Усі засміялися, а найголосніше Луна Лавґуд. Вона залилася таким реготом, що Гедвіґа прокинулась і обурено затріпотіла крильми, а Криволапик вистрибнув на багажну полицю й засичав. Луна реготала так нестримно, що журнал вилетів у неї з рук і впав на підлогу.\n— Ой, як це кумедної\nНа її витрішкуватих очах виступили сльози, вона хапала ротом повітря, не відводячи очей від Рона. Він спантеличено роззирався, але всі тепер сміялися з виразу Ройового обличчя і з дурнуватого реготу Луни Лавґуд, що хиталася назад-вперед, хапаючись за боки.\n— Ти з нас дражнишся? — насуплено глянув на неї Рон.\n— Бабуїнова … дупа ! — заливалася вона, тримаючись за ребра.\nУсі дивилися, як регоче Луна, і лише Гаррі глянув на журнал, що лежав на підлозі, й раптом помітив таке, що змусило його нахилитися. Коли журнал був догори ногами, важко було зрозуміти, що зображено на обкладинці, але тепер Гаррі збагнув, що то була доволі погана карикатура на Корнеліуса Фаджа. Гаррі впізнав його лише за зеленим капелюхом-котелком. Однією рукою Фадж стискав торбу із золотом, а другою душив за горло ґобліна. Карикатура була підписана: “Як далеко зайде Фадж, щоб заволодіти “Ґрінґотсом”?” Нижче були заголовки інших статей у журналі.\nКорупція у квідичній лізі:\nЯк здобувають перемогу “Тайфуни”\nРозгадані секрети стародавніх рун\nСіріус Блек: злочинець чи жертва?\n— Можна глянути? — нетерпляче попросив Гаррі в Луни. Вона кивнула, не відводячи очей від Рона й усе ще захлинаючись сміхом.\nГаррі розгорнув журнал і пробіг очима заголовки. Він геть забув про журнал, що його Кінґслі передав через містера Візлі для Сіріуса, але це мало бути саме те число “Базікала”. Знайшов потрібну сторінку й схвильовано глянув на статтю.\nВона також була проілюстрована жахливою карикатурою. Гаррі навіть не впізнав би там Сіріуса, якби малюнок не підписали. Сіріус стояв на купі людських кісток, тримаючи в руках чарівну паличку. Стаття мала підзаголовок:\nСІРІУС БЛЕК — ЧИ СПРАВДІ ЧОРНА ПОСТАТЬ?\n“Сумнозвісний серійний убивця чи безневинна співоча зірка?”\nГаррі мусив кілька разів перечитати це речення, щоб переконатися, що нічого не переплутав. Коли це Сіріус став співочою зіркою?\n“Ось уже чотирнадцять років Сіріуса Блека вважають винним у вбивстві дванадцяти ні в чому не винних маґлів та одного чаклуна. Зухвала Блекова втеча два роки тому з Азкабану змусила Міністерство магії провести найширшу за всі часи облаву. Ніхто не сумнівався, що його потрібно впіймати й передати назад дементорам.\nНещодавно з’явилися нові приголомшливі свідчення, що Блек, можливо, і не скоював злочинів, за які його ув’язнили в Азкабані. Насправді, як каже Доріс Перкіс, що мешкає на алеї Акацій, 18 у Літл-Нортоні, Блек міг навіть не бути на місці злочину.\n— Ніхто не знає, що Сіріус Блек — це вигадане ім’я, — каже місіс Перкіс. — Чоловіка, якого вважають Сіріусом Блеком, насправді звати Стаббі Бордмен. Це — соліст популярної вокальної групи “Веселі ґобліни”, який п’ятнадцять років тому припинив концертну діяльність — після того як під час концерту у Літл-Нортоні йому запустили у вухо ріпою. Я відразу його впізнала, побачивши знімок у газеті. Так от, Стаббініяк не міг скоїти цих злочинів, бо саме того дня мав зі мною романтичну вечерю при свічках. Я вже написала листа міністрові магії і сподіваюся, що він незабаром зніме всі звинувачення зі Стаббі, відомого також як Сіріус”.\nДочитавши, Гаррі ще якийсь час здивовано розглядав сторінку. Мабуть, то був жарт, подумалось йому, мабуть, у цьому журналі весь час друкують різні містифікації. Він перегорнув кілька сторінок і знайшов матеріал, присвячений Фаджу.\n“Корнеліус Фадж, міністр магії, заперечив, що п’ять років тому, коли його обрали міністром магії, мав плани очолити чаклунський банк “Ґрінґотс”. Фадж завжди наполягав, що не бажає нічого іншого, крім “мирної співпраці” зі стражами нашого золота.\nАЛЕ ЧИ СПРАВДІ НЕ БАЖАЄ?\nНаші джерела в Міністерстві магії нещодавно з’ясували, що найпотаємніше бажання Фаджа — здобути контроль над ґоблінськими золотими запасами, і що він не вагатиметься, якщо для цього треба буде застосувати силу.\n— До речі, це не вперше, — повідомило міністерське джерело. — Друзі називають Корнеліуса Фаджа “Ґоблінодробарка”. Якщо підслухати його тоді, коли він упевнений, що ніхто його не чує, то ви почуєте розповіді про ґоблінів, з якими він розправився, — того втопив, того зіштовхнув з даху будинку, того отруїв, з того зробив фарш для пиріжків…”\nДалі Гаррі не читав. Фадж мав багато вад, але Гаррі було важко уявити, як той наказує молоти ґоблінів на фарш. Він погортав журнал далі. Затримувався на деяких сторінках, щоб прочитати таке: звинувачення “Тайфунів з Татшила” у виграші чемпіонату квідичної ліги завдяки поєднанню шантажу, тортур і незаконного втручання в конструкцію мітел; інтерв’ю з чарівником, котрий доводив, що літав на місяць на “Чистометі — 6″, а на доказ показував торбу з місячними жабами, яких він там нібито наловив; а ще статтю про стародавні руни, з якої стало зрозуміло, чому Луна читала “Базікала” догори дриґом: якщо руни перевернути, писалося там, то вони відкриють вам закляття, яке перетворить вуха ваших ворогів на мандаринки. Порівняно з рештою статей “Базікала” припущення, що Сіріус насправді був солістом “Веселих ґоблінів”, було чи не найвірогідніше.\n— Є щось цікаве? — спитав Рон, коли Гаррі закрив журнал.\n— Ясно, що нема, — їдко заперечила Герміона, не встиг ще Гаррі й рота розкрити. — “Базікало” не вартий уваги, це всім відомо.\n— Даруйте, — озвалася Луна; голос її раптом втратив сонливість. — Мій батько — редактор журналу.\n— Я… е-е, — зніяковіла Герміона. — Ну… там є дещо цікаве… тобто він досить…\n— Прошу мені віддати, дякую, — холодно процідила Луна, нахилилася й вихопила журнал з Гарріних рук. Знайшовши п’ятдесят сьому сторінку, вона знову рішуче перевернула його догори дриґом і сховалася за обкладинкою. Аж тут утретє відчинилися двері купе.\nГаррі озирнувся. Він цього сподівався, та все одно вигляд Драко Мелфоя, що шкірився до нього з-поміж своїх друзяк Креба і Ґойла, анітрохи його не втішив.\n— Що таке? — агресивно вигукнув він, не давши Мелфоєві й рота роззявити.\n— Будь чемний, Поттере, бо призначу тобі покарання, — вичавив Мелфой. Його прилизане біляве волосся та загострене підборіддя були точнісінько такі, як у батька. — Карочє, я, на відміну від тебе, став старостою, а це означає, Що я, на відміну від тебе, наділений владою карати учнів.\n— Так, — сказав Гаррі, — але ти, на відміну від мене, козел, тому відчепися й вимітайся.\nРон, Герміона, Джіні й Невіл зареготали. Мелфой скривив губи.\n— А скажи, Поттере, ти ловиш кайф від того, що ти — на другому місці після Візлі? — поцікавився він.\n— Заткнися, Мелфою, — різко втрутилася Герміона.\n— Що, я зачепив болючу струнку? — вишкірився Мелфой. — Карочє, стережися, Поттер, бо я тепер буду, як пес винюхувати кожен твій крок. Тільки спробуй знову викинути якогось коника.\n— Вимітайся! — зірвалася на ноги Герміона.\nМелфой захихотів, востаннє окинув Гаррі лиховісним поглядом і пішов. Креб і Ґойл вайлувато потупотіли за ним. Герміона грюкнула за ними дверима купе й озирнулася на Гаррі. Її, так само як і його, стурбували Мелфоєві слова.\n— Кинь-но мені ще одну жабку, — попросив Рон. Він явно нічого не помітив.\nГаррі не міг вільно говорити перед Невілом і Луною. Він ще раз нервово зиркнув на Герміону, а тоді задивився у вікно.\nДумав, що прихід Сіріуса на вокзал стане веселою пригодою, а виявилося, що це необачна, а можливо, й відверто небезпечна витівка… Герміона мала рацію: Сіріусові не варто було приходити. А що, як містер Мелфой помітив чорного пса й розповів про це Дракові? Що, як він вирахував, що Візлі, Люпин, Тонкс і Муді знають, де ховається Сіріус? Чи, може, Мелфой просто випадково вжив слова “як пес”?\nПогода не переставала щомиті мінятися, доки вони мчали все далі й далі на північ. Спочатку вікна легенько покропив дощик, тоді не дуже впевнено визирнуло сонечко і знову все затягло хмарами. Коли запала темрява, а в вагонах засвітили світло, Луна склала “Базікало”, акуратно сховала його в сумочку і стала по черзі розглядати всіх у купе.\nГаррі сидів, притисшись чолом до вікна, і намагався угледіти вдалині обриси Гоґвортсу, але ніч була безмісячна, а залита дощем шибка — непрозора.\n— Час, мабуть, переодягатися, — згадала нарешті Герміона, і всі повідкривали валізи й одягли шкільні мантії. Герміона й Рон старанно причепили до грудей значки старост. Гаррі помітив, як Рон глипав на своє відображення в темній шибці.\nНарешті поїзд почав гальмувати, і в вагонах залунав звичний галас, коли всі діставали з полиць багаж та домашніх звіряток, готуючись до виходу. Рон і Герміона мали за всім цим наглядати, тож вони знову кудись побігли, залишивши на Гаррі Криволапика та Левконію.\n— Я візьму сову, якщо хочеш, — запропонувала Гаррі Луна, показуючи на Левконію, а Невіл тим часом обережно запихав Тревора у внутрішню кишеню мантії.\n— О, дякую, — зрадів Гаррі й подав дівчині Левконію, а сам надійніше схопив Гедвіжину клітку.\nВони посунули з купе, в коридорі змішалися з юрбою й відчули жалючий подув нічного вітерцю. Поволі рухалися до дверей. До Гаррі долинув запах сосон, що росли уздовж стежки до озера. Він ступив на платформу й озирнувся, прислухаючись, чи не почує зараз знайомий голос: “Перші кляси… перші кляси… Сюди…”\nАле не почув. Натомість лунав зовсім інший, бадьорий жіночий голос: — Першокласників прошу зібратися тут! Усі першокласники до мене!\nДо Гаррі, гойдаючись, наближався чийсь ліхтар, і в його світлі Гаррі побачив випнуте підборіддя та коротку зачіску професорки Граблі-Планки, чаклунки, що торік якийсь час вела замість Геґріда уроки догляду за магічними істотами.\n— А де ж Геґрід? — вигукнув він.\n— Не знаю, — відповіла Джіні, — але треба відійти, бо ми заступаємо всім вихід.\nДжіні відтіснили кудись від Гаррі, поки він плентався по платформі до виходу зі станції. Проштовхуючись крізь натовп, Гаррі напружував зір — намагався угледіти в пітьмі Геґрідів силует. Він мусив десь тут бути, Гаррі ж так на це сподівався, так прагнув знову побачити Геґріда! Але того ніде не було видно.\nВін не міг звідси поїхати, — переконував сам себе Гаррі, поволі виходячи з юрбою на пристанційну дорогу. — “Може, він просто застудився, чи ще щось…” Роззирнувся за Роном чи Герміоною, бажаючи знати їхню думку з приводу чергової появи професорки Граблі-Планки, але тих теж ніде не було видно, тож він побрів до темного, омитого дощем путівця, що починався відразу за станцією Гоґсмід.\nТам стояло близько сотні диліжансів без коней, що завжди відвозили всіх учнів, крім першокласників, до замку. Гаррі глянув на них, ще раз роззирнувся за Роном і Герміоною, і знову здивовано придивився до диліжансів.\nТепер вони вже не їхали самі собою. У голоблі диліжансів були впряжені якісь істоти. Якщо вже якось їх називати, то Гаррі сказав би, що це коні, хоч вони дещо скидалися на рептилій. Були безтілесні, а їхні кістяки щільно обтягувала чорна шкіра, крізь яку виразно проступало кожнісіньке ребро. Шкапи мали драконоподібні голови з білими виряченими очима без зіниць та чорні шкірясті крила, які більше пасували б величезним кажанам. Загалом вигляд цих істот, що спокійно й тихенько стояли в сутінках, був моторошний і зловісний. Гаррі не міг зрозуміти, навіщо цих жахливих коней запрягли в диліжанси, якщо ті чудово могли рухатися й без них.\n— А де Лев? — почувся за Гарріною спиною Ронів голос.\n— Її забрала та дівчина, Луна, — миттю озирнувся Гаррі, прагнучи поговорити з Роном про Геґріда. — Як ти гадаєш, де…\n— …дівся Геґрід? Не знаю, — стурбовано озвався Рон. — Хоч би з ним усе було гаразд…\nТрохи далі розштовхував другокласників, щоб дістатися до диліжансів, Драко Мелфой у супроводі зграйки своїх посіпак — Креба, Ґойла та Пенсі Паркінсон. Ще за кілька секунд з юрби вибігла захекана Герміона.\n— Мелфой таке там виробляв з першокласниками! Обов’язково про це доповім! Він якісь три хвилини носить свій значок, а вже дістав усіх до печінок… а де Криволапик?\n— У Джіні, — відказав Гаррі. — Ось вона…\nЗ юрби вийшла Джіні з Криволапиком, що звивався в її руках.\n— Дякую, — забрала кота Герміона. — Ходімо, треба знайти якийсь диліжанс, поки ще всіх не зайняли…\n— Десь немає мого Лева! — вигукнув Рон, але Герміона вже поспішила до найближчого вільного диліжанса. Гаррі затримався з Роном.\n— Що то за жахіття, не знаєш? — спитав він Рона й кивнув на страхітливих коней, повз яких проходили інші учні.\n— Яке жахіття?\n— Та ті коні…\nЗ’явилася Луна, тримаючи в руках клітку з Левконією. Крихітна сова, як завжди, схвильовано цвенькала.\n— Нате, — сказала Луна. — Така гарнюсінька сова!\n— Е-е… так… нормальна, — похмуро буркнув Рон. — Ходімо вже, треба сідати… то що ти, Гаррі, питав?\n— Питав, що то за жахливі коні? — повторив Гаррі, йдучи з Роном та Луною до диліжанса, де вже сиділи Герміона й Джіні.\n— Які коні?\n— Та ті, що впряжені в диліжанси! — нетерпляче вигукнув Гаррі. Зрештою, вони вже майже порівнялися з найближчим конем, що витріщався на них своїми порожніми білими очиськами. Але Рон спантеличено зиркнув на Гаррі.\n— Що ти таке мелеш?\n— Я кажу, що… та сам подивися!\nГаррі схопив Рона за руку й розвернув так, щоб той опинився прямо перед головою крилатого коня. Рон якусь мить дивився туди, а потім озирнувся на Гаррі.\n— На що я маю дивитися?\n— Та на… ну, ось, між голоблями! Запряжені в диліжанс! Просто в тебе перед носом…\nТа Рон і далі був спантеличений, тож Гаррі стрельнула Химерна думка.\n— Ти що… їх не бачиш?\n— Кого не бачу?\n— Не бачиш, хто впряжений у диліжанси? Рон уже, здавалося, стурбувався серйозно.\n— Гаррі, з тобою все гаразд?\n— Так… я…\nГаррі нічого не міг збагнути. Кінь стояв прямісінько перед ним, полискуючи шкурою у слабкому світлі зі станційних вікон, а з його ніздрів у прохолодне нічне повітря струменіла пара. Але Рон, якщо не прикидався — а це був би не дуже смішний жарт, — і справді нічого не бачив.\n— То що, сідаємо, га? — нерішуче спитав Рон, стривожено позираючи на Гаррі.\n— Так, — погодився Гаррі. — Так, сідаємо…\n— Усе гаразд, — пролунав за Гарріною спиною сонний голос, коли Рон уже зник у пітьмі диліжанса. — Ти не збожеволів. Я їх теж бачу.\n— Справді? — розпачливо озирнувся Гаррі до Луни. У її великих сріблястих очах відображалися коні з кажанячими крильми.\n— Ну, звичайно, — підтвердила Луна, — я їх бачила, ще як уперше сюди приїхала. Вони завжди тягли ці диліжанси. Не переживай. Ти цілком нормальний, як і я.\nЛедь-ледь усміхнувшись, вона залізла вслід за Роном у диліжанс, що трохи пахнув цвіллю. Гаррі, котрого ці слова не надто заспокоїли, поліз за нею.\n— РОЗДІЛ ОДИНАДЦЯТИЙ —\nНова пісенька Сортувального Капелюха\nГаррі нікому не хотів зізнаватися, що мав однакові з Луною галюцинації — якщо це були галюцинації. Тож він більше не згадував про коней, коли сів у диліжанс і зачинив за собою дверцята, хоч не міг не бачити, як за вікном рухалися кінські силуети.\n— Чи всі ви бачили ту Граблі-Планку? — спитала Джіні. — Чого вона тут була? Не міг же Геґрід звідси піти.\n— Я лише зраділа б, — сказала Луна, — він не дуже добрий вчитель.\n— Неправда! — сердито озвалися Гаррі, Рон і Джіні. Гаррі зиркнув на Герміону. Вона прокашлялась і швидко додала: — Гм… ага… він дуже добрий.\n— А в Рейвенклові всі з нього сміються, — і вухом не повела Луна.\n— Тому що у вас паскудне почуття гумору, — огризнувся Рон, а колеса диліжанса скрипнули й покотилися.\nЛуну анітрохи не збентежила Ронова грубість, навпаки, вона якийсь час не зводила з нього погляду — мовби дивилася нудну телепередачу.\nХитаючись і торохкочучи, диліжанси повзли дорогою вгору. Коли вони проїжджали між увінчаних крилатими вепрами високих кам’яних колон, що стояли обабіч шкільної брами, Гаррі став придивлятися, чи світиться в Геґрідовій хатині біля Забороненого лісу, але там усе було оповите суцільною темрявою. Вони наближалися до Гоґвортського замку, що височів над ними незліченними вежами, чорнющими на тлі темного неба — то тут, то там яскраво сяяли вікна.\nДиліжанси з брязкотом зупинилися біля кам’яних сходів, що вели до дубових вхідних дверей, і Гаррі вийшов першим.\nВін ще раз озирнувся, чи не видно освітлених вікон біля лісу, але в Геґрідовій хижі ніхто не подавав ознак життя. Неохоче, мовби сподіваючись, що вони вже зникли, Гаррі перевів погляд на химерних кістлявих істот, що спокійно, стояли під прохолодним нічним вітерцем, поблискуючи порожніми білими очима.\nКолись уже бувало таке, що Гаррі бачив невидимі для Рона речі, але то було відображення в дзеркалі — таке неістотне супроти сотні цих реальних і дужих тварин, що тягли цілу флотилію диліжансів. Якщо повірити Луні, то вони були тут завжди, хоч і невидимі. Чому ж тоді Гаррі зненацька їх побачив, а Рон ні?\n— Ти йдеш чи як? — спитав ззаду Рон.\n— Ага… так, — швидко озвався Гаррі, й вони разом з усіма пішли кам’яними сходами до замку.\nВестибюль був залитий світлом смолоскипів і відлунювані кроками учнів, що прямували по вимощеній кам’яними плитами підлозі до подвійних дверей, за якими їх чекав у Великій залі бенкет на честь початку навчального року.\nЧотири довжелезні столи різних гуртожитків стояли у Великій залі під чорною беззоряною стелею, точнісінько такою, як небо, що виднілося крізь височенні вікна. У повітрі вздовж столів висіли свічки, освітлюючи сріблястих привидів, що пропливали по залі, а також обличчя учнів, які весело розмовляли, обмінювалися новинами за літо, віталися з друзями з інших гуртожитків і оцінювали зачіски та мантії одне одного. І знову Гаррі помітив, що дехто шепочеться в нього за спиною, коли він проходить повз них. Заскрипів зубами, вдаючи, що нічого не помічає й нічим не переймається.\nЛуна відпливла від них до рейвенкловського столу. Коли вони підійшли до ґрифіндорців, Джіні привітали її колеги-четвертокласники, і вона залишилася з ними. Гаррі, Рон, Герміона та Невіл вмостилися десь посередині столу між Майже-Безголовим Ніком, привидом Ґрифіндорського гуртожитку, Парваті Патіл та Лавандою Браун. Ці дві дівчини привітали його аж надто радісно й по-панібратськи, тож Гаррі не сумнівався — вони щойно теревенили про нього. Проте його турбували речі значно серйозніші — він глянув понад учнівськими головами на вчительський стіл під височенною стіною зали.\n— Його там немає.\nРон і Герміона теж придивлялися до вчительського столу, хоч у цьому й не було потреби — Геґрідові розміри відразу вирізняли його в будь-якій юрбі.\n— Він же не міг звідси виїхати, — знічено припустив Рон.\n— Авжеж не міг, — рішуче заперечив Гаррі.\n— Ти не думаєш, що його… поранено , абощо? — занепокоїлася Герміона.\n— Ні, — миттю озвався Гаррі.\nЗапанувала тиша, а тоді Гаррі ледь чутно вимовив, щоб його не почули Невіл, Парваті й Лаванда: — Може, він ще не повернувся. Знаєте… зі свого завдання… того, що мав виконати влітку для Дамблдора.\n— Так… мабуть, що так, — трохи заспокоївся Рон, але Герміона й далі, кусаючи губи, розглядала вчительський стіл, ніби сподівалася отримати остаточне пояснення Геґрідової відсутності.\n— А хто це ? — різко спитала вона, показуючи на середину вчительського столу.\nГаррі подивився туди. Спочатку його погляд натрапив на професора Дамблдора, що сидів у самому центрі довжелезного вчительського столу в золотому кріслі з високою спинкою, одягнений у темно-фіолетову мантію, всіяну срібними зорями, і з капелюхом відповідного кольору на голові. Дамблдорова голова була схилена до якоїсь жінки, що сиділа біля нього й нашіптувала щось йому на вухо. Вона скидалася на стару діву — присадкувата, з коротким кучерявим буро-каштановим волоссям, у яке вплела жахливу рожеву стрічку під колір пухнастого рожевого джемпера на ґудзиках, одягнутого зверху на мантію. Вона повернулася, щоб зробити ковточок зі свого келиха, і Гаррі з жахом упізнав бліде ропушаче обличчя й вирячені, з мішками, очі.\n— Це ж та жінка, Амбридж!\n— Хто? — перепитала Герміона.\n— Та, що була на слуханні моєї справи! Вона працює у Фаджа!\n— Гарненька в неї кофтина, — вишкірився Рон.\n— Вона працює у Фаджа! — спохмурніла Герміона. — А чого тоді вона приперлася сюди?\nГерміона, примруживши очі, оглянула вчительський стіл.\n— Ні, — пробурмотіла вона, — ні, явно, що ні…\nГаррі не розумів, про що вона говорить, але не спитав. Його увагою заволоділа професорка Граблі-Планка, котра щойно з’явилася за вчительським столом. Вона пробралася до самого кінця столу й сіла там, де зазвичай сидів Геґрід. Це означало, що першокласники вже прибули озером до замку.\nІ справді, за кілька секунд відчинилися двері вестибюлю. Довжелезною вервечкою зайшли перелякані першокласники на чолі з професоркою Макґонеґел, що тримала в руках ослінчик зі старезним чаклунським капелюхом — латаним-перелатаним і з отвором біля пошарпаних крисів-полів.\nГомін у Великій залі поступово вщух. Першокласники поставали рядочком перед учительським столом, обличчями до решти учнів, а професорка Макґонеґел акуратно поставила попереду ослінчик і відступила.\nОбличчя першокласників блідо відсвічували у сяйві свічок. Маленький хлопчик посеред ряду, здається, затремтів. Гаррі на мить пригадалось, як він сам злякано стояв отам, чекаючи невідомого випробування, що мало визначити, в якому гуртожитку він опиниться.\nВсі учні затамували подих. Раптом капелюх широко, мов рота, роззявив свій отвір біля крисів і заспівав:\nДавно, коли я юним був,\nІ Гоґвортс щойно народивсь,\nХто думав, що його батьки\nНавік розлучаться колись?\nМетою спільною вони\nСтворити школу чаклунів —\nНайкращу в світі.\n“Навчати будемо дітей!” —\nКазала так четвірка друзів,\nНе знаючи, що дружба ця\nПіддасться зраді і нарузі.\nДрузяк вірніших не було.\nНіж Слизерин і Ґрифіндор,\nРівнятися на них могли\nЛиш Гафелпаф і Рейвенклов.\nТа що там трапилось, чому\nТій дружбі враз настав кінець?..\nЯ спробую розповісти,\nБо я ж там був (хай йому грець!).\nРаз каже Слизерин: “Вчимо\nЛиш чистокровних в нашій школі”,\nА Рейвенклов йому: “Ні, тих,\nХто має розуму доволі”.\nА Ґрифіндор: “Навчаймо лиш\nВідважних, мужніх і сміливих”.\n“Для мене ж”, — каже Гафелпаф, —\nНемає учнів особливих”.\nОтак сварилися вони,\nНіяк дійти не в змозі згоди,\nАж врешті кожен заснував\nГуртожиток окремий згодом.\nВідтоді Слизерин навчав\nА Рейвенклов — розумних лиш\nВідважні, з духом бойовим\nДо Ґрифіндора прямували,\nА Гафелпаф приймала всіх,\nЩо чарів вчитися бажали.\nЗавирувало там життя,\nРоки у радості минали.\nАж доки знов гіркі часи\nЗневіри й розпачу настали.\nГуртожитки, що мов стовпи,\nТримали на собі цю школу,\nСварились люто, мов сліпці,\nІ все валилося додолу.\nУже здавалось, що кінець\nНастане Гоґвортсу навіки,\nКоли ішов на друга друг,\nІ полились криваві ріки.\nТа несподівано тоді\nСтаренький Слизерин помер,\nІ вщухли сутички, однак\nНе стало злагоди й тепер.\nЗасновники усі утрьох\nШкільні вирішували справи,\nТа єдності не знали вже\nКолись незламні їхні лави…\nСпливли століття, й нині знов\nЯ сортувати буду вас,\nНастав мій день, настав мій час.\nТа цього року вам скажу\nОдну доволі дивну штуку —\nТе, що ділити мушу вас,\nЗавдасть мені і болю, й муки.\nЦе мій обов’язок, тож я\nСортую чесно вас щороку,\nАле боюсь, щоб не приніс\nРозподіл цей біди, нівроку.\nРозгадуйте таємні знаки,\nГотуються на Гоґвортс наш\nСмертельних ворогів атаки.\nЄднаймося, допоки час,\nВідкиньмо геть усі вагання, —\nЯ попередив… а тепер\nІ Капелюх знову завмер. Залунали оплески. І вперше на Гарріній пам’яті вони переривалися бурмотінням і шепотінням. Скрізь у Великій залі учні перемовлялися одні з одними, і Гаррі, аплодуючи разом з усіма, чудово знав, про що вони говорять.\n— Щось його цього року занесло, га? — здивовано підняв брови Рон.\n— Ще й як, — погодився Гаррі.\nЗазвичай Сортувальний Капелюх обмежувався описом різних ознак, необхідних для кожного з чотирьох гоґвортських гуртожитків, а також своєї ролі в процедурі Сортування. Гаррі не пригадував, щоб він будь-коли намагався учням щось радити.\n— Цікаво, чи раніше він робив якісь попередження? — трохи стривожилася Герміона.\n— Авжеж, — обізнано відповів Майже-Безголовий Нік, нахиляючись до неї крізь Невіла (Невіл аж здригнувся, бо Це доволі неприємне відчуття, коли крізь вас проходить привид). — Капелюх вважає справою честі зробити школі відповідне попередження, коли відчуває…\nАле професорка Макґонеґел, що збиралася зачитати прізвища першокласників, зиркнула спопеляючим поглядом на учнів, що перешіптувалися.\nМайже-Безголовий Нік приклав до вуст прозорого пальця й виструнчився на стільці, а бурмотіння в залі миттю стихло. Востаннє суворо окинувши поглядом столи всіх чотирьох гуртожитків, професорка Макґонеґел опустила очі на довжелезний сувій пергаменту й оголосила перше прізвище.\n— Юан Аберкромбі.\nПереляканий хлопчик, на якого Гаррі звернув увагу перед цим, поплентався до Капелюха й надів його на голову. Тільки великі відстовбурчені вуха не давали Капелюхові впасти хлопчикові аж на плечі. Капелюх на мить замислився, а тоді роззявив свого “рота” й крикнув:\nГаррі голосно заплескав разом з усіма ґрифіндорцями, а Юан Аберкромбі пошкандибав до їхнього столу і сів з таким виглядом, ніби волів провалитися крізь підлогу, аби лишень на нього не витріщалися.\nПоволі зменшувалася довжелезна вервечка першокласників. У паузах між називанням їхніх прізвищ та оголошенням рішень Сортувального Капелюха Гаррі чув голосне бурчання Ройового живота. Нарешті останню в списку Розу Зеллер розподілили в Гафелпаф, професорка Макґонеґел винесла з зали Капелюха й ослінчика, і на ноги звівся професор Дамблдор.\nПопри своє останнім часом гірке ставлення до директора, Гаррі одразу заспокоївся, коли Дамблдор став перед ними. Він відчував, що Геґрідова відсутність і драконисті коні будуть далеко не останніми несподіванками, що їх принесе довгоочікуване повернення до Гоґвортсу — це було наче нові деренчливі звуки у знайомій пісеньці. Але принаймні ось це відбувалося саме так, як і мало бути: директор школи підводився, щоб привітати їх перед початком бенкету з нагоди нового навчального року.\n— Наші новоприбулі, — лунким голосом проказав Дамблдор, розкинувши в боки руки і сяючи усмішкою, — мої вам вітання! Наші старожили — з поверненням вас! Є час для виголошення промов, але зараз нам не до цього. Напихаймо кендюхи!\nПролунав схвальний регіт і вибухли оплески, а Дамблдор повільно сів на місце й закинув за плече свою довжелезну бороду, щоб вона не заважала йому їсти — бо прямо з повітря виникли страви, і всі п’ять столів уже вгиналися під вагою різних м’ясив, пирогів, овочевих салатів, хліба, приправ та глечиків з гарбузовим соком.\n— Чудово, — аж застогнав від насолоди Рон, схопив найближчий таріль з відбивними й почав накладати їх на свою тарілку, а Майже-Безголовий Нік сумовито глянув на нього.\n— То що ти там казав перед Сортуванням? — запитала в привида Герміона. — Про попередження Капелюха.\n— А, так, — зрадів Нік, що знайшов причину відвернутися від Рона, котрий з якимось аж непристойним завзяттям наминав смажену картоплю. — Я чув, що Капелюх і раніше колись робив попередження, причому саме тоді, як виявляв ознаки наближення серйозної небезпеки для школи. І завжди зазвичай він радив одне й те самісіньке: будьте разом, ваша внутрішня сила в єдності.\n— Аин аєо ола ебеесі яшо ін осий аею? — здивувався Рон. Він так набив рота їжею, що Гаррі здивувався, як Рон узагалі зміг видушити бодай якісь звуки.\n— Я перепрошую? — ввічливо перепитав Майже-Безголовий Нік, а ось Герміона подивилася на це з відразою. Рон насилу все проковтнув і знову повторив: — А як він знає, що школа в небезпеці, якщо він простий Капелюх?\n— Гадки не маю, — відповів Майже-Безголовий Нік. — Хоч він, звичайно, мешкає в Дамблдоровім кабінеті, тож, мабуть, щось там і підслуховує.\n— І він хотів би, щоб усі гуртожитки потоваришували? — Гаррі глянув на слизеринський стіл, де вся увага була прикута до Драко Мелфоя. — Дідька лисого.\n— Але ж не можна ставати в позу, — докірливо сказав Нік. — Мирна співпраця — ось у чому вихід. Ми, привиди, також належимо до різних гуртожитків, але підтримуємо приятельські стосунки. Попри конкуренцію між Ґрифіндором та Слизерином, мені ніколи й на думку не спаде встрягати в суперечки з Кривавим Бароном.\n— Бо ти його просто боїшся, — усміхнувся Рон.\nМайже-Безголовий Нік сприйняв це як страшну образу.\n— Боюся? Мене, сера Ніколаса де Мимзі-Порпінґтона, ще ніхто в житті не звинуватив у боягузтві! Шляхетна кров, що тече в моїх жилах…\n— Яка кров? — перепитав Рон. — Її в тебе вже нема…\n— Це мовний зворот! — роздратувався Майже-Безголовий Нік, а його голова загрозливо захиталася на майже перерубаній шиї. — Я гадаю, що й надалі володію правом вживати будь-які слова та вирази, хоч мені й відмовлено в насолоді їсти й пити! Але я вже цілком звик до недолугих учнівських жартів стосовно моєї смерті! Можу вас запевнити!\n— Нік, та він і не думав з тебе сміятися! — виправдовувалася Герміона, люто зиркаючи на Рона.\nНа жаль, Ронів рот знову був такий набитий, що він зміг видушити з себе лише “О аю еед им иаати”, що, на Нікову думку, не вважалося достатнім вибаченням. Він піднявся в повітря, поправив свого капелюха з пір’їнами й поплив на другий край стола, де зупинився між братами Кріві — Коліном та Денісом.\n— Дуже гарно, Роне, — скривилася Герміона.\n— Що? — обурився Рон, нарешті проковтнувши свою їжу. — Мені вже не можна задати просте запитання?\n— Ой, перестань, — роздратовано буркнула Герміона, і після цього вони вже між собою не розмовляли.\nГаррі так звик до їхніх суперечок, що навіть не намагався їх помирити. Вирішив, що краще присвятити час біфштексові та пирогові з м’ясом, а тоді величезній таці його улюблених тістечок з мелясою.


оповідання виражають трагізм, яким пройнята вся їх тканина. Це відчутно у самій суті конфліктів, у характерах образів, у суперечностях між ідеальним та реальним. Якщо конфліктна ситуація в оповіданнях "Два горя", "Оришка в наймах" базується на біографічно-побутовому рівні (ущемленість становища дітей-робітників), то підґрунтям конфлікту в оповіданні "Через віщо не вподобав Максим у Харкові жити" є моральні чинники (розкриття соціальної та національної обмеженості).\nМові оповідань Марії Загірньої притаманні лаконічність, змістовність, що відповідає запитам доби. У швидкоплинній розповіді, яка більше схожа на народну оповідь, немає влучних фразеологізмів, вишуканих тропів, асоціативних образів, письменниця користується живим народним мовленням. Природно звучать розмовні інтонації у мові оповідача - представника з народу. Таким чином, оповідання Марії Загірньої повинні посісти належне місце у вивченні української соціально-психологічної прози початку ХХ століття.\nНайменше відома для сучасників Марія Загірня як поетеса. Її поетичний доробок невеликий і одночасно різноплановий: від громадянської лірики до поезії для дітей. Одним з перших помітив здібності письменниці І.Франко, який вмістив поезії "Моє щастя" та "Я для краю свого працював..." в антологію української лірики під назвою "Акорди", що була видана у Львові 1903 року. Також вірші Марії Загірньої було вміщено в поетичній антології "Українська муза" (К., 1908) та декламаторі "Розвага". Неодноразово її поезії друкувалися в періодичних виданнях, у тому числі в журналах "Зоря", "Правда", "Дзвінок".\nУ літературному процесі кінця ХІХ - початку ХХ століття поезія Марії Загірньої стоїть в одному ряду з творчістю таких поетес, як Уляна Кравченко, Надія Кибальчич, Христя Алчевська, Марія Підгірянка та ін. Усі вони неодмінно співвідносили літературу із соціальним і національним визволенням народу. Досягненню цієї мети значною мірою сприяло художнє слово. Своєю поезією Марія Загірня намагалася брати участь у загальновизвольному русі українського народу і тим самим прилучитися до громадського життя. Поезії "До сестер-українок", "Я для краю свого працював...", "З боєвих пісень" є кращими зразками громадянської лірики Марії Загірньої. Знаменням часу соціальної і національної визвольної боротьби є заклик поетеси до включення у громадський рух жіноцтва, яке стає на рівні з "братами-українцями". Незважаючи на деякі недоліки стилю, поезії Марії Загірньої посіли помітне місце в історії української літератури, адже вони свідчать про світоглядні позиції жіноцтва громадського руху на зламі століть.\nМаловідомими в українській літературі залишаються дитячі твори Марії Загірньої. Прихід письменниці в дитячу літературу був важливим явищем для подальшого розвитку культурного життя нашої нації. Творчість Марії Загірньої не визначала шлях нової літератури, але своїм тематичним і жанровим різноманіттям (оповідання, казки, поетичні твори, переклади) стала складовою частиною письменницьких пошуків початку ХХ століття.\nУ Києві в 1917 році окремим виданням вийшла книжка "Загадки віршовані", складена письменницею. Віршовані загадки Марії Загірньої вважаємо продовженням традицій, започаткованих Л.Глібовим. Спираючись на народну творчість, письменниця створила цикл оригінальних загадок, кожна з яких стала своєрідним віршованим оповіданням. Їх композиційні особливості виражені розповіддю про явища природи, пори року, рослини, тварин тощо. Попри те, що сюжети загадок Марії Загірньої не завжди веселі та жартівливі, їх цікавий образний світ, створений письменницею за допомогою народнопоетичної традиції й авторської фантазії, став доступним для дітей. У дитячих поезіях Марії Загірньої відчувається гармонія колоритних зорових і слухових образів, віршового ритму, гри.\nДомінуючим художнім методом у творчості Марії Загірньої є реалізм, хоч у дитячих творах відчутний вплив нових літературно-мистецьких тенденцій. Прикладом є оповідання "Чередник і дівчина". У першу чергу автора цікавить людина у найменших подробицях особистісного життя. Природними у цьому аспекті, на нашу думку, стали елементи психологізму в оповіданні, імпресії, іманентною властивістю яких є передача тонкощів внутрішнього світу людини.\nВідзначимо непересічну роль Марії Загірньої у створенні літературної казки. Її казковий епос співвідноситься з казковою та фольклорно-фантастичною прозою сучасного їй покоління письменників, зокрема Олени Пчілки, Б.Грінченка, Н.Кобринської, Л.Яновської, І.Липи, Є.Ярошинської, Грицька Григоренка та ін. Казки Марії Загірньої досі не втратили своєї цінності і свого читача. Серед авторів кращих літературних казок упорядником збірника "Срібна книга казок" (К., 1992) Ю.Винничуком було названо й ім'я письменниці, а також репрезентована казка "Як чоловік конем був".\nПисьменниця, стилістично оформлюючи й надаючи більш витонченої літературної форми, збагачуючи народний сюжет елементами авторського фантазування, популяризувала народні твори у своїй інтерпретації. Схожі відповідники сюжетів казок Марії Загірньої зустрічаємо в народному епосі. Оригінальність казки полягає у її наближенні до реального життя. Традиційно Марія Загірня писала казки у вигляді "фабули-мораліте", таких собі історій з повчанням. Кожній казці призначено викривати якісь негативні риси людини (заздрісність, глупство, бездушність, байдужість та ін.) і виховувати найкращі морально-етичні якості, усталені людським співіснуванням (доброту, співчуття, милосердя, чесність та ін.).\nЯкісно оновленим, систематизованим є жанр науково-популярної літератури в творчості Марії Загірньої. Письменниця створила цілісну бібліотеку цієї серії, яка сприяла популяризації серед широкого кола читачів наукових знань українською мовою з політекономії, історії, географії, медицини, природознавства тощо. У цій серії вийшли книжки: "Орлеанська дівчина Жанна д'Арк"(Л., 1893), "Добра порада" (Чернігів, 1896), "У сніговому краї" (Чернігів, 1899), "Страшний ворог. Книжка про горілку" (Чернігів, 1900), "Під морськими хвилями" (Л., 1901), "Мудрий учитель. Оповідання про Сократа" (СПБ, 1903), "Оборонець покривджених" (СПБ, 1905), "Про державний лад у всяких народів" (Л., 1905), "Хто народові ворог" (Л., 1905), "Земельна справа у Новій Зеландії" (К., 1905), "Олександр Македонський, великий войовник " (К., 1906), "Як визволилися Північні Американські Штати" (К., 1907), "Про виборче право" (К., 1917) та ін.\nІдейно-тематичне спрямування названих творів дає змогу класифікувати їх як історично-політичні ("Земельна справа у Новій Зеландії", "Оборонець покривджених", "Орлеанська дівчина Жанна д'Арк", "Про виборче право" та ін.); історично-етнографічні ("У сніговому краї", "Чорноморці у неволі"); медично-валеологічні ("Страшний ворог", "Давня пригода"); географічно-природничі ("Під морськими хвилями").\nМетою створення такої серії було


tin_tina | З коментарів до "Меча Арея" - вступ до біографії Галли Плацидії (Reply)\nЗ коментарів до "Меча Арея" - вступ до біографії Галли Плацидії (Reply)\nГалла Плацидія була дитям одразу двох імператорських династій: Валентиніанів та Феодосіїв. Батько її — не раз уже згадуваний імператор Феодосій Великий, мати звалася Галлою і була донькою Валентиніана І та знаменитої своєю красою й енергією імператриці Юстини.\nСаме ця Юстина і влаштувала одруження своєї доньки з володарем Сходу. Не просто так: щоб здобути руку Галли, Феодосій мусив розгромити узурпатора Максимуса і повернути престол Заходу родині Валентиніанів. Видно, врода Галли варта була таких зусиль. Хай там як, Феодосій розгромив узурпатора (цікавого нам тим, що, хоч родовитий римлянин, ніс службу в Британії, привів на континент британські легіони, а пізніше його змагання за багряницю стали однією з основ такої важливої для європейської культури легенди про короля Артура, це, зрештою, далеко не єдиний міфологічний цикл, який формувався саме під кінець античності), імператором Західної частини імперії став молоденький брат Галли, Валентиніан ІІ, а Галла вийшла за Феодосія і невдовзі народила йому донечку, саме нашу Галлу Плацидію. Трапилося це 390-го року, отож Галла Плацидія належала до того ж покоління, що головний герой «Меча Арея», Аттіла (названий у цій книзі князем Богданом) та Аецій — останній римлянин, про якого ще йтиметься. Не виключено, що всі вони були навіть однолітками.\nВарто б ще звернути увагу на імена, які дісталися маленькій царівні. Галла, очевидно, на честь матері, натомість Плацидія, ім’я, яким її називали на щодень — схоже, мало бути пам’яткою про першу дружину Феодосія, Флаціллу, на грецький лад Плакіллу чи Плакідію. Знаємо, що була вона дуже шанованою і загально любленою, народила імператорові двох синів, Аркадія та Гонорія, і донечку Пульхерію, яка померла малою дитиною, а відразу ж слідом за дитиною померла і згорьована матір, ще зовсім молода жінка — трохи старша двадцяти років. Попри таке коротке життя, встигла заслужити вдячну пам’ять підданих, а православна церква досі вшановує її як святу.\nВсі ці обставини могли б видатися незначущими, але показують роль і місце жінок періоду пізньої імперії, а також специфічне жіноче переємство, приклади якого ще будуть приведені.\nПовернувшись до Галли — народження доньки ще зміцнило її позицію та любов до неї Феодосія, гірше, натомість, укладалися стосунки зі старшим пасербом, Аркадієм. Раз, скориставшись із відсутності батька, який переважно перебував поза столицею, в походах, Аркадій навіть вигнав мачуху з палацу. Звісно, просто неба вона не зосталася і, не маючи достатньо відомостей, важко судити, чого трапилася така неприємна подія, все ж безсумнівно, що всередині імператорської родини були свої протистояння.\nТа, як виявилося, це ще була найменша з прикростей, яка чекала молоду імператрицю. У травні 392-го року до Константинополя дійшла трагічна звістка про смерть брата Галли, імператора Валентиніана ІІ. Не тільки ця передчасна смерть (Валентиніану не було й 21 року) була страшною, а й супутні обставини: юнака знайшли повішеним в його власному палаці у галлійському місті Вієнн над рікою Родан. Офіційним поясненням було самогубство, але загальна думка винуватила певного Арбогаста, з походження германця, що дослужився до високого становища в імперії та очолював особисту охорону Валентиніана. Цей Арбогаст настільки явно нехтував особою імператора і так його зневажав, тримаючи майже як бранця в імператорському палаці, що доведений до розпачу Валентиніан зрештою наклав на себе руки, або ж, куди ймовірніше, коли суперечки між імператором та його воєначальником загострилися до краю, цей останній розпорядився таємно задушити Валентиніана, а вбивству надати вигляду самогубства.\nЩе перед смертю Валентиніан устиг написати листа до всіма шанованого єпископа Амброзія Медіоланського, благаючи його про приїзд і втручання. Єпископ вирушив у дорогу, але не встиг — звістка про смерть імператора зустріла його саме як єпископ переїжджав Альпи. Дійшла до нас промова Амброзія, у якій він оплакував передчасно померлого, відзначаючи всі добрі риси його вдачі, а ще потішав сестер покійного, Юсту і Грату, які гірко оплакували смерть брата — то, здається, була єдина історична згадка про двох жінок імператорського роду. Натомість третя сестра, Галла, так побивалася у Константинополі, що «наповнила своїми риданнями весь палац». Галла не приховувала, кого вважає дійсним винуватцем смерті любого брата, і благала чоловіка знову втрутитися в ситуацію, помстившись за смерть такого близького свояка.\nФактично, Феодосій і не мав іншого виходу, тим паче, що Арбогаст одразу ж висунув свого претендента на вакантний престол, звісно, маріонетку в його руках, — певного Євгенія, керівника імператорського секретаріату.\nАле ситуація ще якийсь час протяглася, — і врешті імператор таки прихилився до благань коханої дружини, тим паче, що вона саме мала подарувати йому ще одну дитину. Та ба! — в похід Феодосій вирушав уже як невтішний удівець: така кохана, така прекрасна і молода Галла померла при пологах, а дитинка прийшла на світ неживою. Подібна причина смерті була, мабуть, найпоширенішою серед жінок тогочасного світу, не вистачить пальців на руках і ногах, щоб перелічити навіть імператриць, що саме так зійшли зі світу.\nОтак Галла Плацидія втратила матір, а вже через рік помер і батько, Плацидія була тоді п’ятилітньою дівчинкою, значно молодшою від своїх братів по батькові. Помираючи, Феодосій поділив свою імперію між синами, а жодного розпорядження стосовно доньки не зробив. Бо що значила дівчинка, хоч би й імператорського роду? В майбутньому її могли використати, щоб завдяки шлюбу з нею прив’язати до імператорської родини якогось впливового чоловіка, могла вона прожити весь вік цілковито марно і непомітно, як це стало долею її тіток, Юсти і Грати. Але інколи бувало й інакше, особливо ж коли ця жінка могла похвалитися розумом і твердою вдачею. Як пізніше виявилося, доля не обділила маленьку сирітку такими рисами.


Жінки у технологіях та бізнесі - Оксана Соронович - European Business Association\nЯк українкам досягти успіху у технологіях та бізнесі в епоху Industry 4.0 та цифрової трансформації економіки, знайти шлях самоідентифікації та самоактуалізації, баланс між карєрою та сімєю при збереженні емоційної стабільності? Про це і не тільки - у проєкті «Жінки у технологіях та бізнесі». Оскільки Schneider Electric особливу увагу приділяє розвитку культури інклюзивності, у рамках якої жінкам гарантуються рівні можливості на робочому місці та найвищі посади, наша компанія вже четвертий раз поспіль входить до індексу гендерної рівності Bloomberg. Ми пишаємось цим досягненням та маємо на 2025 рік велику мету - збільшити квоту жінок у колективі до 50% серед персоналу, до 40% серед менеджерів першої ланки та до 30% - у складу вищого керівництва. Оксана Соронович. «У Schneider Electric ми рівні, незалежно від гендеру та посади, бо робимо спільну справу» Керівник групи департаменту якості та служби підтримки клієнтів Шнейдер Електрік Україна про дитячу мрію працювати на атомній станції, найкоротшу у житті співбесіду при прийомі на роботу, вміння знаходити відповіді на усі питання клієнтів та важливість своєчасної підтримки у всіх сферах нашого життя. https://youtu.be/mDaPibytOEA «Мене дуже захопила тема атомної енергетики». Я виросла в родині інженерів-будівельників та пишаюся тим, що мої батьки будували Хмельницьку атомну електростанцію та місто енергетиків Нетішин з нуля. Все дитинство я провела з батьком, який керував бригадою будівельників. Тому я буквально виросла на будівництві. У школі дуже довго не було такого предмета, який би мене серйозно цікавив, хоча я добре вчилася. Інтерес до точних наук у мене проявився після того, як я побувала на незвичайній екскурсії по АЕС. Саме тоді я вирішила вступати до Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». З того моменту я почала поглиблено вивчати фізику та математику. Але, на жаль, відразу мені не вдалося вступити на бажану спеціальність. Річ у тому, що я відвідувала підготовчі курси, де потрібно було обирати пріоритетні спеціальності – від бажаної до прийнятної. І так вийшло, що я у цьому помилилася та зробила вибір на користь телекомунікацій. Але для автоматичного вступу на цей факультет після курсів мені не вистачило одного балу. Проте у мене була ще можливість скласти вступні іспити на загальних умовах. Тоді я обрала факультет електроенерготехніки та автоматики. Перші три роки навчання далися мені дуже важко, тому що ми вивчали безліч спеціальних дисциплін, користі від яких я не бачила. Але все стало набагато легшим після практики в Луцькій проєктній органзації. Тоді я зрозуміла, де та для чого я вчуся, ким я хочу стати в майбутньому. І подальше навчання стало для мене набагато простішим та цікавішим, адже я вже чітко розуміла, як зможу застосовувати ці знання на практиці. «Співбесіда в Schneider Electric була найшвидшою у моєму житті». Моєю першою роботою, а вірніше підробітком, стало продовження навчальної практики в Луцькій проєктній організації. Це було дуже захопливо, тому що мої колеги – молоді інженери, вчили мене працювати в AutoCAD. Швидко освоївши цю дво- та тривимірну систему автоматичного проєктування та креслення я почала підробляти як фрілансер та виконувала проєкти для різних замовників. Але мені дуже пощастило – я почала працювати в службі підтримці в компанії Schneider Electric. Це було найшвидша в моєму житті співбесіда! А мені було з чим порівняти, адже до цього все літо я проходила інтервю на посаду проєктувальника в різних компаніях Києва. І більшості роботодавців я не підходила тільки за одним критерієм – я незаміжня дівчина, яка може вийти заміж та піти в декретну відпустку. Найсумніше, що серед них були навіть партнерські компанії Schneider Electric. Така дискримінація при прийомі на роботу для молодої жінки, яка тільки закінчує своє навчання у технічному університеті, але вже має хороші професійні знання та досвід, стала неприємним відкриттям. Ця ситуація викликала справжній напад паніки та гніву – невже мені доведеться йти працювати в магазин, витративши стільки сил та часу на навчання? Від глобального розчарування мене врятував дзвінок з Schneider Electric, куди я буквально напередодні відправила своє резюме. Через 20 хвилин мені потрібно було зявитися на співбесіду. Дякуючи долі, офіс компанії знаходився в районі КПІ, де я тоді мешкала. Цікаво згадувати: поки я йшла на зустріч, пішов дуже сильний дощ. Я вимокла до нитки та мені було дуже соромно в такому вигляді зустрічатися зі своїм потенційним роботодавцем, але практично через хвилину після проходження тесту, мене прийняли на роботу в компанію. «Підтримка – найважливіша частина взаємодії клієнта з брендом» . Я почала працювати в службі підтримки клієнтів нашої компанії, коли вона відновила своє функціонування в українському офісі. Це потребувало трансформації всіх бізнес-процесів та повного перезапуску – від перепідключення телефонних мереж до апгрейду всіх службових програм. Нам потрібно було заново створити службу підтримки, яка складалася б з технічного та комерційного супроводу. Потрібно було ввести систему ключових внутрішніх показників ефективності (KPI), автоматизувати деякі процеси, домогтися виконання стандартів по закриттю кейсів протягом 24 годин з моменту звернення в службу підтримки, не допускати пропуску дзвінків та працювати над збільшенням кількості позитивних відгуків. Зараз мої обовязки полягають в обробці звернень, моніторингу KPI співробітників, а також я стежу за тим, щоб процеси відбувалися безперервно та в них не було програмних помилок. Це дуже важлива ділянка роботи компанії, тому що саме служба підтримки забезпечує клієнтам не тільки якісний та оперативний сервіс, а й реалізує дуже важливу функцію отримання зворотного звязку. Саме наша служба є обличчям компанії, що забезпечує первинну комунікацію з покупцями, вибудовуючи з ними ефективну співпрацю та створюючи позитивний клієнтський досвід. Адже підтримка – найважливіша частина взаємодії клієнта з брендом, яка має великий вплив на його задоволення від продукту. Сьогодні я займаюся створенням та реалізацією нових проєктів з розширення ресурсів підтримки клієнтів, в тому числі шляхом впровадження нових digital-інструментів для отримання покупцями необхідного персоналізованого контенту. «Сподіваюся, що гендерна рівність стане стандартом для всіх сфер нашого життя». Мені складно порівнювати ефективність стиля керівництва чоловіків та жінок, тому що я вперше опинилася на посаді team leader. Поки я не можу з нею змиритися та продовжую вважати, що всі ми рівні, незалежно від гендеру або посади в компанії. Просто на підставі оцінки ефективності, я можу підказати будь-кому з моєї команди як зробити так, щоб він зміг отримати кращий результат в нашій спільній справі. Безумовно, можна знаходити безліч відмінностей в стилях керівництва, але, на мій погляд, вони більше залежать не від гендеру, а від персональних якостей людини. Але в українському суспільстві є інша проблема, з якою я часто стикаюся в повсякденному житті. Це тема гендерної нерівності, особливо в економічній та політичній сфері. Не секрет, що жінок не охоче беруть на роботу через перспективу декретних відпусток та необхідність надавати їм додаткові пільги як матерям. До роботи у компанії Schneider Electric, нажаль, мені довелося зіткнутися з цією проблемою. Пройшла я й через щирий подив багатьох, коли вступала до технічного університету, де на 35 чоловіків було тільки три дівчини. Крім того, від мого чоловіка-адвоката я знаю, як багато в нашій країні випадків, коли жінок принижують тільки за те, що це можливо та не засуджується суспільством. Але мені складно сказати, хто та як повинен боротися з цими проявами нерівності та стереотипного уявлення про гендерні ролі – держава, великий бізнес, громадські організації або пересічні громадяни. Думаю, що це спільна справа, яку можна та потрібно вирішувати разом. Наприклад, розпочата робота щодо забезпечення рівного представництва для жінок в органах влади та у наглядових радах директорів компаній. Я рада, що сьогодні в цих питаннях ми вступили на шлях позитивних змін у вигляді прийняття гендерних квот. Сподіваюся, що гендерна рівність, як важлива частина прав людини, стане стандартом для всіх сфер українського життя. «Наша продукція має широкий спектр споживачів». Основні тип клієнтів служби підтримки - це компанії, які можна поділити на кілька великих груп – машинобудівні, проєктні та будівельні організації, інтернет-магазини та дистрибютори, що реалізують наш товар. Вони звертаються до нас, коли потрібно сформувати комерційну пропозицію, допомогти зі знижками та підібрати потрібний товар або артикул. Серед них є й так звані «кінцеві споживачі», які придбали нашу продукцію та їм потрібна консультація з підключення. Або студенти-проєктувальники, які створюють свої дипломні роботи з використанням обладнання Schneider Electric та хочуть отримати допомогу наших технічних фахівців. Тобто, у продукції Schneider Electric є дуже широкий спектр споживачів – від пересічної людини, яка робить ремонт у своїй квартирі до великих корпоративних замовників, що використовують наше обладнання у промислових масштабах для будівництва та модернізації підприємств. «Пріоритет діяльності Schneider Electric – задоволеність клієнтів». Для того, щоб працювати в службі підтримки ефективно та оперативно, необхідно мати чіткі алгоритми взаємодії з клієнтами та всіма департаментами компанії. Адже наше завдання – дати клієнту максимально інформативну та швидку відповідь, яка допоможе йому відразу та без додаткових звернень впоратись з проблемою. Часто ловлю себе на тому, що всі ці запити я вже можу вирішувати автоматично та на рівні рефлексів. Це не говорить про те, що всі звернення однакові, а наша підтримка формальна та не виходить за рамки так званих «поширених запитань». Думаю, що надавати якісну підтримку допомагає набутий досвід та професіоналізм, який підкріплений тим, що головний пріоритет у діяльності Schneider Electric – задоволеність клієнтів. А це означає, всі усі бізнес-процеси в компанії організовані так, щоб гарантовано досягати цієї мети. Звичайно, деколи ця робота вимагає стресостійкості та вміння знаходити спільну мову з клієнтами, яким важко чітко сформулювати свій запит. Але це буває дуже рідко, тому що у нас сформувався великий пул постійних покупців, індивідуальні бажання та потреби яких ми вже вміємо передбачати. Вони знають, що в компанії Schneider Electric їм допоможуть завжди та всюди. «Баланс між роботою та особистим життям дуже важливий». В Schneider Electric робота щодо забезпечення рівних можливостей для всіх співробітників на їхньому робочому місці ведеться системно та є однією з базових цінностей компанії. І це не просто декларація, тому що недавно я сама була в ситуації, коли при прийомі на роботу в мою команду перевага була віддана саме жінці. Така позитивна дискримінація була необхідна для того, щоб гендерно збалансувати нашу команду фахівців. Крім, того в Schneider Electric дуже лояльно ставляться до жінок-матерів. Це дуже важливо, коли компанія прагне не порушувати баланс між роботою та особистим життям своїх співробітників. На жаль, в українських компаніях це поки досить рідкісне явище. Трудоголіки мають величезний ризик дуже швидко вигоріти. І це може трапитися в такий критичний момент, коли є великий ризик прийняти неправильне рішення, яке може негативно вплинути на все життя. Я сама через це пройшла, коли працювала на проектом, та не спала кілька діб. Памятаю момент, коли мій начальник просто підійшов до мене та сказав, щоб я не приходила на роботу протягом трьох днів. І я як прийшла на роботу з рюкзаком, так з ним і поїхала на море. Це була, напевно, в той момент найбожевільна ідея, але вона відмінно спрацювала. Дуже допомагає також хобі – якщо раніше це була гра на клавішах в рок групі, то зараз це реставрація та декорування меблів та інших предметів. Можливість посидіти з пензликом в руках пару годин в тиждень означає для мене повне перезавантаження. Тому я дуже рада, що сьогодні в Schneider Electric у мене є можливість працювати за індивідуальним графіком, що є найбільш продуктивним як для моєї команди, так й для моєї сімї. Керівництво та співробітники компанії знаходяться в постійному діалозі один з одним та готові до взаємних компромісів для того, щоб постійно домагатися кращих результатів. Адже довіра та співпраця – завжди найкраща стратегія для того, щоб домогтися успіху! Розмовляла Наталія Кирянова, член Національної спілки журналістів України, автор статей та інтервю для Forbes Ukraine,«Новий Час», , «Фокус», «Кореспондент», «Гроші», незалежного бізнес-порталу M! Nd Фото: Наталія Захарій https://www.facebook.com/nataliya.zakchariy https://www.instagram.com/nataliya_zakchariy/?hl=uk


2 Костюк, В.Л.\n2 Мартиненко, В.О.\n2 Стрільців, О.М.\n1 Арешонков, В.В.\n1 Боднар, В.Є.\n1 Василинчук, В.І.


Позика на банківський рахунок онлайн | Заявка на кредит або позику онлайн\nПозика на банківський рахунок онлайн – дуже сучасний і зручний вид кредитування, і заявку на нього можна оформити через інтернет за пару хвилин. Чому ж люди замість того що б йти в банк і подавати заявку на кредит в інтернеті пробують це робити? Та тому що це в багато разів швидше і зручніше. Деякі вже й уявити собі не можуть як це куди то йти що б взяти позику на банківський рахунок, адже все це можна зробити сидячи вдома за комп’ютером або планшетом онлайн. Банківський рахунок – це ваш індивідуальний номер з цифр, який означає рахунок у банку. Позика на банківський рахунок онлайн стане відмінним варіантом для будь-якого будь-якого повнолітнього людини, якій деколи день від дня доводиться брати гроші в борг. Вам більше не доведеться звертатися до родичів і знайомих що б отримати потрібну суму в борг, адже після повернення позики на банківський рахунок онлайн для вас буде доступний чергова сума. Про те як отримати позику на банківський рахунок онлайн читайте в наступному підзаголовку.\n« Позики боржникам\nЗайм на карту 24 години онлайн »\nЗалишити коментар до запису: Позика на банківський рахунок онлайн.


Головна ⇒ 👍Твори з української літератури ⇒ Злободенність комедії Н. В. Гоголя “Ревізор”\nКомедія Миколи Васильовича Гоголя “Ревизор” написана в першій половині XIX століття. От уже протягом півтора століть вона ставиться на сценах різних театрів нашої країни й не тільки. Такий інтерес обумовлений тим, що комедія “Ревізор” уже протягом всього цього років остается злободенної.\nРосія царська, Росія радянська, Росія демократична…\nАле не міняються люди, зберігаються колишні порядки, відносини між начальством і підпорядкованими, тому коли ми читаємо “Ревізора” рєгодня, те довідаємося сучасне місто і його\nмешканців. Гоголь написав комедію, у якій висміяв вічні пороки людства. Например, суддя Ляпкин-Тяпкин прочитав п’ять або шість книг і тому “вільнодумець”, своїм словам надає велика вага; його мовлення, як і багатьох інших чиновників, незв’язний і біссмисленна.\nПіклувальник богоугодних заведений Земляника лікує, нічого не розуміючи в медицині, а лікар Гибнер ні слова не знає по-російському, тобто навряд чи здатний до лікування. Місцевий учитель будує такі гримаси, що окружающие просто в жаху, а інший його колега пояснює урок з таким жаром, що ламає стулья.\nНавряд чи після подібного виховання ученики\nодержать належні знання. Вихованці виростають і надходять на государственную службу. І тут – усе те саме: пияцтво, хабарництво, злоупотребление своїм положенням, чинопочитание. Досить згадати лише деяких героїв комедії і їхньої звички: засідатель вічно п’яний; Ляпкин-Тяпкин упевнений у тім, що якщо він хабарничає борзими щенятами, той цей не злочин; чиновники привласнили гроші на будівництво церкви, що нібито сгорела; купці скаржаться на те, що городничий бере в них по власному розсуді любую тканина або інший товар; Добчинский утверждает, що, “коли вельможа говорить, чувствуешь страх”.\nДружини чиновників виховані на журналах, що виписуються зі столиці, і місцевих сплетнях.\nНе дивно, що приїзд чиновника з Петербурга викликав у них такий ажіотаж – провинциальние наречені були наперечет, а молодой галантна людина встигала доглядати й за дружиною й за дочкою городничего. Втім, Хлестаков був ідеалом не тільки в очах дам; але й всіх інших мешканців повітового городу. Його фантастичним вигадкам поверичи, тому що їхній зміст відповідало мріям кожного: перший будинок у Петербурзі, тисячи кур’єрів, друзі – іноземні посли і їм подібні, суп прямо з Парижа…\nПоетому й городничий не відразу повірив у те, що Хлестаков обіцяв женитися на Марье Антоновне.\nPrevious Post: Текст диктанту з української мови “Запорожжя”\nNext Post: Твір “Карпатські буки”


Пульцет таблетки 40 мг 28 шт - ціна, інструкція, аналоги, відгуки | купити в Аптека DSПульцет таблетки 40 мг 28 шт - ціна, інструкція, аналоги, відгуки | купити в Аптека DS\nПульцет таблетки 40 мг 28 шт\n191.5 В наявності\nТоргівельна назва Пульцет\nПульцет таблетки 40 мг 28 шт Інструкція\nЛікарська форма Таблетки, вкриті оболонкою, кишковорозчинні. Основні фізико-хімічні властивості: овальні таблетки, вкриті кишковорозчинною оболонкою від світло-жовтого до жовтого кольору.\nУпаковка По 4 таблетки у блістері; по 1 блістеру в картонній упаковці. По 14 таблеток у блістері; по 1 або 2 блістери в картонній упаковці.\nПульцет®, гастрорезистентні таблетки, слід приймати за 1 годину до їди цілими; таблетки не розжовувати та не подрібнювати, запивати водою. Рекомендоване дозування. Дорослі та діти віком від 12 років. Лікування рефлюкс-езофагіту. Рекомендована доза становить 1 таблетку Пульцету® 40 мг на добу. В окремих випадках дозу можна подвоїти (2 таблетки препарату Пульцету® 40 мг на добу), особливо у разі відсутності ефекту від застосування інших препаратів для лікування рефлюкс-езофагіту. Для лікування рефлюкс-езофагіту, як правило, потрібно 4 тижні. Якщо цього недостатньо, виліковування можна очікувати протягом наступних 4 тижнів. Дорослі. Ерадикація H. рylori у комбінації з двома антибіотиками. У дорослих пацієнтів з виразкою шлунка та дванадцятипалої кишки та з позитивним результатом на H. pylori необхідно досягти ерадикації мікроорганізму за допомогою комбінованої терапії. Слід зважати на локальні дані щодо бактеріальної резистентності та національні рекомендації щодо застосування і призначення відповідних антибактеріальних засобів. Залежно від чутливості, для ерадикації H. pylori дорослим можна призначати такі терапевтичні комбінації: а) 1 таблетка Пульцету® 40 мг 2 рази на добу + 1000 мг амоксициліну 2 рази на добу + 500 мг кларитроміцину 2 рази на добу; б) 1 таблетка Пульцету® 40 мг 2 рази на добу + 400-500 мг метронідазолу (або 500 мг тинідазолу) 2 рази на добу + 250-500 мг кларитроміцину 2 рази на добу; в) 1 таблетка Пульцету® 40 мг 2 рази на добу + 1000 мг амоксициліну 2 рази на добу + 400-500 мг метронідазолу (або 500 мг тинідазолу) 2 рази на добу. При застосуванні комбінованої терапії для ерадикації H. pylori другу таблетку препарату Пульцет® слід приймати ввечері за 1 годину до їди. Термін лікування становить 7 днів і може бути продовжений ще на 7 днів із загальною тривалістю лікування не більше 2 тижнів. Якщо для забезпечення загоєння виразки показане подальше лікування пантопразолом, слід розглянути рекомендації щодо дозування при виразках шлунка та дванадцятипалої кишки. Якщо комбінована терапія не показана, наприклад пацієнтам з негативним результатом на H. рylori, для монотерапії призначають препарат Пульцет® у нижчезазначеному дозуванні. Лікування виразки шлунка. 1 таблетка Пульцету® на добу. В окремих випадках дозу можна подвоїти (2 таблетки Пульцету® на добу), особливо у разі відсутності ефекту від застосування інших препаратів. Для лікування виразки шлунка, як правило, потрібно 4 тижні. Якщо цього недостатньо, виліковування можна очікувати протягом наступних 4 тижнів. Лікування виразки дванадцятипалої кишки. 1 таблетка Пульцету® на добу. В окремих випадках дозу можна подвоїти (2 таблетки Пульцету® на добу), особливо у разі відсутності ефекту від застосування інших препаратів. Для лікування виразки, як правило, потрібно 2 тижні. Якщо цього недостатньо, виліковування можна очікувати протягом наступних 2 тижнів. Лікування синдрому Золлінгера-Еллісона та інших гіперсекреторних патологічних станів. Для тривалого лікування синдрому Золлінгера-Еллісона та інших патологічних гіперсекреторних станів початкова добова доза становить 80 мг (2 таблетки Пульцету® по 40 мг). При необхідності після цього дозу можна титрувати, збільшуючи або зменшуючи, залежно від показників кислотності шлункового соку. Дозу, що перевищує 80 мг на добу, необхідно розподілити на два прийоми. Можливе тимчасове збільшення дози понад 160 мг пантопразолу, але тривалість застосування слід обмежувати тільки періодом, потрібним для адекватного контролю кислотності. Тривалість лікування синдрому Золлінгера-Еллісона та інших патологічних станів не обмежена і залежить від клінічної необхідності. Пацієнти з порушенням функції печінки. Пацієнтам із тяжкими порушеннями функції печінки не слід перевищувати добову дозу 20 мг. Не слід застосовувати препарат Пульцет® для ерадикації H. рylori у комбінованій терапії пацієнтам із порушеною функцією печінки середнього та тяжкого ступеня, оскільки на цей час немає даних про ефективність і безпеку такого застосування для цієї категорії пацієнтів. Пацієнти з порушенням функції нирок. Для пацієнтів із порушеною функцією нирок коригування дози не потрібно. Не слід застосовувати препарат Пульцет® для ерадикації H. рylori у комбінованій терапії пацієнтам із порушеною функцією нирок, оскільки на цей час немає даних про ефективність і безпеку такого застосування для цієї категорії пацієнтів. Пацієнти літнього віку не потребують коригування дози.\nДосвід застосування препарату вагітним жінкам обмежений. Потенційний ризик для людини невідомий. Препарат не слід застосовувати у період вагітності, окрім випадків нагальної необхідності. Годування груддю. Є дані щодо екскреції пантопразолу з грудним молоком людини. Рішення про припинення годування груддю або припинення/утримання від лікування препаратом приймає лікар з урахуванням користі від годування груддю для дитини і користі від лікування препаратом для жінки.\nПісля одноразового застосування дози 20 або 40 мг пантопразолу перорально, AUC та Cmax у дітей віком від 5 до 16 років знаходилися в межах відповідних значень у дорослих. Після одноразового внутрішньовенного введення пантопразолу в дозах 0,8 або 1,6 мг/кг дітям віком від 2 до 16 років не було відзначено значущого зв’язку між кліренсом пантопразолу і віком або масою тіла. AUC та об’єм розподілу відповідали даним, одержаним при дослідженнях на дорослих. Пульцет® показаний дітям віком від 12 років для лікування рефлюкс-езофагіту. Препарат не рекомендується застосовувати дітям віком до 12 років, оскільки дані щодо безпеки та ефективності препарату для цієї вікової категорії обмежені.\nЗберігати в сухому, захищеному від світла місці при температурі не вище 25 ?С. Зберігати в недоступному для дітей місці.\nПорушення функції печінки. Пацієнтам з тяжкими порушеннями функції печінки необхідно регулярно контролювати рівень печінкових ферментів, особливо під час довготривалого лікування. У разі підвищення рівня печінкових ферментів лікування препаратом необхідно припинити. Комбінована терапія. Під час комбінованої терапії необхідно дотримуватись інструкцій щодо застосування відповідних лікарських засобів. Наявні тривожні симптоми. При наявності тривожних симптомів (у разі суттєвої втрати маси тіла, періодичного блювання, дисфагії, блювання з кров’ю, анемії, мелени), а також при підозрі або наявності виразки шлунка потрібно виключити злоякісність, оскільки лікування пантопразолом може маскувати симптоми злоякісної виразки і відстрочувати встановлення діагнозу. Якщо симптоми зберігаються при подальшому адекватному лікуванні, необхідно провести додаткове обстеження. Сумісне застосування з атазанавіром. Сумісне застосування атазанавіру з інгібіторами протонної помпи не рекомендується (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). Якщо комбінація Пульцету® з атазанавіром є необхідною, слід проводити ретельний клінічний моніторинг (наприклад, вимірювання вірусного навантаження) у поєднанні зі збільшенням дози атазанавіру до 400 мг із застосуванням 100 мг ритонавіру. Дозу пантопразолу 20 мг на добу не слід перевищувати. Абсорбція вітаміну В12. У пацієнтів із синдромом Золлінгера-Еллісона та іншими гіперсекреторними патологічними станами, що потребують тривалого лікування, пантопразол, як і всі антацидні препарати, може зменшувати всмоктування вітаміну В12 (ціанокобаламіну) у зв’язку з виникненням гіпо- та ахлоргідрії. Це слід враховувати у разі зниженої маси тіла у пацієнтів або наявності факторів ризику зниження поглинання вітаміну В12 при довготривалому лікуванні, або наявності відповідних клінічних симптомів. Довготривале лікування. При довготривалому лікуванні, особливо більше 1 року, пацієнти повинні знаходитись під наглядом лікаря. Інфекції шлунково-кишкового тракту, спричинені бактеріями. Пантопразол, як і інші інгібітори протонної помпи, може збільшувати кількість бактерій, які зазвичай присутні у верхніх відділах шлунково-кишкового тракту. Лікування препаратом незначною мірою підвищує ризик виникнення шлунково-кишкових інфекцій, спричинених такими бактеріями як Salmonella і Campylobacter або C.difficile. Гіпомагніємія. Cпостерігалися випадки тяжкої гіпомагніємії у пацієнтів, які отримували інгібітори протонної помпи (ІПП), такі як пантопразол, протягом не менше 3 місяців, та в більшості випадків протягом року. Можуть виникнути та спочатку непомітно розвиватися наступні серйозні клінічні прояви гіпомагніємії: втома, тетанія, делірій, судоми, запаморочення та шлуночкова аритмія. У разі гіпомагніємії у більшості випадків стан пацієнтів покращувався після замісної коригуючої терапії препаратами магнію та припинення прийому ІПП. Пацієнтам, які потребують довготривалої терапії, або пацієнтам, які приймають ІПП одночасно з дигоксином або препаратами, що можуть спричинити гіпомагніємію (наприклад, діуретики), потрібно визначати рівень магнію перед початком лікування ІПП та періодично під час лікування. Переломи кісток. Довготривале лікування (більше 1 року) високими дозами інгібіторів протонної помпи може незначною мірою збільшити ризик перелому стегна, зап’ястя та хребта, переважно у людей літнього віку або при наявності інших факторів ризику. Дані досліджень вказують на те, що застосування інгібіторів протонної помпи може збільшити загальний ризик переломів на 10-40 %. Деякі з них можуть бути зумовлені іншими факторами ризику. Пацієнти з ризиком розвитку остеопорозу повинні отримувати лікування відповідно до діючих клінічних рекомендацій та споживати достатню кількість вітаміну D і кальцію.\nдіюча речовина: pantoprazole; 1 таблетка містить пантопразолу натрію сесквігідрату у перерахуванні на пантопразол 40 мг; допоміжні речовини: натрію фосфат, ізомальт (Е 953), натрію кармелоза, кросповідон, натрію стеарилфумарат, гіпромелоза, повідон, пропіленгліколь, метакрилатного сополімеру дисперсія, триетилцитрат, симетикон (30 % емульсія), титану діоксид (Е 171), заліза оксид жовтий (Е 172).\nДія пантопразолу на абсорбцію інших лікарських засобів. Пантопразол може зменшувати всмоктування препаратів, біодоступність яких залежить від рН шлункового соку (наприклад, деяких протигрибкових препаратів, таких як кетоконазол, ітраконазол, позаконазол, або інших лікарських засобів, таких як ерлотиніб). Препарати проти ВІЛ (атазанавір). Сумісне застосування інгібіторів протонної помпи з атазанавіром та іншими препаратами проти ВІЛ, адсорбція яких залежить від рН, може призводити до суттєвого зниження біодоступності останніх та впливати на їх ефективність. Тому сумісне застосування інгібіторів протонної помпи з атазанавіром не рекомендується. Кумаринові антикоагулянти (фенпрокумон і варфарин). Незважаючи на відсутність взаємодії при одночасному призначенні з фенпрокумоном і варфарином під час проведення клінічних досліджень, були зареєстровані поодинокі випадки зміни МНІ (міжнародний нормалізаційний індекс) у постмаркетинговому періоді. Таким чином, пацієнтам, які застосовують кумаринові антикоагулянти (наприклад, фенпрокумон і варфарин), рекомендується здійснювати моніторинг протромбінового часу/МНІ після початку, припинення або при нерегулярному прийомі пантопразолу. Метотрексат. Повідомлялося, що одночасне застосування високих доз метотрексату (наприклад, 300 мг) та інгібіторів протонної помпи збільшує рівні метотрексату в крові у деяких пацієнтів. Пацієнтам, які застосовують високі дози метотрексату, наприклад, хворим на рак або псоріаз, рекомендується тимчасово припинити лікування пантопразолом. Інші взаємодії. Пантопразол значною мірою метаболізується у печінці через систему ферментів цитохрому Р450. Основний шлях метаболізму – деметилювання за допомогою CYP2С19, а також окиснення ферментом CYP3А4. З лікарськими засобами, які також метаболізуються цими шляхами, такими як карбамазепін, діазепам, глібенкламід, ніфедипін, фенпрокумон, та оральними контрацептивами, які містять левоноргестрел і етинілестрадіол, не було виявлено клінічно значущих взаємодій. Пантопразол не впливає на метаболізм активних речовин, що метаболізуються за допомогою CYP1A2 (наприклад, кофеїн, теофілін), CYP2С9 (наприклад, піроксикам, диклофенак, напроксен), CYP2D6 (наприклад, метопролол), CYP2Е1 (наприклад, етанол), не впливає на р-глікопротеїн, який забезпечує всмоктування дигоксину. Не виявлено взаємодії з одночасно призначеними антацидами. Пантопразол можна одночасно застосовувати з антибіотиками (кларитроміцин, метронідазол, амоксицилін). Клінічно значущих взаємодій між цими препаратами не виявлено.\nФармакодинаміка. Механізм дії. Пантопразол – заміщений бензимідазол, який інгібує секрецію соляної кислоти у шлунку шляхом специфічної блокади протонних помп парієтальних клітин. Пантопразол трансформується в активну форму у кислотному середовищі в парієтальних клітинах, де інгібує фермент H+-K+-АТФазу, тобто блокує кінцевий етап продукування соляної кислоти у шлунку. Інгібування є дозозалежним та стосується як базальної, так і стимульованої секреції кислоти. Більшість пацієнтів звільняються від симптомів протягом 2 тижнів. Застосування пантопразолу, як і у випадку з іншими інгібіторами протонної помпи та інгібіторами H2-рецепторів, знижує кислотність у шлунку і таким чином збільшує секрецію гастрину пропорційно до зменшення кислотності. Збільшення секреції гастрину є оборотним. Оскільки пантопразол зв’язує фермент дистально щодо клітинного рецептора, він може інгібувати секрецію соляної кислоти незалежно від стимуляції іншими речовинами (ацетилхолін, гістамін, гастрин). Ефект при пероральному та внутрішньовенному застосуванні препарату однаковий. При застосуванні пантопразолу збільшуються рівні гастрину натщесерце. При короткостроковому застосуванні вони у більшості випадків не перевищують верхньої границі норми. При довготривалому лікуванні рівні гастрину у більшості випадків зростають вдвічі. Їх надмірне збільшення виникає лише у поодиноких випадках. Як наслідок, у невеликій кількості випадків при довготривалому лікуванні спостерігається слабке або помірне збільшення специфічних ендокринних клітин у шлунку (подібно до аденоматоїдної гіперплазії). Тим не менше, згідно з проведеними на даний момент дослідженнями, утворення клітин-попередників нейроендокринних пухлин (атипова гіперплазія) або нейроендокринних пухлин шлунка у людей не спостерігалося. Фармакокінетика. Всмоктування. Пантопразол всмоктується швидко, а максимальні концентрації (Сmax) у плазмі крові досягаються вже після одноразового перорального застосування дози 40 мг. В середньому через 2,5 години після прийому досягається Сmax у сироватці крові на рівні близько 2-3 мкг/мл; концентрація залишається на постійному рівні після багаторазового прийому. Фармакокінетичні властивості не змінюються після одноразового або повторного прийому. У діапазоні доз від 10 до 80 мг фармакокінетика пантопразолу у плазмі крові залишається лінійною як при пероральному прийомі, так і при внутрішньовенному введенні. Встановлено, що абсолютна біодоступність таблеток становить приблизно 77 %. Одночасний прийом їжі не впливає на площу під кривою «концентрація-час» (AUC) або Сmax у сироватці крові, а відповідно, і на біодоступність. При одночасному прийомі їжі збільшується лише варіативність латентного періоду. Розподіл. Зв’язування пантопразолу з білками сироватки становить близько 98 %. Об’єм розподілу становить десь 0,15 л/кг. Біотрансформація. Пантопразол метаболізується майже винятково у печінці. Основним метаболічним шляхом є деметилування за допомогою CYP2C19 з подальшою сульфатною кон’югацією; до інших метаболічних шляхів належить окиснення за допомогою CYP3A4. Виведення. Кінцевий період напіввиведення становить приблизно 1 годину, а кліренс – 0,1 л/год/кг. Було відзначено декілька випадків затримки виведення. Внаслідок специфічного зв’язування пантопразолу з протонними помпами парієтальних клітин, період напіввиведення не корелює з набагато довшою тривалістю дії (інгібування секреції кислоти). Основна частина метаболітів пантопразолу виводиться із сечею (близько 80 %), решта виводиться з калом. Основним метаболітом як у сироватці крові, так і в сечі є десметилпантопразол, кон’югований з сульфатом. Період напіввиведення основного метаболіту (близько 1,5 години) ненабагато перевищує період напіввиведення пантопразолу. Особливі групи пацієнтів. Повільні метаболізатори. Близько 3 % європейців мають функціональну нестачу активності ферменту CYP2C19; їх називають повільними метаболізаторами. В організмах таких осіб метаболізм пантопразолу, імовірно, головним чином каталізується ферментом CYP3A4. Після прийому однієї дози 40 мг пантопразолу середня AUC була приблизно в 6 разів більшою у повільних метаболізаторів, ніж у осіб, які мають функціонально активний фермент CYP2C19 (швидкі метаболізатори). Середня пікова концентрація в плазмі крові зростала приблизно на 60 %. Ці результати не впливають на дозування пантопразолу. Порушення функції нирок. Рекомендацій щодо зниження дози при призначенні пантопразолу пацієнтам зі зниженою функцією нирок (у тому числі пацієнтам на діалізі) немає. Як і в здорових людей, період напіввиведення пантопразолу в них є коротким. Діалізуються лише дуже невеликі кількості пантопразолу. Попри те, що в основного метаболіту помірно тривалий період напіввиведення (2-3 години), виведення все одно є швидким, тому кумуляції не відбувається. Порушення функції печінки. Хоча у пацієнтів із цирозом печінки (класи А та Б за шкалою Чайлда-П’ю) період напіввиведення зростає до 7-9 годин, а AUC збільшується в 5-7 разів, максимальна концентрація в сироватці крові збільшується лише незначним чином – у 1,5 раза порівняно з такою у здорових добровольців. Пацієнти літнього віку. Невелике збільшення AUC та Cmax у пацієнтів літнього віку порівняно з молодшими добровольцями також не має клінічного значення.


Представники ПАРЄ стверджують, що їх хотіли підкупити повіями - iPress.ua\nПредставники ПАРЄ стверджують, що їх хотіли підкупити повіями\nСеред подарунків чиновникам ПАРЄ були також елітні килими і чорна ікра\nПредставники Парламентської асамблеї Ради Європи (ПАРЄ) розповіли про способи підкупу депутатів з боку Азербайджану - не обійшлося і без повій.\n"Низка свідків - як депутатів, так і співробітників ПАРЄ - повідомили, що отримували різні подарунки. Вони пояснили, що не завжди легко відмовитися від таких подарунків, оскільки це буде погано сприйнято", - йдеться у звіті, повідомляє ЄвроПравда. Класичним подарунком азербайджанців була чорна ікра, вартість кілограма якої сягає кількох тисяч доларів.\n"Генсек ПАРЄ Войцех Савицький визнав, що отримував коробки ікри з Азербайджану. За його словами, було дуже важко відмовитися від таких подарунків, тому після сесії асамблеї її співробітники разом з колегами влаштовували ікряні сніданки", - йдеться в статті.\nБули також більш традиційні подарунки: квиток бізнес-класу, тиждень в п'ятизірковому готелі, квитки на концерти або кінне шоу. А депутат Доріс Фіала (Швейцарія) зізналася, що під час офіційного робочого візиту в Азербайджан отримала золотий ланцюг з перлами і діамантами.\nВона заявила, що повернула його азербайджанській делегації в ПАРЄ. Серед подарунків були також елітні килими. Не обійшлося і без "полунички". Іов Крахтен (Люксембург), який працював над доповіддю про обмеження діяльності НУО (неурядових організацій) в Європі, розповів, як до нього звернулися азербайджанські лобісти, які пояснили, що в Азербайджані є чорна ікра і дівчата. До конкретики справа не дійшла, тому що він відмовився.\nДеякі інші свідки також згадували про пропозиції повій. Дік Марті (Швейцарія) розповів, що "під час офіційного візиту в Баку близько години ночі хтось постукав у двері його готельного номера. Він подивився у вічко і побачив там двох ледве одягнених молодих дівчат з шампанським. Він не відкрив двері", - цитується звіт в статті.\nНеназваний представник секретаріату Венеціанської комісії також розповів, що в Баку в його готельний номер прийшла жінка, яка запропонувала скористатися нею. Представник європейського органу стверджує, що їй відмовив.\nНагадаємо, слідча група виявила системну корупцію в ПАРЄ. Виявлені факти підкупу делегатів ПАРЄ, представниками Азербайджану, але проблеми не обмежуються одною країною.\nЗвинувачення щодо корупції в ПАРЄ звучать ще від 2012 року, коли активісти оприлюднили низку підтверджень системного підкупу депутатів з боку уряду Азербайджану. Асамблея упродовж кількох років ігнорувала ці звинуваченні, доки у 2015 частину з них не підтвердила італійська поліція, затримавши одного з колишніх депутатів, Луку Волонте.\nПісля скандалу з колишнім президентом ПАРЄ Педро Аграмунтом проблема стала ще актуальнішою. Під тиском нових доказів ПАРЄ та Комітет міністрів РЄ погодилися створити зовнішню слідчу групу. До її складу увійшли Ніколас Братца (Nicolas Bratza, колишній президент Європейського суду з прав людини), Жан-Луі Брурьє (Jean-Louis Bruguière, авторитетний французький суддя у відставці) та Елізабет Фура (Elisabet Fura, колишня суддя ЄСПЛ, нині – шведський омбудсмен).\nСлідча група знайшла докази підкупів депутатів ПАРЄ урядом Азербайджану\n24 04 2018 14:20\nТЕГИ: ПАРЄ, підкуп, Азербайджан, проституція


Дайджест | Хлопчики для биття, криза «Свободи» і «Добробут» за 400 мільйонів | Буковинський центр | Чернівці\nЧернівці ближчим часом можуть змінити міський міф про європейське та толерантне місто на місто абсурду. Епіцентром абсурду в нашому місті вже довший час є міська рада, однак цього тижня у головних героїв псевдополітичного життя Чернівців вочевидь сталося загострення. Сторони перманентного конфлікту за сфери впливу видавали на-гора шедеври політичного популізму та абсурдності. Наразі ще невідомо, чим закінчиться протистояння в Ратуші та які воно матиме наслідки для життєдіяльності міста, але вже зараз майже зі стовідсотковою упевненістю можна сказати, що в історію Чернівців VII скликання міськради увійде як одне з найгірших.\nТарифна епопея та мляве бубоніння комунальників, які намагаються виправдати шалені цифри у платіжках, стали благодатним ґрунтом для популістських заяв антимерської коаліції. Цього тижня у стінах міськради знову приймалися мораторії, які не матимуть за собою жодних наслідків.\nДоля послала міському голові Каспруку важке випробування у вигляді такого складу ради, де нема ні ручної фракції, ні достатньої кількості депутатів, орієнтованих на мера. А спосіб керівництва містом, закладений Федоруком, яким себе обмежує Каспрук, призводить до тих наслідків, які можна спостерігати кожного сесійного засідання. Це слабке місце міського голови, по якому не втомлюються бити депутати. За умов, коли критика має підґрунтя, мер Чернівців виглядає справжнім «хлопчиком для биття». Відтак, усі мораторії, догани, виголошені Каспруку депутатами, матимуть відсіч лише в інформаційній площині у ЗМІ, що підконтрольні команді «Народного фронту».\nУ Чернівцях лише лінивий не знає, що ті чи ті газети, сайти або телеканали є залежними від конкретних політичних сил. Відповідно, ці ЗМІ вже мають свою аудиторію, яка політично заангажована й не сприймає об’єктивно ні критики, ні аргументів опонентів. Тому ефект від просування «лінії партії» у таких ЗМІ має вигляд лише як закріплення окремих кліше й не реалізує тих функцій, що були первісно закладені при створенні або лоялізації цих медіа.\nЦього тижня можна було чітко прослідкувати лояльність засобів масової інформації, виходячи з їх контенту, до тих чи тих політсил. Але інформаційні війни, як і боротьба за сфери впливу в Чернівцях, настільки завіртуалізовані, що суттєвого впливу на громадську думку здебільшого не чинять. Підстави зробити таке припущення маємо через важливий меседж, оприлюднений командою «Рідного міста» щодо винесення на розгляд сесії міськради питання скасування рішення виконкому від 2008 року з приводу звільнення ринку «Добробут» від сплати обов’язкового внеску у фонд соціально-економічного розвитку Чернівців.\nЦя сума, за підрахунками «рідномістян», складає 400 мільйонів гривень. Мабуть, не варто детально розписувати, що такі гроші є астрономічними не лише для «Рідного міста», але й для нашого, як і те, що це є суттєвим ударом безпосередньо для родини Бурбаків та усієї команди «Народного фронту» в Чернівцях. Однак ця інформація не збурила громадськість й не мала того ефекту, який, ймовірно, очікувався під час її виголошення. Зрозуміло, що така звістка змусила попітніти лише бенефіціаріїв «Добробуту» й, можливо, це стало причиною, що четвергова сесія міської ради перетворилася на абсурдне видовище, яке змогли витримати тільки найстійкіші, загартовані чернівецьким навколополітичним болотом, особи.\nНе мала очікуваного ефекту й спецоперація з викриття стосунків між окремими депутатами від ВО «Свобода» та «Рідного міста», яку оперативно роздмухали. Депутат міськради «свободівець» Андрій Кандиба впіймався на пранкерський розіграш. Його переписка з фейковим акаунтом Ростислава Білика щодо спроби сценарію відставки Олексія Каспрука миттю стала відомою загалу.\nЙмовірно, що така неуважність та легковажність депутата виявилася несподіваною й для самих організаторів. Про це свідчить дещо хаотична поведінка бота, через якого зливалася ця інформація. Заяви щодо зламу соцмережі «Facebook» (на сьогодні – найзахищенішої в світі) для того, аби просто прочитати переписку Білика, у людини, яка вміє користуватися пошуковиком «Google», нічого, крім посмішки, не викличуть. Для підтвердження своїх слів «бот» згодом виклав відео у якому доводив справжність переписки, а пізніше – ще й написав листа лідерові ВО «Свобода» Тягнибокові, у якому пожалівся на чернівецьких депутатів-націоналістів.\nВтім, і в цьому випадку «Біликлікс» (як його охрестили організатори) не спричинив якогось збурення громадськості, але показав ті негаразди, що присутні в міській організації ВО «Свобода». Для тих, хто слідкує за політичним життям міста, не є таємницею існуючі проблеми в середовищі чернівецьких «свободівців» та групи з орієнтацією на різних політгравців Буковини, які там сформувалися. Тим більше, що усі ці негаразди оперативно висвітлюються у лояльних до «Народного фронту» ЗМІ (такі вже методи «співпраці» у «фронтовиків» із всіма союзниками: і колишніми, і теперішніми). З усього цього дивує пасивність міської організації «Свободи», яка так і не спромоглася на офіційному рівні зробити бодай якусь заяву стосовно згаданих подій.\nВтім, поки владники чубляться у своєму просторовому вимірі, пересічні чернівчани отримують шокотерапію у вигляді платіжок за комунальні послуги. Майже місяць минув, аби міські зверхники зрозуміли, що необхідно щось пояснити громаді, яка реально стогне від такого комунального гніту. З озвучених пояснень стало зрозуміло одне – керівництво міста безпорадне у питаннях, які могли б, згідно українського законодавства, вирішуватися на місцях. Йдеться про тарифи на комунальні послуги.\nЯк повідомив міський голова Олексій Каспрук, єдиним, на його думку, виходом у питанні зменшення вартості теплопостачання є встановлення будинкових лічильників. Єдине питання: а чия це прерогатива? Міської ради чи громади, майже 50% якої має субсидію, а отже, не так переймається вартістю комуналки. А ті, хто не мають субсидії, відповідно до статистики Держкомстату, отримують середню зарплатню у розмірі трохи менше 4000 гривень, просто не можуть собі дозволити інші витрати, окрім продуктів харчування та придбання найнеобхіднішого.\nЗрештою, чернівецькі зверхники таки зрозуміли, що треба щось робити й почули аргументи керівництва «Чернівцітеплокомуненерго», за якими неадекватні цифри в платіжках за тепло є наслідком постанови Кабміну, яку комунальники змушені були виконати. Відтак, Чернівецька міська рада ухвалила звернення до прем’єр-міністра України Володимира Гройсмана з проханням виправити помилку у постанові «Про запровадження перерахунку вартості послуги з централізованого опалення залежно від температури зовнішнього повітря», але чи матиме це звернення хоч якісь наслідки, наразі невідомо. Тож ґрунт для популізму та абсурдності нікуди не зник.\nВасиль Продан Михайло Шморгун Володимир Звенигородський 2017 Арсеній Яценюк 2018 Іван Мунтян Максим Бурбак Олександр Фищук Чернівецька обласна адміністрація Чернівці Микола Федорук Олексій Каспрук Чернівецька обласна рада Святослав Вишинський Чернівецька міська рада Буковина 2016 Чернівецький промінь Рідне місто


Поїзд, що мчить в нікуди: підсумки першого місяця роботи Балчуна - портал новин LB.ua\nГоловна — Блоги — Блог Дмитра Сінченка — 8 серпня 2016, 10:11\n"Курчат по осені рахують". Вже у вересні поляк Войцех Балчун подолає перший психологічний бар'єр, який так люблять журналісти - 100 днів своєї роботи на посаді голови правління «Укрзалізниці». Епопея з його призначенням тривала майже два місяці, викликавши широкий громадський резонанс. Від легіонера очікували стрімкого подолання корупції у відомстві і швидких результатів. Але через місяць активної роботи він поки не може ними похвалитися. До Балчуна вже накопичилися питання, як у керівництва міністерства інфраструктури і депутатів, так і у журналістів. Давайте підведемо проміжні підсумки червня-липня і спробуємо з'ясувати, куди ж заведе «Укрзалізницю» польський менеджер-рокер.\nІноземний менеджмент «УЗ»: очікування та реальність\nНа початку липня міністерство інфраструктури випустило досить цікавий прес-реліз. У ньому між рядків читалося невдоволення тим, що реформи в «Укрзалізниці» проходить не так швидко, як того багато хто очікував. «Правлінню «Укрзалізниці» створені всі умови для ефективної роботи, - написали в прес-службі МІУ. - Зараз перед всіма стоїть завдання якомога швидше визначити відповідальних за всі стратегічні напрямки і надати Наглядовій раді та громадськості дорожню карту реформування залізниці. Немає часу на «розкачку». Робота по запуску реформування залізничної галузі повинна бути відновлена негайно. Правління призначено, воно повинно показати ефективну роботу вже в найближчій перспективі. Якщо не буде результатів, член правління, який «завалює» роботу за своїм напрямом, буде відправлений у відставку».\nУ міністерстві чекають швидких і ефективних управлінських рішень від Войцеха Балчуна. Не дарма ж йому була запропонована чи не найвища зарплата в держсекторі. Однак, поки що видимих результатів його роботи, крім численних інтерв'ю на телеканалах і в пресі, не помітно. Це, звичайно, можна було б списати на акліматизацію, але в МІУ, схоже, не готові чекати осені, щоб пожинати плоди свого весняного гучного призначення. Та й чи має він повний картбланш на свої реформи – також велике питання…\nВтім, куди більш важливий факт полягає в наступному: в цитаті прес-служби, наведеній вище, є посилання до створення карти реформування залізниці. Імовірно, саме ці плани змін були презентовані близько тижня тому, про що залізничник написав у себе на ФБ-сторінці. Войцех Балчун надав свій план дій, розрахований на довгострокову перспективу. Але поки це лише плани…\nКілька тижнів тому правління «Укрзалізниці» збиралося, щоб обговорити антикорупційну програму. Але, за інформацією джерел, що заслуговують на довіру, вона так і не була оформлена у вигляді наказу, а значить, юридичної сили досі не має. Проведення відкритого аудиту ПАТ «УЗ» поки теж залишилося лише задекларованим наміром. Виходить, що корабель під командуванням поляка продовжує плисти за течією без будь-якого виразного курсу.\nКорупція цвіте і пахне\nУ той же час корупція, яку Войцех Балчун обіцяв не просто побороти, але і заощадити на цьому 7 млрд грн в 2016 році, нікуди не зникла. На жаль, для польського топ-менеджера вона поки що має безлику форму. Ніяких резонансних викриттів корупційних схем, або тим більше конкретних імен Балчун не згадував у жодному з численних інтерв'ю українській пресі. Хоча про корупцію в «УЗ» все ті ж журналісти писали вже не один раз - досить було б просто почитати новини. Але, мабуть, поки заважає мовний бар'єр.\nПро те, що з приходом поляка в «Укрзалізницю» корупційні схеми не тільки продовжили працювати, а й активізувалися з новою силою, свідчать і звернення народних депутатів. Вони поки, на жаль, не знаходять жодного відгуку в кабінетах на Тверській. З недавнього можна процитувати пост нардепа Віталія Купрія в мережі «Фейсбук»: «Корупція на ПАТ «Укрзалізниця» набирає обертів, - пише він. - Мені стало відомо про те, що посадові особи ПАТ «Укрзалізниця» змушують керівників підконтрольних їм державних підприємств брати участь у корупційних схемах розкрадання коштів в обсязі понад 24 мільйонів гривень. Так, правління ПАТ «Укрзалізниця» вимагає від ЗАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» та ЗАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» укласти договори поставок метизної продукції для ремонту залізничної колії за завищеними цінами».\nПродовжують заробляти на «Укрзалізниці» і депутати Дубневичі, яким вдалося залишити в правлінні відомства свого протеже Сергія Михальчука. Втім, є надія, що з призначенням на керівну посаду в Центрі забезпечення виробництва «Укрзалізниці» (Укрзалізничпостач) польського фахівця Павла Ярчевскі, тендерна вакханалія нарешті припиниться.\nКуди більш тривожний сигнал в іншому - в «УЗ» повертаються старі кадри, на рахунку яких не один вкрадений у залізниці мільйон. 13 червня знову приступив до роботи звільнений за корупцію і «кришування» контрабанди начальник департаменту пасажирських перевезень Ігор Бреус. Йому вдалося до відсторонення піти на лікарняний, який тривав майже півтора місяця. Після приходу Балчуна Бреус безперешкодно повернувся до роботи і запустив стару схему заробітку на провідниках, яка приносила йому по кілька мільйонів гривень щомісяця.\nА на початку липня відбулася і зовсім надзвичайна подія - суд поновив на посаді, мабуть, найвідомішого корупціонера у відомстві - колишнього начальника Південно-Західної залізниці Олексія Кривопішина. За роки роботи в галузі він прославився безліччю схем самозбагачення за державний рахунок.\nТе, що Кривопішин повернувся за рішенням суду, який закрив очі на всі його попередні «заслуги», в Україні обговорювали чимало. Крім Войцеха Балчуна, який в той день був на репетиції зі своєю рок-групою. Його позицію по скандальному поверненню ми так і не почули.\nПідводячи підсумки першого місяця роботи Балчуна можна з упевненістю сказати, що в музичному плані він видався для поляка більш продуктивним, ніж в управлінському. Але, як то кажуть, «далі буде»... Войцеху Балчуну видали колосальний кредит довіри, і його доведеться повертати з хорошими відсотками.\nТемы: реформи, Укрзалізниця, Войцех Бальчун


ЛІТНЯ ШКОЛА - Jurfem\nЛітня школа ЮрФем для студенток-юристок – ініціатива Асоціації жінок-юристок України ЮрФем, що вперше була впроваджена в Україні 06-09 серпня 2018 року в м. Київ\nОкрім того, у Першій Літній школі Юрфем ми вивчали юридичні аспекти захисту від гендерної дискримінації, гендерно-обумовленого насильства та сексуальних домагань. Також продовж цих насичених трьох днів учасниці мали змогу спілкуватися із відомими юристками, адвокатками, суддями та науковицями під час майстер-класів та зустрічей, що проводилися між навчальними сесіями. Таким чином ми заохочуємо студенток-юристок активно взаємодіяти із своїми колегами та залучати більше активної молоді до обговорення питань, пов’язаних із гендерною рівністю\nУчасть у Літній школі ЮрФем взяли 30 студенток – юристок ІІ-IV курсів із всіх областей України.\nПРОГРАМА ЛІТНЬОЇ ШКОЛИ ЮРФЕМ\nГендерна рівність. Лідерство та гендер\nУроки першого дня. Дискримінація: пряма, непряма, утиск та переслідування\nПрирода гендерно-обумовленого насильства. Домашнє насильство\nРобота в команді. Управління емоціями та стресом\nУроки другого дня. Особистий простір та особисті кордони. Сексуальні домагання як одна з форм дискримінації\nВибір: робити правильні речі vs робити речі правильно\nВміння говорити “Ні”. Кампанії щодо захисту від сексуальних домагань\nПрезентація ЮрФем. Жінки у юридичній професії\nПідведення підсумків. Зворотній зв’язок.Вручення сертифікатів