Ахілл у дочок царя Лікомеда – Помпео Батоні\n💗Батоні Помпео ⇒\nКартина італійського художника Помпео Батоні “Ахілл у дочок царя Лікомеда”. Розмір картини 170 x 121 см, полотно, олія. Лікомед, у грецькій міфології цар долопов на острові Скірос, син Аполлона і Парфенопи. Фетіда, бажаючи уберегти сина Ахілла від участі в Троянській війні і майбутньої смерті, звернулася за допомогою до Ликомеду. Цар допоміг Фетіді приховати її сина Ахілла під час організації походу на Трою.\nАхілл за наполяганням матері перший час переховувався серед царських дочок Лікомеда, переодягнувшись в жіночий одяг. Одна з дочок царя, Деидамия, народила згодом сина Ахілла Неоптолема. Лікомед також відомий за переказами як вбивця Тесея.\nДо Ликомеду Тесей втік з Афін, коли владу захопив там Менесфей. Скиросци добре прийняли Тесея з-за його слави, і Лікомед позаздрив йому. Бажаючи також догодити Менесфею Лікомед зрадницьки вбив Тесея, зіштовхнувши його в прірву з найвищої гори острова.\nКентавр Хірон, навчальний Ахілла – Помпео Батоні Картина італійського живописця Помпео Батоні “Кентавр Хірон, навчальний Ахілла” відома також під назвою “Виховання Ахілла”. Розмір картини 147 x 108 см, полотно, олія. Кентаври, у......\nХтивість – Помпео Батоні Картина італійського художника Помпео Батоні “Хтивість”. Розмір картини 138 x 100 см, полотно, олія. Одна з кращих картин зрілого періоду творчості живописця відома також під......\nГеркулес на роздоріжжі між Чеснотою і Пороком – Помпео Батоні Картина італійського художника Помпео Батоні “Геркулес на роздоріжжі між Чеснотою і Пороком”. Розмір картини 245 x 172 см, полотно, олія. Геркулес, латинська форма імені Геракла.......\nАнтіох Сиріна – Помпео Батоні Історія кохання царевича Антіоха до своєї мачухи Стратонике стала відома завдяки праці Плутарха “Порівняльні життєписи. Деметрій”. У XVIII і XIX століттях фабула сімейної драми напруженням......\nКнязь в Римі, Чарльз Робертс – Помпео Батоні Картина італійського живописця Помпео Батоні “Князь в Римі, Чарльз Робертс”. Розмір портрета 221 x 157 см, полотно, олія. Батони був відомим портретистом, популярність і славу......\nПортрет кардинала Жан-Франсуа де Рожешуара – Помпео Батоні Картина італійського художника Помпео Батоні “Портрет кардинала Жан-Франсуа де Рожешуара”. Розмір портрета 136 x 99 см, полотно, олія. У 1761 році живописець Помпео Батоні разом......\nПортрет Едварда Серпня, герцога Йоркського – Помпео Батоні Картина італійського художника Помпео Батоні “Портрет Едварда Серпня, герцога Йоркського”. Розмір портрета 135 x 100 см, полотно, олія. Історія міста Йорка і Йоркського герцогства почалася......\nСуд царя Соломона – Микола Ге У 1850 році Микола Ге поступає в Академію мистецтв, нарешті, вибравши між математикою і мистецтвом, до яких у нього в рівній мірі були неабиякі таланти.......\nСуд царя Соломона – Вільям Блейк Блейк не любив олійні фарби, оскільки вважав, що вони розмивають форму і лінію. Він волів писати темперою, вважаючи, що продовжує традиції майстрів Відродження. Свої темперні......\nДитинство царя Кіра – Себастьяно Річчі Картина італійського живописця Себастьяно Річчі “Дитинство царя Кіра Великого”. Розмір картини 259 х 201 см, полотно, олія. Кир ІІ Великий, засновник Перської царства Ахеменідів, правил......\nТріумф Вакха та Аріадни – Аннібале Карраччі “Тріумф Вакха та Аріадни” – центральна стельова панель знаменитої галереї Фарнезе. Тут зображена тріумфальна весільна процесія Вакха та Аріадни. Як і інші фрески галереї Фарнезе,......\nАхілл у дочок царя Лікомеда – Помпео Батоні.\nPrevious Шлях – Валерій Харитонов\nNext Джотто пише портрет Данте – Вільям Майкл Россетті


СЕС у зоні ЧАЕС хочуть будувати уже 52 компанії\nГоловнаНовиниСЕС у зоні ЧАЕС хочуть будувати уже 52 компанії\n«Ми проаналізували заявки, отримані від компаній. Кількість пропозицій перевершила всі наші сподівання. Міжнародний ринок відновлювальної енергетики активно відреагував на наш меседж. Компанії, які подали свої заявки, мають різний рівень інвестиційних можливостей», – прокоментував О. Семерак, зазначивши, що заявки надійшли від компаній з Данії, США, Китаю, Німеччини, Франції, України, Білорусі.\nВін зазначив, що Україна знизила ренту землi у зонi вiдчуження і спростила процедуру її оренди.\n«Уряд продовжує роботу над розробленням прозорої процедури надання в оренду земельних ділянок під об’єкти відновлювальної енергетики. Адже відновлювальна енергетика стає все популярнішим трендом у світі. Її розвиток – це ще один шлях не лише до енергетичної незалежності України, але й запровадженню «зелених» технологій, які стають запорукою екологічної безпеки та сталого розвитку»,– резюмував О. Семерак.


За недопуск екоінспектора суттєво штрафуватимуть: законопроєкт від ВРУ | Блог бухгалтера від M.E.Doc\nМетою законопроєкту визначено захист довкілля, життя та здоров’я людини, а також покращення стану довкілля, гарантування екологічної безпеки та збереження природних територій та об’єктів, що підлягають особливій охороні.\nТак, законопроєкт «Про державний екологічний контроль № 3091 передбачає:\nзбільшення штрафу за недопуск інспектора до перевірок, який буде становити 1,8 млн. грн для найбільших підприємств-забруднювачів та 600 тис. грн для підприємств з незначним ступенем ризику для довкілля. Наразі цей штраф становить 760 грн;\nзбільшення зарплати інспекторів від 13134 грн (зараз – від 5 500 грн). Це дозволить залучати в ДЕІ більш кваліфікованих спеціалістів;\nскасування судового збору для інспекції у справах стягнення збитків, щоб забезпечити їх відшкодування державі.\nКрім того, проведення заходів екологічного контролю дозволяється у неробочий час, якщо підприємство працює в ці години.\nІнспектори отримують додаткові інструменти для здійснення заходів контролю - зокрема, можливість робити запити до підприємства, що пришвидшить хід перевірки. Також обов’язковою стане фіксація перевірок технічними засобами, в тому числі, за допомогою нагрудних камер для інспекторів.


26 Липня, 20142611СуспільствоНаталя Сідова, Лариса ШАНДОВСЬКА, Ксенія ЖУЖА, Віктор Паламарчук\nФото: Дмитра Скрипника та Наталі Сідової Наш читач вже звик до того, що ми постійно пишемо про чиновників та керівників. Але в цьому номері ми вирішили розповісти про звичайних людей, яких ми бачимо мало не щодня, і які є обличчям нашого міста, творить його життя, його історію.\nПерекладач жестової мови Хмельницької обласної організації УТОГ Ольга Рибак народилася в сім'ї інвалідів по слуху. Мама дівчинки не чула взагалі, батько ходив зі слуховим апаратом. Тож Оля з перших хвилин свого життя опинилася у світі глухих. “Жестову мову я знала з дитинства, каже Ольга, - бо, щойно почавши розмовляти, паралельно вчила і її. В 2005 році, закінчивши дефектологічний факультет Кам'янець-Подільського педінституту, прийшла у Хмельницьке товариство глухих, куди мене запросив Микола Адамчук, голова товариства, де на той час була потреба в перекладачах. Спочатку тимчасово, а потім і на постійно, і досі там працюю. Паралельно працювала (і працюю) у “Школі життя” психологом. З 2008 року в області почала працювати програма доступу людей з інвалідністю до інформації. І з того часу інформаційні телепрограми почали перекладатися. Спочатку новини, згодом і передачі суспільного напрямку.\nТож я з моєю колегою пішли працювати ще й на телебачення. Було чимало цікавих і курйозних випадків, але найцікавіше було перекладати нашого колишнього прем'єр-міністра, бо спочатку мені для себе треба було перекласти з “азаровської” мови на українську, а вже потім - на жестову. Зараз мій здоровий син спілкується з моєю мамою мовою жестів. Як і мене, його ніхто цьому не вчив, бо це як звичайна мова, тільки в іншому вигляді. І ніхто йому не казав, що з бабусею потрібно спілкуватися саме так. Просто він змалечку звик говорити нею без слів”.\nПрацюючи з глухими людьми, таким, як Ольга, потрібні терпіння і такт, бо важко жити подвійним життям, коли ти, хочеш того чи ні, знаєш про твоїх підопічних те, чого не хотів б знати. Але вони звертаються до тебе, телефонують, приходять додому, бо нерідко ти для них - єдиний зв'язок із зовнішнім світом. Одному потрібен перекладач на весіллі, іншому в лікарні, ще комусь у суді. І ти змушений переживати ті ж емоції, що й люди, які в прямому сенсі вкладають свою долю у твої руки. “При підготовці до весілля, в день весілля я постійно при наречених, - продовжує Ольга. - Так само з вагітними жінками: я з ними з перших днів вагітності - разом ходимо до лікаря, на огляд, на курси... Словом, усюди, куди ходять майбутні мамочки. Якось одна вагітна жінка попросила піти з нею на пологи. Я тоді відмовилася, боялася, бо у самої ще не було дітей. Думала - злякаюся і не захочу народжувати. А тепер би пішла. Але поки ніхто не кликав...”.\nВперше побачивши Миколу Ткача за роботою – одні дивуються, другі – хвалять, треті – ставлять, при нагоді, у приклад. Воно й не дивно, адже залишившись без ноги, чоловік не склав руки й не сів рідним на шию. 55-річний Микола Юхимович проходить щодня 15 кілометрів на милицях хмельницькими речовими ринками. Але чоловік не просить милостиню, а вже три роки поповнює рахунки мобільних телефонів, власним потом і працею заробляючи на хліб.За словами Миколи Ткача, родом він – з Хмельницького району. Закінчивши у 1980 році харківський інститут й отримавши диплом інженера-електрика, чоловік змінив чимало спеціальностей: від будівельника до начальника ЖЕКа. А на початку 1990-х – повернувся на рідну Хмельниччину. Як розповідає Микола Юхимович, його життя перевернулось з ніг на голову 5 червня 2007 року, коли його збила машина й сильно травмувала ногу. Далі було три роки лікування: рік пролежав у лікарнях. Але лікарі не врятували ногу Миколі Ткачу й восени 2010 її ампутували. «Виписавшись з лікарні, повернувся додому в село, – згадує Микола Юхимович. – Коли вийшов з електрички і йшов на милицях селом, було дуже соромно, що у мене немає ноги…»\nЩодня Наталя Миськова виховує понад 30 дітей. Кожен потребує уваги і догляду, кожного треба вислухати і зрозуміти, зацікавити заняттями і навчити новому... А вдома на неї чекають двоє синів, 10-річний Влад і 8-річний Богдан, яким теж потрібно приділити увагу. Та клопоти з галасливими і непосидючими дітьми зовсім не втомлює 35-річну Наталю. Більше того — кращої роботи для себе вона не уявляє. Наталя Миськова — вихователь дошкільного навчального закладу №54, що на проспекті Миру. Вона не лише завоювала довіру дітей та їхніх батьків, а й прославилася власними методичними розробками у сфері дошкільного виховання, які тепер використовують і в інших садочках. А ще минулоріч Наталя перемогла у конкурсі “Вихователь року”.\n“Тут байдужість не пройде. Діти відчувають, якщо ти їх щиро любиш, радієш їхнім успіхам, тоді відкриваються тобі, - розповідає вихователька. - Діти приходять поділитися радістю або смутком, поскаржитися на щось. Щоб зрозуміти, як поводитися в кожній ситуації, намагаюся ставитися до усіх діток, як до своїх”. Наталя переконана, що вихователь повинен поводитися з підопічними як з цілком сформованими особистостями, які мають власні погляди і переконання. “Вони по-своєму дорослі, здатні багато зрозуміти і навіть навчити нас, дорослих, адже не обтяжені досвідом і стереотипами, а тому сприймають світ безпосередньо”, - каже жінка. Наталя — автор посібника “Креативно-логічний тренінг з дошкільниками”, системи виховання у дітей людяності за творами Василя Сухомлинського, а також програми “Логіка для дошкільників”, на основі якої Наталя веде гурток логіки для дітей середньої і старшої групи. Цю програму визнано на міському рівні. Є в Наталі ще чимало ідей і напрацювань, які вже використовує на практиці і в майбутньому планує описати.\nТеги новини: Ольга Рибак, Ірина Пустохіна, Микола Ткач, Світлана Маслова, Наталя Миськова, Наталія Розум'як, Хмельницький, хмельничани


Дбайливого господаря видно відразу\nОсінній об’їзд у Конотопській дирекції залізничних перевезень завершився на дільниці Бахмач - Щорс - Хоробичі. Перед цим комісія, очолювана начальником дирекції Дмитром КУШНІРОМ, побувала на всіх станціях від Ніжина до Зернового, від Конотопа до Ворожби та від Терещенської до Семенівки. Така послідовність цьогорічної перевірки давала колективам станцій Гомельського напрямку і більше часу, і можливість врахувати помилки колег. Тільки за день-два усієї роботи, якщо вона не велася систематично та відповідно до плану, не осилиш. Словом, дбайливого господаря видно відразу.\nЗалізничний напрямок Бахмач - Щорс - Хоробичі експлуатується із сімдесятих років позаминулого століття. Одноколійна лінія. Майже всі будівлі зводилися якщо не до війни, то відразу у післявоєнний час. За колію на дільниці відповідає Щорська дистанція (начальник Микола Сахно), за обладнання сигналізації та зв’язку - Бахмацька дистанція (начальник Петро Неграш). Найкрупніші станції - Щорс, Мена, Доч. Станції Низківка, звідки прокладено залізницю до Корюківки, і Макошине сьогодні практично не мають вантажної роботи.\nПеревірку комісія розпочала із третього кілометра. Тут зупиняється дизель-поїзд, тут примикає колія від бази КМС-285. Перевіряються стрілочні переводи. Зауважень, здається, немає. Це підтверджує головний ревізор безпеки руху дирекції Володимир КОЗЛОВ. А тоді бере фотоапарат та йде за стрілку: потрібні світлини. «Щось серйозне?» - випитую причину його інтересу. «Та ні, - відповідає. - Це наше, професійне».\nВолодимир Володимирович і далі буде небагатослівним. Лише на станції Доч, помітивши, як лісгосп вантажить деревину, обуриться вголос. Та у блокноти ревізори, а разом із Козловим у перевірці брав участь практично весь його апарат, занотовували і занотовували.\nУтримувати колію на дільниці нелегко. Тут на вставках ще багато дерев’яних шпал, одноколійка не дозволяє планувати довготривалі вікна, а рух відносно інтенсивний. Дистанція зі своїми завданнями справляється і зовсім нещодавно була названа серед кращих підприємств залізниці.\nСтанція Часниківка. Будівлі скромні за архітектурою, але доглянуті. Багато квітів. Краї платформ вибілено. Кущі акуратно підстрижено. Ніде - ні смітинки.\nРоботи у Часниківці вистачає. Сюди надходить щебінь для ремонту автомагістралі Київ - Москва. Звідси на цукрозаводи відправляється буряк. Тільки з кожним роком все менше й менше. Агрогосподарствам, за словами начальника станції Людмили ДОРОШЕНКО, стало невигідно вирощувати солодкий корінь.\nДо зими станція готова. Електрокотли перевірено, є інвентар - лопати металеві й дерев’яні, скребки, мітли, пісок, достатньо башмаків. Начальник дирекції Дмитро Кушнір дякує Людмилі Прокопівні й колективу за відмінну роботу.\nТа проблеми є й у часниківців. Найперша - якість мобільного зв’язку. За словами товарного касира Парасковії БУЛАНОЇ, удень неможливо додзвонитися. Передавати інформацію їй доводиться ввечері, після двадцятої, а то й пізніше. Якщо врахувати, що на станцію приходять сотні вагонів, то товарному касирові не позаздриш.\nНа зв’язок скаржитимуться ще й у Мені. Правда, на проводовий.\nЗрозуміло, відразу чимось зарадити складно. На заваді - повітряні лінії, застаріла АТС й обмаль коштів. Як інформував начальник Бахмацької дистанції Петро Неграш, планується модернізувати телефонну мережу.\nСтанція Доч за Часниківку крупніша. І пасажирів значно більше. Звідси сідають на поїзди жителі Борзни та сіл Борзнянського і Сосницького районів. До зими станція готова, тільки враження справляє інше. «Незатишно у вас, дівчата», - говорить начальник дирекції у кімнаті квиткових касирів і рекомендує брати приклад із колективів станцій Путивль, Брюловецький, сусідньої Часниківки, де скрізь видно руки дбайливих господинь. Валентина Лебедко обіцяє, що до наступної комісії буде краще.\nДоч, як і Часниківка, причетна до ремонту автомагістралі Київ - Москва. Із вантажною роботою справляється - зауважень у керівництва дирекції щодо цього немає. Тільки ось знання товарних касирів мали би бути ґрунтовнішими. «Це дуже відповідальна посада, - наголошує Дмитро Кушнір у розмові з начальником станції Валентиною Лебедко. - Людей треба вчити. Більше треба вчити».\nРекомендація для Дочі не зайва. Сама Валентина Лебедко лише рік працює на посаді начальника. Бракує практичного досвіду і товарним касирам - їх у штаті два.\nУ Дочі зайшла мова про платформи. Острівна пасажирська платформа є, але не експлуатується. Усі поїзди приймають до першої, берегової. Платформи потрібно ремонтувати. Тільки будівельники, за словами начальника Конотопського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Євгена БАРЛАДЯНА, не можуть розпочати роботу, бо станційні колії на різних рівнях - та вища, та нижча. «Уже скільки просимо дистанцію вирівняти колії, - пояснює Євген Миколайович. - Відповідають, що немає техніки. Ми б уже давно зробили острівну».\nІз Барладяном не посперечаєшся. Причина вагома. Лише в дистанції і справді немає техніки, аби одним махом підняти колії, тобто потрібно залучати інші організації, потрібне відповідне фінансування. Отже, до плану роботи дирекції на наступний рік необхідно вносити і цей пункт.\nУ тому, що станції готові до зими, заслуга будівельників немала. Найперше, вони не забарилися перевести приміщення на електроопалення. І тепер - восени ніяких проблем. Ні з вугіллям, ні зі штатом кочегарів. Та й економніше. По-друге, ніхто не поскаржився, що у вокзалі протікає дах, не зачиняються двері чи бракує шибок у вікнах. Так, ремонтувати приміщення потрібно. Але не сьогодні. За словами Євгена Барладяна, на порядку денному нині станції, розташовані у районних центрах.\nІ Мена в тому числі. Її колектив очолює Юрій ПИЛИПЕНКО, людина неспокійної вдачі, хазяйновитий, справжній деес. Він добре орієнтується в господарському житті району і прогнозує, що нинішньої осені колектив відправить до тридцяти тисяч тонн зерна. «Із картоплею гірше, - говорить Юрій Іванович. - На обрії - лише дванадцять вагонів». Та попереду ще жовтень і листопад - найврожайніші для вантажної роботи на станції місяці. А до зими Мена готова. Тут по-іншому й бути не могло.\nНизківка стала крапкою над «і» у хроніці дня комісійного об’їзду. Лише зауважень до її начальника Миколи Юрченка, до роботи колективу вистачило б і на дві станції. Зрозуміло, працюватимуть, перезимують, забезпечивши рух поїздів. Але настрій, як говорив один мій знайомий, ні в дугу. Неначе осінні дощі принесли сюди апатію, безініціативність, навіяли напівдрімоту. Догниває біля сарайчиків для дров та вугілля огорожа - усім до неї байдуже. А зусиль прибрати три метри ветхої огорожі багато не треба. Поламані шухляди у столах - теж ніхто не взявся за молоток. Немає виручки у приміському сполученні - то народжуваність у селі впала. А на слова, що в такому разі доведеться скоротити посаду квиткового касира, бо не заробляє він на зарплату, відповідь: «Скорочуйте. Я на пенсію скоро виходжу».\nГоворять, як запряжеш, так і поїдеш. Коли немає настрою на роботу, то годі чекати гарного результату. Тільки тупикових ситуацій не повинно бути. Комісія для усунення виявлених недоліків дала низківцям два тижні. А за два тижні випогодиться...


Renault вивів на випробувальний трек спорт-кросовер Captur Coupe - АвтоУкраїна\nRenault вивів на випробувальний трек спорт-кросовер Captur Coupe\nГоловна » Останні новини » Автовиробники » Renault » Renault вивів на випробувальний трек спорт-кросовер Captur Coupe\nТестовий прототип кросовера Renault Captur Coupe був помічений на одному з випробувальних треків в Південній Європі. Коли новинка надійде на ринок, це буде найдоступніший за ціною купеподібний кросовер.\nТехнічної інформації про Captur Coupe поки небагато. Зрозуміло, що в його основі лежить звичайний Captur, але, що стосується двигунів, трансмісії і підвіски, то тут наразі багато питань.\nМасла у вогонь підлила інсайдеская інформація про те, що Captur Coupe стане першим кросовером Renault з шильдиком RS. Спорт-версія нібито отримає 200-сильний мотор, який сьогодні вже використовується на Megane RS.\nУ будь-якому випадку, новинку посадять на платформу CMF-B, що стала основою не тільки для стандартного Captur, але і Clio наступного покоління. Це означає, що Captur Coupe в звичайному виконанні без приставки RS отримає такі ж двигуни, як і донорський кросовер.\nMercedes вивів на тести новий електричний кросовер\nОдним з моторів у силовий лінійці може стати нова спільна c Daimler AG розробка. Це 1,3-літровий турбований агрегат у 140 к.с. Очікується також дизельний двигун – 1,5-літровий dCi.\nRenault Captur Coupe навряд чи буде пропонуватися з AWD, але точно стане найменшим і найдешевшим крос-купе. Аналогічну компоновку кузова, нагадаємо, мають BMW X4, BMW X6, Audi Q8, Mercedes-Benz GLC Coupe, Mercedes-Benz GLE Coupe – та ще компанія.\nНайкрасивіші автоновинки першої половини 2018 року\nSeat офіційно підтвердив розробку великого кросовера\nНовий Suzuki Swift практично повністю розсекречений


NewsMakers | Ембарго ЄС на російську нафту: залишилося декілька днів — віцеканцлер Німеччини - NewsMakers\nНа Всесвітньому економічному форумі в Давосі віцеканцлер та міністр економіки Німеччини Роберт Хабек заявив, що держави-члени ЄС по-різному залежать від російських джерел енергії, але нафтове ембарго є цілком досяжним у найближчі дні.\nЗаяву політика, який представляє партію зелених, цитує німецьке видання ZDF.\nЗа його словами, заплановані заходи зазнають невдачі лише через опір кількох держав, насамперед Угорщини. Попри те, заборона імпорту нафти цілком досяжна упродовж найближчих днів.\n“Думаю, протягом кількох днів ми досягнемо прориву”, – сказав Хабек.\nОднак, за його словами, нафтове ембарго не означає автоматично, що “Путін буде ослаблений”. Він навів приклад наслідків американського нафтового ембарго, коли ціни на нафту зросли в усьому світі. Хоча Путін “продав менше нафти за останні кілька тижнів, але отримав більше доходів”. Цього, звичайно, слід уникати, підкреслює Хабек.\nВіцеканцлер Німеччини пропонує міжнародні угоди про ціни на нафту – створення своєрідного картелю покупців, протиставлений російському картелю постачання нафти.


Чи можна заборонити продаж алкоголю у кіосках: приклад Києва — БЦ News\nГоловна Економіка Чи можна заборонити продаж алкоголю у кіосках: приклад Києва\nЧи можна заборонити продаж алкоголю у кіосках: приклад Києва\nУ Білій Церкві часто можна почути фразу про те, що міська влада повинна заборони продаж алкоголю у кіосках. Для тих, кому це питання цікаве, наводимо приклад подібного рішення у Києві та його наслідки.\nАнтимонопольний комітет України визнав незаконним рішення Київської міської ради про виключення продажу алкоголю у тимчасових спорудах торговельного та культурно-побутового призначення у Києві. Про це заявив керівник Київського територіального відділення комітету Олексій Хмельницький на прес-конференції 21 листопада.\n"Було прийнято рішення про визнання незаконним, таким, що порушує конкуренцію рішення Київради про заборону продажу алкогольних напоїв у МАФах", - сказав він.\nНагадаємо, що в березні 2016-го Київська міська рада заборонила продавати алкогольні напої у МАФах. Це рішення спровокувало ряд протестних акцій з боку їх власників.\nУ вересні 2017 року Київрада повторно виключила продаж алкоголю у МАФах Києва.\nКрім того, 22 вересня 2016 року, Київська міська рада прийняла рішення про обмеження реалізації алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива в стаціонарних об'єктах торгівлі Києва з 23:00 до 10:00 (крім ресторанів).\nУ грудні 2016 року Київське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (АМКУ) визнало рішення Київради про заборону реалізації алкоголю в нічний час незаконним і зобов'язав скасувати його протягом місяця.\nУ квітні 2017-го Господарський суд Києва зобов'язав міську раду скасувати рішення про заборону реалізації на території міста алкогольних і слабоалкогольних напоїв суб'єктами господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю, в нічний час.\nПізніше Вищий господарський суд призупинив виконання рішення Госпсуду Києва, яке передбачає скасування рішення КМДА про заборону нічного продажу алкоголю.\nУ липні АМКУ заявляв, що Вищий господарський суд України підтвердив необхідність скасування Київрадою заборони на нічний продаж алкоголю.\nПри цьому, раніше начальник управління правового забезпечення діяльності Київської міської ради Володимир Слончак заявляв, що суд підтвердив законність рішення Київради про заборону продажу алкоголю вночі.\nЗа матеріалами сайту http://biz.nv.ua


Опоненти Зеленського стріляють собі в ногу, критикуючи його за «нормандську зустріч» - політолог - Новини політики | УНІАН\nОпоненти Зеленського стріляють собі в ногу, критикуючи його за «нормандську зустріч» - політолог\n12:47, 04 грудня 2019\nПолітолог підкреслює, що чергова зустріч у Нормандському форматі є кроком вперед на шляху мирного врегулювання.\nОпозиційні до Володимира Зеленського політичні сили намагаються створити передумови для інтерпретації будь-яких результатів зустрічі у «нормандському форматі» у Парижі як програшу України з подальшим нагнітанням ситуації, але ризикують "вистрілити собі в ногу".\nТаку думку висловив на своїй сторінці у Facebook політолог Валентин Гладких.\n«Прикро спостерігати за тим, як деякі політики відверто політтехнологічно позиціонують себе в електоральній системі координат ставленням до прагнення Зе (Володимира Зеленського, – ред.) рухатися далі шляхом мирного, політико-правового, дипломатичного врегулювання конфлікту на Донбасі. Хіба від самого початку Україна не заявляла про своє бажання відновити територіальну цілісність та державний суверенітет мирним шляхом? Хіба Україна, побоюючись лишитися у цьому конфлікті сам на сам із РФ, не прагнула залучити до процесу врегулювання конфлікту західних партнерів? Відповідь на обидва питання - так. Внаслідок цього виникли Нормандських формат і Мінські домовленості», - наголосив він.\n«Подобається це комусь чи ні, але наразі Україні доведеться і далі рухатися у річищі, визначеному Нормандським форматом та Мінськими домовленостями. І це не "заслуга" Зеленського, це "досягнення" Порошенка - його "дипломатичного генія"», - написав він.\nНа думку Гладких, не варто очікувати від майбутньої зустрічі остаточного вирішення конфлікту.\n«Програма мінімум: остаточна деескалація; обмін полоненими "всіх на всіх". Максимум - "дорожня карта" реалізації Мінських домовленостей (була обіцяна ще під час минулої зустрічі у Нормандському форматі)», - пише він.\nТакож політолог критикує прихильників екс-президента Петра Порошенка за песимістичні настрої щодо майбутньої зустрічі.\n«Це ж лише "порохоботи" знають напевно, що "Зе точно програє Путіну, а Меркель і Макрон здадуть неньку-Україну на поталу великому і жахливому Путіну". Між іншим, щодо останнього також не певен. Питання не в особистих симпатіях чи антипатіях Меркель чи Макрона. Питання у тому, що і Франція, і Німеччина (як і весь цивілізований світ) зацікавлені у тому, щоб продемонструвати: збройна агресія не є прийнятним способом поведінки на міжнародній арені. У цьому національні інтереси України - жертви такої агресії, співпадають із національними інтересами країн цивілізованого світу, які виступають категорично проти подібних практик на міжнародній арені. З огляду на це, дуже сумніваюся, що Меркель та Макрон гратимуть за Путіна Але це також не означає, що вони гратимуть за Україну. За Україну має грати Президент України Зеленський. Лишається побажати йому успіхів», - пише політолог.\nТакож "політтехнологічним" він вважає заяви опонентів Зеленеського щодо необхідності включити до порядку денного зустрічі у Нормандського формату питання повернення Криму.\n«За великим рахунком, певні політичні сили намагаються створити передумови для "інтерпретації" будь-яких результатів зустрічі у Парижі як "програшу" з подальшим нагнітанням ситуації. Навіть якщо Зеленський привезе зі столиці Франції скальп Путіна - це буде "зрада", адже того "мали б судити у Гаазі!". З політтехнологічної точки зору нібито все логічно. Наївні, сподіваються, на цій "хвилі" повернутися до влади. Але є одне але. Піпл не хаває. А відповідно політичні сили, які "прокачують" тему репрезентації процесу мирного врегулювання конфлікту на Донбасі як "капітуляцію", насправді, стріляють собі у ногу (якщо не в голову) і дрейфують від статусу політичних лузерів, з рейтингом нижче "червоної вотерлінії", до статусу політичних маргіналів», - наголосив політолог.


Погорєлов хоче звільнити водоканал від податку (ДОКУМЕНТ) / ноябрь / 2013 / Новини / UZHGOROD.in - Закарпатський інформаційно-діловий портал\nuzhgorod.in 29 листопада 2013 10:40 7352080 052847\nНа черговій сесії Ужгородської міської ради міська влада пропонуватиме звільнити водоканал міста від сплати земельного податку у 2014 році. Відповідне звернення до влади надійшло від комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород». Йдеться про звільнення від податку на землю площею майже 3,5 гектари. Заощаджені кошти підприємство має витратити на оплату існуючих боргів.\nЦього тижня uzhgorod.in вже повідомляв, що на черговій сесії Ужгородської міської ради депутатам мер Погорєлов пропонуватиме врятувати міський водоканал від банкрутства шляхом оформлення кредиту розмірі півмільйона гривень на один рік в одному з комерційних банків. В роз’ясненні до рішення йдеться про те, що кредит необхідно взяти з метою забезпечення розрахунків підприємства з постачальними організаціями та для своєчасної виплати зарплати та сплати податків.\nТеги: Ужгорогод, Віктор Погорєлов, кошти, гроші, борги, сесія Ужгородської міської ради, Водоканал\n26 листопада 2013 18:01\nУжгородські депутати дозволили Водоканалу залучати кошти Європейського інвестиційного банку (ФОТО)\n17 червня 2016 11:29


Дмитро Шахов aka Bablorub: пошуковий маркетинг — це частина загального класичного маркетингу - Slaidik\nдодому Новини Дмитро Шахов aka Bablorub: пошуковий маркетинг — це частина загального класичного маркетингу\nІнтерв’ю з різними експертами тих чи інших областей інтернет-маркетингу ми планували вже давно. І те, що перше наше інтерв’ю відбулося з Дмитром Шаховим, aka Bablorub, не випадково. Крім того, що Шахов — експерт пошукового маркетингу, він також підприємець і письменник. В одному флаконі — все, про що ми пишемо в блозі Текстерры. При цьому Дмитро — не просто підприємець, він — серійний підприємець, власник SEO-агентства «Ремарка», туристичного агентства і прокатного бізнесу. Про те, як він веде свій бізнес, він часто пише в своєму блозі. Пише Шахов цікаво. Його блог не схожий на багато тисяч чисто «сеошних» блогів, де «палятся» теми позаторішньої свіжості. Пише настільки добре, що ось навіть до книги вже дописався (фільм по книзі вже теж встигли зняти). Загалом, персонаж різнобічний, тож поговорити було про що: про бізнес, про тексти, про SEO.\nДмитро, привіт. Ти відомий не тільки як сеошник, але і як підприємець, а ми намагаємося писати у себе не тільки про SEO, нам і читачам нашого блогу цікавий реальний досвід людей в бізнесі. Тому у мене перше питання буде такою: за всі роки підприємницької діяльності який найголовніший висновок ти зробив для себе? Що стало для тебе відкриттям?\nДШ: Треба спочатку сказати, що у мене дуже невеликий досвід найманого працівника. Я відпрацював таким тільки два перших роки. І я дуже швидко зрозумів, що треба робити щось своє. Якщо говорити про потрясіння… Для мене найбільшим потрясінням стало те, що вміння масштабувати бізнес — це далеко не те ж саме, що бути, умовно, старшим менеджером свого бізнесу. Одна справа, коли в тебе невелика фірма, і ти всім рулишь один, а інша справа, коли в тебе кількість людей перевалює за певні межі, і ти починаєш розуміти, що твій попередній досвід виконавця ніякої ролі не грає. Крім того, знання в професії тобі жодним чином не допомагають керувати бізнесом. Доводиться вчитися всьому заново.\nА скільки у тебе зараз людей працює — сумарно, по всіх напрямках?\nДШ: Складно ось так з ходу назвати число. У веб-студії на постоянку — чоловік десять, і ще чоловік десять ми залучаємо на разові роботи. У турфірмі у нас зараз чотири людини (якщо рахувати з моєю дружиною, то п’ять). Прокат у нас є — там зовсім невелика компанія, один найманий менеджер. Але для мене масштабування пов’язано саме з веб-студією. Тобто одна справа, коли я всім займався, і мені потрібен був тільки бухгалтер і агент. А коли бізнес сильно виріс, я зрозумів: або у мене голова вибухне, або я почну когось наймати. Варто було мені найняти перших співробітників, раптом виявилося, що люди не готові працювати хоча б в половину моїх зусиль. Це і був для мене такий культурний шок. Потім я з цим змирився, виробив певні механізми. Але що найцікавіше: все те ж саме я спостерігаю в інших компаніях — у своїх колег, знайомих. Коли вони переходять через цю грань «старшого менеджера у своїй власній компанії», у них те ж саме починається.\nКоли ти почав масштабуватися, які моделі ти пробував і до якої моделі прийшов у підсумку?\nДШ: Спочатку мені нав’язували модель жорсткого управління. Так вийшло, що в першому бізнесі, який я створив, — а це була друкарня, — я був у партнерських відносинах, і там з боку мого партнера нав’язувалася схема жорсткого управління. Але в якийсь момент я зрозумів, що ця модель не завжди працює. І коли я почав будувати вже чисто свій власний бізнес, я від цієї моделі пішов. Зараз я намагаюся підшукувати людей — хай довго і не з першого разу, — готових працювати з високою самовіддачею без жорсткого управління з боку власника бізнесу, тобто мене. Жорстке управління в моєму випадку не працює ще й тому, що велика частина співробітників на удаленке. Тобто передбачається висока свобода дій вже спочатку. Для деяких людей вже це є дуже сильним мотиватором. Не потрібно їздити на роботу, стояти в пробках. Але з іншого боку — необхідно організовувати свою роботу так, щоб давати результати.\nТобто у вас такий розподілений офіс, офіс майбутнього?\nДШ: Так. У мене один аккаунт-менеджер працює тут, в Калінінграді, другий — в Мінську. Оптимізатори взагалі розкидані по всьому колишньому Союзу. І дуже багато часу йде на пошук таких людей, які схильні до самомотивації. При цьому можна які завгодно методики застосовувати при пошуку таких людей, але поки людина не почне працювати до кінця нічого про нього не можна зрозуміти. Беру людини, спочатку делегую йому маленький фронт роботи, якщо він справляється, показує певний рівень мотивації, то він отримує більший об’єм роботи. З часом ступінь залученості у взаємодію з компанією зростає, і з’являється додаткова мотивація, заснована на тому, що він виконує не просто роботу, а важливу для всієї компанії роботу. Плюс до того, у людей — практично безмежна свобода. Хочеш працювати вночі — працюй, не хочеш працювати — працюй. Хочеш дві години в день — будь ласка. Головне — давай результат, завдання повинні бути виконані.\nТут все зрозуміло. Але адже фірма — це ж не тільки робота на результат. Просто саме існування фірми передбачає виконання великої кількості різноманітних завдань, що безпосередньо на результат не впливають. Як ти з цими завданнями справляєшся?\nДШ: ДО плинності я намагаюся підходити структурно. Вся діяльність, яка ведеться по клієнтам, розбита на окремі фронти робіт. Тобто оптимізатори у мене ніколи не спілкуються з клієнтами, і ніколи їх в очі не бачили, з них знято та інша робота з досить великим спектром завдань, якими займаються оптимізатори в інших компаніях. У мене є технічний запис, який ці завдання з них знімає, — щось на зразок няньки при оптимізаторі. Все, що можна виділити в якісь рутинні завдання, що виділяється, і ця робота з оптимізатора знімається. Оптимізатору ж нічого іншого не залишається, як займатися своїми прямими обов’язками. Тобто «ще й текстами» вони не займаються. Тексти у нас пишуть близько п’яти-шести авторів, я їх навіть в очі ні разу не бачив і знати не знаю, хто цю роботу виконує. Мені тільки рахунки приходять на оплату, і все. Загалом, зводячи все, що я наговорив, до якогось короткого резюме: всю рутину, яку можна було об’єднати, ми об’єднали і повісили на штатних фахівців.\nДавай все-таки повернемось поки до теми підприємництва, а питання SEO залишимо на другу частину інтерв’ю. Мене останнім часом дуже сильно хвилює ось яка тема: бізнес як відображення власника. Для того щоб бізнес почав змінюватися, змінюватися повинен сам власник. Ти з цією думкою згоден?\nДШ: Звичайно, згоден. Я коли розлучався з першою дружиною, вона мені сказала: бізнес тебе зіпсував. Але я розумію, що вона мала на увазі: бізнес зробила мене більш жорстким — це правда. Але справа навіть не в цьому. Бізнес, безсумнівно, змінює людей, змінює їх світогляд, ставлення до світу, робить їх більш принциповими, більш цинічними, але, як це ні дивно, більш компромісними.\nЯка роль ідеї в успіху бізнесу, на твій погляд?\nДШ: Дуже багатьом стартаперам, початківцям підприємцям, здається, що справа в ідеї. Досвід показує, що найбільший результат дають не ідеї, а вміння правильно вбудуватися в мейнстрім, знайти якийсь свій «шматочок», який ти можеш робити краще за всіх. Якщо компанія невелика або не володіє великим маркетинговим бюджетом, то якась інноваційна ідея може її просто-напросто вбити. Це досить часто трапляється за фактом. Я і сам вплутувався в такі речі. Виходиш на ринок з якимось цікавим продуктом (який тобі здається таким), а за фактом з’ясовується, що він нікому не потрібен, тому що просто ніхто не розуміє, як ним користуватися. Мене смішать хлопці, які приходять і кажуть: ось у мене є хороша ідея, але я вам її не розповім, краще дайте грошей, ось тоді-то ми як візьмемо, як порвемо ринок… А за фактом — там або ідея невоплотимая, або у неї немає цільової аудиторії. І доводиться розчаровувати людей. Потім вони через рік приходять, перевіривши все, що ти їм казав, на своїй шкурі… наприклад, у нас в Калінінграді склалася не так давно дивовижна ситуація: за рік з’явилося 20 міських порталів. При тому, що давно вже є лідер, а два відстають від лідера проекту належать місцевим ЗМІ, у яких є свої редакторські команди. Але це не зупинило величезна кількість людей, які почали штампувати свої проекти, вкладаючи в кожен від 100 до 500 тисяч рублів. У підсумку запускали портали, які за фактом виявилися нікому не потрібні.\nЗрозуміло. У зв’язку з цим відразу питання. З твоєї точки зору, яка роль випадковості в загальному успіху бізнесу?\nДШ: Мені здається, випадковість у бізнесі є наслідком цілої низки причин. Тобто просто так випадковість в бізнесі до результатів не призводить. Сталася, наприклад, якась знакова зустріч, після якої ти отримав контракт. Якщо розібратися, то з’ясується, що була прикладена маса зусиль, щоб потрапити в певне місце в певний час, і ця зустріч — прямий наслідок твоїх попередніх дій. Випадковість в бізнесі є, без неї ніяк, я можу пригадати десятки випадків, які відбувалися зі мною, коли мало не в останній момент, чи не на межі банкрутства, раптом звідки ні візьмися з’являвся якийсь знаковий клієнт, який забезпечував вагому частину обороту. Але, тим не менш, не можу сказати, що це впало з неба. Угода — це результат, а до результату призвела не випадковість, а факт того, що я заходив у десятки компаній, скидав пропозиції в сотні компаній, намагався засвітитися в популярних виданнях. У підсумку все це призвело до результату, хоча з боку здаватиметься випадковістю. Тому можу констатувати: в чистому вигляді випадковостей в бізнесі не буває.\nОк, давай перейдемо до другої частини інтерв’ю і поговоримо про інтернет-маркетингу. У мене таке питання: на твій погляд яке майбутнє пошукового маркетингу?\nДШ: В пошуковому маркетингу є дві сили — пошук і оптимізатори. І пошуковий маркетинг в тому вигляді, яким він зараз є, — це маніпуляція алгоритмів пошукових систем, як би ми не намагалися прикрити пошукову оптимізацію різними епітетами: біле seo, пухнасте… І пошук, природно, буде завжди намагатися чинити опір цим діям. По суті, оптимізація — це підгонка під алгоритми… Спочатку пошуковик вносить якісь зміни в алгоритми, а потім вже оптимізатори необхідно підкласти під ці алгоритми. Це завжди було так, і навряд чи це зміниться, тому що сама основа для роботи створюється пошуковими системами. Але, тим не менш, треба зазначити, що пошуковий маркетинг нарешті почав зближення з класичним маркетингом. Про це багато й давно говорили, але насправді з моменту свого народження пошуковий маркетинг розвивався самостійно. І став якимось притулком інженерів-відщепенців, які і в маркетингу не особливо рубали, але, з іншого боку, і з точними науками не завжди дуже дружили. Я навіть від визнаних корифеїв оптимізації чув: поки я не проведу 20 тисяч вимірювань, я не буду впевнений у результаті. По суті людина просто забуває, що є така річ, як теорія ймовірностей, статистика і т. д. Якщо ми подивимося на Захід, то побачимо, що там пошуковий маркетинг вже є складовою частиною маркетингу. І в Росії це зближення відбувається потроху. На даний момент відділи маркетингу багатьох російських компаній вже займаються в тому числі пошуковим маркетингом, і цей тренд буде далі посилюватися. Надалі, пошуковий маркетинг — це частина загального класичного маркетингу.\nОсь це зближення з класичним маркетингом піде по еволюційному шляху або революційному? Висловлю свою думку: зараз на ринку, на мій погляд, відбуваються тектонічні зрушення. Область SEO, з одного боку, законсервувалася (за технологіями і принципами роботи), а зараз якийсь момент перелому відбувається. І, ймовірно, зміни підуть не еволюційним, а по революційному шляху. Що ти думаєш з цього приводу?\nДШ: Ну, ось дивись. Беремо звичайну компанію. Зрозуміло, що їй абсолютно наплювати на такі показники, як відвідування сайту, позиції в пошукових системах і так далі, якщо це не приносить клієнтів. Нормальної звичайної компанії потрібен результат у вигляді зростання продажів. Продажі — це компанії зрозуміло, а трафік і інші метрики — це не зрозуміло. І коли ми починаємо примішувати сюди якісь свої інтернет-метрики, про яких говоримо на пташиній мові сеошників, — для них це просто ні про що. Вони тобі кажуть: ну ок, ок. Але під час роботи з’ясовується, що просто дати трафіку — цього недостатньо, потрібно його конвертить, а це передбачає якісь додаткові роботи на стороні замовника. І в цьому сенсі компанії-замовники починають все більше і більше цю свою позицію озвучувати. Підвищенням конверсії треба займатися для збільшення продажів? Треба. Але класична сеошная компанія всім цим займатися не хоче. Якщо вона і далі буде продовжувати «не хотіти» цим займатися, вона просто піде з ринку. Бізнес все більше втомлюється платити за «метрики» (позиції, трафік і т. д.) і все більше хоче платити за живі звернення, замовлення, дзвінки і т. д. Але тут постає інша проблема. Компанії часто не готові до різкого збільшення дзвінків та замовлень. Потрібно глибинне зміна принципів роботи, коли компанія, залучають на аутсорсинг, буде залучатися у всі бізнес-процеси компанії-замовника, а на деякі процеси буде мати можливість впливати. Для цього потрібні інші мізки і інші підходи. Рівень інженерів, який існує в класичних сеошних компаніях, тут вже не прокотить. Чесно, я можу по пальцях перерахувати людей зі світу SEO, які такі речі можуть сьогодні робити.\nВзагалі, рух у бік лідогенераціі, тобто коли виконавець відповідає перед замовником не позиціями, не трафіком, а заявками і замовленнями, передбачає, що компанія-аутсорсер повинна брати на себе частину відповідальності на себе. Класичні SEO-компанії готові брати на себе ризики і всю повноту відповідальності?\nДШ: Тут все буде йти еволюційним шляхом. Хтось з ринку, безумовно, піде, хтось буде нарощувати свою присутність. SEO-ринок всю свою історію мусолит питання гарантій. Спочатку це було питання гарантій по позиціях, тепер це питання гарантій з продажу або хоча б лидам. Але мені здається, питання гарантій — це вже не найактуальніша порядок денний. Спочатку, звичайно, всі почнуть намагатися давати гарантії за зверненнями, але потім і це пройде. Це пов’язано з тим, що комплексна стратегія буде, швидше за все, враховувати вбудовування роботи seo-компанії точно так само, як у загальну стратегію в даний момент часу вбудована реклама на ТБ або радіо. Ніхто ж не пред’являє до ТБ-реклами вимоги щодо лідогенераціі! Є певні метрики, які вираховують прогноз за зверненнями. Точно так само з’являться якісь метрики, які будуть дозволяти порахувати ефективність seo-компанії залежно від того, який інструментарій ця компанія буде використовувати.\nТвій прогноз: як буде змінюватися SEO-ринок в найближчому майбутньому?\nДШ: Я думаю, ринок продовжить збільшуватися. Всі ми знаємо, що великі компанії — це вже справжні холдинги, які, крім власне самої оптимізації, надають також масу супутніх послуг. А у дрібних компаній з’явився інший шанс — стати на шлях сегментації за певною ознакою. Наприклад, студія «Сайтклиник» Олени Камськой — це той самий приклад сегментації на ринку. Вони спеціалізуються на зняття фільтрів, це у них основний меседж в рекламній політиці. У підсумку вони збирають дуже хороший урожай по клієнтам — при тому, що цінник у них, на мій погляд, трохи вище по ринку. І, звичайно, залишається величезний сегмент ринку, який зараз ніхто не обробляє, — це сегмент клієнтів з дуже маленькими цінниками (наприклад, у людини бюджет на просування — третину від середньої ціни по ринку). Такому клієнту зараз просто нікуди піти. Це ті, хто виходять на ринок, промацують його, але при цьому хочуть з кимось із залучених аутсорсерів розділити відповідальність за результатами. Кажучи коротко, ринок буде продовжувати структуруватися і укрупнюватися, але завжди буде шанс для дрібних компаній, які захочуть спеціалізуватися на якійсь своїй особливій ніші.\nЩо ти думаєш про контент-маркетинг?\nДШ: Я думаю, контент-маркетинг як був частиною SEO, так нею і залишиться. І тому є кілька причин. По-перше, не для всіх компаній він застосуємо в силу бюджету (річ, все-таки, витратна). По-друге, для деяких компаній він не застосовується в силу специфіки — скажімо, піцерія, напевно, не повинна щотижня створювати якусь нову статтю про те, як готувати піцу.\nНу, мені тут на думку спадає приклад «Додо-Піци» — знаєш, напевно, Федора Овчинников з Сиктивкара? — для яких контент-маркетинг — основний інструмент просування в Мережі…\nДШ: Ти маєш на увазі блог «Сила Розуму»? Так, знаю таких.\nТак, саме про цей блог кажу. Що таке цей блог по суті? Так, там немає рецептів піци. Хлопці пишуть про те, як вони роблять бізнес своєї мережевої піцерії. Але з урахуванням того, що вони розвивають франчайзингову мережу, не можна сказати, що таке рішення помилкове.\nДШ: Ну, якщо говорити про бізнес франчайзі, то так, тут контент-маркетинг буде грати ключову роль. Це безсумнівно. Але для тих, хто хоче просто продавати піцу, — це, на мій погляд, неправильне рішення. Загалом, контент-маркетинг не для всіх. Тут варто пригадати історію з комплексним інтернет-маркетингом. Пам’ятаєш, ця ідея теж дуже довго обговорювалася — коли одна компанія веде і сео, і контекст, і контент-маркетинг, і пабликами в соцмережах займається. Принцип-то здоровий, з одного боку, але ми всі бачимо, що ця концепція провалилася. Як правило, компанія, яка веде добре один напрямок і має в ньому серйозні компетенції, або віддає супутню послугу аутсорсерів, що в підсумку позначається на якості послуги, або в результаті ж сама це напрямок закриває. У підсумку потрібно визнати, що комплексний інтернет-маркетинг сьогодні, як концепція, поки ще не вистрілила. Можливо, ситуація в майбутньому зміниться. Ймовірно, з’являться якісь автоматичні системи, які зможуть все прораховувати і враховувати такі собі суперагрегаторы. Агрегатори, які є на ринку, пропонують якийсь обмежений набір механічних функцій, створених для маніпуляцій пошуковими алгоритмами. Але чому б не з’явитися новим суперагрегаторам, які будуть включати в алгоритми своєї роботи втягнення в потрібний момент певного спеціаліста для вирішення будь-яких прикладних задач. Завдання зважилася — фахівці розбіглися. Ходять чутки, що на Заході зараз такі системи активно тестуються.\nЯк у вас відбувається цикл робіт по проектам?\nДШ: Треба сказати, у нас взагалі немає відділу продажів. Клієнти приходять за рекомендаціями. Потрапляють, як правило, на мене. Я або сам готую пропозицію, або передаю його фахівцеві. З урахуванням того, що клієнти приходять за рекомендаціями, то вони, як правило, мають високий відсоток конверсії в договорі. А далі клієнт вступає в роботу. Його бере в оборот менеджер проекту, який його і веде надалі. Менеджер проекту у нас працює в парі з оптимізатором, але при цьому оптимізатор ніколи безпосередньо з клієнтом не спілкується. Оскільки кожному проекту потрібна своя стратегія, в момент розробки стратегії я або підключаюся до розробки цієї стратегії, або клієнт йде по стандартній стратегії. Далі, коли закінчується звітний період, клієнту надається доступ в особистий кабінет, в якому відображаються всі дані по проекту.\nКлієнти, з якими ви підписуєте договір, вони під що підписуються?\nДШ: Договір підписується, скажімо так, на покращення сайту. А опосередковано, результатом буде збільшення цільового трафіку з пошукових системах і зростання звернень через сайт. З минулого року ми перейшли на роботи по розширеному семантичному ядру. Якщо раніше ми просували по позиціях (від 3 до 40 позицій), то зараз ми від роботи по позиціях повністю відмовилися. Ми збираємо семантичні ядра від двохсот запитів (найменше, що я бачив за проектами, які ми ведемо) до півтори тисячі. У підсумку працюємо на трафік, тобто на збільшення видимості по великій кількості запитів.\nЦікавий збіг. Я тільки сьогодні на нашому блозі опублікував відео, чому ми не працюємо по позиціях. Ми не працюємо по позиціях давно, взагалі не беремо проекти по позиціях з 2011 року. При цьому, зрозуміло, що при роботі з урахуванням великої семантичного ядра потрібно багато контенту. Як ви це питання вирішуєте? Де берете контент?\nДШ: У нас є пул авторів, які працюють з нами на постійній основі. В основному, це українські та білоруські автори. Тексти я читаю вибірково. Якщо ще півтора-два роки тому тексти у нас були досить стерильними, «гумовими», то зараз ми перестали робити акцент на обсягах, а почали робити акцент на якості. Тексти стали значно краще. Судячи по тих рахунках, які я щомісяця сплачую, обсяги на вміст у нас стабільні. Загалом, мені здається, знайшли потрібний баланс між обсягом та якістю матеріалів. Ми працювали з біржами, з агентствами — дуже нерівне якість текстів було. Доходило до того, що ми сиділи разом з клієнтом і тупо ржали над текстами, які нам надсилали автори з бірж. Тому все звелося до того, що ми працюємо з постійним пулом авторів.\nНаостанок що ти порадиш всім фахівцям, які зараз стурбовані проблемою, як добувати трафік з природною пошукової видачі?\nДШ: Хочу порадити бути більш цинічними у своїй професії і менше зациклюватися на технічних деталях. До речі, я зараз проводжу навчання для оптимізаторів і помічаю, що дуже багато надто буквально сприймають ту інформацію, яка звучить з вуст визнаних гуру або з уст пошукових систем. Аж до того, що мені вчора на навчанні заявили, що не можна вставляти в Title коми. Треба бути простіше, потрібно йти від клієнта, від його потреб, а не дивитися на те, хто там що говорить. Я у своїй компанії часто кажу: давайте робити як правильно, як потрібно для поліпшення продажів, а сам пошук потім дообучится.\nДякую, Дмитро, бажаю тобі усіляких успіхів.\nпопередня статтяНайпоширеніші помилки копірайтерів\nнаступна статтяЯк покращувати користувальницький досвід з допомогою вмісту


Контрольная работа : Цукрове виробництво\nНенормальності при випарюванні соку їх дія, заходи по усуненню.\nЯкість витоків І кристалізації. Режим уварювання утфелю II кристалізації.\nРегенерація активного гранульованого вугілля.\nОдержання пресованого цукру-рафінаду на автоматизованих лініях.\nНакреслити та описати апаратурно-технологічну схему цукрорафінадного виробництва з двома рафінадними кристалізаціями.\n1. Ненормальності при випарюванні соку їх дія, заходи по усуненню\nПри згущуванні в соку відбуваються зміна рН, розкладання сахарози і моносахаридів, утворення фарбувальних речовин і випадання опадів. Ці зміни особливо інтенсивно протікають при випаровуванні нестійких до температурної дії соків.\nЗміна рН. Зазвичай при згущуванні соку розкладається сахарози 0,04-0,06% і редукуючих цукрів близько 30% до їх маси, внаслідок чого утворюються органічні кислоти, що знижують рН соку. Зниження рН не закінчується у випарній установці, а продовжується в продуктовому відділенні. Спостережуване на практиці надмірне пониження рН соку при випаровуванні обумовлене незавершеністю хімічних реакцій на дефекації, що пов'язане з малою тривалістю дефекації, низькою температурою процесу і переробкою буряка з високим вмістом амидів і редукуючих речовин. На зниження рН соку при згущуванні великий вплив робить буферна ємкість, яка, зокрема, залежить від залишкової лужності соку II сатурації.\nДля підтримки у випарній установці оптимального рН соку (близько 8) в нього перед згущуванням можуть вводити кальциновану соду, сульфіт натрію або калія, тринатрійфосфат. Збільшення рН соку при випаровуванні буває рідко, тільки коли сік володіє високою натуральною лужністю. Якщо його пересатурировати на II сатурації, то лужні карбонати калія або натрію переходять в бікарбонати. Коли такий сік сатурується то бікарбонати знов перетворюються на лужні карбонати і рН збільшується.\nЯкщо при згущуванні соку відбувається підвищення рН, то необхідно визначити його оптимальне значення на II сатурації і не допускати пересатурування соку.\nНаростання кольоровості. Кольоровість в соку наростає в результаті розкладання редукуючих речовин, їх взаємодії з аміносполуками і карамелізації сахарози. Інтенсивність утворення фарбувальних речовин залежить від рН, температури, концентрації реагентів, тривалість процесу наявності іонів заліза і ін. Наприклад, найбільший вихід фарбувальних речовин на одиницю моносахаридів, що розклалися, відбувається при рН 8. Збільшення концентрації початкових реагентів (аміносполук і редукуючих речовин) в соку в приводить до підвищення кольоровості в раз, оскільки меланоиднова реакція, що обумовлює переважне наростання кольоровості, є реакцією другого порядку. Іони заліза прискорюють утворення фарбувальних речовин в 2-3 рази.\nОдним з найбільш ефективних способів гальмування реакцій утворення фарбувальних речовин у випарній установці є повне розкладання редукуючих речовин в процесі очищення соку і мінімальне розкладання сахарози при випаровуванні.\nВажливе значення мають також підтримка оптимального рівня соку в кип'ятильних трубах і рівномірний розподіл гріючої пари в об'ємі парових камер випарних апаратів, що оберігає поверхні нагріву від пригорання цукру, особливо в місцях введення пари.\nУтворення опадів. Осад при згущуванні соку випаровуванням може утворитися по наступних причинах.\nУ сиропі, що згущує, збільшується концентрація багатьох солей кальцію (в порівнянні з соском) і вони, знаходячись в пересиченому стані, випадають в осад.\nВ процесі згущування соку можуть продовжуватися реакції розкладання органічних кислот, зокрема оксамінової кислоти і алантоїну, що не закінчилися в сіковідчисному відділенні з утворенням оксалата кальцію:\nПри згущуванні соку, пересатурированного на II сатурації, бікарбонат кальцію, розкладаючись, утворює нерозчинний :\nПродовжуються реакції обміну між розчинними солями кальцію і карбонату калія або натрію з утворенням нерозчинного карбонату кальцію:\nНевелика частина опадів (до 20%), що утворюються, залишається в сиропі у вигляді суспензій, а остання осідає на поверхнях нагріву у вигляді накипу. Наявність в I корпусі накипи, що складається переважно з, свідчить про порушення технологічного режиму на II сатурації.\nПо корпусах випарної установки накип розподіляється таким чином (у % до загальної маси): I – 15, II – 25-30, III – 40-50, IV – 10. Верхня частина кип'ятильних труб випарних апаратів покривається накипом швидше, ніж нижня.\nУ складі накипу містяться до 60%, кальцієвих солей органічних кислот (в основному щавлевою), а також кальцієві солі кремнієвої кислоти, карбонати кальцію і магнію, невелика кількість фосфатів, сульфатів і ін. Найбільш щільний шар накипу утворюють кальцієві солі кремнієвої кислоти. Ці солі майже не розчиняються в розчинах соляної кислоти.\nУ міру збільшення шаруючи накипу на поверхні нагріву продуктивність випарної установки знижується. Це приводить до отримання рідшого сиропу. Коли шар накипи в I корпусі досягне товщини 0,1-0,5 мм, а в останніх – 2-3 мм, проводять її видалення за допомогою хімічних реагентів (виварювання випарної установки). Для цього випарні апарати по черзі відключають від сокових комунікацій (порядок руху пари по корпусах залишається незмінним), звільняють від соку, заповнюють 6-12%-ным розчином кальцинованої соди (у I і II корпусах на 1/3 висоти кип'ятильних труб, в III і IV – на 1/2) і розчин кип'ятять протягом 150-240 хв.\nВ результаті реакції з кальцинованою содою важкорозчинний в розбавленому розчині соляної кислоти сульфат кальцію та інші його солі перетворюються на легкорозчинні солі (карбонат кальцію і ін.).\n(У осіданні)\t(У осіданні)\nПісля кип'ячення розчину соди випарний апарат звільняють, промивають водою, заповнюють 1,0-2,5%-ным розчином соляної кислоти і кип'ятять протягом 20-50 хв. Що утворився при обробці содою карбонат кальцію легко розчиняється в соляній кислоті, утворюючи хлорид кальцію:\nВідпрацьований розчин соляної кислоти з розчиненим в ній накипом зливають, випарний апарат ретельно промивають водою до нейтральної реакції і включають в робочу схему.\nОчищення випарних апаратів від накипу проводять, не перериваючи процесу: спочатку обробляють останній корпус, потім передостанній і так до першого. Концентрація соди і кислоти в розчинах, вживаних для очищення, починаючи від I корпусу до останнього, збільшується: для I корпусу 6%-ный розчину соди, для IV – 12%-ный, для I корпусу 1,0%-ный розчину кислоти, для IV – 2,5%-ный.\nНакип, що містить багато силікатів, рекомендується видаляти кип'яченням з розчином гідроксиду калію, а накип з домішкою згорілого цукру – розпушувати і промивати лужним розчином перманганату.\nПри великому змісті оксалату кальцію і товстому шарі накипи кип'ячення з содою слід проводити двічі.\nПри кип'яченні з соляною кислотою для захисту труб від корозії застосовують інгібітори, такі, як дібензилсульфоксид. Для зменшення інтенсивності освіти накипи на поверхнях теплообміну випарних апаратів необхідно:\nретельно дотримувати технологічні режими проведення I і II сатурації, що в основному відноситься до строгого контролю за рН соку;\nзберігати високе значення рН (11,2-11,6) соку I сатурації при використанні вапняку з підвищеним вмістом ;\nзберігати оптимальний рН соку II сатурації і достатню тривалість процесу (10 мін) для усунення пересичення карбонатів;\nвитримувати сік II сатурації в дозревателе при інтенсивному перемішуванні.\nЕфективний засіб боротьби з освітою накипи в теплообмінній апаратурі – використання ультразвука. Його дія зводиться до безперервного порушення процесу кристалізації солей, особливо в місцях осадження кристалів на поверхні нагріву. Під впливом ультразвуку спостерігається або припинення освіти накипи (в результаті порушення умов кристалізації), або це розпушування і відшарування.\nПерспективно також внесення поверхнево-активних речовин до соку перед випаровуванням.\nДля зниження накипоутворення застосовують також обробку соку перед випаровуванням магнітними полями. Випробування такого способу на Дондюшанськом цукровому заводі показало, що електромагнітна обробка дозволяє значну частину солей кальцію виводити з соку у вигляді шламу.\n2. Якість витоків І кристалізації. Режим уварювання утфелю II кристалізації\nМетою уварювання утфеля II кристалізації є виділення кристалічного цукру з першого і другого відтіку утфеля I. Ці відтіки є насиченими розчинами сахарози при температурі уварювання утфеля, доброякісність першого відттіку коливається в інтервалі 81-84%, другого – 87-92%. Умови кристалізації сахарози в утфелі II принципово не відрізняються від умов кристалізації в утфелі I, тільки проводиться вона при більшому пересиченні міжкристального розчину і збільшується маса цукрової пудри на приманку.\nЦикл кристалізації утфеля II, як і I, ділиться на чотири стадії: згущування, заклад кристалів, нарощування кристалів і остаточне згущування утфеля.\nНа початку уварювання у вакуум-апарат забирають чистіший другий відтікав утфеля I, який для розчинення дрібних кристалів і негайного скипання у вакуум-апараті заздалегідь підігрівають в збірці до 78-80 °С. Після покриття поверхні нагріву вакуум-апарата оттеком включають подачу пари в гріючу камеру і при мінімальному залишковому тиску 0,015-0,017 Мпа відтікав згущують до пересичення ( ). Потім температуру відтіка трохи підвищують (прикривають повітряний вентиль) і в розчин вводять цукрову пудру (80-120 г на вакуум-апарат місткістю 40 т утфеля). Після цього 2-3 підкачками закріплюють кристали і при мінімальному залишковому тиску проводять нарощування при безперервній підкачці першого відтіка утфеля I. Вторинні кристали, що утворюються в цей час, розчиняють підкачками гарячої води. Оттек на уварювання подають послідовно по низхідній доброякісності, спочатку беруть другий, перший, потім аффінационний відтік і розчин, отриманий від промивки сит в центрифугах.\nНа початку уварювання температуру утфеля рекомендується підтримувати близько 74 °С, в кінці уварювання – 65-70 °С.\nУтфель II згущують до змісту сухих речовин 93%, при спуску з вакуум-апарата в приймальню утфелезмішувача його обприскують гарячою водою для зниження коефіцієнта пересичення міжкристального розчину до 1,03-1,06. В кінці уварювання утфеля II доброякісність міжкристального розчину знижується до 77-78 %.\nРозчин, що утворився при пропарюванні вакуум-апарата, відводять в ту ж утфелезмішувач, що і утфель.\nПовний цикл уварювання утфеля II при доброякісності уварюваної маси 85-87% складає приблизно 300 мін і при доброякісності 83-84% – 330 хв. З них на допоміжні операції (набір набряку а, спуск утфеля і пропарювання вакуум-апарата) витрачається близько 25 хв.\nЗразковий склад що поступає на центрифуги утфеля II характеризується наступними показниками:\nУтфель II центрифугують в центрифугах циклічної дії в гарячому стані відразу посіє спуску його в утфелезмішувач. Цукор пробілюють чистою гарячою водою температурою 70-95°С в кількості близько 1% до маси утфеля. При центрифугуванні відбирається два відтіка з різницею по доброякісності 4-5%. Повний цикл центрифугування при максимальній частоті обертання ротора 1480 мін-1 складає 7-9 хв.\n3. Регенерація активного гранульованого вугілля\nВугілля в результаті термічної обробки майже повністю відновлює свої адсорбційні властивості. Процес регенерації складається з послідовного промивання вугілля водою і прожарення без доступу повітря. Регенерацію вугілля першої і другої груп адсорберів доцільно проводити роздільно.\nДля здійснення регенерації промите вугілля направляють в пропарник, аналогічний по конструкції адсорберу періодичної дії, і промивають киплячою водою, циркулюючою через шар вугілля по замкнутому контуру. Частина адсорбованих вугіллям речовин при цьому вимивається водою. Відпрацьовану воду спускають з пропарника в каналізацію, а вугілля звільняють від води за допомогою пари і направляють в пекти на регенерацію.\nДля термічної регенерації застосовується барабанна, що обертається, пекти, така, що працює на рідкому паливі, або шахтна пекти з гравітаційним рухом вугілля, в якій як паливо використовується природний газ.\nБарабанна пекти (мал. 1) є циліндровим барабаном, що обертається, 2, встановлений під кутом 1-1,5° у бік топки. Одним кінцем барабан примикає до топки, яка складається з камери згорання 4 і камери змішення 3. Іншим кінцем барабан входить в камеру для виведення газів.\nМал. 1. Барабанна пекти для сушки і прожарення активного гранульованого вугілля\nВнутрішня поверхня барабана і топки викладена вогнетривкою цеглиною.\nРегенерація здійснюється за принципом протитечії при безпосередньому контакті вугілля і розжарених (750-850 °С) топкових газів. Вологе вугілля, що поступає з пропарника, рівномірно подається дозатором 1 в барабан 2 і в результаті його обертання переміщається назустріч топковим газам, розбавленою водяною парою. При цьому органічні нецукора, адсорбовані вугіллям, згорають і поверхня вугілля звільняється. Прожарене вугілля вивантажується на вібротранспортер 5, охолоджується водою і просівається на ситі для відділення пороши. Втрати вугілля при регенерації і відсіюванні складають не більше 7% до його маси.\n4. Одержання пресованого цукру-рафінаду на автоматизованих лініях\nРозвиток пресового способу виробництва цукру-рафінаду сприяв створенню високопродуктивних автоматичних ліній, в яких об'єднані процеси пресування, сушки, фасовки і упаковки.\nПотокова лінія для вироблення цукру-рафінаду в пачках. Лінія (мал. 2) складається з пресово-сушарного агрегату (ПСА) і колочно-пакувальної машини.\nМал. 2. Схема автоматизованої лінії виробництва цукру-рафінаду з використанням пресово-сушарного агрегату і колочно-пакувальної машини\nЛінія включає дисковий прес 1, сушильний-охолоджувальну установку 3, транспортний пристрій 6, вентилятор 5 для сушки цукру, вентилятор 7 для охолоджування цукру і підігрівач повітря 4.\nСушильний-охолоджувальна установка довжиною 4,9 м, шириною 2,7 м і заввишки 3,2 м має два яруси. У ній безперервно переміщаються 43 підвісних вагончика типу етажерки. Спочатку вагончики проходять через верхній ярус, потім опускаються в нижній і на протилежному кінці знову піднімаються на верхній ярус.\nРафінадна кашка з бункера 2 поступає в прес-форми. Бруски, що відпресували, з диска преса стикаються на верхню стрічку пульсуючого транспортера і, досягнувши сушильний-охолоджувальної установки, укладаються на полки вагончиків.\nВагончики є рами з полицями (44 в кожній рамі), розташованими одна над іншою із зазором для проходження повітря. На одній полиці розміщується 56 брусків.\nСушка цукру-рафінаду проводиться в другому ярусі сушарки протитечією повітря, нагрітого до 85 °С, а охолоджування – в нижньому ярусі холодним повітрям. Цикл сушки 420 хв.\nВисушені бруски цукру-рафінаду виштовхуються з підвісних вагончиків на нижню гілку сталевої стрічки транспортера і за допомогою автомата 14 поступають в накопичувач 13. Звідти стрічковим транспортером 12 подаються до колочної машини 10, розколюються на шматочки і потім пакувальними машинами укладаються в картонні коробки, виготовлені автоматом 11. Наповнені коробки по стрічковому транспортеру 5 доставляються до автомата 9 для обклеювання кришкою. Готові пачки комплектуються в збірні пакети.\nВиробнича потужність автоматизованої лінії при упаковці в пачки масою 1 кг складає 30 т/доб. Міцність цукру-рафінаду 2,9–3,4 Мпа.\nВ даний час вітчизняні цукрорафінадні заводи оснащуються більш довершеними пресово-сушарними агрегатами К.5-ПРА в комплекті з колочно-пакувальними машинами. Виробнича потужність їх 30 т/доб цукру-рафінаду.\nНа деяких заводах встановлені автоматизовані лінії фірми «Шамбон» (Франція) для пресування, сушки і упаковки цукру-рафінаду продуктивністю 50 і 100 т/доб, оснащені роторними пресами.\nАпаратурно-технологічна схема лінії фірми «Шамбон» приведена на мал. 3.\nРафінадна кашка вологістю 1,6-1,8% подається через бункер 1 в наповнювальну коробку роторного преса 2, де підтримується постійний рівень кашки, що забезпечує рівномірну подачу її в прес-форми. У міру обертання ротора матриці заповнюються кашкою, підводяться під опорну рухому плиту, і кашка пресується в брикети. Брикети укладаються в касети, піднімаються елеватором 6 по висхідній сушильній шахті 7 вгору, проходять по горизонтальному тунелю 5 і спускаються по низхідній шахті, що охолоджує, 4.\nМал. 3. Схема автоматизованої лінії виробництва цукру-рафінаду фірми «Шамбон»\nНа одній касеті укладається 6 кг цукру-рафінаду, зазор між касетами для проходу повітря складає 54,6 мм.\nБрикети висушуються гарячим повітрям при температурі 72-75 °С у висхідній шахті і горизонтальному тунелі, а в другій половині низхідної шахти охолоджуються потоком холодного повітря. Цикл сушки 30 хв.\nЗ шахти, що охолоджує, 4 касети з цукром подаються транспортером до механізму укладання 3, де брикети групуються в три прямокутники і переміщаються в зону укладання в коробки.\nПрисоси укладальника, що знаходяться під розрідженням, переносять один ряд брикетів в коробку, вакуум відключається, і брикети залишаються в коробці. Операція повторюється ще 2 рази, і коробка масою 1 кг нетто виявляється заповненій. У ній поміщається 180 брикетів – в три ряди по 60 шт.\nКоробки з брикетами цукру-рафінаду по стрічковому транспортеру 8 подаються до машини 9, де закриваються кришками. Готові пачки упаковуються в групові пакети (у одному пакеті 20 пачок масою 1 кг або 40 пачок масою 0,5 кг).\nРазом з випуском цукру-рафінаду в пачках масою 0,5 і 1 кг виробляється також кусковий пресований цукор-рафінад в дрібній фасовці з розміром брикетів 10x22х30 мм, загорнутий в окремі пакетики по два брикети загальною масою 15±1 р. Протягом 1 міни автомат завертає 150 пакетиків.\n5. Накреслити та описати апаратурно-технологічну схему цукрорафінадного виробництва з двома рафінадними кристалізаціями\nУ рафінадному відділенні бурякоцукрового заводу застосовується схема з двома рафінадними кристалізація мі (мал. 4), що є продовженням схеми продуктового відділення бурякоцукрового заводу.\nПриготування сиропу І рафінадної кристалізації\nПриготування сиропу ІІ рафінадної кристалізації\nУварювання утфеля І рафінадної кристалізації\nУварювання утфеля ІІ рафінадної кристалізації\nЦентрифугування утфеля І рафінадної кристалізації\nЦентрифугування утфеля ІІ рафінадної кристалізації\nв продуктовое отделение\nЗмішування і пресування рафінадної кашки\nВисушування, охолодження та колка сахару-рафінаду\nФасовка та упаковка Сахару-рафінаду\nМал. 4. Технологічна схема цукрорафінадного відділення бурякоцукрового заводу\nПо цій схемі пробілений цукор-пісок утфеля I кристалізації прямо з-під центрифуг без сушки і обліку передають на приготування сиропу I рафінадної кристалізації. Туди ж направляють другий відтікав цього утфеля і відходи, отримані при пресуванні і колці цукру-рафінаду. Для знебварвлення сиропу I рафінадної кристалізації використовують свіже порошкоподібне активне вугілля, яке після відділення від сиропу подають на знебварвлення сиропу II рафінадної кристалізації. Перший відтікав утфеля I рафінадної кристалізації і другою відтікав утфеля II рафінадної кристалізації забирають на приготування сиропу II рафінадної кристалізації, а перший відтікав II рафінадній кристалізації направляють в продуктове відділення на уварювання утфеля I кристалізації. Відпрацьоване активне вугілля без промивки у вигляді суспензії додають до нефільтрованого соку II сатурації.\nВологий цукор I і II рафінадних кристалізації змішують, просівають для відділення грудок, пресують в бруски, сушать, розколюють на шматочки, фасують і упаковують.\nПри необхідності можна виводити рафінований цукор-пісок. Тоді цукор I і II рафінадних кристалізації замість клерсу пробілюють водою і висушують в сушильний-охолоджувальній установці.\nУкорочена технологічна схема рафінування цукру без продуктових утфелів, коли перший відтікав утфеля II рафінадної кристалізації переробляється разом з бурякоцукровими утфелями, має певні переваги: знижуються втрати сахарози від розкладання, підвищуються доброякісність утфеля I кристалізації в продуктовому відділенні, а отже, і якість цукру-піску, використовуваного на приготування сиропу I рафінадної кристалізації.\nПісля закінчення переробки буряка рафінадне відділення бурякоцукрового заводу продовжує працювати на цукрі-піску, що привіз, по схемі з двома рафінадними і трьома продуктовими кристалізаціями, виконуючи всі вимоги по веденню технологічного режиму цукрорафінадного виробництва. Для отримання утфелів продуктових кристалізації використовують устаткування продуктового відділення, що звільнилося.\n... найновіші технологічні досягнення цукрового виробництва, а зокрема до 70% механ ... йного процесу в цукровому виробництві – видобути із стружки буряка максимально можливу кількість ... цукрового виробництва може підняти і зробити високо конкурентноспроможною одну з найбі ...\n... ших завдань технології цукрового виробництва є максимальне видалення нецукрів з цукрових розчинів. Очищений в ... з метою збільшення обсягів виробництва цукрових буряків, здешевлення їх вартості ... які не мають власного цукрового виробництва (наприклад країни ...\n... само висока, як в цукрово-очеретяному виробництві: 10 першенствуючих цукрових буряківників дають 3/4 св ... цієї культури. Регіонами, що лідирують у виробництві цукрового буряка в Росії, були Краснодарський край ...\n... використовують для приготування цукрового сиропу у виробництві соків з ... цукрового сиропу (див. табл.). Рецептура і норми витрат сировини і цукру на виробництво ... А. І Назарова, А. Ф. Фан-Янг. «Виробництво плодоовочевих консервів». Аминов И. С., Мурадов Н. Н. ...\n... для виробництва борошнистих кондитерських виробів? Чим відрізняється затяжне печиво від цукрового ... затяжного. Крім того технологія виробництва цукрового печива дещо простіша. Розглянемо технологічну ...\n... цукрових буряків, умов транспортування та зберігання меляси. Виробництво ... хи глибинної ферментації у виробництві антибіотиків спонукали виробник ... 1 1 1 1 1 1 1 1 2 7 9 2 1 2 4. Технологічний процес виробництва 4.1 Характеристика сировини і матеріалів 1. Меляса ...\n... застосування біологічно пального на виробництві 2. Виробництво біопалива в Україні Висновки Список ... ріпак (перш за все в Європі), цукровий очерет в Бразилії і пальмова олія в ... Зокрема, посилаючись на розрахунки Інституту цукрового буряку УААН і НТЦ "Біомаса", ...\n... напоїв розробляються та впроваджуються у виробництво нові види кавових напоїв ... напоїв вітчизняного та закордонного виробництва ; дати характеристику харчової ... 11,0 5,1 8,4 сліди Цукрова пудра “Галка” сліди не ... молоко 30 500 0,25 100 Цукрова пудра “Галка” 5 0,1 ...\n... над іншими видами сільськогосподарських тварин у виробництві продукції треба віднести: а) Високу ... ів – 2кг трав’яне борошно – 0,6 цукровий буряк – 3кг дріжджі – 0,15 ... нажу, зеленої маси, коренеплодів (особливо цукрового буряка), які мають лужне середовище ...\n... може бути названа цукровим мінімумом. Технічно визначити цукровий мінімум нескладно. ... ії. При вирощуванні бактерій у ферментерах виробництво педіококків і стрептококів набагато дешевше ... оптимізація умов зростання при виробництві штамів Lactobacillus spp., як ...


Насос для криниць SPO 3-65 A 1*220-240В 50Гц 20м\nГоловна :: Насосне обладнання :: Насос для криниць SPO 3-65 A 1*220-240В 50Гц 20м\nЦіна 651.39 $\nНасос SPO 3-65 A\nSPO 3-65 A являє собою 5-дюймовий колодязний насос в занурювальному виконанні з гратами на всмоктуванні і вимикачем поплавця. Насос повністю готовий до підключення, комплектується кабелем (20 м) з штекером і вбудованим конденсатором.\nОсобливістю конструкції насоса є варіант виконання з нержавіючими гратами на всмоктуванні. Гідравлічна частина також виконана з нержавіючої сталі марки AISI 304.\nПід напірним патрубком у верхній частині насоса розташований однофазний електродвигун, який охолоджується перекачуваною водою. Подвійне механічне ущільнення і масляна камера оберігають електродвигун від попадання в нього води.\nНасос комплектується вимикачем поплавця для захисту від «сухого ходу».\nПід час експлуатації приладу слід стежити за тим, щоб приймальний фільтр був повністю занурений в рідину, що перекачується. У випадку використання не чистої води, а будь-якої іншої рідини насос необхідно промити водою відразу після завершення роботи. Для регулювання рівня відключення насоса потрібно змінити довжину вільного кінця кабелю (між вимикачем поплавця і точкою фіксації цього кабелю).\nрешітка на всмоктуванні\nрегулювання поплавкового вимикача\nПереваги: Виконання насоса з гратами на всмоктуванні дозволяє занурити його в колодязь або будь-яку іншу водойму до більш низького рівня. Завдяки сучасній конструкції приладу перекачування води з резервуара здійснюється шляхом його осушення до дна.\nЗастосування: Колодязний насос SPO 3-65 A використовується для водопостачання приватних будинків і заміських котеджів, в побутових водопровідних і зрошувальних системах, а також для подачі води з колодязів, свердловин діаметром 5 "і 6", резервуарів первинного накопичення і т.д.\nтемпература перекачуваної рідини - від 0° С до +40 °С\nмаксимальний тиск в системі - 10 бар\nмаксимальна глибина занурення (нижче рівня води) - 20 м\nмаксимальну кількість включень - не більше 30 на годину\nПодача до: 3 м3/год\nНапір до: 43 м\nНапруга: 1 × 220 V\nТемпература рідини: від 0° С до +40 °С\nПотужність двигуна: 1кВт\nSPO-3-65-A габаритне креслення:


Українська мова чехам подобається\nЙозеф Андерш про успіхи і труднощі відділення україністики в Університеті Палацького в Оломоуці\nПрофесор Університету Палацького в Оломоуці, засновник і керівник секції україністики, Йозеф Андерш – людина неймовірно енергійна. Нащадок чехів-емігрантів народився, учився і працював в Україні. Кар’єру славіста почав в Одеському національному університеті імені Мечникова. Пізніше керував сектором слов’янських мов у Інституті мовознавства Національної Академії наук України у Києві, де і став професором.\n- Переїхавши до Чехії у віці 53 літ, йомувдалося відкрити секцію україністики на філософському факультеті в Оломоуці, яка вже існує сім років. У Чехії Йозеф Андерш видав підручник “Ukrajinština vážně і vesele”, два словники, два розмовники, чесько-українську й українсько-чеську конвертацію. Після тяжких, можна сказати, життєвих випробувань оломоуцької україністики пан професор не здається. У майбутнє україністики він дивиться з оптимізмом, надіями і з властивим йому гумором.\n- Ви вирішили заснувати україністику в Оломоуці у віці, коли б уже могли сказати: “досить, для с;лавістики я зробив багато”, і могли б спокійно готуватися до пенсії. Що спонукало Вас брати на себе ще такий тягар?\n- Я приїхав сюди у 1992 році з усією родиною. Був запрошений урядом; перший студентський ректор оломоуцького університету професор Йозеф Яржаб надав мені можливість працювати. Покликав мене в Оломоуц, щоб допоміг розбудувати славістику, а місто надало мені квартиру. Відразу по приїзді, у вересні 92-ого року, я був зарахований на кафедру богемістики і славістики як професор. Коли я приїхав сюди, уже був професором в Україні. Я себе вважаю останнім радянським професором – був затверджений у 92-ому році, півроку перед приїздом до Чехії. Так що я уже був сформований як учений, мав уже понад 150 наукових праць, і, звичайно, було б шкода, якби я тут не реалізував всі ці свої знання, можливості, і не розбудував тут українську філологію. І тому я почав виходити з проектами до керівництва, з проханням відкрити спеціальність українська філологія.\n- Як керівництво реаґувало?\n- Керівництво факультету поставилось приязно до цього, хоча не завжди все проходило гладко. Тільки у 2000 році вдалося відкрити україністику. Це був перший набір, лише сім студентів. Всі вони, крім одного, дійшли до п’ятого курсу. Тепер дві студентки з цього першого набору – уже докторантки. А потім були інші набори, інші випускники. Десь три роки ми вже випускаємо студентів. Спочатку важко було, я, фактично, був один. Поки був перший курс, так якось ішло. Згодом Київський національний університет імені Шевченка надіслав нам лектора. Це була Галина Наєнко, дочка декана. Але вона приїхала аж наприкінці листопада – на початку грудня, так що до цього часу я вів навчання сам. Вона тут була рік, а вже наступного року приїхала до нас нова лекторка, теж випускниця київського університету, кандидат наук Наталія Маліневська, яка віддано допомагала мені розбудовувати оломоуцьку україністику. Я покладав на неї великі надії. Уже домовився з керівництвом факультету, що дозволять їй пройти габілітацію і стати доцентом – це важливо для реакредитації і для атестації спеціальності. Вона вже й монографію написала, уже одержала постійне проживання. Планувала у нас працювати і жити. Та доля розсудила інакше, і у березні 2007-ого Маліневської не стало.\n- Зараз Ви опинилися у складному становищі. З України кого-небудь знову запросити не можна? - Можна. Але перевести Маліневську з лектора на нормальну постійну ставку тривало кілька років... Виникла проблема: де взяти іншого викладача. На її ставку взяли Уляну Холод, аспірантку богемістики, яка у нас і раніше частково викладала, та докторантку Мерзову Радану. Радана півроку попрацювала, але завагітніла і матиме двійню. Я радів за Радану, але уже почав думати, як зберегти оцю нашу спеціальність. І як бути далі? Над цим ми зараз, власне, працюємо.\n- Однак Ваша діяльність не зосереджується тільки на керуванні відділом...\n- Так, ми тут займаємося не тільки педагогічною діяльністю, але й науковою і науково-організаційною. Мені вдалося започаткувати тут Оломоуцький симпозіум україністів і вже провести три міжнародні конференції. Це такий своєрідний форум україністів Центральної і Східної Європи. Приїздять до нас учені з Австрії, Німеччини, Польщі, Росії, Словаччини та інших країн, і з усієї України – з Києва, Харкова, Одеси, Запоріжжя, Донецька, Луганська, Чернівців тощо. Результат наших конференцій – збірники статей, присвячених проблемам української мови, літератури і культури. У наступному році ми проводимо четвертий симпозіум, на який зголосилося приїхати біля сотні україністів. Посильну допомогу у проведенні конференцій надає нам наш факультет, а також Посольство України в Чеській Республіці.\n- Чому, на Вашу думку, чехи прагнуть вчити українську мову?\n- Тут може бути кілька причин. Тепер піднявся рівень інтересу до України. Молоді люди бачать, що відбувається в Україні, що ця країна прагне до Європи, і що вона відкрита для інвестицій. Вони бачать в цьому, мабуть, якусь перспективу. І підтвердженням є цьогорічний набір: ми прийняли понад 20 студентів-першокурсників.\n- А Ви не думаєте, що протягом деякого часу будуть українську мову вивчати лише українці, які тут живуть, або їх нащадки?\n- Я так не думаю. Серед наших студентів буквально одиниці з України, які або вийшли заміж за чеха, або ті, що тут працювали. Чехи ідуть до нас тому, що українська мова їм подобається, вона близька до чеської, у них багато спільних рис. І ця мова м’яка, співуча, гарна. Раніше це була провінційна мова, у минулому її навіть не визнавали за мову, вважали ледь не діалектом російської. Раніше це був суржик. Це була наполовину українська мова, наполовину російська. Зараз ситуація змінилася. Візьміть тих же міністрів: дехто з них ще два роки тому погано говорив українською, тепер у них гарне мовлення. От що значить статус державної мови. Українська мова зараз звучить на всіх рівнях. Звичайно, ще якийсь час пройде, поки вона увійде у свідомість і кров мешканців таких міст, як Донецьк, Одеса, Харків, Київ та деяких інших, де ще чується російський говір, де ще не кажуть гривня, а “рубль”. Але українці прокидаються, і надія вся на молодь.\n- Яка різниця між чеським і українським університетами?\n- Різниця, може, й невелика. Там і там університет. Основна відмінність та, що у чеському університеті більше уваги приділяється самостійній праці студента, тобто у нас мінімум лекцій, семінарських занять, але максимум самостійної праці студента. Завдання викладача – не дати всі знання, які є, але навчити студента, де знайти джерело, як орієнтуватися в різних теоріях. А там, мені здається, більше уваги приділяється діяльності викладацькій, семінарській.\n- Ви за походженням чех...\n- Мої предки належали до старого чеського роду побілогорських євангельських емігрантів. В Україну вони переселилися в 19-ому столітті з міста Зелова, яке знаходиться в Польщі. Ще в рідному селі я був похрещений у вірі чеських братів. Коли ми приїхали сюди, ми похрестили наших двох синів і двох онуків теж у цій вірі. Мій прадідусь Йозеф Андерш, за яким мене назвали, переселився спочатку на Волинь, а потім на південь України, де в 1904 році разом з іншими чехами-переселенцями заснував село, яке називалося Мала Олександрівка, або Чехи. Вони там добре господарювали, були працьовиті. Мій дідусь мав кам’яний дім з цегли, який до цього часу стоїть. У ньому зараз клуб. А поряд теж такий цегляний будиночок – це була чеська школа. Там було три класи і там училися мої батьки. Все було в селі нормально, але потім почалося розкуркулення, і прадідуся Йозефа вислали в Середню Азію. Мого дідуся Фрідріха арештували у 38-ому році і розстріляли, як такого,який нібито був учасником чеської націоналістичної організації. У 1963 році він був реабілітований.\n- Так що Ви себе завжди відчували чехом...\n- Так. “Vždy jsem se cítil Čechem!” У нашому селі ми розмовляли мовою 19-того століття, і коли я зіткнувся з чеською літературною мовою, багато слів чув уперше. Я вчився в українській школі, так що у мене дві рідні мови. У Києві після закінчення аспірантури займався чеською проблематикою. Там мій сектор, яким я керував, створив Чесько-український словник в двох томах. До речі, зараз в Інституті мовознавства в Києві іде підготовка другого, доповненого видання цього словника. Там ми створили Граматику чеської мови (у зіставленні з українською) і підготували чесько-український розмовник. І, навпаки, в оломоуцькому університеті я займаюся українською проблематикою.\n- Вас тут сприймають як чеха або як українця?\nЯк чеха. Але, звичайно, бачать неточності в мові. Головне у вимові. Наприклад, коли я кажу своє прізвище, “ш” на кінці звучить трішки твердо, і інколи перепитують: “ш чи ж?”. У селі Долани, у якому жив основоположник славістики Йозеф Добровський, люди сприймають мене нормально. У корчмі з ними спілкуюсь, немає там між нами якогось непорозуміння.\n- А звикнути до чеських реалій не було важко?\n- Ні, звичайно. По-перше, я з чеського села. По-друге, все своє життя наукове я якось стикався з чехами; зокрема, ми співпрацювали з Інститутом чеської мови над виданням чесько-українського словника. Ми щороку їздили до Праги. Працювали з колегами, і одночасно ходили у місто і чули, відчували, бачили, розмовляли з людьми. Я побував у багатьох містах Чехії. В Оломоуці у нас склалася група однодумців: ми граємо у волейбол, теніс, щороку їздимо кудись – на Бескиди, до Орлицьких гір, на Шумаву.\n- Так що Ви – справжній чех...\n- Гадаю, що так. Співаю разом з усіма чеські пісні, веду активний чеський спосіб життя. Їжджу на велосипеді, на лижах. Прогулянки, туризм. В Україні такого активного велосипедного туризму немає. А тут – кожний, всі нерозлучні, як кажуть, з “колом”. Моїй сусідці за 80, а вона їздить до магазину на велосипеді. У мене дома є лижі, велосипед. Всі ці реалії для мене – уже звичне життя.\nЙозеф Андерш, керівник україністики в Оломоуці.\nРозмова та текст: Їржина Дворжакова\nTisk: Пороги, листопад-грудень 2007 р.\n(Získáno s laskavým svolením autorky interview.)


Ілля Кваша | FIRM Barbershop\nпризер Олімпійських ігор, заслужений майстер спорту України зi стрибків у воду.\nГлавная › Блог(ua) › Блог Київ › Ілля Кваша\nЯ з Миколаєва. Коли мені було 8 років, в місті відкрився басейн і я випадково отримав запрошення. Вирішив спробувати стрибки в воду. Але мене не взяли — я не підходив. Взагалі ніяк. Проблеми з координацією, з фізикою, з орієнтацією в повітрі: всі параметри які потрібні для стрибків — абсолютно в нуль. Але що значить не підходжу? Я ж хочу. І тільки через величезне бажання я потрапив на місячний випробувальний термін. Місяць тривав 22 роки.\nПерше серйозне спортивний спогад — другі змагання. Дебютні я програв, а на других виграв. І так вся кар’єра, гойдалками. Але першу перемогу я запам’ятав в найдрібніших деталях: цю гордість, коли стоїш на п’єдесталі із золотою медаллю і дипломом, щасливий, як слон.\nІ подарували мені ще вазу для ікебани, неосяжних розмірів. Я її з рук не випускав: на місці, в транспорті, на вокзалі, спав з нею в поїзді. Була зима, слизько, і вже в Миколаєві, поруч з будинком, я з цієї вазою впав. І не розбив. Підставив бік, рюкзак, сильно вдарився, але вазу не розбив.\nУ свої 14 років я програв на серйозних змаганнях, і мене почали мучити сумніви: чи моє це? Чи треба воно мені? А ще підлітковий вік, усі однолітки гуляють: дискотеки, дівчата і мені хотілося бути як всі, ходити, триматися за ручку. І це все здавалося найважливішими речами в житті. А у мене режим: 6:30 перше тренування, потім школа, потім дві години відпочинку, після — друге тренування. Як тут погуляєш? І почав потихеньку розслаблятися, пропускати тренування. На третій пропуск тренер подзвонила матері і мене взяли в тісні руки і тримали. Я їм за це дуже вдячний — мізків-то особливо не було. Скрізь встигнути неможливо.\nНа наступному ж чемпіонаті Європи я виграв дві золоті та одну бронзову медаль — і всі сумніви відступили. Я вийшов на хороший рівень і зрозумів, що займаюся тим, чим потрібно. Відразу після цього, потрапивши в дорослий спорт, я одразу ж програю купу серйозних змагань підряд, не проходжу відбір на Олімпійські ігри, але сумнівів уже не відчуваю. Я зробив висновки і наполегливо йшов до мети. Звичайно, сам би я не зміг, мені завжди допомагала мій тренер. Я потрапив до неї десятирічним хлопчиком і був з нею до кінця професійної кар’єри, цілих 20 років. Вона стала моєю другою матір’ю.\nЗ цих поразок я виніс одне — потрібно більше працювати. Якщо хочеш бути кращим — потрібно працювати більше всіх. І я почав працювати: просто пропадав в басейні, тренер навіть мене виганяла. Це дає плоди: я, з моторошними травмами рук, даю свій кращий результат і виграю чемпіонат Європи. В цьому ж році відбирають на Олімпійські ігри і ми з напарником виграємо другу в історії України медаль.\nА було це в Пекіні, і виходячи стрибати, я бачив трибуни, заповнені десятками тисяч китайців. І тут, серед всього цього — самотній прапор України. У цей момент на нього наводять камери і на екрані я бачу стрибаючих Віталіка Козловського та Наташу Валевську. Це було дуже надихаюче.\nДо Олімпіади підготуватися неможливо. Це космічний рівень. І такий же рівень відповідальності і тиску — перед виступом я ніч не спав від хвилювання. Але нічого, почався фінал, адреналін так вистрілив, що тіло зробило все за мене. Перемога була несподіваною, побачивши на екрані своє ім’я, я не повірив. Перебував в прострації, а коли стояв на п’єдесталі, не міг стримати сльози.\nІ думав тільки про одне: “Не даремно я працював, не дарма 12 років вставав о 6 ранку і тренувався по кілька разів на день”.\nІ мене понесло: 20 років, олімпійський медаліст, чемпіон Європи. Трохи зловив зірку, звичайно, але мене швидко повернули до тями. Ти чемпіон, приїжджаєш додому, у тебе беруть автографи, обіцяють квартиру — здається, що можеш все. А потім приходиш тренуватися після заслуженого відпочинку, і у тебе нічого не виходить. Починаєш практично з нуля. Це швидко повертає на землю, знову ж таки, до розуміння, що потрібно працювати.\nАле другої Олімпіади я не дістався. На заваді став найбільший переломний момент в моєму житті — операція, і як наслідок, я надовго випав із тренувального процесу. А специфіка цього спорту така, що якщо випадаєш надовго, та ще в такому віці — це кінець. І я вирішив закінчити професійну кар’єру.\nЦе було найважче рішення в моєму житті. Ти плануєш на роки вперед, а тут, це саме життя, б’є обухом по голові і каже: “Ні, друже, ти вже все”. Я пройшов через стільки травм, мене діставали з дна басейну, а через рік — я на Олімпійських іграх в Лондоні. Мене було важко зупинити. А тут просто все. Обставини, нічого не поробиш.\nЦе дуже важко психологічно. Спочатку було заперечення: “Ні, такого не може бути, я ще повернуся”. Потім настало усвідомлення. Кілька місяців я просто намагався всередині себе прийняти те, що це кінець.\nКоли професійно займаєшся спортом, навколо нічого не бачиш. 22 роки у мене був тільки спорт. А коли він закінчився, знову почалися сумніви, пошуки себе. І я себе знайшов, адаптувався до нового життя. Ми з хлопцями з Live Love придумали програму зі стрибків у воду для любителів і займаємося популяризацією цього виду спорту, і спорту в загальному, серед звичайних людей, не професіоналів.\nМи намагаємося залучити якомога більше людей до спільноти аматорського спорту, влаштовуємо виїзні, міжнародні змагання. Все побудовано на дружелюбності, на заняттях для фану, для себе. У кожного свій результат, головне — участь, головне — тусовка. І тут не тільки спорт, є різні творчі ініціативи: спів, танці тощо. Ми намагаємося дати людям можливість урізноманітнити своє життя.\nА щодо мене: якщо раніше життя було жорстко розплановане і я йшов по вузькому шляху до чітких цілей, то тепер мене кидає в різні боки. Я регулярно пробую нове і не знаю, куди мене занесе завтра. І це цікаво.


Образ людини і доби | Патріархат\nОбраз людини і доби\nД-р Михайло Логаза: «ТАКЕ ТО В НАС ЖИТТЯ» (Спогади-промови-есеї-коментарі-вибране про охорону здоров’я), Сиракюзи, Нью-Йорк, 1985 р.\nПеред нами дбайливо оформлена книжка, а заголовок її взятий із відомої пісні пластунів «Лісових Чортів», що її залюбки співає пластова молодь вже шість десятків років. Автор має моральне право вживати слова із пластової пісні для своєї книжки, бо він сам пластун «з крови і кости», від гімназійної лавки й досьогодні.\nЯк бачимо із підзаголовку, зміст книжки дуже різноманітний. Він охоплює все життя, діяльність і зацікавлення автора, відомого лікаря та громадського діяча, д-ра Михайла Логази. Та не лише його одного. Його доля, його діяльність та ідеали, з яких вона випливала, притаманні дуже великій групі людей: українській інтелігенції дещо старшого вже сьогодні покоління. У великій більшості вийшла ця інтелігенція із-під селянських стріх, цього праджерела народніх сил і досвіду віків. Здобула собі важкою працею освіту, місце й повагу між своїми й чужими. Але рівночасно використовувала ці здобутки, із безмежним майже ідеалізмом, на службу й користь своєму народові. «Лиш з любови і туги», як писав Іван Франко. Без патосу й самопохвальби, як зрозумілу життєву доцільність.\nУ своєму життєписі автор розповідає про своє дитинство в рідному селі, де не бракувало «добрих людей», щоб вкласти в серце дитини зародки добра. Далі гімназійні роки, прожиті власним трудом, із професорами, які вміли давати не лише знання, але й ідеали. Включення у потік громадських зацікавлень та завдань. І далі студентські роки в заповітному Львові, у самому центрі бурливих молодечих надій, в «Академічному домі». А тоді довгі роки фахової й громадської праці, понад усі особисті трагедії, спершу на передмісті рідного Львова, а далі на чужині, слідом скільки то тисяч наших повоєнних скитальців, аж за море, до американських Сиракюз.\nУ книжці автор зібрав увесь свій дорібок громадської й фахової праці у «будуванні заморської України». Цю відому фразу можна, зрештою, в цьому випадку вжити зовсім без лапок! Читаємо його статті в загальній українській та професійній пресі, його промови та доповіді із різних нагод, репортажі із життя українських Сиракюз, що його в значній мірі автор та його дружина власне творили й очолювали, гутірки на радіопрограмах. Все це опрацьоване дуже старанно, з добрим журналістичним талантом та вмінням. І з кожного слова пробивається світогляд типового благочестивого християнина-католика, українця-державника й соборника, «без краплі облуди». Його погляди чи то на справу здобуття Києво-Галицького Патріярхату, чи на необхідність збереження української мови в Церкві та в житті, чи на наше положення й зобов’язання супроти нескореної України, чи на проблеми охорони здоров’я одиниці й народу, завжди підкреслено здорові й конструктивні. Завжди обдумані й зрівноважені, але стійкі й відважні, не зважаючи на те, «чи хтось із них вдоволений». Автор заступає українську «рацію стану» у всіх ділянках. Читачеві, що йому небайдужі заторкнені в книжці проблеми, стає якось легше на душі, що може цілком ідентифікувати свої погляди з авторовими. Що може шукати в нього опори проти сумнівности й неозначености сучасного життя. А молода людина може тут багато навчитися…\nТак виглядає зображена в книжці, автопортретом, Людина. Але не можна не доцінювати і вартости цього твору як документу доби. Книжка жива актуальністю подій, які описує, настроями, які віддзеркалює. Все це діялося «вчора», у п’ятдесяті, шістдесяті, сімдесяті роки. Читаємо там, що «вбивці бл. п. Степана Бандери ще не викрито», хоч автор, зрозуміло, безпомильно вказує, хто стояв за цим вбивством. Читаємо про змагання за пам’ятник Т.Шевченкові у Вашінґтоні, про посвячення храму Святої Софії в Римі, про «сердиту молодь», яка теж досьогодні вже дещо поінакшала. Недавнє минуле, але з дуже великим впливом на сьогоднішнє. І добрий причинок до його зрозуміння.\nДобре зробив шановний автор, що сам зібрав цей дорібок, який певно не так легко було б розшукати комусь іншому по часописах, журналах, записках. Хоч він сьогодні ще повен сил та громадської наснаги, все ж таки його пройдений шлях сьогодні вартий підсумування та оцінки. Належної оцінки, додамо, хоч автор сам людина особливо скромна і похвал не бажає.\nЩиро бажаємо, щоб він мав змогу йти обраним шляхом ще на многі й плідні літа. Але книжка вже сьогодні становить закінчену цілість та безсумнівну вартість, як для збереження у пам’яті минулого, так і на поучення й приклад грядучим поколінням.