синдромом дефіциту уваги і гіперактивності. Дослідники виявили, що час, проведений в саду, значно зменшує симптоми СДУГ. Більшості дітей дуже корисно проводити час на природі.\nСадівництво допомагає дітям поліпшити свої академічні результати. Дослідження, опубліковане Американським товариством садівничих наук, демонструє позитивний вплив садівничої діяльності при паралельному вивченні науки. Учні, які займалися садівництвом, набрали значно більше балів за результатами наукових тестів, ніж студенти, які вивчали природні науки в класній обстановці.\nНизька самооцінка є поширеним явищем серед підлітків і молодих людей. Підлітки зазвичай порівнюють себе з іншими в соціальних мережах або відчувають тиск суспільства, заохочує їх виглядати або діяти в певних рамках. Але прогулянки на свіжому повітрі в саду мають цілком природні і реальні відчуття хвилювання від взаємодії з природою і зовнішнім світом, які неможливо штучно симулювати.\nКоли діти або дорослі доглядають за рослинами, вони спостерігають як на їхніх очах відбувається трансформація. Дитина може швидше усвідомити своє перетворення з дитини в підлітка.\nСадівництво - це один із способів знайти почуття власної гідності, незалежно від соціального походження і статусу. Зрештою, будь-який садівник відчуває гордість, коли приходить час збирати власний урожай фруктів, насолоджуватися осіннім багряним листям клена або милуватися цвітінням колекції півоній. Це, безумовно, вселяє додаткову впевненість в себе і надає задоволення власним життям.\nСтаття написана з використанням інформації з сайту hside.org


Реферат Інфраструктура ринку і капітал сфери обігу\nПозичковий капітал має такі особливі характеристики:*\nце специфічний товар, що відрізняється від усіх інших тим, що продається не назавжди. Його продаж здійснюється на умовах повернення, платності, строковості. Це означає, що організаційно-правовою формою руху та функціонування позичкового капіталу є кредит, до сучасних форм надання кредиту належить і продаж економічними суб'єктами облігацій;*\nціна позичкового капіталу (процент) багаторазово занижена, тобто нижча за його номінальну величину, наприклад, позику в 1 млн гр. од. можна взяти на рік під 20 % річних;*\nфункціонування позичкового капіталу є умовою функціонування сучасного ринку, а його ціна (процент) є барометром стабільності в сучасній економіці.\nУ сучасній економіці рівень процентних ставок впливає на рішення суб'єктів господарської діяльності щодо заощаджень та інвестицій. У практичній діяльності для оцінки дохідності позичкового капіталу використовують показник норми процента, що обчислюється як відношення суми річного доходу, одержаного на позичений капітал, до суми наданого кредиту, помножене на сто. Наприклад, якщо позика становила 1 млн гр. од., а річний дохід з неї — 1 ЗО тис. гр. од., то норма процента дорівнюватиме 13. Норму позичкового процента, обчислену за певний період часу, називають середньою нормою процента.\nде С — величина вкладу; S — норма процента; з — кількість строків нарощування.\nS = С (1 + і)п,\nде С — величина вкладу; (1 + і) — множник нарощування; з — кількість строків нарощування.\n▪ Особливості переходу до ринкових відносин в аграрному секторі України - Реферат - 5 Стр.\n▪ Переваги та недоліки фірм гігантів.Характеристика силових стратегій - Реферат - 11 Стр.\n▪ Економіка глобальних проблем - Реферат - 18 Стр.\n▪ Інфляція: суть, причини, види та шляхи подолання - Реферат - 5 Стр.


Буча – Українська уніонна конференція Церкви АСД\n24.01.2020 – 26.01.2020 Буча, вул. Iнститутська,14 Украiнський Адвентистський Центр Вищої Оcвiти КОНФЕРЕНЦIЯ ДЛЯ КЕРIВНИКIВ ТА ПРАЦIВНИКIВ ТАБIРНОГО СЛУЖIННЯ. A-CAMP 2020 Наставник – головна особа табору або секрети ВПЛИВУ Спiкери конференцiї: Геннадій Касап Олена Яковенко Серго Наморадзе Оксана Магдич Поправкін Дмитро Серед тем семiнарiв: Наставництво та душе опікунство – як то працює. Наставник- хто він? Дії наставника при Надзвичайному стані Особисте життя наставника в таборі Нове покоління в наставництві Табірне служіння – виклики і перспективи Робота з підлітками, молоддю, сім’ями- або як працює наш мозок Табірне служіння АСД – стратегія та напрямки розвитку Документація та дозволи Також в програмі визначення кращіх таборів 2019, вечірні та ранкові Богослужіння. 24 січня – п’ятниця – заiзд, поселення, обід 13-00, початок 14-00, семiнари 25 січня – субота – служiння, з 14-00 семiнари 26 січня – недiля – семiнари, закiнчення о 14:00 Умови Дорожнi витрати учасникiв несе посилаюча органiзацiя, або самостiйно. Проживання, харчування та материали для служiння надаються. Учасники конференцiї вносять під час реєстрацiї реєстрацiйний внесок в розмiрi 700 грн. (повна вартiсть проживання, харчування, органiзацiйних витрат та материалiв на одну людину складає 900 грн), в разі неприбуття виставляється на рахунок конференції 50 % вартості внеска. Необхідно взяти з собою постільну білизну (інакше оплата постільної білизни за ваш рахунок). Реєстрацiя по наданiй формi через Директорів Вiддiлів Молодіжного служіння конференцiй. Кожна конференцiя буде мати можливість представити своє табiрне служiння, до 15 хвилин. Термін подачі загальної заявки на участь у конференцiї до 13 січня! Кiлькiсть мiсць обмежена – від конференції не більше 12 учасників. До зустрічі на A-CAMP 2020!...\n24-26 січня 2020 року, Буча, вул. Iнститутська,14 Украiнський Адвентистський Центр Вищої Оcвiти...\n18 грудня відбувся останній цього року виступ студентського театру «Росток» на чолі з керівником та організатором молодої театральної трупи Ларисою Євдокимовою....\nВже четвертий рік поспіль кафедра журналістики проводить День практики. Цього року захід припав на 28 листопада. Що ж це таке — День практики журналіста? Це захід, на якому студенти старших курсів розповідають першокурсникам про проходження своєї практики, дають корисні поради....\nНезаплямоване сумління викладачів Українського гуманітарного інституту набуло офіційної форми. Сурова реальність сьогодення не розглядає доброчесність як пріорітет. Відверто, незаплямованим залишитись у суспільстві, де корупція, плагіат й брехня – це норма,- важко. Чи можливо взагалі залишитись морально цнотливим у сьогоденні?...


Діоксид цирконію: критика і факти – Про зуби\nСпробую пояснити, чому саме діоксид цирконію став моїм улюбленим матеріалом у тих випадках, коли йдеться про рішення складних естетичних завдань за допомогою протезування. Також розглянемо приклади критичних висловлювань стосовно цього прекрасного матеріалу і спробуємо розібратися, чи співпадають такі оцінки з реальністю.\nКоротко перерахую властивості і переваги цирконію з практичного боку:\nБіологічна сумісність – властивість, яка навряд чи потребує детальних пояснень. Досі не поступали відомості про якісь алергічні реакції, викликані діоксидом цирконію.\nВиключно висока міцність – за допомогою цього матеріалу можна успішно виготовити ту ж саму роботу, яку ми виконуємо з металу.\nЕстетика – у наші дні пацієнту вже недостатньо, щоб «просто було чим жувати». Пацієнти все більшу уваги приділяють зовнішньому вигляду.\nДіоксид цирконію – матеріал, який успішно поєднує в собі усі ці властивості і відповідає сучасним вимогам. Яким чином я роблю вибір на користь цирконію в моїй повсякденній практиці? Давайте почнемо з «фундаменту» і поступово рухатимемося до «даху».\nЧи можемо ми застосовувати діоксид цирконію для їх виготовлення? Звичайно. Завдяки його міцності і транспарентності ми отримуємо одночасно міцну, високоестетичну основу для наступної суцільнокерамічної реставрації (мал. 1).\nЗ’явилися критики, які стверджують, що через свій відносно знижений модуль еластичності цирконієва вкладка може призвести до утворення тріщин і переломів кореня відновлюваного зуба, діючи, як клин, на гнучкішу природну тверду тканину. Насправді саме завдяки зниженій еластичності в поєднанні з винятковою міцністю куксова вкладка з діоксиду цирконію зміцнює корінь зуба. Зрозуміло, щоб досягти цього, потрібне правильне препарування твердих тканин: достатня товщина (мінімум 1/3 загального перерізу кореня) і довжина штифта (мінімум 2/3 загальних довжини кореня). Необхідно також забезпечити циркулярну площадку в пришийковій частині кореня, до якої щільно прилягатиме коронкова частина куксової вкладки, обмежуючи таким чином розклинювальну дію на оточуючі тканині (дентин, цемент).\nАбатменти для імплантатів\nЩе одна сфера застосування, в якій діоксид цирконію відмінно себе зарекомендував, особливо коли йдеться про відновлення фронтальної групи зубів (мал. 2).\nАбатмент з діоксиду цирконію є основою високоестетичного результату. Відмінна біологічна сумісність і можливість поліровки зробили діоксид цирконію особливо відповідним матеріалом для виготовлення супраструктур.\nКаркаси коронок і мостовидних протезів\nЦе і є основною сферою застосування цирконію в моїй повсякденній роботі (мал. 3). Саме в цій сфері є найбільше необґрунтованих вигадок з боку супротивників цього прекрасного матеріалу.\nСумнівна міцність (сколювання і фрактури)\nТут важливу роль грає походження цирконієвих блоків.\nІмениті виробники випускають на ринок лише сертифіковані продукти високої якості.\nПроте з’явилася безліч «валізних комерсантів» (як ми в Болгарії їх називаємо), які пропонують товар невідомого походження, без гарантії якості або якоїсь документації, при цьому за сумнівно вигідною ціною.\nПроектування майбутнього каркаса\nНеобхідно брати в розрахунок усі чинники, які можуть вплинути на остаточну міцність протеза: розмір конструкції, число і об’єм проміжної/консольної частини моста; товщину ковпачків; переріз з’єднань між елементами каркаса.\nІнший чинник, що впливає на міцність виробу, – сам процес фрезерування цирконієвого каркаса і його наступна механічна обробка. Якщо технік не має власної системи фрезерування ZrO2, йому необхідно уважно вибирати, кому саме довірити виготовлення цирконієвих каркасів. Тут відповідальність покладається не лише на устаткування, але і на оператора, який ним управляє. Адже оператор – людина, яка задає параметри устаткуванню, саме той, від кого за великим рахунком залежить кінцевий вигляд, прецизійність посадки і якість протеза. З CAD/CAM-центра ми отримуємо готовий до наступних маніпуляцій каркас, що майже не потребує додаткової механічної обробки (мал. 4).\nНа жаль, наша практика рясніє прикладами незадовільних результатів, що виникають з вини недостатньо добре підготовлених операторів, що управляють системами CAD/CAM (мал. 5). В цьому випадку потрібна серйозна додаткова обробка цирконієвого каркаса, що займає багато часу і негативно позначається на якості і міцності готової роботи.\nЗвичайно, правильна додаткова обробка, а саме використання борів для цирконію, відсутність перегрівання матеріалу під час фрезерування, обов’язкове наступне спікання, цілком може мінімізувати ризик появи тріщин, сколювань і фрактур.\nЗ’єднання з керамічним шаром\nОстаннім часом з’явилося дуже багато критиків, які хором говорять про те, що між діоксидом цирконію і керамічним покриттям немає хімічного зв’язку і тому можна отримати сколювання або розщеплювання. Дивне те, що в моїй практиці і в практиці колег, з якими я знайомий, таких випадків не було. Де ж правда? Після ретельних наукових досліджень було встановлено, що зв’язок між каркасом з цирконію і керамікою сильніший, ніж аналогічний зв’язок металу з керамікою (який є механічним і хімічним). Причина проста: у металу, на відміну від цирконію, значно вище модуль гнучкості в порівнянні з гнучкістю спеченої кераміки. Навіть мінімальний вигин металевого каркаса призводить до утворення тріщин у кераміці саме через вкрай низьку, майже неіснуючу еластичність. Діоксид цирконію, у свою чергу, завдяки винятковій міцності і зниженій еластичності забезпечує стабільну і здорову основу для керамічного облицювання.\nНеобхідно дотримувати правила обробки матеріалу:\nне допускати наявності гострих країв і кутів на поверхні каркаса;\nзабезпечувати простір для відносно рівномірного шару кераміки;\nдотримувати повільне охолодження після спікання (до 600 °С), особливо для великих структур.\nТаку кераміку відокремити від готового протеза можна тільки способом спилювання/фрезерування.\nНезадовільні естетичні результати\nБагато критиків стверджують, що діоксид цирконію не має хороших оптичних якостей: прозорість недостатня і майже немає флуоресценції. Останнім часом дуже модно говорити про прозорість тих або інших керамічних матеріалів. Але скільки прозорості нам потрібно насправді? Це залежить від типу конструкції, об’єму матеріалу і зони протезування. Якщо ми говоримо про класичний вінір, завтовшки 0,3-0,5 мм, то ми вибираємо матеріал з кращою прозорістю, і пов’язано це з тим, що відновленню піддається в основному шар емалі. Коли йдеться про каркаси мостовидних протезів, справи йдуть по-іншому: загальна товщина матеріалу (каркас+кераміка) складатиме 1,2-2,5 мм. Треба пам’ятати, що чим більше прозорість об’єкту, тим більше світла проходить через нього і тим менше відбивається. Але ж ми бачимо об’єкт саме завдяки віддзеркаленню. Те ж саме вірне для кольорової передачі і сприйняття. Таким чином, прозорий об’єкт менш помітний і в порожнині рота виглядає сірим і безбарвним. Ви чули про пацієнта, якому б це сподобалося?\nЩе однією перевагою є те, що завдяки оптимальній прозорості цирконію ми можемо приховати будь-які дефекти кукси зуба (знебварвлення, металеві штифти), застосовуючи різні кольори каркаса і варіюючи товщину ковпачків.\nТаким чином, немає необхідності в максимальній прозорості: для виготовлення каркасів потрібен матеріал з оптимальною, близькою до природного дентину транслюценцією, що і дає нам сучасний діоксид цирконію.\nВід чого ще залежить естетика?\nВід вибору між білим і кольоровим цирконієм, що безпосередньо пов’язаний з керамічною системою, яку ви використовуєте. У деяких керамічних системах поверх діоксиду цирконію обов’язково наноситься спеціальний шар – бондінг (нерідко подібні маси мають досить значну непрозорість), який погіршує оптичні властивості готового протеза. Власникам таких систем фірма-виробник кераміки зазвичай рекомендує працювати з каркасами з білого цирконію (мал. 6).\nЯ використовую тільки кольоровий цирконій, бо кераміка Vita VM9, якою користуюсь, не вимагає спеціальної маси типу bond. При використанні VM9 як бондінг на поверхні каркаса з цирконію наноситься тонкий шар базового дентину (мал. 7). Після спікання втрати прозорості не спостерігається.\nДіоксид цирконію дійсно має знижену флуоресценцію, але це не є проблемою для сучасних керамічних систем. Більшість керамічних матеріалів мають різний ступінь флуоресценції залежно від мети їх застосування. До складу наборів входять спеціально розроблені флуоресцентні маси, завдяки яким у нас є повний контроль над флуоресценцією, оскільки ми в змозі відтворити її до необхідного нам рівня. На малюнку 8 ми бачимо ковпачки з цирконію на зубах 13 і 12. Ковпачок зуба 11 вкритий флуоресцентним матеріалом ЕFFECT LINER; 21, 22 і 23 вкриті вищезгаданим Wash BASE DENTIN.\nЕстетика кожного суцільнокерамічного протеза певною мірою залежить від вибору цементу. Ринок пропонує широкий спектр цементів для фіксації, на яких я не маю наміру детально зупинятися. З естетичного погляду цемент необхідно вибирати виходячи з його прозорості, ступеню яскравості і кольору в кожному конкретному випадку. Слід зазначити, що на відміну від тонких вінірів протези з каркасом з діоксиду цирконію менш чутливі і дають певну свободу у виборі цементу. Правильний вибір матеріалу для фіксації дозволяє виправити незначні кольорові невідповідності готової конструкції. З іншого боку, «неправильний» цемент (часто з високою мірою непрозорості і блокування світла) цілком здатен зіпсувати ідеальну роботу.\nНа закінчення слід сказати, що якщо дотримувати основні принципи правильного планування, виготовлення і фіксації, то цирконій – дійсно чудовий матеріал для виготовлення каркасів. Він дозволяє нам повністю контролювати кожен етап створення прецизійної, міцної і високоестетичної ортопедичної конструкції.\nАвтор: Петро Янев, зубний технік (Пловдів, Болгарія)\nСвоєю думкою з цього питання поділилися керівники зуботехнічних лабораторій. Березін Володимир Олександрович, директор зуботехнічної лабораторії "Алегро": Особисто я вважаю, що ... Читати далі\nДіоксид цирконію: критика і факти Погляд практикуючого зубного техніка на сферу застосування діоксиду цирконію, та його переваги як стоматологічного матеріалу


Де зупинитися у місті Колоні-Клайнмахнов?\nКолоні-Клайнмахнов: найпопулярніші визначні місця\nМаєток «Neue Hakeburg»\nЗаплануйте екскурсію містом Колоні-Клайнмахнов і обов'язково відвідайте Маєток «Neue Hakeburg», одну з найцікавіших пам'яток у центрі. А ще нашим мандрівникам до душі місцеві музеї та художні галереї — звідси може розпочатись і ваше знайомство з місцевою культурою.\nЗаплануйте екскурсію містом Берлін і обов'язково відвідайте таку пам'ятку, як Медузентор, розташовану за 15,8 км від центру. А ще нашим мандрівникам до душі місцеві художні галереї та музеї — звідси може розпочатись і ваше знайомство з місцевою культурою.\nПам'ятник Нурдаль Гріг\nЗаплануйте екскурсію містом Колоні-Клайнмахнов і обов'язково відвідайте Пам'ятник Нурдаль Гріг, одну з найцікавіших пам'яток у центрі. А ще нашим мандрівникам до душі місцеві художні галереї та музеї — звідси може розпочатись і ваше знайомство з місцевою культурою.\nДізнатися більше про м. Колоні-Клайнмахнов\nКуди втекти від буднів? Колоні-Клайнмахнов чекає на вас! Приїжджаєте на день? На добу? Кожен мандрівник може знайти підходяще помешкання в околицях такого популярного місця, як Колоні-Клайнмахнов. Колоні-Клайнмахнов: шукайте помешкання на Hotels.com, використовуючи нашу онлайн-карту. На нашій карті показано райони навколо кожного готелю міста Колоні-Клайнмахнов. Так ви зможете легко побачити відстань до найголовніших атракцій, і змінити параметри пошуку за потреби. Колоні-Клайнмахнов: найвигідніші пропозиції готелів із Гарантією ціни.\nІнші готелі в місті Колоні-Клайнмахнов, Німеччина\nГотелі з найвищим рейтингом у місті Колоні-Клайнмахнов\nКолоні-Клайнмахнов – міста поблизу\nГотелі в місті Штансдорф\nГотелі в місті Марґґраффсгоф\nГотелі в місті Древітц\nГотелі в місті Potsdam Südost\nГотелі в місті Нойбеерен\nГотелі в місті Шпутендорф\nПереглянути ще готелі в місті Колоні-Клайнмахнов