канонічне право - Інше - різне - Каталог статей - dj Kvinta - Персональный сайт\nП`ятниця, 16.11.2018, 02:47\nПит. 1 Визначити місце та значення канонічного права в теології КЦ.\nКанонічне право-сукупність законів (канонів), встановлених головним чином на вселенських і деяких інших соборах. Його норми є правовими в тій мірі, в якій визнаються обов’язковими тією чи іншою державою. У традиційному розумінні вони не є правом, бо виходять не від держави і не підтримуються силою державного примусу. У католицизмі канонічне право визначають церковні собори і постанови римських пап.\nКанонічне право регулює взаємовідносини між членами Церкви, тобто між єпископами, священиками, монахами і мирянами. Його компетенція поширюється суто на членів Церкви, яка є в центрі всієї теологічної науки.\nРимське право не мало в середні століття такого глибокого впливу на правопорядок і суспільне життя європейських країн, як канонічне право. Останнє стало сильним знаряддям зміцнення і розвитку церковної влади і перебудови соціальної культури суспільства в потрібному напрямку церкви. Перш за все канонічне право, що у своїй основі було правом керування, призвело до того, що церковна власність стала незрівнянно краще адміністрована і в зв'язку з цим більш економічно корисною, ніж відповідні ресурси мирських можновладців. Крім того, церква набула великого багатства завдяки добровільним пожертвам шляхом розвитку інститутів заповіту і дарування відповідно до своїх можливостей .\nПит.2. Розкрити зміст та значення категорії фізичної особи в канонічному праві.\nСлово «особа» може мати онтологічне і юридичне значення. В онтологічному, чи філософському значенні особа - це індивідуальна субстанція раціональної природи. В юридичному сенсі особа - це суб'єкт прав і обов'язків. Звідси походить факт, що юридична особа для свого існування повинна відповідати двом вимогам:\nа. Мати юридичну здатність, тобто бути юридично здатною прийняти юридичні права і обов'язки;\nб. Посідати дію, тобто бути юридично здатною чинити юридичні акти, визначені кк. 910 і 1136.\nЮридичним суб'єктом є, насамперед, фізична особа, тобто конкретна людина, відрізнена своєю індивідуальністю. Але юридичним суб'єктом є також і юридична особа, витвір права, складена з кількох осіб або з кількох речей.\nКанонічний стан фізичної особи в Церкві визначає її хрещення. Людина через хрещення стає втіленою в Христову Церкву, набуває юридичний стан особи з усіма обов'язками й правами, які в актуальних умовах властиві християнам, що творять церковну спільноту, за умови, що на цю людину не накладені якісь правозабороняючі санкції.\nЮридична персональність людини - це природне право людини. Кожна людина - це особа, тобто натура, наділена розумом і свобідною волею. Тому вона вже сама по собі є суб'єктом прав і обов'язків, які випливають з її природи. Ці права і обов'язки - універсальні, непорушні й невіддільні від людини.\nХрещення є джерелом церковних прав і обов'язків для хрещеної людини. Всі ці права й обов'язки реалізуються в залежності від партикулярних обставин, в яких перебуває та чи інша особа. На підставі хрещення між християнами існує загальна рівність щодо гідності й діяння, від звичайної людини до Папи Римського. Але між християнами існує також функціональна різнорідність і розмежованість щодо прав і обов'язків. Різняться функціональні права і обов'язки мирян: одні у неповнолітніх, інші у дорослих. Різняться права і обов'язки священнослужителів: єпископів, священиків, дияконів, монахів і т. ін. Ця диференціація відповідальності й обов'язків збагачує Церкву і робить з неї живу й органічну реальність. Треба пам'ятати про те, що приналежність до Церкви через хрещення - це не чисто формальний акт, суттєво це - з'єднання (communio), без якого не існує й не може існувати церковна особа. Це з'єднання може бути до певного часу затримане, зупинене або обмежене через якусь санкцію, правно накладену авторитетною церковною владою.\nПит.3 Проаналізувати поняття права. Дефініція права. Писане і живе право.\nПершим і найважливішим завданням науки права є визначення дефініції права, тобто дати точне поняття про те, чим взагалі є право. Кожна школа права, кожна течія і напрям дають свої, незгідні з іншими, теоретичні дефініції поняття права. Цю групу дефініцій можна звести до чотирьох основних понять:\n1. За державно-організаційним поняттям права чи, інакше, державно-наказовим, право є те, що держава наказує вважати за право: Право - це сукупність норм, виконання яких вимагається, охороняється та гарантується державою. Але це право не є повним, бо з нього випадає несанкціоноване державою звичаєве право, право церковне, а також більша частина міжнародного права.\n2. Соціальне поняття права - розуміючи під цим саме те Право, що здійснюється в житті, як писане, так і неписане. Його визначення таке: Право - це сукупність правних відносин, які здійснюються в житті та з яких постають і кристалізуються правні норми. Отже, правні норми є лише формою, оболонкою, в яку зодягаються правні відносини між членами суспільства.\n3.Психологічне поняття права: Сукупність психічних переживань, які мають імперативно-атрибутивний характер. Психологічне поняття права має свою заслугу в тому, що викликає чимале зацікавлення до питання про значення психіки як у творенні, так і в здійснюванні права, що й витворило опісля соціологічно-психологічне поняття права.\n4. Четверте типове поняття права - нормативне:Право - це сукупність норм, які містять в собі ідею належної поведінки, що і як повинно бути, тобто правні норми мають визначати зовнішні відносини між людьми. Норма права з цього погляду є правилом належної поведінки людей в соціальному середовищі.\nЦілком певно, що поняття права ширше від поняття закону. Оскільки життя занадто складне та мінливе і його не можна обмежити рамками закону, постає конфронтація через нетотожність закону з дійсним правом. Ця розбіжність між обсягом писаного закону і живого права збільшується в залежності від розбіжностей, що частина формально існуючих законів не застосовується у житті. Отже, ці закони хоч і лишаються ще записаними в кодексах, фактично є мертвими. Повне правне життя виявляється у правних відносинах, які нав'язуються та діють у житті суспільства. В результаті найбільш поширеною приймається дефініція соціального поняття права, тобто що право - це сукупність правних відносин, які здійснюються в житті, та з яких постають і кристалізуються правні норми.\nВиходячи з цієї дефініції права можемо зробити такі головні висновки:\n• Право - це сукупність правних відносин, існуючих в суспільстві. Під поняттям суспільства треба розуміти сукупність взаємин між людьми. При цьому широкому розумінні суспільства правні відносини виходять поза межі окремої держави і охоплюють не лише внутрішньодержавні стосунки, але й міжнародні відносини.\n4. Дати оцінку принципу вакансії закону\nТермін закон вживається у правознавстві однаково як у розумінні джерела позитивного права, так і в розумінні окремого виду права. Коли кажемо, що закон встановлює правну норму, підкреслюємо цим визначення закону як джерела права. ). У слові закон виразно бачимо межу дозволеної людині свободи або чинності: людина не сміє перейти кон, тобто переступити певну межу у своїх учинках. Отже, на думку деяких правників, закон є тим ладом, порядком, підлягати якому людина повинна та межі якого вона не може безкарно переступати. З огляду на територіальне поширення закони поділяються на: універсальні, коли зобов'язують всіх членів Церкви у цілому світі без винятку, та партикулярні, коли зобов'язують членів Церкви на якійсь визначеній території, такій як патріархат, митрополія, єпархія тощо.З огляду дії на осіб закони поділяються на:\n• Загальні, тобто зобов'язуючі для всіх осіб без огляду на їхній стан і умови.\n• Спеціальні, якщо є обов'язковими для певних категорій осіб, наприклад, світських, клириків, священнослужителів, ченців та ін. Персональні,\nВаканція закону - це проміжок часу, встановлений законодавцем на те, щоб краще пізнати закон й підготувати людей до його виконання. Щодо цього у Церкві є такі принципи:\nА. Закони загальні набирають сили через три місяці від їхнього оприлюднення, хіба що в окремих випадках буде приписано інший спосіб промульгації (кан. 1489 §1). Через свою сутність безпосередньо зобов'язують закони догматичного характеру або такі, що інтерпретують чи декларують те, що стосується Закону Божого.\nБ. Для законів партикулярного права встановлено довільну ваканцію, яку визначає законодавець. Вона зобов'язує від дня, ним встановленого (кан. 1489 §2). У Латинській Церкві визначено ваканцію як для партикулярного права, так і для декретів - один місяць (КЛЦ 8 §1; 31 §2).\nПринцип: Закон стосується майбутності, не минувшини, хіба що в ньому виразно застерігається про минулі речі (кан. 1494).\nЗакон не має ретроспективної сили. Мета цього принципу - збереження стабільності й спокою в спільноті, особливо рівномірності й справедливості при зміні політичних обставин і несправедливих законів.\n5. Проаналізувати історичні особливості розвитку канонічного права.\nСлово в буквальному, речовинному розумінні означає інструмент для )"канон” ( проведення прямих ліній. Але це слово отримало також позначення "зразка, правила”. Новозавітньою мовою воно вживається в розумінні "правила” християнського життя: "Тим, які чинять за цим правилом (мир їм і милість, і Ізраїлю Божому” (Гал.6.16); " жити), до чого ми досягли, так і повинні міркувати і за цим правилом ” (Флп. 3,16).\nВ західній юридичній літературі церковне і канонічне право розглядаються як дві різноманітні дисципліни. Під канонічною мається на увазі наука, яка вивчає канони Древньої Церкви і папські декретали, які увійшли в "Корпус канонічного права” (Corpus juris canonici) – звід, який остаточно склався наприкінці середньовіччя. Правові норми цього зводу торкаються не тільки церковних, але й світських правових відносин, які в середні віки входили в юрисдикцію церкви. Іншими словами, канонічне право (jus canonicum) – все те право, яке пішло від Церкви в епоху Вселенських Соборів на Сході і до кінця середньовіччя на Заході, незалежно від того, торкається воно церковних або громадянських справ. А церковне право (jus ecclesiasticum) – це право, яке торкається Церкви, незалежно від законодавця.\nВідомо, що понад дві тисячі років до Христа видано було закони Гаммурабі. Кількасот літ пізніше появилися єгипетські закони, Мойсееві закони, а ще пізніше - законодавства грецьке і римське. У первісних народів право, як і всі суспільні установи, було безпосередньо пов'язане з релігією. Норми права здавалися в очах первісної людини наказами або натхненням, що походило безпосередньо від богів чи від Бога, як, наприклад, десять заповідей Божих, переданих Мойсееві, а ціле право уважалось установою Божою. Римлян визнала юридична наука за геніальних творців права, особливо права цивільного. В Римській імперії, а пізніше й у Візантії, наступниці Риму на Сході, діяли школи правознавства, де вивчалася складна чинна система права. До наших часів дійшли інституції відомого римського правника ґая (II ст.). Занепад Римської імперії у V ст., занепад господарства й культури припинили на цілі століття розвиток правотворчості й правознавства у цілій Європі. Догматична юриспруденція Середньовіччя На початку XI ст. починається відродження та новий розквіт римського права.\nВ XII ст. у Болонії розпочав свою діяльність своєрідний університет - школа Гльосаторів і коментаторів римського права. Саме школа Гльосаторів і коментаторів стала ініціатором ще перед добою Відродження і дала почин догматичного вивчення права. Розвинулася в XVII ст. також школа природного права, головно в Голландії та Німеччині, її засновником був Гуґо ґроґій. Друга збірка канонів Івана Схоластика вийшла під назвою Зведення державних законів, що стосуються Церкви. Ця збірка поділена на 87 глав, містить витяги з новел Юстиніяна та всі правила щодо життя Церкви. Після Івана Схоластика з'явилась більша і повніша збірка канонів і церковно-громадських законів. Найбільш відомим і вживаним став номоканон під назвою Синтагми 14-х титулів невідомого автора початку VII ст. Більш опрацьований і доповнений новими канонами і законами побачив світ наприкінці IX ст. номоканон під назвою Номоканон Фотія 14-ти титулів.\n6. Означити канонічну суть юридичної особи.Юридичні особи\nКан. 920 – У Церкві, крім осіб фізичних, є також особи юридичні, чи це є сукупності осіб чи сукупності речей, які саме в канонічному праві є суб'єктами прав і обов'язків, що відповідають їхньому характерові. Кан. 921– § 1. Юридичні особи встановлюються для мети, яка відповідає місії Церкви, або на підставі самого припису права, або через спеціальне надання компетентної церковної влади, видане у формі декрету.\n§ 2. На підставі самого права юридичними особами є Церкви свого права, провінції, єпархії, екзархії та інші інститути, про які виразно постановляється в цьому загальному праві.\nКан. 922– § 1. Будь-яка юридична особа, заснована на підставі спеціального дозволу компетентної церковної влади, повинна мати власні статути. § 2. Згідно з загальним правом, у статутах, щоб можна було їх затвердити, слід детально визначити:1-е - специфічну мету юридичної особи;\n2-е - природу юридичної особи;3-є - кому належить керівництво юридичною особою і як воно має виконуватись;4-е - хто представляє юридичну особу у церковному і цивільному суді;5-е - кому належить розпоряджатись майном юридичної особи і хто має бути виконавцем на випадок ліквідації юридичної особи, поділу на багато юридичних осіб або об'єднання з іншими юридичними особами, завжди з дотриманням волі жертвувателів, а також набутих прав.\n§ 3. Поки статути не будуть затвердженими, юридична особа діяти правосильно не може. Кан. 923 – Сукупність осіб може стати юридичною особою, якщо складається принаймні з трьох фізичних осіб. Кан. 925 – Якщо залишається хоч один член юридичної особи й однак вона не перестала існувати згідно із статутами, виконування всіх прав цієї юридичної особи належить тому членові.\nКан. 926 – § 1. Якщо правом не передбачено щось інше, то майно і права юридичної особи, яка не має членів, повинні зберігатись, управлятись або виконуватись старанням тієї влади, якій на випадок ліквідації належить видати постанови про них, ця влада повинна, згідно з приписом права, подбати про сумлінне виконання зобов'язань, які обтяжують це майно, а також старатися, щоб воля фундаторів і жертводавців була точно збережена.\n§ 3. Іменування управителів сукупності речей, якщо не може відбуватися згідно з приписом права, переходить до влади безпосередньо вищої;\nКан. 927 – § 1. Юридична особа за своєю природою триває безперервно, однак перестає існувати, якщо скасовується компетентною владою або не діє протягом ста років.§ 2. Юридична особа може бути скасована лише з поважної причини в погодженні з її керівниками і дотриманням приписів у статутах про випадок скасування. Кан. 928 – Дотримуючись випадків, виражених загальним правом:1-е - Патріярх може скасувати за порадою постійного Синоду юридичні особи, засновані або затверджені ним самимь а за згодою Синоду Єпископів патріяршої Церкви Патріярх може скасувати будь-яку юридичну особу, за винятком тих, які були засновані або затверджені Апостольським Престолом.\nКан. 930 – Коли перестає існувати юридична особа, її майно стає власністю юридичної особи, безпосередньо вищої, завжди із збереженням волі фундаторів і жертводавців, набутих прав і статутів, якими керувалася юридична особа, що перестала існувати.\n7. Розкрити критерії і засади побутового права і моралі.\nПобутове право охоплює правні звичаї, які є діючими нормами позитивного права та ним охороняються, як і закони, що в організований спосіб є належними органами влади. Правні або юридичні звичаї цілком входять в поняття права, як неписане право. Щодо моралі або етики, то під цим поняттям розуміємо норми поведінки, що також постали як право із суспільства. Тому і норма моральна, як і норма правна є соціальною нормою, тобто нормою, необхідною в суспільстві, та зумовленою співжиттям людей у суспільному зв'язку.\nТаким чином право і мораль об'єднуються в одному родовому понятті соціальної норми. В застосуванні до конкретної людини метою моралі є не лише регулювання зовнішніх відносин й ініціатив людини, але й дбання про виховання у неї такого внутрішнього настрою, який наказував би людині відрухово та з доброї волі погоджувати свої вчинки й почуття з інтересами цілого суспільства чи із соціальним ідеалом. Первісним завданням моралі є виховання внутрішньої природи людини, людського сумління, яке й має служити психічним побудником або мотиваційним елементом поведінки та окремих учинків індивіда щодо інших індивідів чи колективу індивідів.\nСукупність моральних норм, що постають з умов існування та поступу суспільства, звернені до доброї волі людини як накази суспільного сумління, творять поняття суспільної етики.\nІснує, отже, безпосередній зв'язок між правом та етикою на ґрунті спільних соціальних коренів та рівнобіжного служіння людству. Але дуже часто і в багатьох випадках норми права не мають нічого спільного з мораллю. Між ними часто спостерігаються розбіжності, а навіть й гостра суперечність, як закони про розлучення, аборти, гомосексуальні подружжя й їм подібні.\nБачимо також, що право і етика взаємно себе не виключають, вони мають те саме походження, ту саму мету і дуже часто ставлять ті самі вимоги до членів суспільства. Право і мораль спрямовані до здійснення тієї самої мети - сприяти поступові суспільства і добру індивіда, хоча до здійснення цього прямують відмінними шляхами. З цього, власне, постає розбіжність між правом і мораллю. Мораль діє шляхом накладання однобічного обов'язку, якому не відповідає у другій особі. Право домагається виконання цього обов'язку: в той час коли право не тільки накладає обов'язок, але одночасно ставить і вимоги, правним нормам надається не лише наказовий, але й атрибутивний характер.\nВиконувати накази моралі нас примушує свідомість свого обов'язку або пресія публічної опінії, але, в загальному, моральний обов'язок виконуємо з доброї волі.\nДо виконання правних норм нас примушують, крім свідомості приписаного правом обов'язку, також і санкції, тобто зовнішні засоби, незалежні від нашої волі, якот примус через судові органи або й загроза, до яких покривджена або управнена особа може звернутися. Друга відмінність права від моралі полягає в тому, що право є правилом зовнішнім, воно регулює виключно зовнішню активність людини, не втручаючись у внутрішню, тобто настрій, почуття тощо.\nТретя важлива відмінність права від моралі і моральних норм полягає в тому, що право має свою точну визначеність та певний, часто навіть суворий, формалізм правних обов'язків, чого немає в морально-етичних законах. Право накладає обов'язок на одного з індивідів у відношенні до іншого. Цього немає в етиці, де обов'язок залишається зовнішньо добровільним.\n8. Визначити особливості застосування закону в канонічному праві.\nВ кан. 1488 говориться про постання законів через їхню промульгацію: Закони постають через їх проголошення. Тут не вистачає звичайної вістки, газетного чи радіоповідомлення. Тому акт оприлюднення належить до суті закону. Кан. 1489 §1 подає спосіб оприлюднення закону. Воно відбувається різними способами:\nА. Універсальні закони Церкви, дані найвищою владою Церкви, тобто Вселенським Архієреєм і Вселенським Собором, оприлюднюються їхньою публікацією в офіційному бюлетені Актів Апостольської Столиці, хіба що в окремих випадках встановлено інакше (кан. 1493 §3). Вони починають зобов'язувати після закінчення трьох місяців від дня, яким позначено число актів, хіба що з природи речі вони зобов'язують відразу або по виразно визначеному, коротшому чи довшому, періоді.\nБ. Партикулярні закони, видані Вселенським Архієреєм або іншими законодавцями, проголошуються в спосіб, визначений цими законодавцями, і починають зобов'язувати від дня, ними встановленого. Що розуміємо під партикулярним правом? До партикулярного права належать усі закони, законні звичаї та інші правничі приписи, які не є спільними для цілої Вселенської Церкви або для всіх Східних Церков (кан. 1493 §2).\nЦей принцип, однак не є абсолютним. Його може бути змінено, якщо цього вимагає спільне добро. Такі випадки виразно передбачені законом. Для таких винятків мусять бути дуже поважні та юридично обґрунтовані підстави. Не дозволяється також мовчазна або прихована ретроактивність. За цим принципом, що закон стосується майбутності, а не минулого, залишаються в силі всі індульти, привілеї й набуті права.\nІ. Юридичні ефекти\nЗ огляду на юридичні ефекти, тобто наслідки, розрізняємо закони:\n• наказуючі, якщо щось наказують; змушуючі, якщо до чогось абсолютно змушують; диспозитивні, якщо наказують щось умовно; забороняючі, якщо щось забороняють робити;\n• дозволяючі, якщо щось дозволяють робити;\n• моральні, якщо зобов'язують до чогось під страхом гріха;\n• карні, якщо передбачають кару за переступ.\nОстанню групу законів поділяють на суто карні, якщо вони зобов'язують лише до сплачення кари, а не гріха й покути, та мішані карні, коли зобов'язують в сумлінні, як гріх і кара. В загальному карні закони Церкви мають мішаний характер. Деякі каноністи відкидають це твердження і дотримуються думки їхнього розрізнення або пропонують, щоб у протилежному випадку сам законодавець зазначив це в законі (див. кан. 1412 §6).\n9. Дати оцінку суті канонічного права.\nКанонічне право — це релігійно-правова система, що регулює суспільні відносини всередині громади, яка сповідує християнство. Назва цієї правової системи походить від грецького терміна "канон”, який спочатку означав усяке знаряддя для проведення прямих ліній або для рівняння площин, але згодом його зміст змінився і ним почали називати правила християнської віри і життя. У вузькому — юридичному значенні цей термін почали вживати для позначення правил поведінки (норм), прийнятих церквою для упорядкування суспільних відносин усередині християнської громади.\nІ лише на другому етапі, під час так званої Папської революції, ця риса стала відчутна — розпочалося вирізнення церковних законів в окрему релігійну систему норм та їх систематизація.\n3. Канонічне право ніколи не розглядалося як вічне і незмінне: воно змінювалося відповідно до потреб часу. Цим система канонічного права відрізняється від системи мусульманського права. Як зазначає Е. Аннерс, іслам був так прив'язаний до авторитету Корану, що законотворчість була просто неможлива. Учені тільки розробляли деталі правопорядку шляхом умоглядного філософського тлумачення окремих місць Корану. Арабські правознавці, однак, і не прагнули створити окреме право на основі раціонального аналізу текстів. У канонічному праві авторитет Біблії так само ніколи не оспорювався, але водночас визнавалося, що церква може приймати й абсолютно нові норми права, якщо вони не суперечать загальним принципам віри. У Диктатах Папи Григорія VII, виданих у 1075 році, було вперше прямо закріплено його право створювати нові закони відповідно до вимог часу.\n10. Проаналізувати зміст та значення юридичних актів в канонічному праві.\nПісля норм і канонів стосовно фізичних і юридичних осіб цілком логічно кодекс подає норми щодо юридичних актів. Не подано, однак, визначення юридичного акта.\nТому треба звернутися до канонічної доктрини, часто цивільної, яка суттєво не відрізняється і є більш розвиненою.\nЮридичний акт, юридичне трактування справ і юридичний факт часто вживаються як рівнозначні терміни. Але в дійсності кожний з них має своє специфічне значення, що вказує як на теоретичну, так і на практичну різницю. Загальноприйнято, що акт і юридичне трактування (negotium) є вільними актами особи, за якими закон визнає певні юридичні ефекти.\nЮридичний факт - чисто природна подія, як, наприклад, народження, смерть, повінь, землетрус чи пожежа, що сталася самочинно.\nЮридичним фактом закон визнає також партикулярні юридичні ефекти. Фактам чисто природним уподібнюються факти чисто людські і недобровільні (зроблені людиною і тільки). Критерієм розподілу є елемент волі людини - добровільно чи недобровільно стався факт.\nЮридичний акт і юридичне трактування (negotium) відрізняються між собою, бо при юридичному трактуванні ефекти, визнані законом, творяться самим суб'єктом, який працює у їхньому світлі. В юридичному акті, навпаки, ефекти постають силою самого права, незалежно від наміру й умов суб'єкта.\nДеякі автори канонічного права звужують значення юридичних трактувань, зводячи їх практично до контрактів і заповітів. Але в загальному тут найважливішим є конкретна воля суб'єкта. При юридичному трактуванні воля спрямована до мети, що охороняється законом, а при юридичних актах воля спрямована тільки до виконання акта, без огляду на наслідки, які він може принести.\nЮридичний акт може виникнути через невиконання чогось, через пропущення, недогляд, через що і можуть постати юридичні ефекти.\nПРИКЛАДИ ЮРИДИЧНИХ АКТІВ\n• доведення контракту;\n• акт даровизни;\n• відмова від якогось права;\n• декрет номінації або усунення якоїсь особи.\nУ світлі цих понять кк. 931-935 застосовуються як до юридичних актів, так і до юридичних трактувань. Вищезгадані канони розглядають юридичні акти в цілому як публічні чи правні адміністративні акти, а саме: контракти, юридичні трактування, даровизни, заповіти, при цьому визначаючи і:\n• суттєві умови правосильності юридичного акта (кан. 931).\n• можливий брак чи дефект, які спричинили або можуть спричинити неіснуючість або розірваність юридичного акта (кк. 932-933).\nКоли йдеться про акти, доконані публічною владою, які наче вимагають доповнення, згоди або думки інших фізичних або юридичних осіб, див. кан. 934.\nПро акти, що визначають обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду, див. кан. 935.\nБільш партикулярні норми щодо певних юридичних актів, наприклад, подружжя, призначення на церковні посади, продаж церковного майна тощо, розглядатимуться нижче.\n11. ПРИРОДНЕ ПРАВО ЯК ПРАВО ІДЕАЛЬНЕ І ПРАВО МОРАЛЬНЕ\nПредставники метафізичної та містичної течій у філософії стверджують, що всяка етика, як уявлення про добро і зло, про справедливе і несправедливе, побудована на вірі в світовий моральний порядок, або на вірі в Найвищу Істоту, в Творця Природи, тобто Бога Моральні норми цього вчення являються як накази згори, переказані у Божих Заповідях, у Св. Письмі та Св. Переданні.Тому моральні норми, на погляд цієї течії, є чимсь постійним, незмінним. Слідом за тим існують закони вічного добра, вічної правди, виявлені в тих нормах.Раз винайдені та чітко сформульовані моральні норми від первісної вимоги «не вбивай» до найвищої вимоги «люби ближнього свого, як себе самого» лишаються незмінними назавжди, як завершення морально-етичної вимоги для людини.\nПро вічні закони, вписані в серця людей божественним актом Творця, говорили вже Сократ, Платон, Аристотель. Про ius naturale, як про право ідеальне, говорили Цицерон і римські правники. Ідея природного права проходить в середні віки і завершується створенням структури теорії природного права.\nПриродне право в розумінні ідеалістів - це прообраз, або неосяжний зразок для позитивного права. За своєю суттю природне право - це сукупність вимог, які ставить суспільство або його окремі верстви до законодавців держави.Деякі представники ідеалізму визначають природне право як внутрішній закон нашого розуму, додаючи, що це право тотожне правді, що воно є виміром законів логіки і не може відходити від правди. Природне право, однак, не може виявлятись у вигляді будь- яких загально зобов'язуючих всіх членів суспільства законодавчих норм.\nПриродне право не є сукупністю норм формального права, а лише сукупністю моральних та одночасно і правних вимог. Вимоги ці визначають можливий, в певну добу і в певному суспільстві, мінімум зовнішньої свободи для кожного члена суспільства, однак свободи, обмеженої свободою інших індивідів у такій мірі, в якій цього вимагає добро цілого суспільства. Вимоги природного права, основані на ідеї справедливості, не можуть не узгоджуватися з вимогами моралі, а не дають нам ані підставу визнати це право як право моральне та рівночасно як право ідеальне, що стоїть над державою і поза нею, тоді як право позитивне є лише в державі.\nВизнання існування природного права має не лише теоретичне, а й практичне значення лише завдяки ідеї справедливості, що її дає природне і моральне право, яке стоїть понад позитивним правом, для якого служить основою, критерієм та ідеологією. Природне право, як право ідеальне, має одну мету - запровадити у відносини людей засади правди і справедливості.\nЦе природне явище проявляється у всіх народів нерозривним зв'язком між етикою та вірою в Бога. Моральні закони природні, а природу дав нам Творець. Отже, і Творець воліє, щоб ми ці закони зберігали. Лише Творець може бути верховним суддею нашої моральної вартості, бо тільки Він знає все, що діється в нашій душі. Тільки Він може зобов'язувати у сумлінні, тільки Він може справедливо оцінити кожний наш учинок.\n12.Охарактизувати змістову..Канонічне право, беручи до уваги свою специфічну мету, мусить вважати більше від цивільного права на суб'єктивні елементи волі людини. Тому відносно незнання і помилки закону треба знати такі принципи:\n1) Відносно законів, що визнають недійсність або позбавляють здатності, незнання і помилка не мають юридичного відношення. Наслідки дії таких законів спрямовані на збереження і розвиток публічного добра. Тому вони залишаються незмінними незалежно від факту чийогось незнання якоїсь уневажаючої перешкоди. Наприклад, це не має ніякого впливу на подружжя, яке було б недійсним, якщо було б укладене без відповідної диспензи - звільнення від перешкоди.Вищезгаданий принцип застосовано щодо нерегулярності та перешкод відносно прийняття і перебігу свячень. Кан. 765: Незнання перешкод не звільнює від них (див. також кк. 762-763; 766-767).Ця норма, однак, не є абсолютною, бо кан. 1497 §1 додає: Незнання або помилка щодо законів, які визначають недійсність або позбавляють здатності, не заважають їхнім наслідкам, хіба що закон постановляє виразно щось інше.\nТак, напр, кан. 992 §2 доручає: Правосильним, однак, є акт делегованої влади тільки для внутрішнього обсягу, виконаний через неуважність після закінчення часу або вичерпання кількості справ. Такий акт залишається юридично чинним, а делегована влада продовжується силою самого права.\nЩось подібне діється й у випадку загальної помилки (фактичної чи правової), а також у випадку сумніву (позитивного і правдоподібного, правового або фактичного). У всіх цих випадках Церква доповнює виконавчу владу керування як у зовнішньому, так і у внутрішньому обсязі (кан. 994).\nПодібна норма застосовується щодо повноважень при уділюванні миропомазання, сакраментального розрішення та благословення подружжя (КЛЦ 144 §2).\n2) Юридична ефективність карних законів і кари взагалі при наявності незнання і помилки. У даному випадку незнання і помилка діють відносно карних санкцій. Отже, вони можуть бути, залежно від обставин, виняткові (eximentes), полегшуючі (attenuantes) або обтяжуючі (aggravantes).Це розглядає в кан. 14В - §1. Не підлягає жодній карі той, хто не закінчив чотирнадцяти років життя. §2. Той, хто між чотирнадцятим і вісімнадцятим роками життя скою злочин, може бути покараний тільки карами, які не включають позбавлення якогось майна, хіба що єпархіальний єпископ або суддя в спеціальних випадках вважає, що можна інакше краще подбати про його виправлення.В загальному треба пам'ятати, що не припускаються незнання і помилки щодо закону або кари, або щодо власного чи чужого факту (кан. 1497 §2). Не припускається цього (поп praesumitur), але й не виключається, коли можна дати протилежні докази.\n3) Незнання і помилка щодо фактів.\nУ цьому випадку треба розрізняти:\nА. Факти особисті й факти, відомі іншим особам, як і факти щодо закону та кари - незнання і помилка не припускається (кан. 1497).\nБ. Факти, не відомі іншим особам - незнання і помилка припускаються, доки не будуть спростовані.\n13.Вияснити суть вкладу ІІ Ватиканського собору в становленні канонічного права.\nЙдеться про вступний канон, який майже дослівно подає урочисте повчання II-го Ватиканського Собору ч. 22 з конституції («Lumen Gentium 21, Nov. 1964) Світло народів. Це принцип догматичного характеру, який стосується юридичних консеквенцій величезної ваги. У каноні стверджується, що:\n1. Колегія єпископів продовжує й осучаснює Колегію Апостолів, засновану Христом, і через неї між єпископами постійно діє принцип колегіальності.\n2. Між Римським Архієреєм і Єпископами із цієї ж рації існують аналогічні стосунки, які поєднували Петра і Апостолів. Консеквентно Римський Архієрей, наслідник Петра, також Голова Колегії єпископів, як Петро був Головою Колегії Апостолів.\nУ кан. 42 сказано, що Римський Архієрей це наслідник Петра, а Єпископи - наслідники Апостолів, правда, з дещо відмінним способом наслідування. Римський Архієрей - безпосередній наслідник Петра - унаслідував уряд Верховного Пастиря Церкви і Голови Колегії єпископів. На противагу - Єпископи наслідують Апостолів опосередковано, через Колегію єпископів, членами якої є, не наслідуючи спеціальних прерогатив, що їх Апостоли дістали від Христа. Консеквентно влада кожного окремого Апостола поширювалась на всю Церкву, а влада кожного окремого єпископа обмежилась окремою єпархією. Влада Єпископів над усією Церквою з природи є виключно колегіальна, зумовлена ієрархічним єднанням з Головою вселенської\nКонкордат — договір між Папою Римським і урядом певної держави, згідно з яким визначаються становище та привілеї католицької церкви у цій країні.Для залагодження чи запобігання конфліктів з державами в західноєвропейській юридичній практиці був вироблений особливий вид законодавчих актів – конкордати. Конкордат – це угода між Римсько-католицькою Церквою в особі папи і державною владою з питань, які стосуються становища Католицької Церкви в тій чи іншій країні. Перший з таких конкордатів – Вормський 1122 р., який поклав кінець боротьбі за інвеституру – призначення на церковні посади шляхом прийняття компромісного рішення. Але саме слово "конкордат” отримує цілком визначене значення терміна лише в XV столітті.\nКонкордати видаються у формі папської булли чи бреве, після попередньої угоди з державною владою, або у вигляді двох окремих актів: папського і державного, що утримують визнання за іншою стороною певних прав і привілеїв, або як документ, підписаний обома сторонами. У новий час остання форма угоди стала найбільш уживаною.\nII. ПОЗИТИВНЕ ПРАВО\nЗагальне визначення позитивного права: Позитивне право - це сукупність раціональних, стабільних, відповідною владою санкціонованих норм людської поведінки у засягу соціальної справедливості.Основна функція правної норми впливати на поведінку людей. Тому в ній містяться передусім наказ та санкція, які є необхідною вимогою і функцією всіх без винятку правних норм. Наказ же встановлює обов'язок, визначає обов'язкову поведінку людей. Але правні норми творять рівночасно наказ і повноваження, тобто наказ і надання, обов'язки і повноваження. Характер санкцій відрізняє юридичну норму від норми морально-етичної. Суттєва різниця між нормою етичною й юридичною полягає в тому, що норма чисто моральна стосується індивіда як такого, а норма юридична розглядає людину і її справу як члена спільноти.\nЮридичний закон є завжди законом етичним, а закон етичний не завжди є законом юридичним. Не всі норми, що регулюють людські відносини, є юридичними, а лише ті з них, які стосуються людської справедливості, встановляюючи те, що кожному належить. Таким чином, природне право вдячності не є юридичним законом, так само як і закони, які стосуються Бога.Правний порядок є єдиною характеристикою співжиття у спільноті. Правний же порядок - це дотримання правних норм, що є й чинністю права.\nЩоб забезпечити чинність права, мусять існувати певні сили, наявність яких давала б членам суспільства переконання, що правні норми із об'єктивних наказів перетворюються у відповідні конкретні дії. Інакше кажучи, за правними нормами мали б стояти якісь сили, які вимагали б від кожного члена суспільства здійснення правних обов'язків та дотримання правних приписів. Саме тут, особливо в цивільному праві, йдеться про санкції, примус, застосування сили у випадку нехтування нормою. Закон боронить справедливість не партикулярну, а соціально-легальну, яка дбає про спільне добро.\n16. ЗАКОНОДАВЧА ВЛАДА В ЦЕРКВІ\nЗаконодавча влада є однією з функцій управління у Церкві. Вона належить до різних органів управління, кожний з яких має свою компетенцію і територію дії.\nВселенський Архієрей, наступник св. Петра, Папа Римський, найвищий пастир у Церкві й вікарій Христа, силою свого примату має звичайну, найвищу, повну, безпосередню й універсальну владу в Церкві, яку може завжди вільно виконувати (кк. 43-54).\nДикастерії Римської Курії, або Конґреґації, що допомагають Римському Архієреєві в управлінні Церквою, самі по собі не мають ніякої законодавчої влади.\nСинод єпископів, що діє при Апостольській Столиці, за своєю природою має лише дорадчий голос. Може діяти і вирішувати винятково, в докладно визначених справах, і якщо це виразно було йому доручене Вселенським Архієреєм. Рішення Синоду єпископів, як і Колегії єпископів, мусять бути ратифіковані Папою Римським.\nЄпархіальні єпископи і дорівняні до них прелати\nПровінційні Синоди. Синод єпископів патріаршої Церкви\nГоловні настоятелі чинів і генеральні капітули інституцій життя, посвяченого Богові й апостолятові. У монастирях Настоятелі і Капітули мають ту владу, яка окреслюється загальним правом і уставом. Тобто згідно з приписами кан. 979, де визначена влада керування.\n§1. У Чинах і Згромадженнях Настоятелі і Капітули мають ту владу, яка визначається загальним правом і статутами. §2. Уклирицьких Чинах і Згромадженнях папського або патріаршого права Настоятелі і Капітули мають, крім того, владу управління як для зовнішнього, так і для внутрішнього суду згідно із приписами статутів. А вкан. 512 §1 виразно зазначається: Генеральна Капітула, яка, згідно із статутами, є вищою владою, повинна так утворюватись, щоб, представляючи весь Чин або Згромадження, стала справжнім відображенням його єдності в любові.\nВсі папські інституції і згромадження, за винятком клерикальних, як і всі інституції єпархіального права та клерикальні й непапські, не мають законодавчої влади. Влада, яку вони мають, є владою церковною і публічною, хоч і не юрисдикційною й законодавчою, бо затверджена Церквою.\nСилою кан. 505 §§1-2 конституції чинів і згромаджень та спільнот посвяченого життя і апостольської праці мають бути підтверджені компетентною владою Церкви і не можуть бути змінені без її дозволу. Такою владою є Апостольська Столиця для чинів, згромаджень та інституцій папського права, патріарх - для інституцій патріаршого права, єпарх - для інституцій єпархіального права.\n17. Розкрити зміст і особливості розвитку канонічного права після ІІ Ватиканського собору.\nПісля II Ватиканського собору виникла потреба перегляду як східного, так і західного канонічного права. У 1972 році папа Павло VI створив Комісію для перегляду Східного Канонічного Права. Наслідком її майже двадцятилітньої праці стало проголошення у 1990 році нового Кодексу Канонів Східних Церков. Кількома роками раніше, у 1983 році, увійшов у силу новий Кодекс Канонічного Права Латинської Церкви.\n25 січня 1983 року папа Іван Павло II проголошує новий Кодекс канонічного права. Характерні риси Кодексу 1983 року:\n1) включав чотири етапи, на кожному з яких папська комісія мала справу з трьома різними збірниками норм і юридично важливих вказівок, зокрема з Кодексом 1918 року, документами II Ватиканського Собору та з післясоборовим законодавством;\n2) був коротшим від свого попередника на 662 канони ( містив 1752 канони) включав7 книг (перша – Загальні норми; друга – про Божий народ; третя – про Церковне навчання; четверта – про Церковне завдання освячення; п’ята – майнові відносини Церкви; шоста – канонічні санкції; сьома – про процеси);\n3) у Кодексі відсутні питання організації Римської Курії;\n4) новий Кодекс часто відсилає до звичаїв і партикулярних законів, що зумовлює його структурну відкритість до подальшого розвитку;\n5) у контексті правової систематики, Кодекс 1983 року цілком ґрунтується на вченні Собору про Церкву як communion (сопричастя), слово і таїнство вперше виступають як основні елементи церковної структури.\nУ Кодексі 1983 року, з одного боку, зроблена спроба усунути певні вади, що стосувалися методологічних засад, систематизації, тенденцій до централізації, з іншого, враховано норми старого Кодексу, щоб забезпечити правовій традиції Церкви постійність і тривалість, а також вчення II Ватиканського Собору, що дало б змогу канонічній традиції залишатися актуальною і розвиватися в світлі нового самоусвідомлення Церкви.\nКодекс 1983 року запроваджував нововведення, зокрема нова кодифікація церковних законів більше не керується першочерговим завданням систематично і раціонально формулювати канонічні норми, але намагається укласти їх відповідно до змісту віри; інше нововведення характеризується зміною ідентичності суб’єкта всієї правової церковної структури: вже не священнослужитель, а вірний є первинною категорією, що лежить в основі категорій мирянин, священнослужитель і монах.\n18. Проаналізувати зміст поняття та класифікацію конкордатів.\nКонкордат (етимологічно означає – узгоджуватись у тому самому рішенні) між Церквою та державою може визначатися як узгодження між церковними і цивільними суспільствами. Конкордати служать у багатьох випадках для вирішення конфліктів або ж для встановлення системи співпраці і взаємної допомоги; для визначення юридичного стану Церкви всередині держави або для надання певності і стабільності відносинам між спільнотою політичною і спільнотою політичною і спільнотою релігійною.\nКонкретна мета конкордатів, їхня форма, зміст і характеристики змінюються залежно від соціологічних, політичних та еклезіологічних передумов. У традиційній юридичній системі конкордат перш за все вважався привілейованою формою згоди і компромісу між двома найвищими суб'єктами інтернаціонального права. Ця конкордативна система з'явилася в епоху імператора Константина і пізніше, ствердившись в часі, закріпилася на режимі співпраці між троном і вівтарем, даючи життя фігурі конфесійної держави і закріплюючись також на режимі захисту і привілею Церкви через дію держави. Існував тісний взаємозв'язок між суспільством цивільним і суспільством релігійним, з постійним намаганням з боку церковної і державної влади взаємно контролюватися та інструменталізуватися. Конкордати всіх часів мають загалом волю обидвох сторін, проголошення, виразно та урочисто, дійти згоди в окремій матерії і обов'язок дотримуватись цих узгоджень, відповідно діючи. Щоб виявити і дати стабільність такій загальній волі, Церква і держава використовували засоби, природа і форма яких були суттєво зумовлені не тільки домінуючими ідеями Церкви, політичної спільноти і відносинами між ними, а також поняттями та юридичними інституціями епохи.\nКласифікація конкордатів. Історично-юридична доктрина показує нам різні класифікації конкордатів. Щодо їхньої цілі можуть бути конкордати миру, дружби, співпраці. Стосовно суб'єктів можуть бути конкордати папські, соборові, єпископські; з державами конфесійними, мирянськими, ідеологічно антирелігійними. За формою – з папською Буллою, подвійним одночасним і незалежним документом або з двостороннім актом. За змістом можуть бути згоди повні або часткові. За тривалістю конкордати є необмеженого часу або дочасні.\nПерш ніж говорити про юридичну природу конкордатів, мусимо згадати, що конкордат не є інституцією, яка зберегла певні характеристики і певні дефінітивні й постійні аспекти упродовж історії і в різних країнах. Задля цього в конкор-дативній інституції потрібно уникати будь-якого догматизму в матерії, будь-якої можливості абсолютизувати визначені форми або юридичні інструменти, які через свою природу є змінними, відносними і зумовленими.\nКонкордативний інститут не є необхідним, але хочемо ствердити, що Церква фактично і у визначений історичний момент прийняла цю умову і використала такий інструмент, тобто дочасну і змінну юридично-позитивну інституцію, що є на шляху подолання.\n19. Дати оцінку суті та засад загального поділу праву.\nПраво загалом поділяють на:\n1) Природне - встановлене самим Творцем природи й людини. Природне право не є сукупністю норм формального права, а лише сукупністю моральних та одночасно і правних вимог. Вимоги ці визначають можливий, в певну добу і в певному суспільстві, мінімум зовнішньої свободи для кожного члена суспільства, однак свободи, обмеженої свободою інших індивідів у такій мірі, в якій цього вимагає добро цілого суспільства. Вимоги природного права, основані на ідеї справедливості, не можуть не узгоджуватися з вимогами моралі, а не дають нам ані підставу визнати це право як право моральне та рівночасно як право ідеальне, що стоїть над державою і поза нею, тоді як право позитивне є лише в державі. Визнання існування природного права має не лише теоретичне, а й практичне значення лише завдяки ідеї справедливості, що її дає природне і моральне право, яке стоїть понад позитивним правом, для якого служить основою, критерієм та ідеологією. Природне право, як право ідеальне, має одну мету - запровадити у відносини людей засади правди і справедливості. Це природне явище проявляється у всіх народів нерозривним зв'язком між етикою та вірою в Бога. Моральні закони природні, а природу дав нам Творець. Отже, і Творець воліє, щоб ми ці закони зберігали. Лише Творець може бути верховним суддею нашої моральної вартості, бо тільки Він знає все, що діється в нашій душі. Тільки Він може зобов'язувати у сумлінні, тільки Він може справедливо оцінити кожний наш учинок. Тому у всіх можливих колізіях, протиріччях з позитивним державним законом мусимо повторити з апостолом Петром: «Більше треба слухати Бога, як людей» (Ді. 5.29).\n2) Позитивне - встановлене свобідною волею Бога або людини. Позитивне право - це сукупність раціональних, стабільних, відповідною владою санкціонованих норм людської поведінки у засягу соціальної справедливості.\nВоно може бути Божим, коли походить безпосередньо від Бога, або людським, якщо походить від людей. Право людське ще поділяється на право цивільне, чи державне, та канонічне, або церковне, в залежності від того, хто виступає його автором: влада цивільна чи церковна.\nВ загальному під правом церковним розуміють державні цивільні закони щодо Церкви. Деколи говоримо також і про загальне Боже і людське право в Церкві. Канонічне право Церкви - це систематична сукупність позитивних законів Божих і церковних, якими Католицька Церква регулює специфічну соціальну активність своєї спільноти.\nКанонічне право, в свою чергу, поділяється на публічне і приватне. Публічне канонічне право належить до публічного добра Церкви і може бути внутрішньоконституційним, якщо нормує внутрішню конституцію й адміністрацію Церкви, або зовнішнім, якщо нормує зовнішні, тобто неюридичні відносини Церкви з іншими спільнотами, політичними чи соціальними. Приватне канонічне право безпосередньо нормує все те, що стосується приватного добра.\nЗАГАЛЬНИЙ ПОДІЛ ПРАВА\n1) Природне - встановлене самим Творцем природи й людини.\n2) Позитивне - встановлене свобідною волею Бога або людини. Воно може бути Божим, коли походить безпосередньо від Бога, або людським, якщо походить від людей. Право людське ще поділяється на право цивільне, чи державне, та канонічне, або церковне, в залежності від того, хто виступає його автором: влада цивільна чи церковна.\nВ загальному під правом церковним розуміють державні цивільні закони щодо Церкви. Деколи говоримо також і про загальне Боже і людське право в Церкві.\nКанонічне право, в свою чергу, поділяється на публічне і приватне. Публічне канонічне право належить до публічного добра Церкви і може бутивнутрішньоконституційним, якщо нормує внутрішню конституцію й адміністрацію Церкви, або зовнішнім, якщо нормує зовнішні, тобто неюридичні відносини Церкви з іншими спільнотами, політичними чи соціальними.\nПриватне канонічне право безпосередньо нормує все те, що стосується приватного добра.\n23. Визначити основоположні засади поняття церкви і церковного права\nЦерковне право як таке, виникло завдяки появі і поширення у світі християнської релігії, яка об’єднала своїх послідовників в особливу інституцію, - Церкву. Сама назва "Церква” носить винятковий характер, оскільки йдеться про релігійну інституцію, яка повністю відрізняється від решти суспільних (світських) упорядкувань, і проникла в свідомість і в життя народів одночасно з появою християнства.\nКанонічне право - сукупність норм, виданих церковною владою і що містяться в церковних канонах , тобто в правилах, які стосуються улаштування церковних установ, взаєминам церкви і держави, а також життя членів Церкви.\nНорми канонічного права обов'язкові для дотримання всіма членами Церкви. Канонічне право грунтується на Божественному законі, однак, в той же час, враховує вимоги богоодкровенного і природного законів стосовно до даного місця і часу. У зв'язку з цим, Кодекс канонічного права , головний документ, що містить в собі норми канонічного права регулярно перевидається. Крім спільного для всієї церкви канонічного права, існує також партикулярне канонічне право, що відноситься до права окремих церков.\nДля того, щоб церковна спільнота могла зберігати твердий і правильний порядок, щоб мета, яка нею досягається, і засоби, якими вона володіє, не були віддані на розсуд одній, або багатьом особам, для того, щоб внутрішні і зовнішні стосунки не визначались лише якимись випадками, а найвища мета Церкви, як інституції – оберігати і поширювати християнське вчення, звершувати таїнства і богослужіння і керувати релігійно – моральним життям своїх членів, досягалась безперешкодно – для цього необхідна тверда зовнішня дисципліна, незалежна від особистої сваволі. Однак, крім релігійних заповідей і моральності, необхідні також правові норми, якими би забезпечувався правильний внутрішній лад і зовнішні стосунки Церкви із світом. Церква в своїй сутності, її найвища мета, її духовні засоби, одно слово вся її внутрішня природа не може підлягати правовим визначенням, але зовнішнє церковне впорядкування входить у царину права і потребує правових норм. Таким чином, право належить не до сутності Церкви, як божественної інституції, а до тієї зовнішньої спільноти, в якій Церква є зовнішнім релігійним об’єднанням з встановленим у ньому порядком, який постійно розвивається.\nСуб'єкт права (суб'єкт правовідносин) — індивідуальна особа або колективний суб'єкт, які мають правосуб'єктність та використовують її у конкретних правовідносинах, виступаючи реалізаторами суб'єктивних юридичних прав і обов'язків, повноважень і юридичної відповідальності.\n23. Визначити ОСНОВНІ ПОНЯТТЯ ПРО ЦЕРКВУ І ЦЕРКОВНЕ ПРАВО\nЦерква Христова за своїм походженням, метою, засобами й умовами свого існування відмінна від інших політичних і громадських людських спільнот.\n• Її заснував Ісус Христос, Бог і людина, дві тисячі років тому у Палестині (Мт. 16.18). Він нерозривно пов'язав себе із Церквою як тілом, так і духом, і управляє Церквою, як її постійний Голова (Еф. 1.22-23).\n• Мета життя і діяльності Церкви полягає в тому, щоб вести людей до можливої досконалості, в міру зросту Христового (Еф. 4.13), і, таким чином, приготувати і допровадити їх, як вибраних синів Божих, до злуки і вічного життя в Бозі.\n• Засоби, які Церква вживає для осягнення своєї мети, - це навчання правд віри, поданих у Євангельській Благовісті, і звичаїв, які Церква зберігає в чистоті й поширює. Церкві дана і благодать Св. Духа, яку юна уділяє своїм членам для їхнього освячення та духовного зросту.\nЖивучи в державі, Церква, як Христове Царство, за своєю природою не від цього світу, не може бути залежною від державної влади. Що більше, відмінно від усіх інших людських спільнот і незалежно від них, живучи своїм окремим життям, церковна спільнота має також своє особливе право, сукупність законів, незалежну від будь-якого цивільного державного права.\nЦерковне право, отже, в об'єктивному значенні - це сукупність усіх норм і законів, якими регулюється життя Церкви й відносини між її членами як видимої і самостійної спільноти. У суб'єктивному значенні - це сукупність різних прав і обов'язків, що стосуються до членів Церкви як таких.\n24. Вияснити юридичні наслідки загальних та партикулярних законів церкви.\nВ кан. 1491 §1 говориться: Закони, видані найвищою владою Церкви, зобов'язують повсюдно усіх, для яких вони були видані, хіба що були видані для визначеної території; інші закони мають силу тільки на території, на якій влада, яка проголосила закони, виконує повноваження управління, хіба що щось інше застерігає право або воно випливає з природи речі. В наступних параграфах цей самий канон продовжує: Мандрівники... 3-є - підлягають законам загального права і законам партикулярного права власної Церкви свого права, хоч стосовно законів цього партикулярного права вони не діють на власній території, але не підлягають їм, якщо не зобов'язують на місці, де перебувають. 4-е - Неосілі підлягають усім законам, які зобов'язують на місці їхнього перебування (кан. 1491 §3, 3 і 4).\nПояснення цього канону. Згідно з термінологією цього канону, церковні загальні закони є ті, які не зв'язані жодною територією, і мають свою силу на кожній території, де живуть вірні Католицької Церкви. Натомість партикулярні закони - це ті, що стосуються певної території.\nУніверсальні закони можуть бути загальними і спеціальними. Загальні закони зобов'язують, без різниці, усіх вірних Католицької Церкви. Закони спеціальні, натомість, зобов'язують осіб певних категорій вірних, клириків: священнослужителів, одружених, відлучених від Церкви чи священнодій і под. Тому в каноні говориться, що закони, видані найвищою владою Церкви, зобов'язують усіх, «для яких були дані на цілому світі».\nОднак існують випадки, коли на означеній території загальний закон не зобов'язує:\n• якщо на даній території є інший звичай, який триває споконвіку, принаймні понад 100 років;\n• якщо є спеціальне звільнення від Папи Римського від такого загального закону на даній території;\n• якщо місцева ієрархія, маючи спеціальні повноваження, вносить цю зміну до загального права.\nКан. 880 в §1 приписує: Установляти свята і покаянні дні, спільні для всіх Східних Церков, переносити їх або скасовувати належить зі збереженням §3, виключно до найвищої церковної влади. На підставі цього канону Синод єпископів Церкви sui iuris може деякі свята, приписані Церквою, скасувати чи перенести на неділю. Тоді такий загальний закон на даній території не зобов'язує і всі, що перебувають постійно чи тимчасово на цій території, не зобов'язані відзначати цього свята. Особа, що перебуває на території', де дане свято приписане, хоч у її території воно не зобов'язує, зобов'язана його святкувати. Законам, встановленим для однієї означеної території, підлягають всі ті, для яких вони були встановлені, як і ті, що мають там постійне чи тимчасове проживання, включно з мандрівниками і блукаючими, які не мають постійного чи тимчасового місця перебування.\nКатегорія: Інше - різне | Додав: djkvinta (08.05.2012)\nПереглядів: 3053 | Рейтинг: 3.5/2


Це загальноприйнята думка. Але не всі знають, що запалення легенів може виникнути і після перелому, після сильного отруєння і опіку. Адже легенева тканина, крім дихальної функції, здійснює ще і фільтрацію крові, нейтралізуючи продукти розпаду і різні шкідливі речовини, що утворюються при відмирання тканин. Також запалення легенів у грудних дітей може виникнути внаслідок вродженої вади серця, імунодефіциту, а у новонароджених — через потрапляння в дихальні шляхи навколоплідної рідини під час пологів.\nТемпература тіла може бути в межах 37,3 ° — 37,5 °, а може піднятися до 39 ° і вище.\nТак, якщо на тлі банальної застуди у малюка наполегливо тримається температура більше трьох днів, то доцільно викликати лікаря, який направить дитину на рентген.Тому як саме з його допомогою ставиться діагноз «пневмонія».\nПовітря повинен бути прохолодним і вологим. Якщо у вас немає побутового зволожувача повітря, можна скористатися простим способом — розмістити в приміщенні ємності з водою, і на батареях розвісити мокрі махрові рушники. Повітря ні в якому разі не повинен бути перегрітою, адже так ще більше рідини буде втрачати дитина. Потрібно проводити щоденне вологе прибирання без використання хімікатів.\nГомеопатія для майбутніх мам\nБагато майбутніх мам переживають, чи не небезпечно під час вагітності використовувати гомеопатію, чи не зашкодить це майбутній дитині? Можете не хвилюватися: гомеопатія — це абсолютно безпечні лікарські засоби, які показані під час вагітності. Так як всі гомеопатичні препарати відомі тим, що вони не містять реальні молекули рослин, то всілякі побічні явища бувають вкрай рідко. До того ж вони сильно розбавлені, тому теоретично є безпечними для всіх пацієнтів.\nОсновна суть гомеопатії\nСьогодні гомеопатичний метод лікування є одним з найпопулярніших в світі. Все це завдяки тому, що він пропонує нову можливість: проводити лікування за допомогою абсолютно нешкідливих ліків. До всього іншого, він може лікувати всілякі захворювання у тих людей, які відносяться до групи ризику: новонароджені і грудні малюки, діти, алергіки, вагітні і годують грудьми жінки і так далі. Гомеопатія успадковує древній постулат про те, що хворобу можна вилікувати її чимось на зразок, тобто, «подібне — подібним». Саме тому гомеопатичні ліки в більшості своїй спрямовані безпосередньо на хворобу, але самі вони також можуть викликати захворювання — все залежить від дози прийнятого кошти. Це основна відмінність даного методу лікування.\nВсі гомеопатичні препарати застосовуються просто мікроскопічними дозами. Всі вони являють собою спеціально зібрані і оброблені речовини саме природного, а не хімічного походження.\nГомеопатичні препарати при вагітності\nПід час вагітності жінці небажано взагалі хворіти, але вже якщо так вийшло, то перш, ніж бездумно запустити руку в аптечку, варто згадати, що в цікавому положенні жінкам багато ліків протипоказані, так як вони проникають через плаценту і завдають серйозної шкоди майбутній дитині. Точно також справа йде і в період лактації — багато ліків потрапляють в грудне молоко. Але це зовсім не означає, що з хворобою не варто боротися, особливо, якщо загострився хронічний недуга або виникла гостра хвороба, алергія або застуда.\nГомеопатія — це визнаний ефективний спосіб боротьби з різними хворобами під час вагітності.Мета цього лікування полягає в тому, що організму надається допомога для того, щоб він сам впорався з хворобою.\nГомеопатія при вагітності допомагає зміцнити не тільки здоров'я майбутньої мами, але її малюка. До того ж є доказ того, що саме гомеопатичне лікування, яке приймала вагітна, запобігло ризик виникнення хронічних захворювань у малюка.\nДопомога для вагітних\nБезумовно, перш, ніж прийняти будь-які ліки, необхідна консультація з лікарем-гінекологом або акушеркою. Не варто лікувати себе самостійно і за порадами подруг, тим більше, перебуваючи в цікавому положенні. Але в якості ознайомлення нижче наведений список ліків, які можна приймати під час того чи іншого нездужання.\nСильні больові відчуття в спині, неприємне відчуття в області матки — аескулюс, калі карбоникум.\nЗапор — алюміна.\nКровотечі, загроза викидня — беладона.\nТоксикоз, відсутність апетиту — Каустікум.\nНудота, блювота — іпекакуана, Arsenicum album D6.\nЗанадто чутливе нюх — Sepia D6.\nЗубний біль — магнезія карбоніка.\nПочуття страху, безпричинне занепокоєння — аконіт.\nСлабкість в ногах, судоми — агарікус.\nУніверсальне знеболююче — арніка.\nПідготовка до пологів, токсикоз — карбо вегетабіліс.\nВарикозне розширення вен, виразки на ногах — хамамеліс.\nДепресія — масла: арніка, бергамот, герань, троянда, рожеве або кедрового дерева, чай зі звіробоєм.\nРозлад сну — сіль Шюсслера №7 (Magnesium phosphoricum).


Штаб АТО: Кількість обстрілів зросла – бойовики активізувалися по всій лінії фронту — 5 канал\nВ окремих випадках підрозділи ЗС України відкривали вогонь у відповідь на провокації бойовиків\nПротягом минулої доби ситуація в районі проведення АТО залишалася неспокійною. Загалом зафіксовано 44 обстріли позицій Збройних Сил України, з них – по 19 на Донецькому і Маріупольському напрямках та 6 на Луганському, звітують у штабі АТО.\nНа Маріупольському напрямку гаряче було поблизу Красногорівки, де російські окупанти чотири рази накривали українські позиції з мінометів калібру 82 та 120 мм та двічі з танків. Під мінометним вогнем опинились ще й опорні пункти поблизу Талаківки, Широкиного та Лебединського, а позиції поруч Водяного та Мар'їнки потрапили під обстріл з кулеметів та гранатометів.\nНа Донецькому напрямку бойовики вели вогонь по підрозділах ЗСУ в районі Зайцевого, Новгородського та Авдіївки з озброєння різних систем. Окрім того, опорні пункти поблизу Авдіївки, Невельського та шахти "Путилівська" російські окупанти обстрілювали ще й з мінометів різних калібрів, а близько опівночі неподалік Невельського ворог вів вогонь із 122-мм САУ.\nНа Луганському напрямку наших бійців у районі Новозванівки окупанти обстрілювали із зеніток, а згодом долучили ще й міномети. Неподалік Попасної та Новоолександрівки по позиціях вівся вогонь із кулеметів та гранатометів різних систем.\nНагадаємо, 18 червня Президент України Петро Порошенко заявив, що проведе нараду з міністром оборони Степаном Полтораком, начальником Генштабу Збройних сил Віктором Муженком та командувачем Нацгвардії Юрієм Аллеровим щодо можливості "обкатки боєм" у зоні АТО бригади швидкого реагування Нацгвардії. На думку глави держави, найгвардійці мають відчути, що означає бути "на передку", щоб не "кланятися кулям".


Шумопоглинаюча каналізація Poliphon – Технічна інформація\nГоловна / Cистеми шумопоглинаючої каналізації “Poliphon”/ Шумопоглинаюча каналізація Poliphon - Технічна інформація\nШумопоглинаюча каналізація PoliPlast\nPOLIphon – система безшумної каналізації, яка розроблена і сконструйована в лабораторіях і дослідницьких групах, як спільний європейський проект фірми «Poliplast» і науково-дослідного інституту «Aliaxis R & D» (Desearch & Development).\nОсновною метою цієї співпраці була розробка безшумної системи каналізації нового покоління, яка повинна була знайти застосування не тільки у будівництві з підвищеним стандартом (торгові центри, висотні будівлі), але також і в типовому та індивідуальному будівництві, задовольняючи всі стандарти з акустичних умов європейських країн, при цьому мати вартість значно нижче вартості вже існуючих аналогів.\nПри виробництві безшумної каналізації системи POLIphon використовується спеціальна формула матеріалу, що поєднує матеріал і мінерали (заповнювачі), завдяки цьому вдалося підвищити шумопоглинаючі і механічні властивості труб і фітингів. Система безшумної каналізації POLIphon завдяки своїм додатковим перевагам може застосовуватися як всередині так і зовні будинків (підземна прокладка).\nPOLIphon-це каналізаційна система, стійка до стоків з високою температурою (до 95 ° С), і разом з тим, її можна використовувати при вкрай низьких температурах (до 20 ° С) – в зимовий період.\nДля виробництва системи POLIphon застосовується сучасний метод сооекструзіі тришарових пластикових труб з РР-МД (модифікований поліпропілен). Таким чином, на шляху пропливаючих через труби каналізаційних стоків поставлено три різних шари, викликаючи цим максимальне обмеження розповсюдження канального шуму, стійкість до специфічного складу і температури стоків, а також дію зовнішніх чинників.\nзовнішній шар – PP-POLIcomp [z]\nсередній шар – PP-MD POLIcomp [s]\nвнутрішній шар – PP-POLIcomp [w]\nКожен з трьох шарів безшумної каналізації POLIphon індивідуально відповідальний за поставлене йому завдання.\nВнутрішній шар – колір світло сірий, стійкий до високої температури (+90- +95 С), висока хімічна стійкість, гладка поверхня.\nЦентральний шар – додатково посилений мінералами, колір біло-кремовий, редукція шуму, висока твердість.\nЗовнішній шар-колір блакитний, стійкість на зовнішні напруги і атмосферні фактори і має гладку поверхню.\nБезшумна каналізація POLIphon пройшла всі необхідні випробування і отримала схвалення для вільного застосування в Європі, а також, що дуже важливо, повне схвалення монтажних фірм. Встановлювати систему POLIphon настільки легко і просто, що монтажні фірми охоче беруть її в роботу.\nТехнічні характеристики системи POLIphon:\nВідповідність стандартних розмірів\nОбласть застосування “BD”, в будівлі і грунті біля будівлі\nМонтаж дозволений навіть при температурі нижче -10 ° С\nНесприйнятливість до високих температур проходять нечистот до 90 ° С\nВисока гладкість стінок\nНе відкладається вапняковий камінь\nповна програма виготовлення труб і фасонних деталей від Ø40мм до Ø110мм\nзовнішній шар – блакитний\nсередній шар – білий [кремовий]\nвнутрішній шар – сірий\nпо DIN 4102 – кл. В-2\nпалаючий нормально, не отруйний\nо DIN 13501 – кл. Е\nМожливі способи сполук:\nЗавантажити каталог-тех. інформатор в pdf


Глибинний вібратор ціна купити\nБудівництво будинків з нуля є тривалим процесом з безліччю особливостей і тому ми рекомендуємо Вам комплексно підійти до даного питання. Адже якщо на якомусь з етапів щось піде не так, то це може мати наслідки і для всієї майбутньої конструкції, особливо якщо мова йде про фундамент. І для його створення Вам може знадобиться спеціальний глибинний вібратор, ціна якого хоч і може здатися деяким клієнтам високу, але його важливість складно переоцінити.\nЦіна на глибинні вібратори залежить перш за все від виробника такого товару і його технічних особливостей, так як вони можуть мати різну потужність і навіть сферу застосування. Тому до нас не рідко звертаються клієнти, які просять провести невелику консультацію щодо вибору оптимальних товарів, так як вони не можуть визначити товар, який підійде їм найкраще. І ми відразу пропонуємо їм відповідні глибинні вібратори купити, ціна на які буде відповідати їх бюджету.\nЯкщо Вам потрібно купити глибинний вібратор, ціна на нього і інше супутнє обладнання в нашій компанії буде доступною, адже ми намагаємося уникати послуг посередників і виробляємо більшість товарів в каталозі самостійно.\nСаме своє власне виробництво робить наші ціни на вібратори глибинні досить низькими, щоб їх могли дозволити собі навіть невеликі підприємства або приватні клієнти. Адже таке обладнання необхідно як при будівництві великого житлового комплексу, так і при будівництві невеликих будинків.\nА так, як ми пропонуємо не тільки вібратори глибинні з низькою ціною, але ще і великий асортимент інших товарів, то Ви можете скористатися нашою пропозицією для покупки всього необхідного обладнання всього за один раз.


HomeГоловнаОсобиста гідність. Безпека життя. Громадянська позиція\nвкл. 28 листопада 2017 .\nСучасна державна політика України у сфері протидії торгівлі людьми орієнтована на активізацію профілактичної роботи, а саме захист прав людини шляхом розвитку її правосвідомості, формування в підростаючого покоління вмінь об’єктивно оцінювати суспільну небезпеку цього явища. Саме тому розроблення для навчальних закладів варіативної програми виховної роботи з питань протидії торгівлі дітьми «Особиста гідність. Безпека життя. Громадянська позиція» є відповіддю на нагальні потреби держави щодо запобігання і подолання торгівлі людьми як деструкції в розвитку суспільства.\nУкраїнським фондом «Благополуччя дітей» 22-24 листопада 2017 року в м. Київ проведено тренінг для працівників Інститутів післядипломної педагогічної освіти з метою реалізації програми в навчальних закладах «Методика впровадження програми виховних заходів з питань протидії торгівлі людьми «Особиста гідність. Безпека життя. Громадянська позиція». У заході взяла участь методист навчально-методичного центру психологічної служби Комунального закладу Сумський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти А.Б.Растроста.\nОсновними орієнтирами цієї програми є: сприяння самопізнанню, самореалізації, самоствердженню і самовдосконаленню особистості; розвиток навичок відповідальної і водночас безпечної поведінки, умінь адекватного прийняття рішень у різноманітних, у тому числі складних життєвих ситуаціях; визначення та формування громадянської позиції особистості.\nПрограму схвалено Міністерством освіти і науки України та рекомендовано до використання в навчальних закладах у позаурочній роботі як педагогам, так і спеціалістам психологічної служби.


Рутгер Хауер (Rutger Hauer) біографія актора, фото, особисте життя\nІм’я: Рутгер Хауер\nДата народження: 23 січня 1944 р. (72 роки)\nМісце народження: р. Брукелен, пров. Утрехт, Нідерланди\nДіяльність: театральний і кіноактор, режисер\nБіографія Рутгера Хауера\nМайбутній актор Рутгер Улсен Хауер народився в родині театралів. Батько, Аренд, працював викладачем акторської майстерності, а мати, Тенке, працювала в тому ж коледжі, читаючи курс драматургії. Хлопчика назвали Рутгером на честь майстра і наставника його батька в театрі. Батьки багато гастролювали, тому Рутгер і його три сестри жили в Амстердамі і виховувалися нянею.\nБудучи п’ятирічною дитиною, Хауер вже почав з’являтися на сцені театру, а дебютував як актор він у червні 1955-го в постановці «Аякс» по Софоклу. У дитинстві Рутгер Хауер не відрізнявся поступливим характером. 15-річним підлітком він здійснив втечу з дому, найнявшись на корабель, що належав його дідові; майже цілий рік провів у плаванні. За цей час майбутній актор побачив світ, побував у багатьох місцях (Пакистан, Канада, Сінгапур, Сайгон, Перська затока), поринув у звичаї та побут різноманітних народів. У той же час він відкрив в собі потяг до оволодіння мовами. Зараз Вона говорить англійською, німецькою та французькою мовами.\nКар’єру на флоті Хауер не зміг продовжити, т. к. він від народження дальтонік (як і його прадід). Тому, повернувшись додому, він вступив у вечірню школу, а вдень працював, пробуючи себе у різних професіях. Був Хауер і декоратором сцени, мив машини, працював теслею…\nЗ 1962 року Вона навчається в швейцарському місті Базелі в театральному інституті. Відучившись два курсу, наймається в армії в званні рядового, звідки, за допомогою друга-лікаря симулюючи душевну хворобу, звільняється. Деякий час проводить в закладі для божевільних, щоб довести неможливість подальшого проходження служби в армії. Після цього Рутгер Хауер повернувся в інститут.\nЗакінчивши інститут, навчався в акторській школі в столиці Голландії, звідки пішов працювати в Королівський театр. Під час навчання в Базелі актор одружився, у нього народилася дочка Айша, вона народила в 1988-му Хауеру онука Лео.\nЗ 1967 актор працював у театрі «Noorder Compagnie» , в т. ч. – режисером (1973, дві постановки в цій якості). У той же час Хауер познайомився і зі своєю нинішньою дружиною Інеке, художником і скульптором по професії. Вони одружені з 1985 року.\nРутгер Хауер. Інтерв’ю\nВперше Хауер з’явився на телеекрані в запису вистави «Асмодей», в грудні 1956 року. Дебютував у кіно артист в епізоді фільму 1968 року, «Пан Хаварден» називалася ця стрічка, але кадри з Рутгером Хауэров в результат монтажу не увійшли. Перші лаври молодий артист пожинав після зйомок в серіалі «Флоріс», в 1969 році, з якого він і почав тісно співпрацювати з голландським постановником Полом Верховеном.\nСпільна робота Хауера з цим режисером тривала більше 10-ти років і принесла акторові світову славу і успіх.\nВже перший їхній спільний фільм, «Турецькі солодощі», 1973 року випуску, був номінований в наступному році на «Оскар» як «кращий іноземний фільм».\nПісля еротичного арт-хауса «Турецькі солодощі» Хауер знявся ще в чотирьох стрічках Верховена різних жанрів: соціальній драмі «Кіті-вертихвістка» (1975), військовій драмі «Помаранчевий солдат» (1977), молодіжному кіно «Лихачі» (1980), історичному «Плоть і кров» (1985). Маючи намір дебютувати в Америці з «Роботом-поліцейським», Верховен розраховував на Хауера в цій ролі, але шляхи їх розійшлися через розбіжності творчих думок.\nГрав до цього у Верховена тільки позитивних персонажів, Рутгер Хауер дебютував у Голлівуді в ролі протагоніста героя Сильвестр Сталлоне у фільмі «Нічні яструби» (1981 року).\nРутгер Хауер в Москві! Ексклюзив Кілька послідували услід за цим вдалих ролей принесли Хауеру популярність в Штатах, а уроки американського англійського прибрали його європейський акцент, який міг стати перешкодою на шляху до сердець американських глядачів.\nРоль в «Біжить по лезу»(1981), фільм, що став класичним у жанрі наукової фантастики та антиутопії, щільно зміцнила популярність Рутгера Хауера, і він оселився в Каліфорнії.\nУ 90-х рр. популярність Хауера в Штатах стихла, т. к. актор, прагнучи зірвати навішений на нього Голлівудом ярлик, став працювати з маленькими кіностудіями. Але це ніяк не вплинуло на популярність Рутгера в Голландії. На святкуванні 50-річного ювілею артиста в 1994 році на ТБ показали повну ретроспективу його ролей в кіно, а відкривав показ документальний фільм про життя і творчість Хауера — «Актор в помаранчевому». Під час святкування ста років світового кінематографа, у Голландії випустили ювілейний комплект поштових марок, на одній з яких був зображений Хауер в ролі фільму «Турецькі солодощі», а саму стрічку назвали «кращим голландським фільмом століття» в 1999-м.\nНовий етап у житті Рутгера Хауера\nУ другій половині 90-х – на початку «нульових» Хауер вдало знімався в багатьох картинах, особливо часто – на кіностудії Hallmark. Цього стала поява нового агента – Джоана Хайлера. Фільми того часу: «Поклик предків» (1996, Джеку Лондону), «Мерлін» (1998). На каналі NBC Хауер грав у фентезі-серіал «Десяте королівство» (1999), читця поезії у фільмі «Симон-волхв» (1998).\nУ 2000-му Хауер зняв короткометражний фільм «Кімната», отримав Приз глядацьких симпатій на кінофестивалі в Парижі.\nНа початку цього століття Хауер став одним з опікунів Вищої школи режисерів і сценаристів у Санкт-Петербурзі. Це сталося після відвідання північної столиці під час зйомок стрічки «Ключ Саламандри» (2011), де він грав головну роль. У 2012-му записував закадровий голос для деяких треків музичного альбому співака з Нідерландів – Ар’єна Люкассена.


«Лівопальний» акциз — загальні питання. Податки & бухоблік, № 41, Травень, 2016 | iFactor\n«Лівопальний» акциз — загальні питання\nПодатки & бухоблік Травень, 2016/№ 41\nПродовжуємо розбиратися із запитаннями щодо «лівопального» акцизу. Наша мета — якомога м’якше адаптувати його платників до цієї податкової новини. Матеріал, присвячений застосуванню талонів і смарт-карток, див. на с. 14 цього номера. А в цій статті розглянемо запитання різнопланового характеру.\n«Ану, давай, бігом виписуй АН!»\nДо нас надійшла вимога від іншого платника акцизного податку про видачу акцизної накладної (АН) через три дні після того, як його автомобіль заправлявся на нашій АЗС. Це сталося вже після того, як ми склали та зареєстрували в реєстрі АН за щоденними підсумками відпуску пального на АЗС. Чи зобов’язані ми виписати йому АН і проводити відповідні коригування?\nНа нашу думку, усе залежить від вашої доброї волі. Тобто, чи захочете ви в такому разі виправляти «помилку» — виписувати РК до підсумкової щоденної АН, оформляти нову АН та реєструвати все це в реєстрі.\nАдже, судячи з тексту запитання, при відпуску пального на АЗС покупець не надав вам підтвердження того, що він є представником платника «лівопального» акцизу і не вимагав видачі АН. Письмовий договір між вами не укладався, а мала місце усна операція з деякою фізичною особою (яка виступає, ймовірно, від свого імені).\nАле зауважимо, що абзац другий п. 231.3 ПКУ передбачає виписку АН і при відпуску пального платникам акцизу на АЗС\nВодночас абзац третій цього ж пункту дозволяє в разі реалізації пального кінцевим споживачам (не платникам акцизу) виписувати зведену АН за щоденними підсумками відпуску. Що ви і зробили на цілком законних підставах.\nЯкщо покупець надасть вам усі необхідні документи (що містять дані про статус і реквізити особи, від імені якої заправлявся водій, реєстрацію цієї особи платником «лівопального» акцизу та відпуск саме йому ПММ на вашій АЗС) і попросить вас видати йому АН, то відмовляти йому ви начебто не маєте права. Тим більше, якщо попросить по-хорошому. Але якщо попросить по-поганому, ви можете стати в позу і сказати, що цей чек, або інший документ на відпуск з АЗС не його, а чийсь чужий, і крапка...\nДо речі, наскільки нам відомо, ряд мереж АЗС взагалі не оформляють АН при заправці за готівку. А платникам акцизу, які бажають отримувати АН на «пістолетні» заправки, вони пропонують оплачувати ПММ безготівково і заправлятись по талонах або смарт-картках, отримуючи на такі заправки зведені АН. Риба шукає, де глибше, а АЗС...\nЗагалом, бажаємо продавцям і покупцям у цих питаннях бути взаємно ввічливими.\nА на запитання, чи потрібні взагалі покупцю АН на пальне, «заправлене в бак», якщо покупець — платник «лівопального» акцизу, відповідь: однозначно — «так». Інакше йому доведеться з таких заправок сплачувати акциз в бюджет.\nПозбавляємося залишків ПММ\nУ підприємства залишилося пальне, придбане для власних потреб, але зараз підприємство припинило діяльність і працювати поки що не збирається. Чи можна реалізувати цей залишок пального іншому підприємству? Без акцизу та реєстрації? Якщо можна, як це правильно зробити?\nНа жаль, щоб ви змогли реалізувати залишок пального, ПКУ вимагає спочатку зареєструватися платником «лівопального» акцизу ( п.п. 212.3.4 ПКУ). Але навіть якщо ви зареєструєтеся платником, вам усе одно доведеться з реалізації цього залишку пального сплатити акцизний податок — адже у вас не буде відповідного обсягу регліміту для того, щоб зареєструвати АН з такого продажу. Не врятує від цього і спроба реалізувати залишок, наприклад, за договором комісії на продаж пального через платника цього акцизу. Проблема в тому, що визначення терміна «реалізація пального» — досить широке і включає також передачу пального в розпорядження посереднику, у тому числі за договорами комісії.\nМожна просто продати пальне без реєстрації (причому, набагато швидше його у вас куплять для власних потреб неплатники акцизу, оскільки ви не зможете виписати АН). Чим це вам загрожує?\nЗа п. 117.3 ПКУ фіскали при перевірці можуть нарахувати вам штраф у розмірі 100 % вартості реалізованого пального\nНавряд чи варто так ризикувати.\nМожна спробувати зробити так. Знайшовши реального покупця, передати йому ваше пальне за договором «на відповідальне зберігання» (начебто через те, що ви припинили діяльність). А «зберігач» потім самоправно заправить вашим пальним свої автомобілі, і коли ви затребуєте ПММ назад — віддавати йому буде вже нічого. Після чого — можете за претензією стягнути зі «зберігача» збитки.\nТака «пропажа» пального (як і саме зберігання) не підпадає під визначення терміна «реалізація пального» (див. абзац другий п.п. 14.1.212 ПКУ) і реєстрації платником «лівопального» акцизу від вас не вимагає. Щоправда, коли «з’ясується», що пальне пропало, якщо ви платник ПДВ, вам доведеться нарахувати ПДВ за п. 198.5 ПКУ, компенсуючий ПК за цими ПММ. Сума такої «пропажі» буде списана вами на витрати, а сума компенсації збитків від «зберігача» відобразиться в доходах.\nЗгідно з п.п. «в» п.п. 14.1.13 ПКУ використання переданих на зберігання товарів прирівнюється у зберігача до безоплатного їх отримання. Проте цей факт все одно не «підведе» таку операцію під визначення «реалізація пального» ( абзац другий п.п. 14.1.212 ПКУ), адже він не перетворить договір зберігання на договір дарування.\nУ бухгалтерському обліку у «зберігача» запаси, прийняті на зберігання та використані у власній госпдіяльності, відображаються проводкою Дт 20 (22, 28) — Кт 685*. Тобто доходи для цілей податку на прибуток у нього не виникнуть. Але при цьому «зберігач» не матиме з вашого пального ПК з ПДВ. Тому бажано, щоб він не був платником ПДВ.\n* Виходячи з п. 5.11 Методрекомендацій з бухобліку запасів, затверджених наказом Мінфіну від 10.01.2007 р. № 2.\nМожна спробувати списати ПММ як такі, що втратили первісну якість, але таке списання (і утилізацію ПММ) досить непросто оформити/обставити належним чином.\nОтже, як в пісні: «думайте сами, решайте сами…».\nПММ «на користь третіх осіб»\nНаше підприємство — перепродавець ПММ. Але продавець ПММ відвантажує їх одразу не нам, а на адреси наших покупців (згідно з виданою нами рознарядкою). Чи повинні ми реєструватися платником акцизного податку з продажу пального? Якщо так, то хто, коли і кому повинен за такою схемою роботи виписувати АН?\nВиходячи з п.п. 212.3.4 ПКУ і того неосяжного визначення терміна «реалізація пального», наведеного в абзаці другому пп. 14.1.212 ПКУ, вам безумовно необхідно зареєструватися платником «лівопального» акцизу. Адже в цьому терміні навіть немає прив’язки до переходу права власності на пальне (достатньо навіть отримання щодо нього права на розпорядження).\nЩо ж до виписки АН, то, на нашу думку, АН у цьому випадку ваш постачальник повинен виписувати на ваше підприємство — тими датами, якими він здійснить відвантаження згідно з вашою рознарядкою. Ви ж, на нашу думку,\nповинні виписати АН уже на кожного вашого покупця, на чиї адреси постачальник відправляв пальне (і незалежно від того, чи є конкретний покупець платником «лівопального» акцизу)\nПри цьому найбільш логічною датою виписки таких НН (виходячи із сукупності норм п.п. 14.1.212 і п. 231.3 ПКУ) є дата відправки продавцем ПММ пального до конкретного покупця згідно з вашою рознарядкою.\nЧи можна внести виправлення до поданого до податкової інспекції акта інвентаризації залишків пального станом на 1 березня 2016 року?\nНа жаль, нормативи не передбачають для платників такої можливості. До речі, фіскали неодноразово акцентували на цьому моменті увагу платників «лівопального» акцизу (див., наприклад, про це консультацію в БЗ, категорія 116.13*).\n* Фіскали зазначають: якщо платник надіслав декілька примірників акта інвентаризації, то оригіналом вважається той, що був надісланий останнім до закінчення граничного строку подання (20 березня) за умови, що він був прийнятий до бази даних контролюючого органу і платнику надійшла про це друга квитанція.\nТому якщо ви в акті помилилися, то доведеться за такі помилки розплачуватися. Бо якщо за актом залишки завищені, вам, швидше за все, доведеться сплатити до бюджету із завищених обсягів «лівопальний» акциз, коли фіскали перевіркою таке завищення виявлять і зменшать вам в «акцизній» СЕА ліміт реєстрації АН. А якщо залишки в акті були занижені, то в міру реалізації або використання на власні потреби фактичних залишків пального,вам теж доведеться з «надлишків» сплатити акциз.\nЗагалом, «що в лоб, що по лобі...» ☹\nТут принагідно відзначимо такий, на наш погляд, важливий момент. «Інвентаризаційний» п. 9 підрозд. 5 розд. ХХ ПКУ прямо не передбачав при інвентаризації пального на 1 березня враховувати його залишки, які на цю дату були в баках транспортних засобів, експлуатованих платниками «лівопального» акцизу.\nПроте, якщо ви залишки такого пального до акта не включили, то не потрібно після «спалювання» цих залишків уключати їх обсяги до АН, що виписуються на «власні потреби» (з типом причини «3»). Інакше вам доведеться сплатити до бюджету «лівопальний» акциз з таких, не заактованих, залишків. Щоправда, переконати фіскалів у коректності таких дій теж може бути непросто.\nЗвісно, за бортом залишилася ще ціла низка важливих запитань, наприклад — які наслідки у покупця (і продавця) за наявності неправильно складеної АН, але при цьому проведеної через ЄРАП; чи може хтось, крім «цілодобових АЗС», складати зведені АН; які є нюанси, пов’язані з реєстрацією та експлуатацією акцизних складів; що ПКУ має на увазі під передачею пального за договорами на виробництво з сировини замовника? І низка інших… Ми будемо їх поступово розглядати в наших подальших публікаціях.\nА поки що бажаємо вам поменше проблем з новими акцизами.\nПри заправці транспортних засобів платника «лівопального» акцизу на АЗС на його вимогу на нього повинна виписуватися АН. Але на практиці з цим проблеми.\nЗа реалізацію залишків зайвого пального без реєстрації платником акцизу фіскали можуть нарахувати штраф згідно з п. 117.3 ПКУ в розмірі 100 % вартості реалізованого пального.\n«Лівопальна» нормативка не передбачає можливості внесення виправлень до поданих до податкової інспекції актів інвентаризації залишків пального станом на 1 березня 2016 року.\nТеги паливо АЗС акцизна накладна


Розкрийте сутність теорії вартості Д. Рікардо - КЛАСИЧНА ШКОЛА ПОЛІТИЧНОЇ ЕКОНОМІЇ\nТеорії вартості, яка і в А. Сміта займала одне з центральних місць у його дослідженнях, Д. Рікардо присвятив перший розділ своїх «Основ політичної економії і оподаткування». Тут він полемізує зі своїм видатним попередником, заперечує подвійне трактування вартості А. Смітом, беззаперечно наполягаючи на її однофакторному (трудовому) походженні. «Вартість товару або кількість якогось іншого товару, на яку він обмінюється, — наголошує Рікардо, — залежить від відносної кількості праці, необхідної для його виробництва, а не від більшої чи меншої винагороди, яка сплачується за цю працю». Так англійський дослідник вперше в історії економічної думки виявив повну прихильність до трудової теорії вартості.\nОтже, Д. Рікардо не сприйняв думки А. Сміта, згідно з якою вартість визначається працею тільки в «примітивному стані суспільства». Завжди і всюди вартість визначається тільки працею, твердить Рікардо, і «це є абсолютним і загальним законом», тому «вартість товару прямо пропорційна кількості праці й обернено пропорційна продуктивності праці».


Найбільша в світі квітка зацвіла у швейцарському Базелі » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nУ швейцарському Базелі зацвіла найбільша квітка в світі Титан Арум (Аморфофаллус титанічний).\nКвітка досягла висоти 2,27 метрів з жовтим качаном і темно-червоними пелюстками у формі ями.\nПомилуватися рослиною зібралися багато людей, незважаючи на її специфічний запах - пахне Титан Арум тухлим м'ясом. Запах м'яса, що розкладається, настільки сильний, що її назвали "трупною квіткою".\nУ всьому світі цвітіння рослини Титан Арум, яка розводиться в тепличних умовах, відбулося всього 134 рази. Квітці зі Швейцарії вже 17 років і вона жодного разу ще не цвіла.\nФахівці зазначають, що цвітіння цієї рослини - взагалі рідкісна подія, яка відбувається раз на 20-40 років всього протягом 2-х днів.\nТеги - Аморфофаллус, найбільша квітка, Титан


Літній одяг так барвиста і різноманітна, так настійно вимагає ефектного доповнення у вигляді відповідного взуття, що обмежитися покупкою однією або двома парами босоніжок просто нереально! Особливо якщо враховувати сучасні модні тенденції літа 2014 року.\nПропонований дизайнерами вибір босоніжок надзвичайно широкий. З минулого сезону в новий перейшли босоніжки з тонкими «перетинками», як на туфельках «Мері Джейн», а також моделі з «браслетом» на щиколотці, проте він став трохи вже. Каблуки теж радують різноманітністю: тут і класична безсмертна шпилька, і платформа, і танкетка. Модний у минулому сезоні масивний каблук потихеньку здає свої позиції, поступаючись місцем високим витонченому каблучку. Взуття на платформі мирно сусідить з сандалями абсолютно без каблука, які найкраще виглядають з довгими сарафанах і спідницями. Як говорилося вище, не вийшла з моди танкетка, навпаки, вона, ставши трохи витонченіше, ще більш затребувана. В останніх колекціях іменитих кутюр’є були представлені як ефектні босоніжки, танкетки яких виконані з прозорих матеріалів (пластика), так і звичні нам моделі, танкетка яких обтягнута шкірою або текстилем в тон самого виробу або, навпаки, контрастного з ним кольору. До речі, останні — тренд літа 2014.\nЩо стосується декоративних деталей, то в даний час їх використовується значно менше, ніж в минулому сезоні, втрачають актуальність моделі в стилі рок-н-рол і панк, прикрашені шипами і заклепками. Яскраві і помітні елементи обробки, у вигляді квітів і бантів, зберігаються виключно у вечірніх моделях, підкреслюючи їх легкість і легкістю. Що стосується зовнішнього вигляду самих босоніжок, то в колекціях іменитих кутюр’є в основному представлені моделі з переплетеннями великої кількості тонких ремінців, а також вироби, що складаються з 2-3 широких перфорованих ременів. Такі босоніжки, виконані з металізованих матеріалів яскравих забарвлень, виглядають дуже цікаво.\nГоворячи про актуальні матеріалах, варто відзначити, що в тренді як натуральна шкіра, так і штучні матеріали, в тому числі і текстиль. Взуття з текстилю з набивним малюнком традиційно популярна в літній час, а якщо ще вона поєднує в собі кілька різних забарвлень або фактур, то їй просто немає ціни. Вибравши такі шикарні моделі, можете бути впевнені, ви не залишитеся без уваги влітку 2014 року. У 80-і були шалено популярні так звані «мильниці» — туфельки і босоніжки з м’якого пластику. Влітку ж 2014 на піку моди будуть їхні далекі нащадки — витончені босоніжки з прозорого силікону. Крім того, що такі вироби дуже зручні, вони чудово підкреслюють красу витонченої жіночої ступні і акцентують увагу на ідеальному педикюрі.\nТрадиційно для літа популярні яскраві соковиті кольори, проте в 2014 році на передній план висунулися класичні «святкові» забарвлення — золотий і срібний. Ці кольори ідеальні для ультрамодних босоніжок з численних ремінців. До речі, головна перевага таких моделей у тому, що вони чудово поєднуються з нарядами як яскравих кольорів, так і пастельних. Золотиста і срібляста взуття дуже оригінально виглядає в поєднанні і з прінтованнимі літніми сукнями, що по достоїнству зможуть оцінити модниці, люблячі строкаті вбрання.\nПідводячи підсумки, можна відзначити наступні тенденції у взуттєвому сезоні літа 2014 року: зміна дизайну в бік жіночності, витончені силуети, більш тонкі, ніж торік підбори і більш витончені танкетки, повернення металізованих матеріалів і пластика, а також активне використання золотого і срібного кольору з перенесенням модних колірних блоків з одягу у взуття. Багатство вибору різних моделей босоніжок зробить літо 2014 незвичайно барвистим і привабливим для модниць.


Abloy Oy - За довіру у галузі нафтогазодобування - ASSA ABLOY\nВисока безпека, що захищає всю нафтову інфраструктуру та об'єкти\nЗавдяки точному управлінню контролем доступу, вдосконалені механічні та електромеханічні рішення компанії Abloy захищають кожну обмежену точку доступу та інфраструктуру в нафтовій промисловості. Запобігання непередбачених перебоїв від диверсій, проникнення, тероризму та внутрішніх крадіжок. Впевненість у безпеці та додавання довіри, щоб створювати безпечний та безперебійний світ.\nЗа довіру у галузі нафтогазодобування\nРішення Abloy приносять ефективність, контроль та безпеку всієї критичної інфраструктури, об'єктів, точок доступу нафтогазовидобувної промисловості.\nЗабезпечення доставки палива найвищої якості та безпеки від терміналу до АЗС\nЗростає кількість комунальних підприємств, державних установ, промислових підприємств та компаній, які потребують доставки нафти та палива цілодобово. Кожна перерва, саботаж чи втручання пов'язане зі збитками, знижує безпеку та шкодить репутації. Компанія Abloy має кілька найбільш інноваційних рішень для захисту паливних баків, якості палива при доставці від нафтового терміналу вантажівками до АЗС. Наша унікальна технологія із дисками, що обертаються, технологія CLIQ та надзвичайно стійкі до погодних умов замки утворюють рішення із замикання із захистом від несанкціонованого доступу.\nЗахищаючи ємності із паливом та гарантуючи незмінну якість палива\nЗахист вантажів від терміналу та вантажних автомобілів до АЗС.\nЗахист нафти та її продуктів в екстремальних умовах\nКомпанія Abloy підняла галузеві стандарти захисту за допомогою найміцніших рішень, що витримують найсуворіші фізичні атаки, протистоять хімічній корозії та екстремальним погодним умовам. Вони ідеально підходять для нафтопереробних заводів та розвідувальних майданчиків або бурових установок, які часто зустрічаються у найвіддаленіших місцях з ворожими та екстремальними умовами на землі. Наша електромеханічна технологія CLIQ приносить зручну надійність з нашими суперстійкими навісними замками та циліндрами, які мають захист ступеню IP68 та є сумісними з ATEX. Вони забезпечують управління правами за допомогою віддаленого доступу із вичерпним аудитом подій, який відстежує весь рух у цифровому рішенні.\nЗахищений за будь-яких умов\nНадійні рішення, створені для того, щоб протистояти найсуворішим фізичним атакам або умовам довкілля.\nБезперервно забезпечуючи інтеграцію всієї нафтової логістики\nРішення Abloy приносять додаткову цінність завдяки можливості інтеграції для підключення двох або більше цифрових рішень. Наприклад, під час процесу доставки замки можна підключити до системи відстеження GPS вантажних автомобілів, дозволено їх відкривати лише в зареєстрованому місці. Це робить ваші щоденні бізнес-процеси більш безпечними та ефективними за допомогою єдиного автоматизованого потоку інформації. Немає більш складної логістики ключів, кращої безпеки, ведення обліку та автоматизованого сповіщення про кожну доставку.\nАвтоматизований, простіший і безпечніший нафтовий бізнес\nІнтеграція Abloy забезпечує безперешкодну співпрацю з вашими цифровими рішеннями для захисту вашої нафтової логістики.


Етапи буріння свердловин -*- Копка Колодцев\nБуріння свердловин - це складна поетапна робота, при якій дуже важливо дотримуватися черговість і правильність виконання кожного кроку, починаючи від підготовки об'єкта і ділянки під буріння, закінчуючи демонтажем бурових установок і обладнання. Надійні і сумлінні компанії, які здійснюють буріння свердловин, повністю беруть на себе відповідальність за спорудження самих різних свердловин, і строго дотримуються етапи роботи. Це - ознака надійних компаній, які якісно надають послуги.\nЗдесь вы сможете купить билет на поезд онлайн Украина на выгодных условиях и за короткое время.\nОформлення замовлення про буріння свердловин.\nКоли ви зупинили свій вибір на певній компанії, варто насамперед зателефонувати і дізнатися у працівників фірми про послуги, які вас цікавлять. Якщо замовника все влаштовує, то фірма укладає з ним договір на надання послуг, в якому все пункту роботи ретельно прописуються. Це - важливий етап буріння, і без нього не варто співпрацювати з компанією, так як відсутність договорів - це перша ознака недобросовісної фірми.\nНе всі компанії дотримуються цей етап, і деякі вважають за краще пропустити його за бажанням замовника. Підготовка полягає в тому, що ділянка готують до буріння, роблять під'їзд для техніки, щоб вона могла швидко, зручно і без серйозних наслідків для ділянки прибути на об'єкт. Також роблять відсипання площі, і якщо потрібно проводять необхідні комунікації, такі як вода і електрика.\nДоставка і використання бурового обладнання.\nПеред тим, як проводиться буріння свердловини, фахівці привозять на ділянку всю необхідну техніку і апаратуру, за допомогою якої виробляють буріння, роблять підключення до електромережі, обв'язують установки для буріння.\nБудівництво і обсадка свердловини.\nПри бурінні свердловини проводиться спорудження гірничої виробки циліндричних форм, тобто самої свердловини безпосередньо до водоносного горизонту. Роботу зі створення свердловин виробляють бурові установки гідравлічні, а також малогабаритні. Після того, як буріння свердловини закінчено, важливо ретельно закріпити стінки, щоб вони не обсипалися, і щоб забруднена вода з верховодки не потрапила всередину конструкції. Зміцнення стін проводиться за рахунок того, що вона обсаджується трубами з різним діаметром з пластика або ж стали.\nІснує три типи облаштування свердловини, які визначаються цілями, для яких конструкція були пробурена.\nЛітня свердловина являє собою найбільш доступний варіант джерела. Він полягає в тому, що вода надходить прямо під місцем буріння і використовується для господарських і городніх потреб, для поливу, але не для вживання в їжу і пиття. Такий тип свердловин використовується тільки влітку, коли на вулиці тепло.\nОблаштування за рахунок кесона. Цей варіант використовується взимку, при цьому навколо свердловинного гирла ставиться кругла ємність з металу, яка називається кесоном. Він захищає джерело від замерзання ґрунтових вод. З цієї причини вода з такої свердловини доступна і придатна для пиття круглий рік. Кесон також застосовують як сховище для насосних і автоматичних апаратів.\nМонтаж обладнання в будівлі. Цей варіант прекрасно підходить для приміщень, які опалюються взимку. При цьому система водопостачання знаходиться безпосередньо в самій будівлі, і для того, щоб доставляти воду всередину приміщення потрібно застосовувати свердловинні адаптери.\nЦе означає, що після установки свердловину потрібно випробувати, тобто викликати приплив води з водоносного горизонту. Перфорація свердловини - це створення невеликих отворів усередині обсадної колони для того, щоб між свердловиною і водоносним горизонтом було повідомлення. Свердловина прокачується до тих пір, поки з неї не піде чиста вода. Також проводиться опробовиваніе роботи свердловини за умови різних режимів відбору води.\nНадання готової роботи, а також демонтаж техніки і апаратури.\nКоли готові роботи здаються, працівники пред'являють замовнику готову до використання свердловину, виробляють оцінку її продуктивності, якості води, також підписується акт про виконану роботу. Після цього конструкції бурових установок розбирають і відвозять, залишаючи готову до роботи свердловину.\nКопка Чистка Колодцев Харьков