К. Семенова-Шелевицька: пахне безперспективністю – Освіта.UA\nНайповажніші ректори зібралися поговорити про законопроект по НАЗЯВО, який вони нещодавно викотили\nАвтор: К. Семенова-Шелевицька, секретар Наукового товариства студентів, аспірантів, докторантів та молодих вчених НАУ.\nРектори (не всі, найповажніші) зібралися буцімто поговорити про законопроект по НАЗЯВО, який вони нещодавно викотили.\nНа ділі вийшов плач Ярославни.\nКілька цитат, для розуміння рівня розмови, вирвано з контексту трохи:\n«Ректори отримують найменшу заробітну плату серед керівників освітніх установ у галузі вищої освіти».\n«Давайте Академія педнаук розробить показники в контрактах для ректорів, бо як же я можу залучити недержавне фінансування і скоротити».\n«Скопус - це корупція», без коментарів).\n«Індикативна вартість - це обмеження автономії університетів», далі все зводиться до того, що університети хочуть брати контрактників за ціною меншою собівартості.\n«Верніть нарешті все, як було до того, останні кілька очільників міністерства все поламали», це типу верніть ручне керування, нам краще піти домовитися в МОН, ніж грати за рівними прозорими правилами.\n«А ви думаєте про дітей, які бродять по Україні і не знають, що їм робити?»\n«Непросто зараз справиться», - підсумок від ректора КНУ.\nПро НАЗЯВО теж було. В основному бідкалися університети, що не пройшли атестацію. Ну і ще платити хочуть менше, ніж зараз.\nПро інновації не говорили, про методологію змішаної освіти не говорили, про цифровізацію не говорили, про державно-приватне партнерство не говорили, про ендавмент фонди не говорили, про енергоефективність не говорили, про інвестиції не говорили.\nКоротше, якоюсь державницькою позицією не пахло. На жаль, пахло дикою втомою і безперспективністю. Дійство це викликало жаль.\nПозиція високоповажних мене не дивує.\nДивує, що адекватні ректори, реальні роботодавці, представники громадянського суспільства досі не спромоглися об'єднатися в адекватну організацію, яка би реально формувала стратегію вищої освіти. Ви реально думаєте, що те, що відбувається в найбільших університетах країни, вас не стосується?\nнаука блоги Ксенія Семенова-Шелевицька\nЦе звичайна тотальна корупція.\n15.08.2020 в 09:16 Відповісти\nПрикра ознака часу- незаслужено ображати людей . При цьому ясно, що авторка Семенова просто не дотягує до рівня дискусіі, тож вирішила плюнути, раз не зрозуміла про що дискусія. «Не ведают, что творят»- це про нинішніх «експердів».\n08.08.2020 в 23:44 Відповісти\nНа цій нараді все було поділу, окрім виступу хвороі на голову пані Пархоменко. Видно бажання всіх загризти, обмазати брудом. Цікаво- саме нічого не пише, а всіх критикує.\nДля Олеся: Точно- намахана Пархоменко!\nОгидно все це\nНе пройшли акредитацію, а не "атестацію", автор! Ви б хоча б у термінології підкачались.\n06.08.2020 в 07:14 Відповісти\nНа мій погляд, яскравий приклад повної упередженості авторки, коли потрібно відібрати окремі речення, що підтверджують її позицію. Да, дійсно були виступи "плачи Ярославни", але й були і зовсім інші (наприклад, в.о. ректора НУ "ХП" та й інші), в яких наводилися конкретні пропозиції та зауваження щодо удосконалення системи забезпечення якості вищої освіти. Але, авторка про це повністю умовчує, тому дискутувати з упередженою людиною не має жодного сенсу. Просто наведу посилання, за яким можна побачити та прослухати повний запис цього засідання та зробити особисті висновки https://www.youtube.com/watch?v=7AKuYPiiCrY&feature=youtu.be&fbclid=IwAR0QgXOlQpSvyMbcKzt_rLvZBa0xIBWKD-QXOcSdTju1wg1A2D91Busvf5M\n05.08.2020 в 16:11 Відповісти\nНу і де тут спростування того, що казали ректори? "«Ректори отримують найменшу заробітну плату серед керівників освітніх установ у галузі вищої освіти» (якщо це не так, дайте посилання), "«Давайте Академія педнаук розробить показники в контрактах для ректорів, бо як же я можу залучити недержавне фінансування і скоротити» (що не так?, незрозуміло...), «Скопус - це корупція» (100% правда, бо для рейтингу університету викладачі платять по 1000$ за статтю, щоб був рейтинг! Про якість статті мова не йдеться, головне, щоб була надрукована у скопусі і грошики пливуть за кордон), «Індикативна вартість - це обмеження автономії університетів» (хіба не так?), «А ви думаєте про дітей, які бродять по Україні і не знають, що їм робити?» (звісно, не думають). А гребти по 64 тис. за акредитацію, це нормально? Зараз в освіті, де не повернися, кругом гроші, ті ж захисти дисертацій і т.п.!\n05.08.2020 в 12:23 Подивитись всі відповіді (11)\nДля XPXU: 1. Див. щорічні декларацвї ректорів, більшість з них офіційні мільйонери.2. Академія пед.наук нічого розробити для покращення менеджменту не зможе, див. хто очолює її - еліта комуністичної парт.номенклатури, екс. працівник ЦК КОМПАРТІЇ В.Г.Кремінь. 3. Статті для журналів з бази Скопус друкуються БЕЗКОШТОВНО, і лише малограмотні псевдонауковці мусять за них платити (купувати особисто собі право імітації приналежності до науки). 4. Індикативна вартість введена для запобігання відвертому демпінгу на ринку освітніх послуг, бо ще трохи і кожен корівник буде за 3 гривні видавати диплом про вищу освіту замість самої освіти ...\nДля реальність: На жаль, реальність саме така, а іноді ще гірша - Академія педнаук до наук відношення не має і її потрібно найскоріше розігнати, як і когорту "вчёних". Дипломи вже видають за описаною схемою і це дипломи навіть докторів. Все інше РЕАЛЬНІСТЬ.\nДля реальність: Подивився: Ось декларації двох ректорів:https://declarations.com.ua/declaration/nacp_f07250b6-6aa4-4b20-bd15-5011df724ba5, https://declarations.com.ua/declaration/nacp_7ba4f4cb-8874-4d02-b43e-eaf78c5565de: Глухівського і Бердянського педуніверситетів, заробітна плата за рік 507382 і 357356. Де тут мільйони? Тут конкретні цифри, може ми у різні декларації дивимося, то дайте посилання. В Академії педнаук усі старі пердуни? То може поміняти склад? Щодо безкоштовних статей у скопусах, то це відверта брехня, бо дійсно є безкоштовні, але треба довго чекати і має бути якісна стаття, а для рейтинга і якщо треба терміново видати якийсь опус, то є куча платних скопусів, тільки плати гроші. Найкраще запобігання джемпінгу - це якість надання освітніх послуг і працевлаштування випускників. Абітуриєнт буде вибирати той виш, диплом якого котирується. А якщо є дурні, які хочуть мати тільки "корочку", то їх нічого вже не врятує!\nТермінологія "соросята" запущена сусідами-мокшанцями, а в Україні підхоплена прихильниками "рускага міра" і совкодрочерами. Так що одразу за термінологією видно, звідки віє вітер, як би хто не прикидався і якими благими намірами не прикривався... Краще долати незначні недоліки і рухатися вперед, ніж вертатися в совково-мокшанське минуле. Але, на жаль, дотримання керівниками ВЗО традиції "чего изволите-с" можуть перемогти... Стає страшно... І все ж ми не совок і не "рускій мір", будемо боротись. КГБ не здолало дух і волю, то якимось тупим зелебеникам тим паче не вдасться!\nДля Небайдужий: тільки не треба цей конфлікт подавати як боротьбу західного і радянського світоглядів. Обидва лагеря борців належать до примітивної, ненажерливої української бюрократії від освіти та науки, і борються вони між собою за право збирати грошенята з освітнього бюджету. Звісно, за лозунгами і декларацією намірів вони різняться, але не за сутністю.\nДля Небайдужий: у тебя, друг, на башке не просто кастрюля, выварка! Этож надо такое молоть!)\nНасправді, стара і молода бюрократія воюють за доступ до грошей. По своїй сутності вони практично одакові - живуть з народних грошей на освіту. наука і освіта обом сторонам потрібні лише щоб приховувати особисті корисливі інтереси. Результати 25-ти річного керування старої гвардії вже бачимо (Шкарлет=зіц председатель старої гвардії), а те що пропонує нова бюрократична група - це просто ще один спосіб збирати кошти з університетів і науковців. От, за ці гроші два угрупування і зчепились, молода квітуча бюрократія проти старої бригади від бюджету на освіту.\n05.08.2020 в 12:16 Відповісти\nПро адекватних найповажніших ректорів можна детальніше?\n05.08.2020 в 10:36 Відповісти\nЩо таке ендавмент фонди??\n05.08.2020 в 08:41 Відповісти\nА мне, например, противно было слушать Квита. Все вокруг врут, по его словам, а они розовые и пушистые. Стандартный набор отмазок грантоедов-соросят. Присоски-паразиты это НАЗЯВО. Легко было их допустить, а теперь сложно избавиться от них. Вся страна в руках иностранных агентов, которых привёл Порошенко - мразь продажная. Приятно было слушать Шкарлета. Лучший министр!\n05.08.2020 в 08:21 Відповісти\nНапевно наші аспіранти в Нау не мають роботи, не роблять досліджень, гуляють.ще й не все добре із совістю , страждає виховання. Для них - у нас в краіні всі сивочолі - заморені, нікчемні. Це в Америці в президенти йдуть в 70 -75 років. Там мудрість треба. А в нас старших ми зневажаємо , навіть оббріхуємо. Дивився професійну дискусію, апломб і викручування Квіта, аргументи міністра і виступаючих. Назява- надуманий пустий орган.\nДля Дмитро: дійсно, стаття написана досить коряво, це правда, але Ви написали не кращий коментар. Ніхто не повинен забирати у аспірантки право критикувати помираючу вищу освіту в Україні. Поважати ж старших корупціонерів від освіти взагалі аморально, чи Ви не згодні пане Дмитре? П.С. зверніть увагу, що ректори в провідних західних ун-тах не сидять пожиттєво на своїх посадах, в змінюються через 2 терміни. Чи Ви поважаєте людей за міцність щелеп і за здатність до смерті сидіти в креслі ректора? З нас вже сміються в розвинутих країнах за 100 річного президента НАНУ, невже того недостатньо?\nСергій мироновіч Квіт , о чем ₴ви? Ваша зарплата- 115 тис грн без премии?? Ви мільйонщик!\nВласенко , журналіст\nПані Семенова ще на копійку не зробила, а вже «найповажніших» ректорів знеславила.... А мова йшла про те, що Назяво на чолі із головним соросятком Квітом обдирає студентів, виші при акредитаціі. Плата за одну справу- 64 тисячі грн. За рік державна установа незаконно здирає десятки млн грн. А Квіт має з/п 115 тис грн без преміальних ... Що хочуть, те і роблять... Мало того- додумалися за захист дисертацій брать 150 тис за грн . За докторську, закандидатську - 50 грн??? І це беззаконня кВітне... те і роблять.\n04.08.2020 в 21:18 Відповісти


У скільки оцінили їх життя. Державні пільги для захисників В... - «Слобідський край»\nУ скільки оцінили їх життя. Державні пільги для захисників Вітчизни\n10.06.2014 07:36 Суспільство\nДо 20 червня в Україні триватиме другий етап часткової мобілізації, а отже в будь-яку мить ваш чоловік, син чи брат може отримати повістку з військкомату. Яку допомогу й соціальні гарантії держава обіцяє своїм захисникам, розбирався кореспондент «СК».\nПід часткову мобілізацію може потрапити будь-який українець віком від 19 до 60 років, який має військово-облікову спеціальність і проходить за станом здоров’я. При цьому ні сімейний стан, ні матеріальний статок нічого не важать. На сьогодні від служби звільняються лише чоловіки, які мають п’ять і більше дітей, а також ті, які є єдиними опікунами недієздатних родичів. Водночас держава зі свого боку гарантує призовникам низку пільг. Так, 27 березня Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення проведення мобілізації».\nЗгідно з текстом документа, за мобілізованим на час служби зберігається його робоче місце, посада і середній заробіток. Виплати проводяться за рахунок коштів держбюджету. При цьому не має значення, чи то людина працювала на держпідприємстві, чи у приватній фірмі. Якщо призовник сам займався підприємницькою діяльністю, то державна реєстрація його бізнесу на період мобілізації також не припиняється. Щоправда, це діє лише в разі, якщо термін служби складатиме до одного року.\nМають право призовники і на грошове забезпечення в повному обсязі, з урахуванням усіх надбавок і премій, на рівні військовослужбовців контрактної служби (відповідно до посад і військових звань). Тобто, якщо вас мобілізували як рядового, то місячна зарплата має дорівнювати зарплаті рядового-контрактника. На призовників поширюється весь комплекс гарантій соціального і правового захисту, передбачених законодавством для військовослужбовців. Зокрема, час перебування на службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Гарантує держава також матеріальне забезпечення (харчування, одяг) і безкоштовне лікування. Призовники мають право на одноразову грошову допомога, яку повинні виплатити в день демобілізації. Умови й порядок виплати цих коштів має визначити Кабмін.\nА от військовим пенсіонерам, які потраплять під мобілізацію, виплачування пенсії на час служби не припинятимуть. Після закінчення служби пенсію обіцяють переглянути вже з урахуванням додаткової вислуги років на день демобілізації. Якщо новий розмір пенсії буде меншим, ніж був у мирний час, то сума цієї виплати залишиться на старому рівні.\nІрина Гудзь, матеріал з газети "Слобідський край" №67 від 05.06.2014


Факультет авіаційних і космічних систем запрошує учнів 11 класів на підготовчі курси на яких проводиться підготовка до незалежного зовнішнього оцінювання (ЗНО) з математики та фізики. Початок занять 1 жовтня 2012 р.\nЗвертатись: Київ, м."Політехнічний інститут", вул. Боткіна 1, корп.28, кімната 206 б, тел. 044-406-83-15, 095-435-53-50.\nВізит представників ФАКС НТУУ "КПІ" в м. Бліда (Алжир)\n24-25 квітня 2012 р.відбувся візит представників ФАКС НТУУ "КПІ" в м. Бліда (Алжир) на запрошення університету Саад Дахлаб. Була підписана Угода про співробітництво між нашим університетом та університетом Саад Дахлаб.\nПідписання Угоди про співробітництво між НТУУ "КПІ" та університетом Саад Дахлаб.\nДень відкритих дверей ФАКС\nРозклад літньої екзаменаційної сесії 2011-2012\nНа факультеті авіаційних і космічних систем 28 квітня 2012 відбувся день вікритих дверей. Він розпочався демонстрацією фільму про створення літака АН-225 «МРІЯ». Після цього гостям була представлена електронна презентація про напрями підготовки та спеціальності кафедр. Треба зазначити, що серед гостей факультету були не тільки учні київських шкіл, а ї діти з м. Глухова Сумської обл., м. Кривий Ріг, м.Дніпродзержинськ, м. Стаханів Донецької обл., м. Обухів, м. Біла Церква, м. Маріупіль.\nВручення диплому Почесного доктора ФАКС першому космонавту Німеччини Ульріху Вальтеру - 19 квітня о 10год. 15 хв. в залі Вченої ради НТУУ “КПІ” ( корп. 1)\nУВАГА!!! Online реєстрацію на участь у проекті EWENT продовжено до 25.04.2012\nПланові показники ФАКС (всі)\nПланові показники ФАКС (основні)


Наші активності — БО "БФ Волонтери Дорослі-Дітям"\nАкція проходить у зимовий період!\nМи впевнені, що кожен з наших дітлахів про щось мріє. Найлегше збуваються бажання, якщо їх замовляти під новорічні та різдвяні свята, а можливо, й Святий Миколай також докладе зусиль до здійснення бажань. Проте є діти, в кого мрії майже не збуваються зовсім… Це діти з інтернатних та лікарняних закладів Харківщини. Такі діти становляться підшефними у БО "БФ Волонтери: Дорослі-Дітям». Звісно, ніякі листи до Діда Мороза або інших чарівників не можуть прискорити отримання дітьми теплої домівки та люблячих батьків, це занадто велике бажання, яке не завжди залежить від дорослих. Але дітворі можна хоча б загадати щось маленьке, що може стати невеличким чарівництвом у сірому буденному житті сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Пропонуємо вам стати ненадовго чарівниками. Напередодні свят Нового року та Дня Святого Миколая діти пишуть листи. Вони дуже хочуть отримати щось таке, що зігріє їх душі та, що суттєво, буде особисто їхнім, вони самі зможуть вирішувати долю подарунка, адже ці діти дуже звикли до того, що в них немає нічого власного. У листах малеча просить не так вже й багато. Звичайно це іграшки, ласощі або щось для дозвілля. Ви можете долучитися до акції БО "БФ Волонтери: Дорослі-Дітям", виконавши бажання якоїсь дитини! Коли прямуєте до магазину купити різдвяні дарунки власним синам чи дочкам - придбайте ще один додатковий, адже хто, окрім нас з Вами, потурбується про малечу! Давайте покажемо їм, що хоча б невеличкі чудеса – бувають, а їхні мрії – заслуговують на здійснення!\nКУПУЙ ЯНГОЛЯТКО - ВРЯТУЙ НЕМОВЛЯТКО\nЩо може бути милішим за діточок? Наші найменші громадяни – ті, які народжені зовсім нещодавно або передчасно, такі маленькі та беззахисні, схожі на янголят з листівок … Вони активно борються, намагаючись відстояти своє право на життя, немовби доводячи батькам, що все найкраще в них попереду… Оскільки втрачений час – це втрачене життя, інтернет-магазин «Юстайл» сумісно з БО "БФ Волонтери: Дорослі - Дітям» проводить благодійну акцію із символічною назвою "Купи янголятко - врятуй немовлятко". Усього за 100 гривень Ви можете придбати срібляну підвіску з янголятком, завітавши на сторінку інтернет-магазину «Юстайл» http://yustyle.com.ua/stock-akciya/39013.html . Вся сума від продажу буде перерахована на потреби недоношених новонароджених, які знаходяться у Харківському Перинатальному центрі.\nЛюдей, які бажають допомогти – дітям, сім’ям з дітьми, дитячим закладам – на світі багато. Але не в кожного виходить займатися волонтерством на постійній основі, причин для цього також досить – клопоти у власній сім’ї, брак вільного часу, відсутність фінансових або транспортних засобів. Саме для тих, хто дуже хоче нести добро людям, але не може знайти нагоди для залучення у волонтерський світ, створений «День добрих справ». Кожного місяця, у його останні вихідні, на сторінці у соціальних мережах створюється новийзахід. У його описі публікуються нескладні, але дуже актуальн ізавдання, які можна робити трохи раніше або у визначений день – коли усі бажаючі можуть допомогти тим, чим вони здатні. Можна також створювати власн ізавдання (якщо Ви впевнені, що вони принесуть користь) та залучати до їх здійснення інших. Підключайтеся та розбирайтезавдання на наступний День добрих справ! Приєднуйтесь до «БФ Волонтери: Дорослі-Дітям» на нашій сторінці Фейсбуку.


Зигенія 100 років — EURO Окна\nЗигенія 100 років\nВікна REHAU Статті Зигенія 100 років\nSIEGENIA празднует свой 100-летний юбилей\nІсторія відомого німецького виробника фурнітури для вікон, балконних блоків і всіх видів дверей - компанія Зігенія-АУБИ КГ (SIEGENIA-AUBI KG) починається з 1914 року.\nSIEGENIA - перша частина назви компанії походить від німецького міста Зіген, історична назва Зігель де в 1914 році Вільгельм Йегер (Wilchelm Jäger) заснував підприємство з виробництва контейнерних комплектуючих, забезпечуючи потреби місцевого машинобудування. Після другої світової війни, у зв'язку з величезним зростанням потреби в будівельних комплектуючих онук засновника компанії Герхард Франк (Gerhard Frank) виводить фірму на провідні позиції в області поставок фурнітури для віконного виробництва та промисловості Європи.\nAUBI - друге слово в назві компанії йде корінням ще глибше в історію - в 1873 році Август Бильштайн організував виробництво металевої фурнітури для вікон і дверей в невеликому німецькому містечку Альтенвероде (Вестфалія). Ця продукція випускалася під маркою AUBI (AUgust BIlstein) і грунтувалася на технічних винаходах, захищених патентами. У 1998 правнук засновника фірми Віланд Франк об'єднав раніше незалежних виробників віконної фурнітури Зігеніа Франк (Siegenia Frank) з іншим німецьким виробником фурнітури для вікон - АУБИ Баубешлеге ГмбХ (AUBI Baubeschläge GmbH) і KFV.\nЗ 2003 року обидва підприємства функціонують на світовому ринку під торговою маркою SIEGENIA-AUBI, продовжуючи випускати обидві системи фурнітури, а також розробляти нові продукти. SIEGENIA-AUBI KG пропонує своїм клієнтам широкий вибір систем фурнітури як для муніципального, так і для приватного будівництва.\nВ даний час компанія має 7 заводів, де виробляють фурнітуру Зігенія-Аубі, 5 з них розташовані на території Німеччини. Ще два виробничих комплекси знаходяться за межами Німеччини, один з них розташований в Китаї і обслуговує весь азіатський регіон, а інший завод знаходиться в Польщі.\nПодробнее на сайте: https://rankmedicine.ruhttps://washealth.ruhttps://enjoymedicine.ruhttps://chinese-medicine.ru https://yetimedicine.ru https://safemedicine.ruhttps://medicineway.ruhttps://whitemedicine.ruhttps://dearmedicine.ru https://medicinego.ruhttps://bravemedicine.ruhttps://natural-cure.ruhttps://indianmedicine.ru


ЧИ ЗДАТНЕ ВІДНОВЛЮВАЛЬНЕ ПРАВОСУДДЯ\nЗМЕНШИТИ НАВАНТАЖЕННЯ НА СИСТЕМУ\nДоповідь, представлена на конференції „Формування української моделі відновлювального правосуддя”, організованої Українським Центром Порозуміння, Київ, 10-11 лютого 2005 року.\nЗ вашого дозволу, я почну з вітань на адресу тих, хто сприяв значним успіхам України на шляху до запровадження відновлювального правосуддя, досягнутим за вельми короткий час. Вони стали складовою частиною процесів, які протягом останніх років відбувалися у багатьох країнах. Це пов’язано з визнанням більш значної ролі жертви злочину у системі відповідальності за злочин, а також необхідності забезпечити такий стан речей, коли злочинці мають зробити усе можливе для усування наслідків шкоди, завданої через їхні дії. Певна роль у системі відповідальності належить і громаді – як з точки зору надання жертві підтримки, так і з точки зору створення можливості для злочинця або злочинниці виконати умови досягнутої з ним або з нею угоди.\nУ цій доповіді буде розглянуто труднощі, на які наштовхнулося запровадження відновлювального правосуддя, а також причини, через які ці труднощі не долаються. Також тут надаються пропозиції щодо можливих шляхів вирішення проблем. Спочатку пропонуватимуться традиційні підходи до відповідальності, а після цього – відмінні від них підходи, що базуються на засадах відновлювання. Нарешті, будуть розглянуті можливі результати застосування такого підходу, включаючи важливу роль тих, хто відправляють правосуддя, і кому належить забезпечити наближення практичних відновлювальних заходів до ідеалу самого принципу відновлювального правосуддя.\nЗ якими труднощами зустрічається система відновлювального правосуддя?\nВелика кількість країн характеризується значним затягуванням судових розглядів та перевантаженістю в’язниць. Частково це пояснюється тим, що органи карного судочинства виконують свою роботу саме належним чином. У своїх діях вони виходять з того припущення, що вони мають заохочувати громадян (як правило – жертв злочинів) повідомляти про злочини поліції. Поліція намагається виявити якомога більше злочинців, а прокуратури намагаються висунути звинувачення проти якомога більшої їх кількості. У разі їхнього засудження для більшості з них вимагатиметься нагляд або ув’язнення.\nЩе однією причиною є кількість та тривалість вироків, пов’язаних з позбавленням волі; ситуація ускладнюється також затримками у судовому розгляді справ, а це означає, що багато хто з тих, хто є „невинуватим, доки його вину не доведено”, знаходяться у в’язниці в очікуванні суду. У деяких країнах удаються ще до деяких санкцій окрім позбавлення волі, але й там завантаженість в’язниць є високою, зокрема якщо терміни ув’язнення є відносно тривалими. Найбільша кількість порушень такого типу спостерігається у Сполучених Штатах, де кількість ув’язнених становить близько двох мільйонів, тобто, 686 на кожні 100 000 населення, та Росія, де ув’язнених біль одного мільйону, тобто, 638 на кожні 100 000. За результатами нещодавно проведеного дослідження цей показник становить для України 406, для Польщі - 213, для Великої Британії – 139, а для Фарерських островів – 21 (де на населення кількістю 40 000 припадає 9 ув’язнених!) (Walmsley, 2003). Разом з тим, запровадження санкцій, не пов’язаних з позбавленням волі, не обов’язково призводить до зменшення кількості ув’язнених. Наприклад, в Естонії, де на час проведення Walmsley свого дослідження було 4 723 ув’язнених (337 на 100 000), у 1993 році була запроваджена служба пробації; але кількість ув’язнених залишилися великою: планується побудова ще трьох в’язниць, а на додаток до цього близько 5 000 осіб були звільнені умовно (Hilborn, доповідна записка, 2004).\nВзагалі, кримінологи визнають, що між показниками злочинності та показниками ув’язнення зв’язок дуже незначний; наприклад, на протязі дев’яностих років ХХ століття спостерігалося зростання злочинності як у Польщі, де карну політику було лібералізовано, як у Румунії та Болгарії, де така лібералізація не була очевидною, так і у республіках колишнього Радянського Союзу, де показники кількості ув’язнених залишалися високими (Krajewski 2004: 398). За останні роки завантаженість в’язниць в Англії та Уельсі збільшилась, хоча показники злочинності пішли на спад. У 1992 році середня кількість ув’язнених становила 45 817, а у 2002 році - 70 816; у зазначеному році відповідні витрати становили 4 821 мільйони фунтів стерлінгів (Офіс національної статистики, 2004: таблиці 11.10, 11.12). За результатами Британського дослідження злочинності, у 2002 – 2003 роках було вчинено приблизно 12,3 мільйонів злочинів, що на 36 відсотків менше аніж у 1995 році (Simmons and Dodd 2003: 22; газета „Індепендент” від 22.7.04). Мабуть, зменшення безробіття відіграло тут більшу роль аніж винесені судами вироки. Декілька років тому у Сполучених Штатах було продемонстровано, що ті з п’ятдесяти штатів, де показники завантаження в’язниць є високими, не обов’язково характеризуються вищими офіційними показниками злочинності, але, як правило, належать до більш консервативних у політиці та вищим відсотком чорношкірого та бідного населення. Високі показники злочинності прив’язувалися до таких чинників як рівень безробіття та частка міського населення (William Nagel, за цитатою із Wright 1982: 49). Аналогічним чином, кількість виконаних смертних вироків не була пов’язана з кількістю вбивств (Sellin 1980).\nЧому не вдається усунути труднощі?\nЗавдання, яке поставила перед собою система карного судочинства, подібне до завдання Данаї, героїні грецької легенди, яка була приречена наповнювати водою глечики, з діркою у дні. Якщо спостерігається зростання тяжкості злочинів (або ж, принаймні, тих злочинів, про які повідомляють засоби масової інформації, оскільки вони є винятковими, а отже – „гарячими новинами”), виникають вимоги виносити більше вироків і збільшувати їх тривалість, але задовольнити їх повністю неможливо: завжди виникатиме враження, що те покарання, яке поніс злочинець, не відповідає тій шкоді, яку злочинець завдав жертві або ж його/її родичам. У разі використання вироків, не пов’язаних з позбавленням волі – такі як умовне ув’язнення або суспільно корисні роботи, виникають вимоги щодо їх ретельного виконання, а це, у свою чергу, призводить до збільшення кількості тих, кого відправляють до в’язниць, не зважаючи на те, що вчинені ними злочини не мали такого ступеню тяжкості, який виправдовував би позбавлення волі як найперший захід.\nТі, хто розробляють політику, мають тенденцію занадто спрощувати ситуацію. Для них є „злочинці” та „не злочинці”. „Ми” – це „не злочинці”; ми не коїмо злочинів, ми швидше будемо жертвами злочинів. „Вони” – це „злочинці” або ж, принаймні, антисоціальні елементи. Як зазначив нещодавно прем’єр-міністр Британії Тоні Блер, „щоб поставити порушників закону під контроль, має статися так, щоб те покарання, яке вони несуть за те, що стали джерелом шкоди, не стільки примушувало б їх переставати бути таким джерелом, скільки ставало б їм на перешкоді у цьому” („Ґардіан”, 1.9.2004). Як щоденний досвід, так і результати психологічних досліджень вже давно довели те, що метод жорсткого примушення до зміни поведінки з наголосом більше на покаранні, аніж на заохоченні, є дієвим тільки протягом недовгого часу та за конкретних умов, що системою карного судочинства не забезпечуються (Wright, 1999: Глава 2).\nВ’язниці дорого коштують, навіть якщо їх перевантажувати і створювати у них нелюдські умови. Ще дорожче обходиться створення більш гуманних умов: виникає потреба у робочих місцях, навчанні та людських стосунках, так само як і допомога у подоланні наслідків позбавлення волі як такого. У рамках правоохоронного бюджету всі ці потреби змагаються з потребами жертв злочинів. З потребою отримувати інформацію, підтримку, а у деяких випадках - пропозицію щодо компенсації або лікування. У порівнянні з витратами на в’язниці такі витрати є малими, але за умов, коли пенітенціарна система потребує стількох речей, знайти навіть такі гроші важко.\nІснуюча система має й інші, не менш серйозні, недоліки, через які, втім, фактичне навантаження на неї не збільшується. Наприклад, жертви злочинів у ній зазвичай сприймаються як свідки, а отже, їх ніхто не інформує про хід (або відсутність ходу) їхньої справи. Надто часто, зокрема – за змагальної системи, захист вважає своїм завданням спростувати свідчення жертви-свідка, намагаючись примусити її суперечити собі для того, щоб посіяти у головах присяжних „розумні сумніви” і досягти таким чином виправдання свого клієнта. Для того щоб бути виправданим або ж зменшити покарання відповідач має безліч стимулів щоб не погоджуватись з розміром завданої шкоди або ж зводити його до мінімуму.\nЯк цьому можна заподіяти?\n(a)\tТрадиційні рішення\nТрадиційні рішення, звичайно, означають вимагати „поліпшення та удосконалення”: намагатися шукати шляхів для прискорення судового процесу та підвищення його ефективності, коли існуватиме менше затримок через втрату документів, викликатиметься менша кількість свідків для підтвердження свідчень, що не заперечуються, тощо. У разі виникнення необхідності у більшій кількості судів та в’язниць, вона має бути задоволена. Такий підхід часто супроводжується „жорсткою” політичною риторикою, яка стимулює суди до винесення вироків на більш тривалі терміни, а іноді призводить до змін у законодавстві з метою збільшення допустимого максимального терміну або встановлення мінімального. За умов змагальної демократії це може приводити до „аукціону”, на якому політики намагатимуться вигравати за рахунок внесення більш жорстких пропозицій; при цьому деякі із засобів масової інформації їх до цього підштовхуватимуть. Наприклад, передова стаття у газеті „Сан”, яка має найбільший наклад у Британії, мала назву „Ув’язнення спрацьовує” (лозунг, яким користувався тогочасний Міністр внутрішніх справ консерватор Майкл Говард) і вітала велику кількість населення в’язниць словами „Якщо камери переповнені, ... то будуйте їх більше” (22 травня 2003). Частково такі настрої спираються на ідеї каральної юстиції, а частково – на психологію примусової зміни поведінки, про яку йшлося вище.\n(b)\tНестандартне рішення\nОчевидно, що традиційна точка зору спирається на загальний досвід, проте вона дуже далека від бачення картини у цілому. Навіть ті, хто вчинили погані дії, здатні на щось краще. Коли одна особа завдає шкоди іншій, реакція необхідна, але покарання не є єдиним можливим варіантом. Ще одним небажаним побічним ефектом є те, що покарання змушує людей дбати саме про себе; вони намагаються спростувати або звести до мінімуму те, що вони заподіяли, а отже – відмовляються визнавати те, що призвело до страждань жертви. А от відновлювальне правосуддя переводить увагу правопорушника на іншу особу і заохочує його або її, як ми кажемо, „очиститися”, визнати свою участь у завданні шкоди. Крім того, загальний досвід показує, що страх не є єдиним методом переконати людей поводитися належним чином; ще однією потужною мотивацією є досягнути схвалення тих, кого людина поважає і, у свою чергу, заслужити повагу жертви та інших через готовність зустрітися із жертвою і компенсувати шкоду.\nВідновлювальне правосуддя забезпечує підхід до проблеми під іншим кутом.\n·\tЗосередження уваги на завданій шкоді (на відміну від суті суперечки), а не на злочині\n·\tНадання можливості тим, хто постраждав від злочину, брати участь у процесі, висловлювати свої почуття та розглянути можливості компенсації шкоди\n·\tЗабезпечення ресурсів, що нададуть правопорушнику можливість компенсувати шкоду без позбавлення його або її від відповідальності\n·\tЗалучення до процесу широкого загалу.\nВідновлювальне правосуддя не створює умов для навішування ярликів. По-перше, особа не отримує ярлик „злочинця”, але визначається як конкретна людина, яка завдала шкоди іншій людині або громаді. Хай не всі, але багато хто здатний на почуття покаяння, особливо після того, як він або вона почує від жертви про те, що їй довелося пережити. Багато хто прагне компенсувати шкоду добровільно, і їх не треба до цього примушувати, застосовуючи загрозу покарання.\nПо-друге, відновлювальне правосуддя не виходить з такого припущення, що ставлення до всього того, що може бути позначено ярликом „злочин”, повинне бути однаковим. Здійснення злочину – процес з трьох етапів: законодавці визначають певне діяння злочином, хтось таке діяння коїть, і хтось вирішує повідомити про це поліцію. (Тут можна визначити і додаткові етапи: наприклад, поліція повинна визначити, що це і справді був злочин, а суд повинен це підтвердити.) Таким чином, однією з причин зростання злочинності є парламент – через те, що він визначає нові правопорушення. Кількість подій, які завдають шкоди, при цьому не обов’язково змінюється. На поточний момент не виключено, що тисячі людей незаконно користуються закритою службовою інформацією для власного збагачення на біржі, або ж виходять на порнографічні сайти через свої комп’ютери, або ж полюють на лисиць за допомогою собак; така поведінка може заслуговувати на докори але не бути кримінальною. Але завтра може набрати сили новий закон, і всі ці дії стануть злочинами. Зараз в Англії ваша відмова направити своїх дітей до школи вважається злочином, який передбачає позбавлення волі („Індепендент” від 15.4.2003, „Дейлі Міррор” від 18.9.2004). Деякі політики Туреччини прагнуть проголосити злочином адюльтер або подружню невірність („Індепендент” від 15 та 17. 9.2004). Коли йдеться про менш тяжкі злочини, то проблема набуває ще більшої складності. Вже у 1980 році „Джастіс” – Британська секція Міжнародної Комісії юристів, визначила, що існує близько 750 злочинів, що визначаються як намір щодо шахрайства, навмисне завдання фізичних травм або отримання подяки у сексуальній формі, а також біля 6 500 адміністративних порушень або ж недбалих дій або ж бездіяльності, не пов’язаних з порушеннями суспільної моралі. Було запропоновано позначити останні з перелічених груп терміном „порушення” (коли факт порушення закону не заперечується) (Wright 1982: 82-3). Якщо справи за такими злочинами вирішувати за адміністративним впровадженням, статистика щодо злочинності та навантаження на суди вдалося б відразу кардинально зменшити. Але зараз обидва ці показники тільки зростають: за даними однієї британської газети, за період між 1997 та 2001 роками британським урядом було подано до парламенту 31 новий законопроект щодо правопорядку, а за період між 1997 та 2003 роками ним було створено 661 нове карне правопорушення (Cohen, 2004).\nНавіть якщо певний злочин визначено у законодавстві, все одно існує необхідність доводити, що конкретна дія або бездіяльність мала злочинний характер. Агенція у Британії, яка удалася до прагматичного підходу, це – податковий департамент. Своїм основним завданням він вважає не судове переслідування як таке, а саме збирання податків; так, за його заявою, протягом 2004-2005 років „Ми зосередимо свою увагу на тих справах, де судове переслідування найбільшим чином сприятиме дотриманню законодавства та утримуванню від шахрайських дій” (Податковий Департамент, 2004: 16). Аналогічно Управління митних та акцизних зборів, до завдань якого входить і боротьба з відмиванням грошей, „використовує свої чинні повноваження для застосування цивільно-правових санкцій як альтернативу судовому переслідуванню тих організацій, які не змогли належним чином налагодити механізми контролю за відмиванням грошей” (HM Customs and Excise 2004: 18).\nЦі думки можна проаналізувати, розглянувши три види типових справ. Перший – коли суперечка між знайомими призводить до бійки; наприклад, Б шукає підходи до дівчини чоловіка А, і А б’є Б. Одним з варіантів є сприйняти цей випадок як злочин і розпочати судове переслідування проти А як проти „злочинця”. У такому разі за ним фіксується факт судимості і покарання, витрачається час суду, і він навіть може потрапити до в’язниці. А та Б між собою, мабуть, більш ніколи не спілкуватимуться. Другим варіантом є подання чоловіком Б позову проти А до цивільного суду з вимогою про відшкодування завданих травм.\nАльтернативний варіант, який все частіше застосовується паралельно створенню служб громадської медіації, передбачає розгляд випадку як частини суперечки. Замість того щоб звертатися до поліції, Б може звернутися до центру медіації, який запросить А зустрітися з Б у присутності медіаторів. Вони організують звичайний процес медіації, попросивши обох осіб дотримуватись базових правил, таких як не перебивати одне одного і не вживати слів, які можуть сприйматися як образа; кожна з осіб опише те, що сталося, своїми словами, обидва висловлять свої почуття та поміркують стосовно поведінки щодо один одного у майбутньому. Численними і різними службами медіації було встановлено, що якщо обидві сторони погоджуються на зустріч, вісім або дев’ять випадків з десяти закінчаться угодою щодо поведінки у майбутньому, продовженням стосунків або, принаймні, кращим розумінням іншої сторони. Можливо, судам було б цікаво дізнатися, яка кількість справ підпаде під цю категорію.\nДругим видом типової справи є крадіжка, поєднана з проникненням у житло (берґлері)2. Так само, і тут, традиційною реакцією є судове переслідування. Втім, через тиск, який існує на систему, обвинувачення (принаймні, у країнах загального права) може вдатися до угоди про визнання вини: ступінь звинувачення зменшується, наприклад, з берґлері з обтяжуючими обставинами (наявність зброї) на користь звинувачення у менш тяжкому злочині, як, наприклад, берґлері без обтяжуючих обставин: злочинець визнає свою провину у цій частині і отримує менше покарання. Це не виправдовує надій жертв, оскільки у такому разі відсутнє визнання тяжкості злочину, який було заподіяно проти них.3\nАльтернативним варіантом було б припинення судового переслідування, створивши тим самим можливість для підключення медіації. У деяких країнах така справа передається акредитованій службі медіації, де працюють кваліфіковані медіатори. Деякі медіатори – це звичайні члени громади, які пройшли відповідну підготовку; цим досягається ще одна ціль відновлювального правосуддя, а саме – залучення громади до відновлювального процесу. Жертва та злочинець отримують можливість для зустрічі. Жертва може висловити свої почуття та поставити запитання, злочинець може принести вибачення і запропонувати відшкодування, як, наприклад, суспільно корисні роботи, курс навчання або заняття із самоконтролю, а „громада”4, у свою чергу, надає можливості для виконання суспільно корисних робіт та проходження тих курсів, яких потребує злочинець.\nДля третього прикладу візьмемо у ролі злочинця фірму, „юридичну особу”. У результаті вживання неналежних заходів безпеки до системи водопостачання потрапила отрута, і багато людей постраждали. У результаті карного переслідування така компанія, зазвичай, буде вимушена витрачати великі грошові суми на адвокатів, які будуть намагатися довести відсутність юридичної відповідальності компанії або ж зменшити розмір компенсації, яка присуджується до виплати. Були також випадки, коли жертви висували цивільний позов щодо компенсації шкоди, у такому разі вимоги до доказів є менш суворими, але і у такому випадку, найбільш ймовірно, будуть висунені заперечення, які призведуть до тривалого судового процесу, що вимагатиме багато коштів.\nВтім, були справи, які вирішувалися за відновлювальною методикою. Одна японська компанія скинула у море відходи, які містили ртуть; ті, хто покуштував отруєної риби, страждали на параліч, нервові розлади і навіть помирали. Компанія погодилася виплатити усім жертвам значну компенсацію, а також покрити видатки на очищення затоки; але оскільки компанія не була доведена до банкрутства і могла продовжувати свою діяльність, вона змогла виконати і свої зобов’язання (Wright, 1982: 264). Braithwaite (2003: 17-18, 63-66) наводить приклади, коли в результаті застосування відновлювальної концепції підвищувався рівень якості роботи будинків перестарілих, гірничих підприємств та атомних електростанцій. Тут, так само, не все обов’язково досягається за рахунок відновлювальної процедури: її дія може підсилюватись за рахунок тиску з боку громадськості, представленої працівниками підприємства, його замовниками, а також тих, хто постраждав або може постраждати.\nІ навіть якщо зараз домінують думки про неминуче застосування вироків, пов’язаних з позбавленням волі, відновлювальна концепція може, принаймні, допомогти скоротити термін ув’язнення. Нещодавно, за рішенням Лорда – Головного Судді Англії Лорда Вульфа, грабіжника, що здійснив збройний напад, було засуджено до семи років позбавлення волі, але через те, що він узяв участь у „конференції”, на якій були присутні сам злочинець, жертва та члени їхніх родин, цей термін було скорочено до п’яти років. Він приніс письмові вибачення жертві, зобов’язався лікуватися від наркоманії і попросив перевести його до в’язниці, де таке лікування могло надаватися. Прибічники відновлювального правосуддя надали б перевагу заміні позбавлення волі таким рішенням взагалі, але, як мінімум, тут вдалося запровадити елемент відновлювального підходу як для жертви, так і до злочинця. (R. v. Collins (2003), „Таймз” від 14 квітня).\nНовий захід (запроваджений Актом про правосуддя у справах неповнолітніх та свідчення у карних справах від 1999 року) в Англії та Уельсі, який містить деякі характеристики відновлювального підходу, це – наказ про передання справи. Відтепер від судів магістрату вимагається передавати справи усіх неповнолітніх злочинців (за кількома винятками) віком від 10 до 17 років, що визнали себе винуватими і потрапляють під суд уперше, до суду присяжних у справах неповнолітніх злочинців. До складу цього суду входить два залучених добровольця, що пройшли відповідну підготовку, та один штатний працівник. На розгляді допускається присутність інших осіб, як, наприклад, жертв злочину, але це трапляється не так часто, як очікувалося, головним чином тому, що працівники не звикли працювати із жертвами. Такі суди мають можливість проводити процес за відновлювальною концепцією і досягати результату у відповідності до неї; крім того, вони сприяють залученню членів громади.\nРезультати для системи\nЩо досягається завдяки відновлювальному правосуддю? Те, що справи виводяться із судової системи для дорослих ще до початку судового переслідування або до попереднього судового розгляду, очевидно, зменшує тиск на суди; але на додаток до цього, коли суди передають справи на медіацію до винесення вироку, їм, як правило, пропонується „пакет” заходів, який позбавляє утримання під вартою сенсу. У Новій Зеландії медіація (родині сімейні конференції) була запроваджена у 1989 році для усіх справ, пов’язаних із здійсненням злочинів неповнолітніми, за винятком вбивств. Конференції застосовувались або як засіб виведення справи молодого злочинця з карної судової системи або ж, у випадках більш тяжких злочинів, до винесення вироку. Кількість справ у судах із справ неповнолітніх зменшилася з 8 193 у 1989 році до 2 352 у 1990 році (з 63 на 1 000 населення у 1987-89 роках – трьох календарних роках, що передували прийняттю Акту, до 16 на 1 000 у 1990 році), тобто, на 71 відсоток. Згодом ця цифра зросла, але залишилася на набагато нижчому рівні. Вдалося заощадити і час судів, оскільки нова процедура заохочувала молодих правопорушників до визнання своєї відповідальності замість того, щоб її відкидати, тим самим змушуючи обвинувачення її доводити. Утримання під вартою скасовано не було; ще й досі існують „постійне перебування під наглядом” та „виправне перевиховання”, але кількість молодих осіб, направлених під варту, зменшилося із 173 у 1989 році до 64 у 1990 році, тобто, на 63 відсотки (McElrea, 1998).\nВажливість ролі суддів, обвинувачення та захисту не зменшується, але стає відмінною. Обвинувачення діє як „сторожа”, приймаючи рішення щодо тих справ, які можуть бути переданими до медіації5, а судді здійснюють нагляд за цим процесом з метою забезпечення його відповідності відновлювальним принципам; як судді, так і обвинувачення, таким чином, можуть присвячувати більше часу справам, пов’язаним з більш тяжкими злочинами, а також справам, де звинувачуваний не визнає свою вину. Аналогічним чином змінюється роль і захисників: вони вже не представляють інтереси звинувачуваного, а виступають його радниками; тепер їх завдання не відкидати звинувачування або зменшувати ступінь провини, а гарантувати дотримання прав звинувачуваного. В ідеалі, варто подбати про такий самий захист і для жертви злочину.\nЧасто, окрім інших, ставиться питання, чи сприяє відновлювальне правосуддя зменшенню кількості рецидивів. Це бажано не тільки саме по собі, але також ще більше зменшило б навантаження на систему. Треба вивчати такі дані, хоча прибічники відновлювального правосуддя стверджують, що навіть більший ступінь задоволення з боку жертв злочину вже є достатнім аргументом, навіть якщо показники рецидивів не будуть змінюватись.\nЯкби злочинів було менше, зменшився б тиск на систему карного судочинства (хіба що у такому разі вона почала б займатися менш значними правопорушеннями). Є три шляхи зменшення кількості злочинів. Один – зменшити кількість діянь, що визнаються злочинами у законодавстві (Карному кодексі). На практиці ж схоже, що ця кількість буде зростати, як ми показували раніше, і у цьому справді може бути потреба. Наприклад, якщо з’являється нова інтернет-технологія, яка відкриває нові можливості для шахрайства, або ж нова промислова технологія, яка породжує нові форми забруднення довкілля, необхідно удаватися до запобіжних заходів; разом з тим, законодавцям варто дуже добре поміркувати, перш ніж додавати певне діяння до переліку злочинних дій. Прийняти закон, який стверджує, що певна річ є злочином і заслуговує на покарання, відносно нескладно; більш складними, але й більш дієвими є інші методи, такі як регулювання за допомогою економічних важелів або ж застосування сили громадської думки.\nДругий шлях – зменшення кількості рецидивів. Зараз виникає все більше досліджень на цю тему. Наприклад, Maxwell and Morris (1999) встановили, що показники повторного засудження „безумовно, не погіршились, а у деяких аспектах можуть навіть поліпшуватись” у порівнянні з іншими аналогічними показниками, а також що вердикти з винесенням попередження можуть, взагалі, ураховуватись під час такого дослідження. Вони з’ясували, що у житті молодих осіб існують інші чинники, які більшою мірою сприяють рецидивам, як наприклад, відчуття власної непотрібності своїм батькам, відсутність дорослих удома після повернення із школи, надто часте застосування батьками фізичних покарань, тощо: іншими словами, це – чинники, які лежать поза межами можливостей судів. Добре організовані сімейні групові конференції, що викликали у правопорушників розкаяння, але не призвели їх до усвідомлення себе як поганої людини, дають кращі результати відносно показників рецидивів.\nОптимістичні, але не приголомшуючі результати були отримані під час широкомасштабного дослідження Керкі (Kurki) (2003). Наприклад, в одному із звітів, який поєднав чотири дослідження медіації з участю жертви та злочинця, показник рецидивів для учасників процесу медіації становить 19 відсотків і 28 відсотків для тих, кого було піддано традиційній процедурі карного судочинства, проте особисті характеристики правопорушників до уваги не бралися. Спробу усунути цей недолік було зроблено під час дослідження ‘RISE’ в Австралії, коли справи за випадковим принципом передавалися до медіації або до судів. Для підлітків, які скоїли насильницькі злочини, показник кількості повторних правопорушень після медіації зменшився на 49 відсотків, а для тих, кого було піддано судовій процедурі – на 11 відсотків; разом з тим, цей показник для затриманих за кермом у стані сп’яніння був дещо вищим саме після медіації. Показники ж медіації за іншими мірками, як, наприклад, задоволення, були значно вищими.\nТретій шлях – це зменшення правопорушень у цілому. Прибічники відновлювального правосуддя вважають, що завдання реагування на конкретні злочини повинно розглядатися окремо від зусиль із зниження злочинності у цілому. Останнє належить тим, хто відповідає за політику зниження злочинності та, в кінцевому рахунку – за соціальну політику взагалі. Загальноприйнята система діє на засадах утримування від злочинів залякуванням, але всі визнають, що ризик бути викритим є потужнішим фактором утримування аніж суворість покарання. Незважаючи на зусилля судів, показник рецидивів в Англії та Уельсі для дорослих осіб чоловічої статі, засуджених до ув’язнення, яких було випущено на волю у 1999 році, становив 55 відсотків. Для молодих правопорушників віком від 14 до 20 років він становив 74 відсотки, а для правопорушників віком від 14 до 17 років – 80 відсотків (Міністерство внутрішніх справ Великобританії, 2003: таблиці 9.3, 9.4). Зменшення злочинності – це поєднання ситуаційних заходів, які ускладнюють здійснення злочину, та соціальних заходів, націлених на зменшення підштовхування до злочину та підвищення інтеграції у суспільство. Відновлювальному правосуддю належить потенційно корисна роль, яка досі не була розгорнута тією мірою, якою це є можливим. На відміну від традиційної системи, воно стимулює обговорення правопорушення та його джерел в атмосфері, де відсутнє змагання сторін, внаслідок чого воно дає можливість визначити такі типи ситуацій, де існує більша ймовірність поведінки з порушенням норм права, що дозволяє вжити належних заходів у разі, якщо на це є політична воля. Один з прикладів можна знайти у Зуелетембі та інших невеликих містечках Південно-Африканської республіки, де місцеві мешканці сформували „миротворчі комітети”, що відповідає принципові „лікуй, а не завдавай болю”: вони займаються як цивільними суперечками, так і карними справами шляхом досягнення спільної угоди щодо компенсації за завдану шкоду. Вони мають зв’язок з комітетами побудови миру, які користуються отриманою з медіаційних зустрічей інформацію для з’ясування місцевих потреб, як от – побудувати дитячий майданчик або ж надати позики, за рахунок яких люди могли б розпочинати діяльність малого підприємництва (Shearing, 2001, Roche, 2003: 264-6).\nОстанній приклад – з Німеччини. У ході першого пілотного проекту медіації між жертвою та злочинцем ‘Die Brücke’ (äМіст”) у Мюнхені було помічено, що все більша кількість карних злочинів, включаючи завдання фізичних ушкоджень та сексуальне домагання скоюється у школах або біля них. Деякі жертви казали, що вчителі не сприймали їхні скарги серйозно; а в інших випадках правопорушники були виключені із школи і почувалися заклеймованими. У світлі цього, Die Brücke розробив план з опанування учнями навичок медіаторів серед рівних собі, з роз’яснення цього підходу вчителям та батькам, а також інші заходи (Nothhafft, 2003). Це може не тільки розвинути у самих учнів здатність вирішувати конфлікти у середовищі своїх товаришів, але також вчить їх з повагою ставитися один до одного через вміння слухати і уникати суб’єктивності – якостей, яким приділяється основна увага у ході підготовки медіаторів.\nВідновлювальне правосуддя не проголошується панацеєю, але воно могло б допомогти зменшити навантаження на систему карного судочинства через впровадження концепції компенсації шкоди, виведення певних справ із системи карного правосуддя, підвищення участі у процесі жертв, правопорушників та членів громади і виробки поважного ставлення до них. Заохочення людей до поваги один до одного та до вирішення конфліктів, у разі їх виникнення, на відновлювальних засадах, є двома з найважливіших шляхів розбудови справедливого та гуманного суспільства.\n2Багато випадків такої крадіжки могли б бути віднесені до попереднього прикладу, оскільки дослідження Міністерства внутрішніх справ щодо злочинності у Британії показало, що близько половини жертв знали злочинця („Індепендент” від 4.5.2004).\n3Такій проблемі можна було б запобігти за рахунок зменшення покарання без зменшення обсягу звинувачень, як це пропонується Радою з вказівок щодо винесення вироків в Англії та Уельсі („Дейлі Телеграф” від 20.9.2004).\n4 Слово „Громада” подається у лапках, оскільки існують певні суперечки щодо його значення. Тут під ним можуть розумітися окремі особи, які пропонують допомогу або роботу, НУО, які надають можливості для суспільно-корисних робіт, лікування або навчання, або ж місцеві органи влади, які надають послуги по мірі необхідності.\n5В Англії та Уельсі поліція також може зробити попередження або останнє попередження, що може поєднуватись з медіацією.


шевченко, твір, образ матері | Українська філологія\nЯкою безмежною любов'ю, ніжністю дихають ці співучі віршовані рядки! В них Шевченко підносить святий образ, образ жінки-матері. Цей образ займає особливе місце в поезії Шевченка. Він змальовує свій власний ідеал жінки. Шевченківська жінка - щира, лагідна, добра, жіночна, чисте джерело любові і розуміння. Часом вона беззахисна, страждаюча жертва, доля якої складається нещасливо і навіть трагічно. У творах поета живуть вдови, сироти, покритки, оті занапащені кріпацькі мадонни, що їх поет малює прекрасними навіть у їхньому горі. Шевченко змальовує правдиві образи "злих людей", які осквернили найсвятіше, що є в світі: матір, материнство.\n"Наймичка", "Катерина", "Причинна", "Слєпая" – безліч творів, де розкривається мотив ображеного, оганьбленого материнства. І ми страждаємо разом з героїнями «цих творів, співчуваємо їм, хвилюємось за їхню долю. Гарас Шевченко дуже зворушливо змальовує внутрішній світ людини, його багатогранність і красу, глибокі душевні переживання, трагічні долі жінок, які вступили в конфлікт із суспільством. Шевченківські образи справді трагічні, не образи-жертви, образи-страждання.\nДоля української жінки в ті часи була страшна. Жінка працювала на панщині, вдома викопувала всю хатню роботу, народжувала, годувала і виховувала дітей. А скільки жінок ставали жертвами чиєїсь розпусти, скільки наклало на себе руки! Кобзар стає на їх захист, розповідає світові про страждання кріпачок. Шевченко оспівує глибину їх почуттів, їх внутрішню гармонію, яку не можуть убити нелюдські умови існування.\nСтає навіть дивно, як Шевченко, який ніколи не був одружений, який втратив матір, коли йому будо вісім років, може гак глибоко знати натуру жінки, так правдиво і докладно змальовувати її почуття, її переживання, її характер.\n, Шевченко підніс жінку-кріпачку, жінку-матір на найвищий п'єдестал моральної краси і величі.\n"Не знаю в літературі всесвітній поета, - писав Іван Франко, - котрий би представив так високо і так щиро ідеал жінки-матері..."


Сфера-ТВ :: На сесії міської ради депутати обговорили долю ЖКП "Центральне" та "Паркове"\nНа сесії міської ради депутати обговорили долю ЖКП "Центральне" та "Паркове"\nУ Рівному пройшла 12 сесія міської ради. Депутати жваво обговорили долю комунальників ЖКП "Центральне" і "Паркове" та вирішили підприємства реорганізувати.\nДепутатів на роботу зустрічали одразу дві групи пікетувальників. Одна з них представляла мешканців гуртожитку за адресою Відінська 27. Вони живуть там багато років, а тепер приміщення суд передав у приватну власність, чим позбавив юридично цих людей житла.\nЛюбов Мінчинська, жителька гуртожитку:\n- Ми отримали це житло. В нас є розпорядження з 93 року і ми мали його зробити своїми силами. Ми дали свою згоду на це. Люди поробили ремонти.\nМіський голова розповів, що йому відомо про подібні випадки. Проте, спочатку потрібно проконсультуватися з юристами. Адже закон має в цій сфері прогалини і єдиний вихід – викупити місту цю власність, а на це коштів, вочевидь, немає.\n- Єдине, що я пообіцяв при зустрічі - якщо потрібно буде подати позов до суду від влади, то ми це зробимо. Але суд один вони програли.\nЩо ж стосується інших пікетувальників, то це працівники ЖКП "Центральне" і "Паркове". Вони вимагали ліквідувати борги із заробітної плати за останні три місяці та зберегти їх робочі місця. Іван Гема, у свою чергу пообіцяв, що так і буде.\nІван Гема, начальник управління ЖКП м. Рівне:\n- Двірники будуть працевлаштовані, а також інженери, покрівельники і так далі. Ми з керівництвом ЖКП шукаємо шляхи аби налагодити та якнайшвидше ліквідувати борги із заробітної плати.\nУ залі засідань питання під номером 90, яке стосувалося цієї теми, викликало жваву суперечку. Представник опозиції Олександр Лащук переконаний, що таким чином депутати порушують Закон.\nОлександр Лащук, депутат Рівненської міської ради, ВО "Свобода":\n- Засновником і власником житлово-комунальних установ є міська влада, проте уповноважений орган є міська рада, і мені не зрозуміло, чому виконавчі органи почали робити кроки на звільнення осіб ще у жовтні, порушуючи цим Конституцію, Трудовий Кодекс і Податковий.\nПроте міський голова стоїть на тій позиції, що реформувати у Рівному ЖКП потрібно, адже це знизить тарифи для населення і зменшить борги бюджету.\n- Зверніть увагу! Не була самоціль ліквідувати ЖКП, а була ціль зменшити витрати.\nДепутати розглянули чимало земельних питань, ухвалили план зонування, у якому ймовірно все ж з’являться нові АЗС на Басовому Куті і Соборній та зміни до бюджету. Одна з них – видача 150 тисяч гривень одній з сімей-науковців нашого міста.\n- Це кредит. Вони його візьмуть і будуть виплачувати. Куплять квартиру. Місто стимулює такі речі. За відсутності коштів ми їх не видаємо, але щороку маємо видавати до мільйона гривень.\nСеред інших питань опинилося звернення від Рівненського зоопарку про виділення півтора мільйона гривень на утримання тварин. Нагадаємо, що цьогоріч звіринець як дотаційна установа отримав з міського бюджету 850 тисяч гривень, а за 10 місяців заробив самостійно два мільйони чотириста тисяч гривень.


Лайфхаки для свят | Поради та секрети для веселих свят і вихідних\nСезон перегляду новорічних фільмів відкритий: добірка фільмів для…\nБатьки, йдіть вже відпочивати! Як не перетворити Новий рік в страшне…\nЦей список передсвяткових справ допоможе весело і без паніки провести 2018 рік і зустріти 2019-й. Звіряйтеся з ним, щоб нічого не упустити. Позбутися від мотлоху В Італії старі речі викидають за традицією прямо з вікна. Ви можете…\n3 Головних Новорічних Тренда 2019\nЦього року все поєднується просто: головний тренд новорічних вечірок - блиск. Не важливо, в якому кольорі ви будете зустрічати наступаючий рік, головне, щоб ви сяяли. Не як ялинка, звичайно, але скромних і тьмяних образів ця новорічна ніч…\nKate\t Гру 13, 2018\nКілька корисних порад, які допоможуть пережити свята. Будете упаковувати подарунки до Нового року? Використовуйте коробку з-під вина, щоб скласти в неї рулони пакувального паперу. Залиште упаковку з-під яєць для зберігання невеликих…\nПрихований сенс новорічних подарунків\na_akentieva\t Гру 12, 2018\nХтось з нетерпінням чекає новорічні канікули і сюрпризи під ялинкою. А для деяких майбутні свята - неминуче наближення кошмару. Є ті, хто терпіти не може отримувати презенти і всіляко цього уникає. Чому ж ми таке велике значення -…\nKate\t Гру 7, 2018\nВсі люблять продукти зі свинячої рульки. У чехів це «печене коліно», фляки у поляків, сальтисон з холодцем у східних слов'ян. Свиняча рулька - універсальний продукт. Недорогий і доступний, але кожна господиня знає: в умілих руках він може…\nМи починаємо готуватися до Нового року і думати про те, які подарунки дарувати родичам і друзям. Зробили підбірку для тих, хто любить алкоголь. Читайте і вибирайте класні подарунки. Ялинкові іграшки з горілкою У минулому році…\nУ чому і якому кольорі зустрічати Новий 2019 рік У Нового року є незмінні традиції, які кожен з нас намагається дотримуватися. Прикрашаємо ялинку, прикрашаємо свій будинок, накриваємо святковий стіл і, звичайно ж, вибираємо святкове…


Там, де Макар телят не пас\n▪ Спілкувалася: Олена Чекан 29 червня, 2011\nХудожник Володимир Макаренко про потребу свободи творчості, нонконформізм у реаліях радянської системи та витоки своїх полотен\nЗнаний французький дослідник мистецтва Жан-Клод Маркаде назвав живопис Макаренка орфізмом. Маестро містичних карнавалій Міхаіл Шемякін – метафізичним синтетизмом. А український історик арту Дмитро Горбачов вважає, що творчість художника – це поєднання традицій і модернізму. Сам майстер воліє не розмірковувати про теоретичні «ізми», а працювати. У невеличкій паризькій майстерні, де й мешкає серед своїх робіт.\nЖИТИ ЗА ШЕВЧЕНКОМ\nУ. Т.: Як ви самі визначаєте стиль, у якому працюєте?\n– Не люблю покладатися на слова. Чи хтось пояснить мені, що таке кохання або життя? Отак і з мистецтвом. Є речі, яких не можна й не треба тлумачити. Живу за Шевченком: мені однаково, чи буду і що скажуть. Просто роблю свою справу, встаю о шостій і малюю. Інколи, проте, переглядаю вітчизняні мистецькі журнали, а там в усіх є концепція власної творчості: той «розкриває душу України», той – «історичний дискурс». Якби я собі висував якусь концепцію, моя праця не була б вільна. Робив би те, що придумав собі теоретично. А для мене найголовніше – свобода, воля. Я її все життя шукав. Змалку.\nУ. Т.: Ви народилися в селі. Там немає художніх шкіл. Та й з учителями скрутно.\n– У селі є все. Гомін лісу, річкові заплави, безмежне небо. Там ткали рядно, килимки вішали на стінах, клали на підлогу, на глиняну долівку. Моя бабуня вишивала сорочки, рушники на весілля, подарункові, малювала в кімнатах орнаменти, а знадвору наша хата була «націоналістичною»: призьба – жовта, стіни – блакитні, адже білили, додаючи синьку. В селі багато мистецтва, просто люди не вважають його таким. Інколи мене питають: «Чому ви, пане Макаренко, взяли саме оцей колір?» А я його взяв тому, що не мав потрібного. Як моя бабця, коли пряла рядно, брала ту нитку, яка була під рукою, а не шукала особливої. Я саме там, у селі, став художником, хоч тоді й не здогадувався про це.\nУ Новопушкарівці народилися мої батьки. Троюрідний дядько – той самий Макаренко, який займався безпритульними... Мені було чотири роки, коли тато пішов від мами. Пам’ятаю кожне його слово того дня, кожен жест, рух. Уже дорослим я зустрівся з ним. Потрібен був його підпис, що він не проти, аби я виїхав за кордон. Батько спочатку відмовився. Казав, як ти можеш їхати, там самі шпигуни, ЦРУ, Америка хоче нас завоювати...\nДо шести років я жив у нашому селі з дідусем і бабусею. Єдиним товаришем моїм був рудий дворняжка Рексик. Дідусь тусав його ногою, щоб не просив їсти. А я в кишені щось смачненьке ховав і йому виносив. Я був наймолодший на вулиці, старші хлопці мене ганяли, а песик захищав. Може, тому він з’являється чи не на кожній моїй картині…\nУ. Т.: Дитячі спомини, рефлексії, фантоми переважають на терезах творчості реалії сьогодення?\n– Саме так. Бабуся розповідала, як під час війни якийсь німець чомусь хотів мене забрати. Навряд чи я можу це пам’ятати, бо мені й року не виповнилося, але якийсь жах, передчуття, що має статися страшне, – такий спомин є. Інколи помічаю, як відлуння того дня раптом виникає під пензлем… Коли настав час іти до школи, мама забрала мене до Дніпропетровська. І там я вперше побачив пісок: у нас у селі його не було – земля. Мене це так вразило, що згодом усі ті піщані відтінки жовтого оселилися на моїх полотнах…\nМалювати я почав якось зненацька: мати вечорами ходила до театру, на концерти, а я залишався сам у маленькій кімнатці, яку вона винаймала. Читати не любив, писати теж, навіть сьогодні листів не пишу... А так, дивлюсь у двір, що там робиться. Але зображував не те, що бачив, а літаки, танки, такі собі антифашистські картинки. І одного разу сусід, побачивши мої творіння, відвів мене до художнього гуртка. Петро Денисович Матвієнко, мій найперший учитель, поставив перед нами білий куб і сказав: «Малюйте». Я здивувався, як це можна на білому папері намалювати білий куб? Щось там шкрябав-шкрябав… І досі не знаю, чому Петро Денисович узяв мене до себе. Я пробув у гуртку чотири роки, а коли закінчив вісім класів, він сказав: «Тобі треба вчитися далі».\nУ. Т.: Де знайшли прихисток?\n– До Дніпропетровського художнього училища вступив «зі скрипом»: малюнки приймальній комісії сподобались, але не сподобалось, що я майже не говорив російською. На диплом я подав картину в манері геометричного реалізму. Там дві дівчини в українських строях фарбують стіну, а кранівник згори подає їм квіти. Мене вилаяли як формаліста, роботу знищили, а все ж поставили четвірку. І тут одна викладачка, Ада Михайлівна, каже: «Не треба вам, Макаренко, їхати ані до Києва, ані до Харкова, бо вас там з’їдять. Вам треба до Москви чи до Ленінграда».\nУ. Т.: А за що вас «попросили» з Ленінграда?\n– Москва мені не сподобалася. А от Ленінград… Якраз тоді були білі ночі, примарне світло, Літній сад, морок води… Я закохався в це місто й вирішив залишитися в ньому назавжди. Подав документи до Академії, а потім випадково потрапив до Школи монументального мистецтва імені Вєри Мухіної. Дивлюсь, а там дівчата намальовані. І ноги в них не на землі стоять, а, як на іконах, ширяють у небі. І так мені це припало до душі, що вирішив вступати саме туди. Нас навчали мистецтва мозаїки, фрески. А головне – там була свобода духу. Та на дипломі знову виникла проблема. Я зробив фреску завдовжки 30 метрів для Театру комедії імені Н. П. Акімова. І от до мене причепилися, чому це мої героїні-актриси стоять у довгих сукнях? А тоді була мода на коротке, тож звинуватили мене, що я не сучасний, а до того ж західний. По закінченні насилу влаштувався на Комбінат декоративно-прикладного мистецтва. Займався керамікою, а для себе живописом.\n1970 року запропонував своє малярство на одну з виставок. Прийшла комісія, перший секретар Ленінградського обкому й міськкому Васілій Толстіков. Раптом чую його голос: цього художника треба заборонити! А невдовзі викликають мене до міськвиконкому: «Ви живете без прописки, тож маєте виїхати з Ленінграда». «Куди?» – питаю. «Куди хочете, окрім Москви й Києва». Кажу: «Я українець, хочу в Київ». «Не можна». Вирішив: поїду до Естонії, в мене там були друзі, до того ж звідти йшли кораблі на Захід. Заховаюсь, подумав, і втечу.\nВ Естонії мене добре прийняли, дали майстерню, приніс картини на виставку – взяли. Потім здогадався, що це солідарність: я – з України, тобто пригноблена нація. Важко було лише з мовою: нічого не розумів. Але Таллінн – це ще й зустріч із Вікторією. Хлопець один, журналіст із АПН, якось запросив на день народження своєї дружини. Приходжу, а біля протилежного кінця столу – Боже мій! І все! Прожили в столиці естонській 10 років, народилася донька Даруся… А тут привозять до Москви Джоконду, треба було добу в черзі стояти. Отоді я вирішив: або зустрінуся з нею в Парижі, або ніколи.\nЯ шість років подавав папери на виїзд. Виклики присилав Міхаіл Шемякін, а також різні галереї, де я вже виставлявся. Але голова ВВІРу завжди казав: «Нєт надобності». І от коли почали випускати до Ізраїлю, його секретарка мені й мовить: «Що ви шість років дурня клеїте, подавайте на Ізраїль». «Так я ж не єврей». «Так у вас дружина естонка й прізвище в неї чудернацьке…»\nУ. Т.: Чи пишете ви на замовлення?\n– Я малюю те, що сам хочу, щоправда, інколи галереї замовляють картини конкретного розміру, не сюжет, не тему, а тільки габарити. Портретів не люблю писати. У мене швидше не портрет, а образ людини, єство її виходить.\nНіколи не думаю, мовляв, ось треба зробити щось національне за сюжетом. Просто образи й особливо кольори в мене з України. Це ще від дитинства, як увійшло, так і живе.\nНе все можна намалювати, тож на полотнах часто пишу Шевченкові вірші, рядки з поезій Лесі Українки. Всі народні картини про козака Мамая обов’язково з текстом на тлі. Писав іще й із Гоголя, але, як прочитав «Тараса Бульбу», відвернувся від нього. А Шевченко мені близький і тим, що провівши все життя на чужині, завжди залишався українцем.\nУ. Т.: Ви довго шукали домівку своїй творчості: Дніпропетровськ, Пітер, Таллінн, Париж. Що знайшли, що загубили в цих мандрах?\n– Шукав волі, та зазвичай потрапляв туди, де Макар телят не пас. Дніпропетровськ – перша революція в моїй свідомості. Спротив, бунт: робити не так, як кажуть учителі. Я тоді закохався в Сезанна, Пєтрова-Водкіна, Врубєля. Зненавидів соцреалізм, уже тоді не міг і не хотів писати обов’язкових робітників та селянок.\nЛенінград дав мені справжню високу школу малярства, а от із темами й там виникали питання: нас змушували писати картини про блокаду Ленінграда, а я хотів зображувати соняхи… З величезною теплотою згадую Шевченкові вечори в Академії мистецтв, де Тарас колись навчався. Ми слухали кобзарів, співали пісень, варили вареники. Між собою говорили українською, а з викладачами російською. В мене й досі сильний акцент.\nТаллінн – єдине місце в Радянському Союзі, де мене радо прийняли. Може, тому що я був не росіянин, а українець.\nПариж… Що старіший стаю, то більше розумію звідки я, дужче навертаюся до дитинства, до рідної землі. Повертаюся до того зернятка, яке мене породило. Батьки вже померли. Картина «Спомин про маму». Тут, бачите, й мій собачка Рекс. А це я, малий. Мріяв тоді стати льотчиком. Хатка, де ми знімали кімнату. Пташки співають. Не обов’язково малювати Хмельницького чи Мазепу, щоб бути українцем.\nВолодимир Макаренко український художник-нонконформіст, парижанин.\n1943 – народився в селі Новопушкарівка на Дніпропетровщині.\n1963 – закінчив Дніпропетровське художнє училище і вступив до Вищої школи монументального мистецтва імені Вєри Мухіної в Ленінграді.\n1969 – одержав диплом художника монументального розпису, став членом неформальної організації митців-нонконформістів «Петербурзька група».\n1973 – переїжджає до Таллінна, де працює кочегаром і бере участь у виставках.\n1976 – перша персональна виставка в Парижі в галереї Hardy. Крім того, роботи Володимира Макаренка експоновано в Палаці Конгресу.\n1973–1981 – щороку подає документи на виїзд до Франції.\nВід 1981-го живе у Парижі.\n1987 – одержав Срібну медаль Парижа за мистецький доробок.\nВолодимир Макаренко, культура, мистецтво, художник\nМанікюр для українського книговидання\nПід покровом ч/б\nШанувальникам книги розповіли про «33 героїв укрліт»


Нове спортивне купе Lexus LC F проходить тести на дорогах Німеччини\nГлавная » Нове спортивне купе Lexus LC F проходить тести на дорогах Німеччини\nОпубликованно 06.11.2018 00:19\nКомпанія Lexus вивела на дорожні тести нове спортивне купе LC F. Прототип «зарядженої» новинки був помічений фотошпигунами в Німеччині.\nУ прототипу перекроєний передній бампер з збільшеним сплітером і величезними повітрозабірниками по краях. У серійної «дводверки» бампер буде трохи іншою. Ззаду - новий дифузор і четвірка круглих вихлопних патрубків, розташованих сходинками, як на «заряджених» моделей Lexus з індексом «F»: RC F і GS F.\nВід базової моделі LC 500 нове купе успадкувало легкосплавні колісні диски і високопродуктивну гальмівну систему. У прототипу розширені передні колісні арки, що свідчить про те, що нова «двухдверка» буде мати більш широку доріжку.\nІнформації про моторній гаммі LC F на даний момент немає. Передбачається, що «заряджена двухдверка» отримає 5-літровий «атмосферник» V8 або нову 4.0-літрову «битурбовосьмерку» потужністю близько 630 л. с. і 640 Нм крутного моменту. Поєднуватися агрегат буде з десятиступенчатым «автоматом», як у LC 500.\nУкомплектоване 477-сильним «атмосферником» V8 5.0 (540 Нм) LC 500 розганяється з місця до 96 км/год за 4.4 с., а максимальна швидкість складає 270 км/ч. Є у моделі і гібридна модифікація з 354-сильною силовою установкою на базі 3.5-літровою «шістки», доповненої двома електромоторами. З місця до 96 км/год гібрид розганяється за 4.7 с. Максимальна швидкість примусово обмежена електронікою на позначці 250 км/ч.


Американці знімають документальний фільм про Бузький Гард | Вознесенск онлайн\nАмериканці знімають документальний фільм про Бузький Гард\nОпубликовал: Administrator в Город, Экология 12.10.2017\t0 1,215 Просмотров\nДо Миколаївщини прибули фотограф-оператор Габріель Булісова та режисер Марк Ісаак з Вашингтону (округ Колумбія США) з метою зняти фільм про екологічні проблеми області.\nЗокрема, їх цікавить ймовірність підняття рівня Олександрівського водосховища до відмітки у 20,7 метрів та затоплення частини Національного природного парку «Бузький Гард». Про проблему журналісти дізналися з інтернету, звернули на неї увагу та виграли грант в рамках культурного обімну Фулбрайта на зйомки фільму. Взагалі група працює над висвітленням соціальних, екологічних та інших проблем США, Європи та Ближнього Сходу. За результатами роботи вони створюють фотографії, мультімедіа, документальні фільми.\nВ планах американців – зустрітися та записати на відео всіх, хто виступає проти намірів енергетиків з приводу затоплення Бузького Гарду. Перший візит гостей був до Штабу опору затопленню Бузького Гарду. Вони поспілкувалися з учасниками Штабу, які зібралися на чергове засідання. Так, зокрема, керівник Штабу, правозахисник Олег Кравець розповів про цілі та завдання громадського об’єднання, про ті кроки, які вже здійснив Штаб, про збір підписів та звернення до вищих органів української влади. «Ми йдемо «step by step», — зазначив Олег Кравець, — організували декілька гучних акцій, передали Звернення захисників Бузького Гарду до Верховної Ради та Кабінету Міністрів, очікуємо на засідання парламентського комітету з екології, на який нас обіцяли запросити. Наступні наші кроки – звертатися за підтримкою до європейського та світового співтовариства. Адже всі мають розуміти, що ми живемо в єдиній екосистемі, нормальному балансу якої може загрожувати подальша розбудова атомної енергетики».\nАмериканські гості також поспілкувалися із відомими миколаївськими спеціалістами в сфері екологічних проблем регіону Ларисою Патрушевою, Антоніною Галкіною, Інною Тимченко, Надією Сербуловою. Габріель та Марк висловили бажання взяти участь у фестивалі козацької слави «Збережемо Бузький Гард», який відбудеться 15 жовтня в місті Южноукраїнськ. Також вони повідомили, що документальний фільм буде продемонстрований в Миколаєві, Україні, США. Гості підтримали миколаївських активістів в боротьбі за збереження унікальної української землі.\nПрес-служба Штабу опору.\nПредыдущий «Велика Українська Хода» у Вознесенську\nСледующий У Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області встановлено нову кабіну для підсудних (засуджених)


Піротехніки знешкодили 2 авіаційні бомби вагою 250 кг – СІЧЕСЛАВ INFO\nПіротехніки знешкодили 2 авіаційні бомби вагою 250 кг\n31 січня о 14:00 до Служби порятунку «101» надійшло повідомлення від місцевого жителя села Сергіївка Томаківського району Дніпропетровської області, що під час пошуку металобрухту ним виявлено підозрілий предмет, схожий на вибуховий. За викликом було направлено піротехнічний підрозділ аварійно-рятувального загону спецпризначення ГУ ДСНС у Дніпропетровській області. Як з’ясувалося, на знахідку натрапили на відстані близько 300 метрів від приватного житлового сектору села Сергіївка. Фахівці ДСНС провели обстеження території та виявили дві застарілі фугасні авіаційні бомби вагою 250 кг (ФАБ-250), часів минулих війн, у кількості 2 одиниці.\n1 лютого було організовано процес знешкодження вибухових предметів. Робота саперів ускладнювалась тим, що неподалік знаходилась автозаправна станція, автодорога Нікополь – Дніпропетровськ та будівлі приватного житлового сектору.\nО 16:00 авіаційні бомби було знищено з дотриманням усіх заходів безпеки. Співробітники Томаківського районного сектору ДСНС зазначають, що в минулому році на території вищезазначеного населеного пункту місцевими жителями також були знайдені аналогічні бомби ФАБ -250 кг, в кількості 2 одиниць, які були знешкодженні піротехніками ГУ ДСНС.\nТому рятувальники звертаються до населення з проханням бути пильними, й у разі виявлення підозрілих вибухонебезпечних предметів, ні в якому разі не наближатися, не чіпати руками та не пересувати їх з місця. Слід одразу телефонувати до Служби порятунку «101».


Єланецький поліцейський поширював інтимні фото та писав відверті повідомлення неповнолітніми дівчатам [ФОТО] — Снигиревка Инфо\nЄланецький поліцейський поширював інтимні фото та писав відверті повідомлення неповнолітніми дівчатам [ФОТО]\nВ Єланці співробітник поліції веде інтимні листування з неповнолітніми дівчатами і виставляє в заборонених законом соцмережах фото статевого органу. Про це «Єланецьким новинам» стало відомо з власних джерел.\nТак, в групі «Типовий Єланець» в соцмережах користувачі виклали інформацію, що поліцейський Владислав Тягай відправляє фото дівчаткам. При переході по вказаному в пості посиланню, знаходиться сторінка користувача під «нікнеймом» Джон Крамер. Зовнішність обох чоловіків збігається.\n«Єланецькі новини» звернулися за коментарями до прес-служби поліції. Зазначається, що обіцяна відповідь від поліції так і не надійшла. А через декілька годин інформація з’явилася на сайті ГУНП в Миколаївській області.\nЗгідно з інформацією поліції, слідчим відділом ГУНП розслідуються матеріали кримінального провадження.\nНа час розслідування співробітник поліції відсторонений від виконання службових обов’язків.\n«Для проведення експертизи вилучена комп’ютерна техніка і мобільні засоби зв’язку, проводяться слідчі дії, хід розслідування перебуває на контролі у керівництва Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Надалі буде визначена підслідність зазначеного правопорушення», — зазначила прес-служба поліції.\nВідзначимо, що вказаний в соцмережах Владислав подав декларації як оперуповноважений Єланецького відділення поліції. За 2016 рік він показав стипендію 3555 грн, отриманих в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.\nТеги:інтимні фото, педофіл, поліцейський


Волонтери з Британії збирають у Харкові сміття - Korrespondent.net\nВолонтери з Британії збирають у Харкові сміття\nBBC Україна, 5 серпня 2012, 14:08\nВолонтери-екологи в Харкові\nВолонтери-екологи з Британії збирають сміття в Харкові під гаслом "Заради гідного життя – сортуєм на селі сміття"\nУ селі Тернова під Харковом тиждень гостюватимуть волонтери з Британії. Шестеро дорослих і семирічний хлопець приїхали з Лондона власним автобусом - вчити місцевих дітлахів дбайливо й ощадливо ставитись до навколишнього середовища.\nНазвали акцію – міжнародний табір "Екошко", його гасло: "Заради гідного життя – сортуєм на селі сміття".\nІніціатор проекту – Анна Геращенко. Тернова – її рідне село, і вона вже кілька років намагається навчити односельців не засмічувати довкілля.\nКаже, що проблема не тільки в байдужості людей, головна причина прозаїчніша: у Терновій немає комунальної служби, яка б вивозила звідси сміття, і людям просто нікуди дівати побутові, будівельні та будь-які відходи. Тому Аня мріє привчити сусідів хоча б не засмічувати річку та ліс.\n"Цільова аудиторія" еко-акції – маленькі мешканці села. Аня вважає: ніж перевиховувати дорослих, ліпше змалку привчати дітей не смітити та прибирати за собою. Метод - не повчання і не нотації, а ігри та забавки.\nВінка Петерсен, одна з британських активісток, розповідає: нічого жахливого в Україні не побачила, сміття тут не більше, ніж, наприклад, у Сенегалі, Гані або Румунії, куди Вінка їздила зі схожими проектами.\n"Я вже доволі довго займаюся подібними акціями, вважаю, що це – справа майбутнього. І цей проект – він значно складніший, ніж просто прибирання лісу. Він і соціальний, і освітній, і виховний. Він об’єднує людей спільною метою", - каже активістка. Збирання скла і пластика у лісі для дітей – в першу чергу гра, вважає Вінка, але ця гра непомітно вчить малечу дбайливо ставитись до природи.\nУкраїнські діти, хоча спершу й побоюються іноземців, вже за кілька днів стають ліпшими друзями: насправді вони допитливі, доброзичливі, охоче спілкуються (переважно жестами) і - за прикладом гостей - із задоволенням прибирають сміття у сусідньому лісі.\nЕрнст Тарсторн, волонтер з Британії: "Через мовний бар’єр в мене поки що не дуже виходить спілкуватися з дітворою. Але я планую приїхати сюди наступного року, якщо вийде, і за цей час я обов’язково, хоча б трішки, вивчу мову".\nТак само обіцяє "налягти" на англійську й Діма Назаров, школяр з Тернової. 12-річний хлопець перший день провів осторонь, але неподалік від табору "Екошко". Зізнається, що акція його приваблює, але оцінки за іноземну мову в нього не дуже гарні, тому Діма дещо соромиться іноземців. Вже наступного дня хлопець здолав свою сором’язливість і долучився до компанії волонтерів.\nЗ Лондона до Тернової британці їхали тиждень: за кермом Вінка чергувалася із Полою Лемонт, подругою та соратницею.\nУкраїнські дороги жахливого враження на дівчат не справили, кажуть: значно складніше призвичаїтися до лівобічного руху, тому їхали обережно й повільно. Подорожують волонтери на старенькому "Мерседесі". Щоправда, питання про назву автобуса гості спершу не зрозуміли і сказали, що імені в нього немає, але ідея назвати свій бусик їм так сподобалась, що вони пообіцяли придумати лагідне прізвисько.\nПідсумки акції підбивати ще зарано, каже Анна Геращенко, до того ж результат хотілося б вимірювати не кількістю зібраного пластику або скла, а кількістю "завербованих" однодумців.\nАня зізнається, що час від часу відчуває розпач, але все ж таки воліє радіти, що хтось один відгукнувся і прийшов на допомогу, ніж засмучуватися через сто сусідів, які проігнорували ініціативу: "За два роки в моєму селі ми зібрали з десяток тонн пластику, скла та плівки, які пішли на переробку, і на отримані гроші ми встановили три дитячих майданчики. Мені хочеться показати, що навіть в наших реаліях, попри безнадійну, на перший погляд, ситуацію – все можливо. Головне, що на наш заклик з радістю відгукуються діти, і не тільки малеча, але й старшокласники. Це – маленька, але така велика перемога".


Гра Будинок: ігри на пам'ять Онлайн. Грати безкоштовно\nГрати в гру Будинок: ігри на пам'ять онлайн:\nОпис гри Будинок: ігри на пам'ять\nЯкщо вам сподобався мультфільм «Дім», то і надана іграшка припаде вам до душі. У ній ви можете розкрити свої здібності, а також навички та вміння. Тут вам необхідно активізувати процеси вищих функцій психічної діяльності - пам'ять. Вам належить запам'ятовувати картки, які ви будете відкривати навмання. Щоб виграти, необхідно попарно відкрити схожі малюнки. Вам дається дві з половиною хвилини, так що покваптеся. . Грати в гру Будинок: ігри на пам'ять онлайн.\nТехнічні характеристики гри Будинок: ігри на пам'ять\nГра Будинок: ігри на пам'ять додана: 20.11.2015\nІгри, схожі на гру Будинок: ігри на пам'ять\nСкачати гру Будинок: ігри на пам'ять\nВставити гру Будинок: ігри на пам'ять на свій сайт:\nЩоб вставити гру Будинок: ігри на пам'ять на свій сайт, скопіюйте цей код і вставте в html код свого сайту. Також якщо вам сподобалась гра Будинок: ігри на пам'ять, скопіюйте і відправте посилання своєму другові або всім своїм друзям, поділіться грою з усім світом!\nЗ грою Будинок: ігри на пам'ять, також грають в ігри:


Скільки коштує зібрати хлопчика до школи в США. ІНФОГРАФІКА\n$500 — приблизно стільки ми витратили на все необхідне при підготовці до школи. Що саме входить у цю суму — в інфографіці.\nНавчальний рік в муніципальних школах Нью-Йорка розпочався 5-го вересня. І основні приготування до школи ми зробили ще на початку літа. Отже, що потрібно хлопчику 5 років, який йде в підготовчий клас (Kindergarten) муніципальної школи в Брукліні.\nВ багатьох міських школах існує дрес-код, а в приватних – строга уніформа. Якою є уніформа, прописується адміністрацією школи та батьківським комітетом. Купити її можна в спеціалізованому магазині «наживо» або он лайн. У кожної приватної школи – своя уніформа. Дрес-код – певна кольорова гама, але не такі суворі обмеження. В школі, де навчається наш син, також є дрес-код. Низ (штани або шорти) – колір хакі, верх (сорочка поло з коротким або довгим рукавом) – білий або червоний. На зиму, як варіант, сорочка з жилеткою або светр. Це для хлопчиків. Спортивна форма має бути сірого кольору: шорти, штани і футболка.\nОдяг ми купляємо таких торговельних марок: Carter’s, OshKosh, Old Navy (поло, худі, штани і шорти) та Gap (штани і шорти). Штани і шорти беремо без ґудзиків і замків. Оскільки молодші школярі часто сидять не за столом, а на підлозі, то штанів на рік треба 4-6 пар як мінімум, бо протираються коліна :). Вартість – $15-20. І шортів потрібно зо дві пари. Діти навчаються до кінця червня, та й у вересні в Нью-Йорку ще тепло. Ціна – від $12.00. Сорочок поло теж треба мати 3-4 на тиждень. У молодших класах діти постійно щось малюють, клеять, створюють різноманітні проекти. За сорочкою нашого малого минулого навчального року я могла визначити, яким кольором вони малювали в той чи інший день. Коштують поло в період знижок від $5.00 з коротким рукавом та від $7.00 – з довгим. Взуття рекомендують зручне, легеньке, оскільки в школі ніхто не перевзувається. Ми вже кілька років купляємо «снікерси» See Kai Run. Ціна стартує від $35.00 і вище. Взуття якісне і приємних кольорів. Знижки на нього бувають нечасто і невеликі. Всі «снікерси» на липучках, щоб спростити життя студенту. Адміністрація школи схвально ставиться, якщо сорочки поло і спортивна форма з логотипом школи. Замовити одяг з логотипом можна на рекомендованому школою сайті Land's End. Логотип на одну річ коштує $5.50. Єдине, що замовити логотип окремо не можна. Необхідно на тому ж сайті обрати поло чи спортивну форму і додати опцію «лого». І сорочки, і спортивні костюми на цьому сайті значно дорожчі. Для порівнння: одна сорочка поло на довгий рукав з логотипом нам обійшлася майже в $30.00. Гроші за такі покупки йдуть на розвиток школи, тому нам не шкода. Поки що малий має одну червону сорочку з лого. Буду замовляти ще одну білу. І десь пізніше спортивний костюм. За дрес-кодом діти одягаються з понеділка по четвер. П'ятниця — вільний день: можна одягати як уніформу, так й інший зручний одяг. Американські батьки дуже раціональні. У Фейсбук є окрема група нашої школи, де батьки обмінюються або продають за кілька доларів шкільну форму, яка вже не підходить їхнім дітям. Це дуже зручно і вигідно.\nЦей пункт виконати найпростіше. В червні на електронну пошту прийшов лист зі школи з посиланням на он лайн магазин, де впродовж місяця можна було придбати всі необхідні канцтовари гуртом. У листі був перелік для кожної паралелі від підготовчого класу до 5-го. В аплікаційну форму вноситься прізвище, ім'я студента та клас. Один клік – і коробка з усім необхідним була доставлена 30-31-го серпня одразу в клас.\nЯкщо хтось із батьків не бажав цього робити – ніхто не змушував. На сайті школи є перелік необхідних канцтоварів. Можна самому придбати все необхідне за списком в будь-якому магазині, якій найбільше подобається. Популярними є магазини: Staples (мережа фірмових магазинів з офісним приладдям), Walmart або Target (мережі оптових магазинів). Щоправда, мережі Walmart в Нью-Йорку немає. Або он лайн. Тоді це все треба спакувати в картонну коробку, підписати і за кілька днів до початку навчального року відвезти в школу. Коштував нам повний набір на рік – $111.00\nДодатково також потрібно\nРюкзак і сумка для обідів: ми купляли в одному стилі он лайн. Рюкзак – $30.00, сумка – $22.00. Додатково замовляли ще монограму «Daniel», за що доплатили по $6.00. Підручників дрібнота не носить. Тому в рюкзаку у нашого студента розташовується сумка з обідом, банка для пиття та папка для домашніх завдань і різних оголошень, які передають зі школи для батьків.\nБагаторазові пляшки для пиття ми купляємо Contigo. На Amazon набір з 3-х штук коштує $36.00. І ще одна необов’язкова, але дуже помічна річ: іменні наліпки різних розмірів. Наклеюються на все: баночки для пиття, коробки для обіду, на одяг, взуття і т. д. Великим набором користуватись можна не один рік.\nДо переліку я не вносила нижню білизну, шкарпетки і ще якісь дрібнички. А також тут немає верхнього одягу на осінь-зиму-весну. Загалом виходить близько $500. Це з врахуванням того, що практично весь одяг ми купляємо зі знижками 40-60%. PS: всі ціни я заокруглювала для спрощення підрахунків.


Чим корисна трава Моринга для шкіри\nБагато традиційні системи медицини широко використовують різні трави і рослини. Є більше тисячі трав, які мають цілющі властивості. Але існує одна рослина, що є надійним засобом у боротьбі з недугами, а також ефективно зміцнює здоров’я. Недарма цю траву називають «Чудо-дерево» або «Дерево життя», а називається вона — Моринга (Моринга олійна).\nМоринга виростає в суб-гімалайських регіонів Індії, Пакистану, Бангладеш і Афганістану, і вже давно використовується в традиційній східній медицині з-за її незліченних корисних властивостей.\nЛюди використовують листя, кору, плоди, насіння і коріння рослини для приготування традиційних ліків вже багато, багато років.\nВона містить більше 90 поживних речовин, майже 50 сполук з сильними антиоксидантними властивостями і понад 30 сполук з протизапальними властивостями. Люди вірять, що Моринга здатна вилікувати понад 300 захворювань. Недарма, вважають, що вона — одна з найбільш поживних трав на планеті.\nКорисні властивості Моринги для шкіри\nВ даний час ця рослина широко застосовується в ряді косметичних продуктів для зволоження, очищення і заспокоєння шкіри. Воно використовується в шампуні, бальзами для губ, лосьйони і креми проти старіння і від зморшок.\nЕкстракт листя Моринги, що володіє антисептичними і очисними властивостями, зазвичай використовується для лікування незначних порізів, подряпин і ударів.\nПротизапальні властивості екстракту листя і масла Моринги можуть допомогти в лікуванні акне. Масло видаляє забруднення з шкіри і допомагає омолодити її.\nОсь рецепт маски з листя Моринги від прищів\nПодрібніть жменя листя, залийте їх невеликою кількістю води. Нанесіть маску на обличчя і залиште на 15-20 хвилин, потім змийте водою.\nЦя маска зробить шкіру здоровою і сяючою зсередини. Крім того, щоб отримати максимальну віддачу, додайте невелику кількість цих листя в свій щоденний раціон. Так ви очистите свій організм, а шкіра засяє красою.\nЯк зберегти молодість шкіри обличчя після 25 років\nЯкі засоби врятують від мозолів і натоптишів\nЖирна шкіра: бої без правил або…


Peugeot 206 технічні характеристики - ель АВТО\nPeugeot 206 технічні характеристики\nАвтомобілі цієї марки завжди відрізнялися економічністю і незвичайним дизайном. Спортивна зовнішність пежо 206 зробила машину популярною серед молоді. Затишний салон виконаний в спокійних лініях, відмінно поєднується з агресивністю кузовних ліній. В оновленому варіанті автомобіль отримав незвичайні за формою фари, привабливі бампера. Посадка стала значно вище.\nPeugeot 206, технічні характеристики якого вражають, при щодо малих обсягах мотора видає пристойну потужність, що надає йому деяку агресію і динамічність.\nКапотная кришка приховує під собою двигуни внутрішнього згоряння, що працюють на бензині, серійного ряду TU. Вони прекрасно проявили себе ще при установці на інші моделі, вироблені компанією. Більшості покупців доступні версії, на яких встановлені мотори на:\nПотужність відповідно становить 60, 75 і 90 кінських сил. Картинка буде не зовсім повною, якщо не згадати дизель DW 8, обсяг якого дорівнює 1.9 л і потужність досягає 70-ти л. с. Дизельні варіанти моторів на увазі знижена витрата пального, одночасно з цим зменшуючи здатність машини розганятися і її продуктивність.\nНеобхідно відзначити, що будь-який мотор на пежо 206 не є зразком високого швидкісного режиму і миттєвого розгону.\nАле ось ходові ознаки досить хороші. Плавний хід прекрасно поєднується з відмінною стійкістю. Сьогодні фірма виробляє ще одну версію, відому як S 16, укомплектовану більш сильним дволітровим двигуном, потужність якого досягає 135 «конячок».\nЗовнішнє оформлення вважається непоганим козирем французької компанії. Седан не тільки красивий і солідний, але і відрізняється практичністю через багажного відсіку. До речі, це вважається популярною темою в певних колах знавців прекрасного в машинах, чиї думки сильно розрізняються. Але більшість водіїв впевнені — в групі бюджетних автомобілів цей седан вважається одним з кращих.\nТут все просто, але є своя «родзинка». Пропорційне відношення практичності до креативності витримано, приладова панель читається відмінно. Сидіння водія і рульове колесо забезпечені непоганий регулюванням.\nСалон забезпечений великою кількістю шухлядок і поличок, що надає йому додаткову зручність. Шумоізоляція гарна, мотор чути в салоні тільки при високих оборотах.\nЯк недоліки можна назвати незручне розміщення пасажирів заднього ряду, маленькі по площі дзеркала бокового виду, чиї диоптрические зони через ширини задніх стійок автомобіля залишають солідні сліпі ділянки, що істотно ускладнює паркування.\nДорожчі варіанти комплектації розрізняються наявністю ABS, кліматичного контролю, задніх склопідйомними пристроїв, електричного приводу і обігріву бічних дзеркал, більш сучасною магнітоли, дисків з легких сплавів.\nПежо 206 відрізняється жестковатой підвіскою і неінформативним управлінням керма. Машині потрібен деякий час для реагування, поки починає працювати задня підвіска (така ж встановлена на універсалі Пежо 206 sw). До речі, на даху універсала є рейлінги під перевезення габаритних вантажів.\nПри русі на великій швидкості по трасі машину доводиться злегка підрулювати.\nАктивна безпека автомобіля представлена двома подушками, розташованими спереду.\nДовжина становить 3 835 мм, ширина — 1 673 мм. При колісній базі, рівній 2 442 мм, висота пежо 206 не перевищує 1 435 мм. Кліренс може варіюватися між 160 — 170 мм. Довжина багажного відсіку в стандартному варіанті дорівнює 700 мм, розкладені сидіння збільшують її до 1 250 мм. Прибирання переднього сидіння доводить цей показник до 2.2 м.\nПежо 206 являє собою відмінне рішення і для молоді, і для дорослих людей. У нього є одна незаперечна перевага — більш прийнятна вартість серед конкурентів свого класу. Виходячи з варіантів комплектації, вартість автомобіля коливається від чотирьох до п’яти з половиною сотень тисяч рублів.


Котел опалювальний - Школа ремонту і будівництва своїми руками\nПобутові котли призначені для нагрівання теплоносія і його подачі в теплову магістраль.\nІ зарубіжні, і вітчизняні фірми-виробники, які постачають казани, устаткування до них пропонують найрізноманітніші за типом, призначенням і комплектації моделі котлів.\nІснує класифікація опалювальних котлів на увазі споживаного палива:\n— газові котли,\n— електричні котли,\n— котли, що працюють на рідкому енергоносії,\n— котли, що працюють на твердому енергоносії (вугілля, дрова, паливні брикети),\n— комбіновані — котли можуть працювати на декількох видах палива (газ, дизельний генератор). Режими роботи перемикаються при зміні пальників.\nРозрахунок потужності електричних опалювальних котлів проводять за наступною формулою: 1 квт потужності припадає на 10 кв.м житла. Багато сучасних котлів оснащені автономною системою контролю температурного режиму.\nЗалежно від способу розповсюдження теплоносія котли бувають з природною циркуляцією і примусовою циркуляцією. Другий варіант опалювального котла коштує дорожче, оскільки в ціну включено вартість електронасосів, які здійснюють примусову циркуляцію.\nМонтаж опалювального котла рекомендується здійснювати в літній період, тобто в період розпалу будівельних робіт. Це пояснюється тим, що установка котла супроводжується установкою складної розгорнутої системи труб, які відповідають за опалення. Завдяки грамотній прокладці труб котел буде економно спалювати паливо і при цьому якісно прогрівати весь будинок.\nОпалювальні котли разом зі всією системою бувають одноконтурними і двоконтурними. Двоконтурні котли призначені лише для опалення, а двоконтурні, крім того, що обігрівають приміщення, ще й нагрівають проточну воду.\nНа сьогоднішній день найбільш популярними є газові котли. Це пояснюється відносною дешевизною даного теплоносія і його доступністю.\nГазові котли випускаються трьох видів:\n— підлоговий чавунний котел з атмосферним пальником,\n— підлоговий чавунний котел оснащений вентиляторним пальником,\n— газові котли настінні (мініатюрна котельня в збірці).\nЯкщо ви хочете придбати опалювальний котел для свого заміського будинку, який ви відвідуєте лише два-три рази на тиждень, рекомендуємо вам звернути увагу на котли, які опалюють приміщення за участю автономної системи опалення. Це дозволить заощадити близько чверті від загальної суми витрат на опалення.\nОпалювальний електричний котел\nЯкий вибрати котел для опалення дачі?\n← Ландшафтний дизайн своїми руками Дитячі меблі →