Інтоксикація головного мозку: види і лікування, причини і симптоми | Отруєння\nОтруєння 04 Вересня 2018 170 0\nІнтоксикація головного мозку діагностується спільно із загальним отруєнням організму. Подібне явище здатне доставити чимало складнощів пацієнту. При відсутності необхідної допомоги інтоксикація закінчується летальним результатом. Що викликає отруєння мозку, як виявляється стан, ніж допомогти людині?\nПричини і симптоми отруєння мозку\nОтруєння мозку після алкоголю\nВідео: як впливає алкоголь на мозок (жесть)\nІнші види отруєння мозку\nВідео: топ відповідей про головні болі\nПостійне отруєння токсичними речовинами у дорослих і у дітей призводить до пошкодження тканин головного мозку. У медицині така інтоксикація має назву токсичної енцефалопатії. При розвитку отруєння в головному мозку відбуваються різні процеси, що роблять вплив на весь організм.\nВідбувається накопичення в організмі токсичних речовин,\nШкідливі речовини проникають в кров’яне русло і досягають мозку в голові,\nВідзначається ураження судин і нервових клітин органа, у людини діагностуються розлади нервової системи,\nПоступово нейрони відмирають з-за поганого харчування, в мозку з’являються ділянки змертвілих тканин.\nПодібні процеси часто діагностуються в мозочку, стовбурі головного мозку, підкіркових вузлах. Чому виникає отруєння мозку? Виділяють внутрішні і зовнішні причини, що провокують розвиток інтоксикацію.\nВикид токсичних речовин в атмосферу,\nНедотримання техніки безпеки при роботі з хімією в побуті,\nРобота з хімічними речовинами на виробництві,\nВдихання отруйних речовин спеціально з метою досягти стану ейфорії,\nОтруєння чадним газом,\nВживання алкогольних напоїв постійно.\nНебезпечними для здоров’я людини вважаються спиртні напої, нафтопродукти, сірководень, солі важких металів, токсини, які виділяються вірусами і бактеріями, лікарські препарати.\nХвороби серця, що призводять до порушення доступу кисню до мозку,\nЗахворювання щитовидної залози та ендокринної системи,\nПодібні причини рідко провокують розвиток інтоксикації мозку, однак не менш небезпечні для людини.\nВ залежності від того, як розвивається патологічний процес в мозку, виділяють три стадії.\nПочаткова. Найлегша, має сприятливий прогноз при правильному лікуванні проходить досить швидко.\nСередня. Токсичне отруєння мозку вимагає уважного ставлення, лікування проводиться під наглядом лікаря з дотриманням всіх призначень.\nВажка. Стадія нерідко призводить до інвалідності і летального результату.\nЛікування потрібно проводити в будь-якому випадку і ставитися до нього з відповідальністю. Ознаки інтоксикації розрізняються в залежності від отруйної речовини, однак виділяють загальні симптоми.\nПорушення психічного характеру,\nРізні відхилення в функціональності нервової системи,\nСтадія збудження поступово змінюється пригніченням рефлексів,\nПри відсутності допомоги стан пацієнта погіршується, можливий летальний результат.\nІнтоксикація після вживання алкоголю найбільш часто діагностується. У Міжнародній класифікації хвороб алкогольна інтоксикація головного мозку відзначена як самостійне захворювання. Розвивається при постійному вживанні етилового спирту. Виділяють кілька форм прояви алкогольної інтоксикації.\nГостра мітігірованная форма,\nДля всіх форм алкогольного отруєння мозку характерно наявність певних ознак.\nЗбій в роботі травної системи,\nПоганий стан шкірного покриву на обличчі, лущення,\nПроблеми з пам’яттю, порушення мовної функції,\nЗниження маси тіла без причини,\nГалюцинації, сплутана свідомість,\nТремтіння кінцівок, проблеми з координацією.\nСиндром Гайе-Верніке є найбільш важкою формою алкогольної інтоксикації. Летальний результат розвивається через два тижні після появи перших ознак захворювань мозку.\nЯк відновити мозок після алкогольної інтоксикації? Допоможе втручання медичних працівників, відмову від шкідливої звички і дотримання профілактичних заходів.\nОтруєння мозку викликає не тільки алкоголь, але і інші токсичні речовини. Для кожної інтоксикації характерно наявність особливих ознак.\nЗниження тонусу м’язових волокон,\nХворобливі відчуття в кінцівках,\nПроблеми з інтелектуальними здібностями,\nПорушення емоційного фону,\nКайма на яснах блакитного відтінку,\nЗнижена температура кінцівок.\nЯсна лілового відтінку,\nПорушення роботи нервової системи і психіки,\nЩо робити при інтоксикації мозку? Як відновити головний мозок? При виявленні ознак отруєння запрошують бригаду медичних працівників. Гостра форма передозування потребує надання першої медичної допомоги.\nПромивають шлунок за допомогою слабкого сольового або содового розчину,\nПацієнту після процедури дають прийняти сорбенти,\nУникнути зневоднення при інтоксикації допоможе вживання лікарського засобу Регідрон,\nДо приїзду лікарів уважно стежать за станом пацієнта, розмовляють з ним.\nПодальше лікування після надання першої допомоги проводиться під наглядом фахівця в медичній установі.\nЯк відновити мозок? Терапія здійснюється після проведення ретельної діагностики. За результатами аналізів призначають лікарські засоби та необхідні процедури.\nВведення специфічних розчинів внутрішньовенно для відновлення функціональності систем і органів,\nВикористання очисних клізм,\nПереливання крові або плазми,\nПризначаються препарати, що нормалізують стан пацієнта в цілому і мозку в особливості.\nОбов’язково в процесі одужання потерпілому потрібно приймати вітамінні комплекси. При необхідності допустимо проведення деяких фізіопроцедур. Особливу увагу приділяють харчуванню.\nУскладнення і наслідки інтоксикації бувають досить серйозними. При відсутності вчасно наданої допомоги отруєння здатне привести до появи інфаркту, інсульту, онкології, різних стадій набряку головного мозку, розвитку патологічних процесів у нервовій системі. Нерідко діагностується летальний результат при подібних інтоксикаціях.\nПрофілактика полягає в уважному використанні лікарських препаратів, відмову від шкідливих звичок, веденні здорового способу життя.\nІнтоксикація мозку становить небезпеку для людського організму. При появі перших ознак отруєння необхідно швидко звернутися в медичний заклад, щоб уникнути негативних наслідків.\nWordPress: 11.74MB | MySQL:67 | 0,463sec


Тема4. Основні типи електричних схем.\nДля зображення електронних пристроїв і їх вузлів застосовується три основні типи схем:\n• принципова схема;\n• структурна схема;\n• функціональна схема.\nРозрізняються ці три види схем своїм призначенням і, найголовніше, ступенем деталізації зображення пристроїв.\nПринципова схема - це найдокладніша схема. Вона обов'язково показує всі використані в пристрої елементи і всі зв'язки між ними. Якщо схема будується на основі мікросхем, то повинні бути показані номери виводів всіх входів і виходів цих мікросхем. Принципова схема повинна повністю відтворити пристрій. Позначення принципової схеми найбільш жорстко стандартизовані, відхилення від стандартів не рекомендуються.\nСтруктурна схема - це найменш докладна схема. Вона призначена для відображення загальної структури пристрою, тобто його основних блоків, вузлів, частин і головних зв'язків між ними. Із структурної схеми повинно бути зрозуміло, навіщо потрібен даний пристрій, і що він робить в основних режимах роботи, як взаємодіють його частини. Позначення структурної схеми можуть бути досить довільними, хоча деякі загальноприйняті правила все-таки краще використовувати.\nФункціональна схема є гібридом структурної і принципової схем. Деякі найпростіші блоки, вузли, частини пристрою відображаються на ній, як на структурній схемі, а інші - як на принциповій схемі. Функціональна схема дозволяє зрозуміти всю логіку роботи пристрою, всі його відмінності від інших подібних пристроїв, але не дозволяє без додаткової самостійної роботи відтворити цей пристрій. Що стосується позначень, що використовуються на функціональних схемах, то в частині, показаній як структура, вони не стандартизовані, а в частині, показаній, як принципова схема, вони стандартизовані.\nВ технічній документації обов'язково приводиться структурна або функціональна схема, а також обов'язково принципова схема. В наукових статтях і книгах частіше за все обмежуються структурною або функціональною схемою, приводячи принципові схеми тільки деяких вузлів.


В Івано-Франківську клієнти ПриватБанку влаштували “Звичайне диво” для хворих дітлахів\nГоловна » Економіка » В Івано-Франківську клієнти ПриватБанку влаштували “Звичайне диво” для хворих дітлахів\n09.01.2019 в 07:58 переглядів: 80 коментарів: 0 Економіка\n“Звичайно диво” трапилось 1 січня з кожною дитиною, яка опинилась в новорічну ніч в лікарняних палатах Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні. Зранку до маленьких пацієнтів завітав з подарунками Дід Мороз з помічниками.\nСвято маленьким пацієнтам влаштували клієнти ПриватБанку, що долучились до акції “Звичайне диво”. Клієнти просто робили покупки картками ПриватБанку та перераховували одну гривню після кожної транзакції на допомогу хворим дітям. Всі зібрані гроші направлено на закупівлю ліків, медичного обладнання для дитячих лікарень та подарунки маленьким пацієнтам. Організаторами акції виступили ПриватБанк разом із MasterСard.\n“Подарувати усмішку та створити маленьке свято маленьким пацієнтам лікарень змогли тисячі небайдужих українців, що долучились до акції "Звичайне диво". Як на мене, такий курс конвертації дуже вигідний, - розповідає Анна Павлова, керівник благодійних проектів ПриватБанку. - Ми вдячні кожному, хто взяв участь у новорічному диві. Для вас рік почався з дива, із доброї справи. Усі зібрані кошти направлено на закупівлю ліків для дитячих лікарень та подарунки маленьким пацієнтам. Хтось чекав на свято, хтось був дуже здивований - та всі зраділи нашому з вами привітанню”.\nНагадаємо, наприкінці листопада благодійний фонд “Допомагати просто!” та MasterСard розпочали акцію ”Звичайне диво”, в якій взяли участь понад 71 тис. українців. За період акції вдалося зібрати 1 012 050 гривень.


Наші успіхи - Ukraine\nУже понад століття Hazera поставляє більш ніж просто насіння для вирощування смачних та поживних овочів. Ми тісно співпрацюємо з нашими партнерами по всьому світу, йдемо з ними пліч-о-пліч, щоб наша продукція також допомагала процвітати їхнім спільнотам. Протягом багатьох років ми послідовно розробляли перспективні сорти насіння, які відповідають потребам наших партнерів. Труднощі нас не лякають, бо наш потенціал йде зсередини. Завдяки такому підходу наші культури скрізь стали основним продуктом харчування.\nВід першого помідора з тривалим терміном зберігання до помідорів черрі та цибулі з найвищою врожайністю та кращою лежкістю.\nНа цьому шляху ми покладалися на міцні партнерські відносини, засновані на довірі. Нашими партнерами є фермери, роздрібні торговці, дослідники та споживачі. Разом ми залишаємося відданими винахідливому та новаторському мисленню у пошуку творчих рішень. Ось лише деякі з основних віх, які ми подолали на цьому шляху:\n1978: Галія — новий високоврожайний сорт дині, що не жертвує формою, кольором, смаком чи ароматом (у співпраці з ARO);\n1992: Даніела — перший помідор зі збільшеним терміном зберігання (у співпраці з Єврейським університетом у Єрусалимі);\n1999: безкістковий мінікавун — найперший мінікавун із тривалим терміном зберігання;\n2003: конічна капуста — перша капуста з качаном конічної форми, придатна для тривалого зберігання;\n2008: цибуля ріпчаста — ідеальне поєднання лежкості та високої врожайності;\n2013: Тінті — перша червонокачанна капуста;\n2018: червона брюссельська капуста — новий кольоровий різновид.\nУсе заради партнерів\nНевипадково наш портфель культур так само різноманітний, як і список наших партнерів. У Hazera ми знаємо, що наш успіх залежить від різноманітності пропонованого нами насіння. І ми виконуємо свою роботу лише в тому випадку, якщо наша продукція працює також на наших партнерів.\nСаме тому ми маємо команду експертів, завжди готових вийти на зв’язок і подбати про потреби наших партнерів. Ми надаємо знання, обов’язковість та підтримку кожному нашому партнеру. До того ж ми розвиваємо прогрес за допомогою прямого спілкування, цільових досліджень та сертифікації якості.\nНаша команда агротехнічних експертів активно залучається до оцінки потреб, допомагає у виборі сортів та надає рекомендації протягом усього циклу врожаю. І вони мають відповідні документи про кваліфікацію:\n1/3 нашого персоналу бере активну участь у науково-дослідницькій роботі (НДР);\n20 % нашого річного обороту інвестується безпосередньо у науково-дослідницьку роботу;\nми утримуємо 8 селекційних станцій по всьому світу;\nтакож у нас є 4 науково-дослідні центри.\nКожне сім’я, яке ми передаємо фермерам, проходить ретельну перевірку на відповідність найсуворішим міжнародним стандартам. Наше насіння відповідає найвищим стандартам якості проростання та протоколам ISTA (Міжнародної асоціації з тестування насіння). Партії насіння проходять всебічні аналізи згідно з міжнародними протоколами (ISTA, ISHI, ISF та NSHS). Hazera відповідає трьом окремим міжнародним стандартам сертифікації (ISO 17025, ISO 9001 та NAL).


ВІЗИТКИ ЧЕРКАСИ | ДРУК візиток | ВИГОТОВЛЕННЯ :: MDG · Дизайн·Поліграфія·Реклама·Маркетинг·Web | Черкаси\nВиготовлення візиток в Черкасах\nДвостороння повнокольорова візитка 350 г/м2 1000 прим. - 278 грн.\nВиготовлення візиток - в Черкасах таку послугу надасть будь-яке рекламне агентство. Як з такої безлічі пропозицій швидко вибрати правильне? Яка саме візитна картка потрібна - вирішувати Вам.\nПерш ніж замовити візитки, виберіть спосіб виготовлення\nВізитки - виготовлення (розподіл по методам):\nЕксклюзивні методи виготовлення візиток\nМожна ще зробити візитку ручкою на шматку паперу, відірваного від безкоштовної газети..\nГотові візитні картки бувають:\nВертикальні і горизонтальні візитки\nЛаміновані візитки (застосовується одностороннє і двостороннє ламінування візиток)\nКрасиві, ексклюзивні, приємні на дотик, кращі візитки\nІ візитні картки, зроблені трьома китайцями у підвалі, намальовані ногами і порізані забинтованими руками..\nРозглянемо плюси і мінуси різних способів:\nВисокоякісна картинка з добре опрацьованими дрібними деталями, плавними переходами кольору і глибокими яскравими фарбами, за умови, що це - друк на якісному новому правильно обслуговуваному устаткуванні.\nСтійка друкарська фарба не змивається, отже не вимагає додаткового покриття захисним лаком або плівкою (ламінування).\nМожливість друку пантонами і металізованими фарбами (срібло, золото та ін)\nМожливість використання УФ-лакування, конгреву та термопідйому.\nНайнижча вартість друку візиток, при великих тиражах. Офсетом можна вигідно надрукувати корпоративні візитки, компаніям з великою кількістю персоналу.\nДуже висока вартість запуску друку, рентабельна тільки при тиражах від 500-1000 аркушів, а враховуючи що формати офсетних машин починаються з А3, таким чином можна забезпечити себе візитками на найближчі 5-7 років. За умови, що не поміняється ні посада, ні адреса, ні телефон, це може бути вигідно.\nДосить довгі строки підготовки друку - якщо Вам потрібно терміново зробити візитки офсетний метод не підійде.\nОстаннім часом для підвищення рентабельності почали використовувати збірні тиражі візиток, коли одночасно друкується декілька замовлень і вартість запуску друку розкладається на декілька замовників. Недолік такого методу - неможливість індивідуального припасування кольору, при наявності фірмових кольорів це може бути критично. Але якщо це друк промовізіток - високих вимог до кольору немає і Ви хочете надрукувати візитки дешево, тоді офсетний друк візиток-це самий відповідний спосіб, при якому виходять якісні і головне, недорогі візитки.\nПлюси цифрового друку:\nТираж візиток може починатися від 1 штуки.\nТермін виготовлення - від 1 години.\nЯкість друку сучасних професійних цифрових машин і принтерів можна порівняти з офсетним друком - візитка виходить яскрава, насичена, з добре читаним дрібним текстом і фотоякістю повнокольорових зображень.\nЛазерна та твердочернильна технології цифрового друку використовують фарби стійкі до дії рідин, отже не вимагають додаткового покриття плівкою.\nМожливість персоніфікації візитних карток та корекції інформації. Будь-які дані можуть бути змінені на будь-якій стадії процесу виготовлення візиток. Крім порізки:)\nМожливий друк візиток на дизайнерських картонах.\nТочність відтворення фірмових кольорів у візитній картці, що друкується, можна перевірити безпосередньо у присутності замовника. Кольоропроба займає рекордно мінімальний час.\nВисока вартість загального замовлення при великих тиражах.\nНеможливість друку білим, золотим і срібним кольорами\nПри друку на струменевих принтерах необхідна ламінація візиток, для уникнення розмиття картинки при попаданні вологи.\nТРАФАРЕТНИЙ ДРУК ВІЗИТОК\nОскільки трафаретний та тамподрук дуже подібні в технологіях, ми розглянемо їх у одному розділі.\nПлюси шовкотрафаретного друку:\nДуже широкий спектр використовуваних матеріалів (темні матеріали, картони з оксамитовим покриттям, синтетичні матеріали, плівки, металізовані матеріали і т.д.)\nМожливість друку білим кольором, металізованими фарбами і пантонами.\nМінуси шовкотрафаретного друку:\nОбмеження на мінімальний тираж, зазвичай від 100 штук.\nНеможливість друку дрібних об'єктів і повнокольорових (фотографічних) зображень.\nПри довгому фізичному впливі фарба може відшаровуватися від основи.\nГАРЯЧЕ ТИСНЕННЯ ВІЗИТОК\nПлюси гарячого тиснення:\nЯкісні металізовані кольори.\nМожливість друку по темних матеріалах.\nМінуси гарячого тиснення:\nДовгі терміни підготовки друку.\nПри довгому фізичному впливі тиснення може витертися.\nВізитки з гібридним лаком АРНАЖ Черкаси\nВиготовлення візиток для компанії Арнаж Черкаси. Візитки виконані двостороннім повнокольоровим друком. Покриття візиток - вибірковий гібридний лак, який надає виробу ексклюзивний дорогий вид, гармонійно поєднуючи матові і глянцеві фактури лаку. Друк розміщений в збірному накладі, що значно знизило в\nЗбірний тираж візиток ательє\nВізитки взуттєвого ательє "Підковка", видрукувані в збірному тиражі візиток. Основним критерієм вибору друку візиток в збірці були низька вартість при високій якості та оперативність виконання замовлення. Як і більшість промо-візиток, одна сторона (лицьова) захищена глянсовою ламінацією. В\nТрафаретний друк візиток дизайн-студії Art House\nНа замовлення студії дизайну Art House виготовлені односторонні візитки на дизайнерському картоні. Враховуючи необхідність нанесення білого принта по чорній основі, був обраний метод нанесення - шовкотрафаретний друк, що дозволяє наносити світлі фарби на базові матеріали темних відтінків.\nДрук візиток для АН МАРТ\nОперативний друк візиток для агенства нерухомості в Черкасах. На замовлення АН "МАРТ" розроблено макет та надруковані односторонні персональні візитки на дизайнерському картоні. Дизайн макету розроблено в суворій відповідності до фірмового стилю агентства. Друк виконан цифровим (лазерним)


ТОВ ФАВОРИТ-СВ — Код ЄДРПОУ 38275537\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФАВОРИТ-СВ\n28.08.2012 (8 років 9 місяців)\nКОБИЖСЬКИЙ ГРИГОРІЙ МИКОЛАЙОВИЧ\nМісцезнаходження юридичної особи: 01010, м.Київ, Печерський район, ПРОВУЛОК БУТИШЕВ, будинок 10, корпус В, кімната 2\nУчасники та бенефіціари 38275537\nАдреса засновника: Україна, 16460, Чернігівська обл., Борзнянський р-н, село Хороше Озеро, ВУЛИЦЯ МОЛОДІЖНА, будинок 1\nВласність та дозволи ТОВ "ФАВОРИТ-СВ"\nІндивідуальний податковий номер (анульовано): 382755310139\nДержавний: 377 грн\nНомер взяття на облік: 77649\nНомер взяття на облік: 02-8918\n20.05.2021 Рішення Адміністративне 97063368 640/22833/19\n18.05.2021 Рішення Адміністративне 97040129 640/23979/19\n13.07.2020 Ухвала суду Адміністративне 90366181 640/4983/19\n13.07.2020 Ухвала суду Адміністративне 90366196 640/4983/19\n25.06.2020 Рішення Адміністративне 90072036 640/5229/20\n27.08.2012 Змінилася адреса 08132, КИЇВСЬКА ОБЛ., КИЄВО-СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОН, МІСТО ВИШНЕВЕ, ВУЛИЦЯ ЧОРНОВОЛА, БУДИНОК 48\n28.08.2012 Змінилось найменування юридичної особи ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАВОРИТ-СВ"\nЯкий ЕГРПОУ компанії ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код ЕГРПОУ ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" - 38275537.\nЯкий стан компанії ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" ?\nНа дату 20.06.2021 контрагент ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" має статус - Не перебуває в процесі припинення.\nЯка повна назва ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань контрагент 38275537 на 20.06.2021 має такую повну офіційну назву ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФАВОРИТ-СВ.\nЯка скорочена назва компанії 38275537 ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань контрагент 38275537 на 20.06.2021 має таку офіційну скорочену назву ТОВ "ФАВОРИТ-СВ".\nЯкий основний КВЕД у контрагента 38275537 ?\nНа дату 20.06.2021 у 38275537 основний вид економічної діяльності 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання (основний).\nВ якому регіоні зареєстрована ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФАВОРИТ-СВ ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на 20.06.2021 контрагент 38275537 зареєстрований в 01010, м.Київ, Печерський район, ПРОВУЛОК БУТИШЕВ, будинок 10, корпус В, кімната 2.\nДані про компанію ТОВ "ФАВОРИТ-СВ"\nОтримайте повноцінне досьє про організацію ТОВ "ФАВОРИТ-СВ". ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" зареєстрована 28.08.2012. Уповноважена особа фірми: Кобижський Григорій Миколайович. Юридична адреса ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" — 01010, м.Київ, Печерський район, ПРОВУЛОК БУТИШЕВ, будинок 10, корпус В, кімната 2.\nДані про компанію "ФАВОРИТ-СВ"\nОсновним видом діяльності є 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання (основний). Форма власності: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ. Фірми "ФАВОРИТ-СВ" присвоєно код ЄДРПОУ 38275537. Статутний фонд фірми ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" становить 10 000,00 грн. Компанія ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" згадується в 23 судових документах. Перевірка фірми ТОВ "ФАВОРИТ-СВ" у списках санкцій — відсутня інформація по особі або пов'язаних особах. У повній версії системи є більше важливої інформації про ТОВ "ФАВОРИТ-СВ". Шукайте компанії в Київ або в каталозі на букву Ф.\nТОВ "ЄВРОКОМПЛЕКС БУД"


Мінстратегпром представив концепцію реформи оборонно-промислового комплексу NAKO\nМінстратегпром представив концепцію реформи оборонно-промислового комплексу\n23 жовтня віце-прем’єр-міністр Олег Уруський під час прес-конференції представив концепцію реформи оборонно-промислового комплексу України, напрацьовану Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості.\nЯким бачать “Укроборонпром” в міністерстві?\nНаразі під керівництвом Укроборонпрому перебує 137 підприємств, 21 з яких знаходиться на окупованих територіях. У Міністерстві передбачають, що зі 116 діючих підприємств-учасників концерну в сфері управління держави залишиться близько 60. 19 збиткових підприємств планують передати Фонду державного майна для подальшої приватизації. Активи низки дієздатних підприємств, діяльність яких вже не пов’язана з оборонно-промисловим комплексом, можуть бути продані та передані в спеціально створений Фонд оборонної промисловості. За словами віце-прем’єра, подібний фонд успішно функціонує в Туреччині. Згідно з цією концепцією, основу державного сектора оборонно-промислового комплексу України складатимуть понад 60 підприємств. Їх планують корпоратизувати протягом наступних 1,5 - 2 років. Деякі з цих підприємств є казенним, а тому перед безпосередньою корпоратизацію їх спочатку переведуть у державну власність. Після цього планується утворити 9 холдингових компаній, що об’єднають під двома державними холдинговими компаніями. Підприємства бронетанкової техніки, радарних, морських, авіаремонтних систем, високоточного озброєння та боєприпасів увійдуть до складу “Оборонних систем України”. До складу “Аерокосмічних систем України” увійде компанія "Антонов", холдинги авіадвигунобудування, ракетно-технічний центр “Південний” та ймовірно деякі підприємства Державного космічного агентства. Пан Уруський зазначив, що Мінстратегпром буде мати справу з двома основними державними холдингами, тоді як холдингові компанії займатимуться безпосереднім управлінням. Він пояснив: систему холдингів запропоновано, зокрема, для того, щоб уникнути можливого надмірного впливу Міністерства на діяльність компаній. Раніше змі, громадянське суспільство і міжнародні партнери висловили таку стурбованість, - визнав віце-прем’єр-міністр.\nПредставники міністерства і народні депутати профільного комітету і комітету з питань економічного розвитку утворили робочу групу, що доопрацює Законопроект №3822 “Про особливості реформування державних підприємств оборонно-промислового комплексу”. Також ця група розроблятиме два законопроекти щодо особливостей управління в цій сфері та інвестування у стратегічні підприємства. Окрім цього, робоча група займатиметься розробкою Стратегії розвитку оборонно-промислового комплексу. Раніше Мінекономіки представив свій проект Стратегії. Однак Мінстратегпром як новий відповідальний за це орган влади планує напрацювати власний документ. У Міністерстві запевняють, що для пришвидшення процесу трансформації, вже зараз за допомоги існуючих механізмів там планують розпочати корпоратизацію підприємств, не чекаючи прийняття Верховною Радою відповідного закону. Нагадаємо, за день до цієї прес-конференції експерти StateWatch під час круглого столу закликали владу прискорити процес реформування Державного концерну “Укроборонпром” та публічно представити концепцію корпоратизації такою, якою її бачить новостворене Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості.


Експерти розкритикували нову систему «Укренерго» з проведення аукціонів на експорт електроенергії - Главком\nЕксперти розкритикували нову систему «Укренерго» з проведення аукціонів на експорт електроенергії\n7 Грудня, 2016, 19:32\nЕксперти назвали незрозумілою нову систему «Укренерго» щодо проведення аукціонів на експорт електроенергії\nДП НЕК «Укренерго» повідомило про зміни в проведенні аукціонів з продажу електроенергії в інші країни. Згідно з опублікованими на сайті компанії правилами, виставлений на аукціон експортний перетин для поставки електроенергії в Європу розділений на декілька потоків.\nЕксперти енергоринку впевнені, що такі зміни можуть мати під собою підтекст, який важко пояснити якоюсь об'єктивною економічною доцільністю, повідомляють Комментарии.uа.\nЗокрема, мова йде про зміну правил аукціонів в інтересах третіх осіб - коли умови змінюються відповідно до потреб будь-якого учасника. Експерти вважають, що вважають зміну правил аукціонів «незрозумілою і непрозорою схемою».\n«Умови аукціонів тепер справді відрізняються, пропонуються різні напрямки, є Росія, окремо Угорщина, окремо Румунія. Мені зараз складно сказати, яка конкретно причина призвела до таких змін», - зазначив президент Київського інституту енергетичних досліджень Олександр Нарбут.\nНемає версій щодо причин впровадження «Укренерго» нових правил аукціонів і у Валентина Землянського, директора енергетичних програм Центру світової економіки і міжнародних відносин НАН України. «Мені невідомі причини поділу експортного перетину для поставки електроенергії в Європу на кілька потоків. Але тут потрібно розібратися», - підкреслив Валентин Землянський.\nДеякі опитані експерти вважають, що зміна порядку проведення аукціонів тісно пов'язана з питанням транзиту електроенергії через територію України. Хоча Україні стратегічно вигідніше здійснювати прямі поставки електроенергії в сусідні країни – тобто, виробляти свою електроенергію, а потім її експортувати.\n«Нам було б дуже вигідно, щоб ми експортували на всі напрямки, щоб ми виробляли більше. Зараз ми повинні використовувати всі можливості, всі, які дозволяють заробляти на виробництві електроенергії», - зазначив Олександр Нарбут.\nЕксперти підкреслюють: у сфері проведення аукціонів з'явилася непрозорість, оскільки немає ніякого пояснення причин і аналізу наслідків впровадження нових умов ні від самого «Укренерго», ні від міністерства.\nЗа словами Олександра Нарбута, зараз немає митної статистики, яка б прозоро показала, як і куди прямує електроенергія з України.\n«Нам потрібно більше цікавитися митною статистикою, щоб розуміти, що у нас продається на експорт, а що йде транзитом і в якому обсязі, потрібна прозорість і розуміння того, що відбувається на ринку», - повідомив Олександр Нарбут.\nНагадаємо, «Укренерго» опублікувала деталі аукціонів з експорту електроенергії в сусідні з Україною країни. Зокрема, постачання електроенергії з Острова Бурштинської ТЕС в Угорщину і Румунію продаються як окремі потоки потужністю 455 МВт і 50 МВт відповідно, всупереч встановленому рішенням міністерства єдиного потоку (Бурштинський острів – Європа).


Фарбу застосовують під час реконструкції фасадів історичних архітектурних пам'яток, створення систем скріпленої теплоізоляції будинків.\nЦе гідрофобна паропроникна фарба, призначена для покриття та захисту фасадів, бетонних конструкцій, інтер'єрів, а також мінеральних основ (бетон, цементно-вапняні і вапняні штукатурки), на які раніше не наносилися малярські покриття. Фарбою можна відновлювати декоративні властивості мінеральних штукатурок Ceresit CT 35, Ceresit CT 36 і Ceresit CT 137, а також акрилових штукатурок Ceresit CT 60, Ceresit CT 63 і Ceresit CT 64, які втратили свої властивості в процесі експлуатації.\nCeresit CT 48 можна особливо рекомендувати для використання на пам'ятках архітектури, до яких пред'являються підвищені вимоги щодо естетики та захисту від подальшого руйнування.\nТехнологія нанесення Ceresit CT 54\nВона досить проста, але повинна чітко виконуватися. Основа повинна бути сухою і чистою. Перед нанесенням покриття старі поверхні очищають від зайвих часток, розмивають тріщини, циклюють їх силікатною шпаклівкою (суміш рідкого скла та крейди) і обробляють силікатною ґрунтовкою (на 10 л рідкого скла 2 кг крейди). Вирівнювання поверхонь здійснюється за допомогою сумішей Ceresit груп СТ і СХ. Оштукатурені та бетонні поверхні можна фарбувати не раніше, ніж через 10 діб після нанесення ґрунтовок.\nФарбу ретельно перемішують і наносять на поверхню двічі за допомогою валика або розпилювача. Інструменти слід вимити відразу після нанесення фарби (згодом це зробити складніше). Час висихання залежить, насамперед, від температури навколишнього середовища і вологості повітря. За нормальних умов (температура +20 °С, відносна вологість повітря — 60%) фарба висихає за 4 години. Однак за більш низької температури і більшої вологості цей час, звичайно ж, збільшується. Пам'ятайте, що не слід працювати у сильну спеку або за мінусової температури.\nТехнологія нанесення Ceresit CT 48\nФарбу наносять на несучі рівні, сухі та чисті основи, такі як:\nбетон (вік більше 28 діб)\nтонкошарові мінеральні штукатурки (вік більше 3 діб)\nтрадиційні штукатурки (вік більше 14 діб)\nтонкошарові полімінеральні штукатурки (вік більше 7 діб)\nтонкошарові акрилові штукатурки (вік більше 3 діб)\nміцні малярні покриття з гарною адгезією до основи.\nМалярні покриття на клейовій і вапняній основі необхідно повністю видалити (змити водою) вручну або за допомогою пневматичної миючої машини. Після розмивання основа повинна добре просохнути. Потім нерівні місця необхідно виправити за допомогою шпаклювальної композиції Ceresit CT 29. Після завершення робіт з підготовки основи можна починати безпосереднє фарбування. Для цього фарбу ретельно розмішують в ємності. Нанесення здійснюють щіткою, валиком або розбризкувачем. Як правило, поверхні забарвлюють двічі, стежачи за рівномірністю нанесення фарби. Між нанесенням кожного наступного шару необхідно робити технологічні перерви на 12 — 24 години, даючи фарбі просохнути. Під час роботи у фарбу, якщо необхідно, можна доливати воду (не більше 5%!) і ретельно перемішувати. Випадково розбризкану фарбу слід негайно змити водою.\nТехнологія нанесення Ceresit CT 42\nОснову очищають від бруду, пилу, напливів, жирних плям та інших речовин, здатних знизити адгезію фарби. Всі нерівності і неміцні ділянки видаляють. Поверхню вирівнюють за допомогою матеріалів груп CN, СХ та СТ.\nФарбу наносять щіткою, попередньо ретельно перемішавши. Час висихання фарби за нормальних умов становить 4 години.\nЯкщо необхідно фарбу можна розводити водою (не більше 10%!). Суха фарба стійка до механічних впливів.\nФарба Ceresit CT 42 може знебарвити скляні, керамічні, дерев'яні, металеві та кам'яні покриття. Тому перед початком робіт їх слід прикрити, щоб захистити від випадкового потрапляння матеріалу.\nТехнологія нанесення Ceresit CT 44\nСпособи підготування поверхонь для нанесення даної фарби всередині і ззовні будинків дещо відрізняються. Тому слід дотримуватися нижченаведених рекомендацій.\nУ процесі виконання робіт ззовні будівлі\nБетон, цегла, цементно-піщані штукатурки (залишкова вологість — не більше 3%)\nПоверхню слід відчистити від бруду, пилу та інших речовин, які знижують адгезію фарби до основи. Обробити ґрунтовкою Ceresit CT 17 «супер». Якщо необхідно поверхню слід вирівняти матеріалом Ceresit CT 29 і зашпаклювати за допомогою Ceresit CT 225.\nЇї необхідно максимально видалити механічним способом, поверхню очистити і обробити матеріалом Ceresit CT 14.\nПолімерні штукатурки слід розмити і дати основі висохнути Поверхні, раніше оброблені полімерцементними штукатурками, слід очистити від бруду і кіптяви механічним способом, а потім обробити матеріалом Ceresit CT 17 «супер».\nСтарі цементно-піщані штукатурки\nПоверхню очистити від міцного шару, заґрунтувати матеріалом Ceresit CT 17 «супер», вирівняти за допомогою Ceresit CT 29.\nУ процесі виконання робіт всередині приміщень\nГіпсові плити, штукатурки (залишкова вологість — не більше 1%)\nПоверхню очистити від пилу, бруду і заґрунтувати матеріалом Ceresit CT 17 «супер».\nДеревно-стружкові, деревно-волокнисті плити, фанера\nОчистити і заґрунтувати за допомогою Ceresit CT 17 «супер».\nПоверхні, оброблені водоемульсійними фарбами, які втратили зчеплення з основою\nВидалити фарбу механічним способом, ретельно вимити, висушити і заґрунтувати матеріалом Ceresit CT 17 «супер».\nКлейові фарби, вапняна і глиняна побілка, клей, папір та інші покриття, розчинні у воді\nВидалити цілком, вимити, висушити і заґрунтувати за допомогою Ceresit CT 17 «супер».\nПоверхню необхідно вирівняти сумішшю Ceresit CT 24. Фарбувати можна через 72 години.\nМасляна фарба з гарною адгезією до основи\nОчистити, обробити наждачним папером, заґрунтувати Ceresit CT 17 «супер».\nТріщини в мінеральних основах необхідно заповнити шпаклівкою Ceresit CT 99 або Ceresit CT 225 + 4% СС 83.\nПеред застосуванням фарби Ceresit CT 44 її ретельно перемішують і наносять на поверхню пензлем або щіткою. Час висихання за нормальних умов становить 4 години, після чого фарба стійка до механічного впливу.\nCC 83 Емульсія еластифікуюча 2 л\nCT 42 ACRYLIC ELASTIC Акрилова фарба фасадна 10 л\nCT 44 ACRYLIC ELASTIC SPECIAL Фарба акрилова латексна фасадна супер 10 л\nCT 48 SILICONE SELF CLEAN Силіконова фарба фасадна 10 л\nCT 24 Фасадна штукатурка для вирівнювання мурувань з пористих блоків 25 кг\nCT 14 Ґрунтовка універсальна глибокого проникнення 5 л\nCT 17 Супер Ґрунтівка глибокопроникна безбарвна (під фарбування) 2 л\nCT 99 Бактерицидна ґрунтівка 1 л\nCT 29 Шпаклівка полімерцементна армована 25 кг\nCT 225 Шпаклівка фасадна фінішна (світло-сіра) 25 кг\nCT 36 Штукатурка декоративна структурна біла 25 кг\nCT 60 Штукатурка декоративна акрилова «камінцева» (2,5 мм) 25 кг\nСТ 63 Штукатурка декоративна акрилова «короїд» 25 кг\nCT 64 Штукатурка декоративна акрилова «короїд» 25 кг


Вінницьке управління ГУ ДФС у Вінницькій області нагадує, що громадяни України, які виїжджають за кордон на постійне місце проживання, зобов'язані подати до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації декларацію про майновий стан і доходи (далі – декларація).\nМинулого року у Вінницькому планетарію виповнилось 50 років. До такого ювілею планетарій було реконструйовано та оснащено сучасною технікою.\nУ приміщенні HUB «Місто змістів» відбувся воркшоп «Як голосують твої депутати? Вінницька міська рада та відкриті дані».\nНа засіданні Кабінету Міністрів 13 березня було ухвалено рішення запровадити з квітня виплату додаткової допомоги багатодітним сім’ям. Це черговий крок Уряду, спрямований на підтримку родин з дітьми та збільшення народжуваності в країні.\nПРЕЗЕНТАЦІЯ СХЕМИ-МАКЕТУ «СТАВКА «ВЕРВОЛЬФ» 1942–1944 рр.»\nВ павільйоні Історико-меморіального комплексу пам’яті жертв нацизму (смт Стрижавка) відбудеться презентація схеми-макету «Ставка «Вервольф» 1942–1944 рр.».\nШанс на нове життя після АТО\nНаші воїни, наші захисники заслуговують на гідне навчання та гідну професію, в якій вони знайдуть себе та своє подальше призначення.\nВінниччина: суди розглянули 15 справ про адмінпорушення, пов’язані з виборчим процесом\nПротягом лютого 2019 року у Вінницькій області суди розглянули 15 справ, пов’язаних з порушеннями під час виборчого процесу, в тому числі справ щодо порушення порядку надання фінансового внеску на підтримку політичної партії.\nРайонні газети Вінниччини продовжують публікувати «джинсу» і «чорний піар», проте деякі з них на вимогу закону політичну рекламу маркують\nКандидати у Президенти України Юлія Тимошенко і Петро Порошенко протягом лютого були лідерами за кількістю розміщеної на їхню користь політичної реклами та публікацій з ознаками замовності у районних газетах Вінниччини.\nУ ході „гарячої” лінії начальник управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області Ігор Зоря надав відповідь на питання щодо особливостей декларування доходів громадянами – орендодавцями.\nНа цьому акцентував увагу респондентів, котрі звернулись на „гарячу” лінію ГУ ДФС у Вінницькій області, Ігор Зоря – начальник управління податків і зборів з фізичних осіб.\nЕкспоцентр Вінницької торгово-промислової палати запрошує\nЕкспоцентр Вінницької торгово-промислової палати запрошує з 20 по 23 березня відвідати виставку “ВЕСНЯНИЙ САД”,\nВ ході операції «Акциз-2019» працівниками податкової міліції Головного управління ДФС у Вінницькій області\nВінницькою митницею протягом лютого 2019 року до Державного бюджету України було перераховано майже 543 млн грн.\nСтаном на 01.03.2019 року на території Вінницької області та міста Вінниці діє 7145 ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.\nВпіймати рибку-хижака та отримати за це 2 000 гривень: запрошують любителів порибалити\n«Голодні щуки» кидають виклик вінницьким рибалкам.


Капа OPRO Junior Snap-Fit UFC Hologram White (art.002263002): продажа, цена в Киеве. перчатки для бокса и единоборств от "Интернет-магазин Bigfight (БигФайт)" - 1037301429\nКапа OPRO Junior Snap-Fit UFC Hologram White (art.002263002) Вам потрібна миттєва капа? Рішенням є наші Snap-Fit капи. Ця революційна , CE сертифікована капа має швидку пам'ять до прикушування і може бути прикушена зразу з упаковки без гарячої води. Капа і футляр з додаванням антибактеріальних домішок Надійний зовнішній шар Гнучкий внутрішній канал Вік до 10 років Сертифікована CE Без латексу Не підходить під зафіксовані брекети Виготовлені з полімеру вищого класу з додаванням гелеподібного матеріалу Футляр для зберігання і переноски вашої капи OPRO це Великобританський бренд, який був заснований 20 років тому в 1997р. і є найбільш технічно розвинута компанія кап і являється лідером у сфері виготовлення продукції для захисту ротової порожнини . OPRO співпрацює з компанією Biomaster, світовим лідером із виготовлення продукції від мікробів, тож може запропонувати вам найкращий захист. У комплект до всіх моделей входить антимікробна коробочка. Biomaster ґарантує постійний захист продукції від запаху і присмаку. Антимікробні добавки Biomaster стримують ріст мікробів до 99,99%. Доведено, що вони захищають від MRSA, мікроба, стійкого до антибіотиків. Всі продукти OPRO виробляються у Великобританії та доступні у всьому світі через мережу роздрібних торговців і дистриб'юторів. Гарантія має сертифікат СЕ, і в2007 році OPRO отримали нагороду королеви за новаторство роботи в галузі захисту ротової порожнини. Також компанія OPRO являється офіційним партнером UFC !!!


Як виростити екологічно чисті (органічні) фрукти і овочі? | Бабусин сад\nЩоб отримати відповідь на це запитання, слід проаналізувати екологічні фактори природного середовища, які негативно впливають на людей, рослин, птахів, корисних комах і мікроорганізмів.\nЗасоби масової інформації (радіо і телебачення) повідомляють, що Україна, особливо західні області, перетворилася на європейське звалище високотоксичних речовин. Український ринок заполонили яблука з Польщі, які протягом кількох місяців не псуються, бо оброблені отрутохімікатами 18-20 разів за літо. На околицях багатьох міст і сіл нашої держави на відкритих майданчиках у неналежних умовах зберігаються десятки тисяч тонн високотоксичних, часто канцерогенних речовин. З труб металоплавильних печей, хімічних та інших заводів у Дніпропетровську, Дніпродзержинську і Кривому Розі в рік в атмосферу потрапляє 617,8 тисяч тонн шкідливих речовин. А скільки на терені держави внесено в ґрунт гербіцидів, важко підрахувати.\nУ всіх довідниках нам, садівникам і городникам, наполегливо пропонують для захисту рослин від шкідників і збудників хвороб застосовувати хімічні препарати системної дії, які з соком потрапляють у плоди (а ми їх споживаємо!).\nОтже, обробка рослин отрутохімікатами призвела до того, що в наших садах майже знищені корисні комахи. На широких ланах України не чути співу жайворонків, не видно граціозних дроф, не пурхають з-під ніг і перепели, бо все це чарівне птаство загинуло від споживання протруєного насіння. Дедалі менше в садах чепурних мухоловок, синичок, майже немає горобців.\nВиникає питання: а чи не настав час визнати, що таке глобальне інтенсивне використання отрут — це хімічний тероризм, який знищує на голубій планеті Земля все живе? Чи зменшилася в садах і городах кількість шкідників і збудників хвороб? Відповідь однозначна: ні! Ми повинні усвідомити, що систематичне застосування в боротьбі з шкідниками й хворобами рослин високотоксичних отрутохімікатів порушило природну рівновагу: шкідник — захисник. Обприскуючи плодові дерева і городні культури отрутами системної дії, ми знищуємо як шкідників, так і захисників саду, тобто корисних птахів і комах.\nА тепер: чи можна вирощувати екологічно чисті фрукти і овочі? Відповідь однозначна: для досягнення цієї благородної мети необхідно застосовувати агротехнічний, механічний та біологічний способи захисту рослин.\nАгротехнічний спосіб. Основним завданням цього способу є створення сприятливих умов для росту й розвитку фруктових дерев і овочевих культур. А це — раціональний догляд за ґрунтом, тобто ніколи не слід копати й розпушувати його глибоко.\nДля збереження вологи необхідно використовувати мульчу з органіки сидератів і розпушувати верхній шар не більш як на 4-5 см. В разі потреби і можливості підживлювати рослини хімічними добривами, в тому числі й позакоренево.\nЩорічна сівба сидератів не лише підвищує родючість і поліпшує структуру грунту, але й поліпшує його капілярність на всю глибину кореневої системи, що сприяє значному збільшенню запасів вологи.\nСидерати є також надійним засобом боротьби з ґрунтовтомою, якщо застосовувати чотирипільну сівозміну (ріпак, гірчиця, люпин, боби) на одній і тій самій ділянці. Високий агротехнічний фон підсилює імунітет рослин, тобто стійкість їх до шкідників і хвороб, що забезпечу бажаний урожай усіх плодово-ягідних і овочевих культур.\nМеханічний спосіб боротьби з шкідниками передбачає струшування вранці довгоносиків і хрущів на плівку і знищення їх, ручне збирання колорадського жука та його личинок, виловлювання ведмедок на принади, зрізування зимуючих гнізд кільчастого шовкопряда, бояришниці та яблуневої молі. Ефективним є і виловлювання метеликів листокруток та плодожерки на принади з квасу. До механічного способу боротьби відносять і накладання на стовбури дерев ловильних поясів, збирання падалиці, очищення навесні кори дерев, у шпаринах якої зимують яйця та лялечки шкідників.\nБіологічний спосіб захисту рослин від шкідників і хвороб передбачає: використання природного імунітету рослин, а також корисних комах і птахів. Імунітет діє і навіть зміцнюється в процесі вирощування рослин на високому агрофоні. При цьому рослини ростуть здоровими, сильними й активно протидіють хворобам і шкідникам.\nРослини, які хоч і потенційно імунні, але ростуть на бідних на поживні речовини землях, уражуються шкідниками й хворобами так само, як і не імунні.\nАби вирощувати екологічно чисті фрукти й овочі, тобто без використання отрутохімікатів, необхідно дбати, щоб у садах жило якомога більше корисних комах. Ось деякі з них: їздці (маленькі оси), відкладають яйця у лис-тогризучих гусениць і попелиць. За своє коротке життя золотовічка (комарик) з’їдає до 500 попелиць. Бджілка осьмія за день запилює до 5 тисяч квіток. Муха тахіна відкладає яйця на тіло шкідників і її личинки живляться ними. Одне семикрапкове сонечко за день з’їдає 50-70 попелиць. Усі ці корисні комахи, крім «м’ясної їжі», з насолодою споживають нектар і пилок. Отже, на дачі доцільно сіяти ріпак і гірчицю, бо вони — чудові медоноси.\nОсобливо наголошую, що для захисту фруктових дерев від шкідників велику користь приносять птахи: шпаки, синиці, мухоловки, дятли тощо. До відома: у період вигодовування пташенят одна синиця знищує за день таку масу гусениць, скільки важить сама. Спеціальні досліди показали, що коли на дачній ділянці площею 5-6 соток мешкають дві пари синичок, тоді на деревах не буде жодної листогризучої гусениці.\n,Отож, будьте шляхетними і доброзичливими, зробіть 3-4 Птичники, в яких птахи сховаються у морози чи хуртовину. Вивішуйте годівниці, бо цим чарівним пташкам, а також червоним снігурам взимку загрожує загибель від голоду.\nА ще звертаюся до ентузіастів і наукових працівників із захисту рослин: якщо вам поталанить поселити на горищах садових будиночків кажанів (летючих мишей), які живляться тільки вночі, вони знищать всіх метеликів плодожерки, які теж літають вночі.\nХочу поділитися досвідом вирощування екологічно чистих овочів. Відомо, що перець, баклажани і більшість сортів помідорів є культурами короткого дня. Досліди свідчать, що коли почати вирощувати розсаду наприкінці лютого — на початку березня, тобто тоді, коли день ще короткий (11 годин), урожай збільшується у 1,5-2 рази, а плоди достигають майже на 20-25 днів раніше від тих рослин, розсаду яких почали вирощувати наприкінці квітня — на початку травня, коли день вже довгий (16 годин). Вивчення більш як 500 сортозразків помідорів показало, що повністю стійких до фітофтори сортів немає. Але у сливкоподібних сортів: Новачок, Інкас ранній, Лагідний, Де-Барао, Дубок та у голландських гібридів-сливок листя гине від цієї хвороби, а плоди залишаються здоровими.\nЩоб у вирощуванні помідорів обійтися без застосування отрутохімікатів системної дії, треба починати вирощувати розсаду ще за короткого дня, пікірувати в горщечки через 18-20 днів, висаджувати у ґрунт у першій декаді травня. Систематично зрізувати хворі листки до першої плодової гілки. Встановлено, що урожай від видалення хворих листків не зменшується, але це забезпечує належну вентиляцію, освітлення і зменшує накопичення спор фітофтори в рослинах.\nПри виконанні цих основних елементів технології вирощування помідорів забезпечується закінчення життєвого циклу вегетації рослин і збирання плодів технічної стиглості, ще до епідеміологічного порогу, тобто до накопичення критичної маси спор фітофтори, за якої загибель врожаю неминуча.\nВідомо, що хімічні засоби боротьби з шкідниками й хворобами рослин поділяються на препарати системної і контактної дії. Сподіваюсь, я переконав вас, що застосовувати препарати системної дії недоцільно, бо вони дуже токсичні і з соком рослин потрапляють у плоди, які ми споживаємо. Водночас, препарати контактної дії — бордоська рідина, мідний та залізний купорос, сірка мелена і колоїдна, зелене мило, карбамід (сечовина) ефективні проти грибних захворювань, парші, борошнистої роси, кучерявості листків персика, монілії, фітофтори. Ці препарати не потрапляють у сік рослин, а знаходяться на поверхні листків і плодів. Достатньо добре помити фрукти та овочі, і можна їх споживати без ризику для здоров’я.\nДля боротьби з шкідниками й хворобами можна використовувати і настої рослинного походження. Зокрема, настоями полину гіркого знищують попелицю. Від настоїв чорнобривців гинуть гриби, а бадилля помідорів ефективне проти кліщів, гусениць молі і навіть яблуневої плодожерки. Сійте квасолю з коноплею — це кулісна культура від вилягання, та головне — жодна зернина не буде уражена брухусом.\nОтже, ретельне виконання цих порад потребує наполегливої, осмисленої праці. Експериментуйте, досліджуйте. Це принесе вам велике задоволення, а здорові, сильні плодові дерева, ягідні та овочеві культури порадують щорічним урожаєм екологічно чистої продукції.\nМ. С. Калашник, доктор сільськогосподарських наук, професор, м. Дніпропетровськ


Конвеєрні ваги призначені для зважування вантажів, в т.ч. сипучих, які транспортуються стрічковим конвеєром. Використовувати такі ваги можуть на промислових, видобувних, хімічних, сільськогосподарських та інших виробництвах.\nЗа принципом дії такі ваги поділяються на:\n- інтегруючі – коли зважування вантажу, що знаходиться на стрічці, здійснюється безперервно\n- підсумовуючи – коли зважування вантажу здійснюється періодично (дискретно), заданим оператором інтервалом.\nКомпанія «Елва» виробляє та здійснює монтаж «під ключ» конвеєрні ваги типу\n"ЕлВАК", які мають модульну конструкцію. Зважуючий модуль складається з рами,\nдатчиків ваги, датчика швидкості стрічки та вимірювального перетворювача. Модуль з'єднаний\nкабелем (дві кручені пари) з вагопроцесором, розташованим на відстані (до 1 км).\nКонструкція дозволяє нарощувати кількість модулів, що зважують, для збільшення точності.\nзважування. Можуть також встановлюватись додаткові індикатори у необхідних місцях,\nнаприклад, на робочому місці контролера.\nТерези «ЕлВАК» випускаються у звичайному та вибухозахищеному виконанні.\nВаги автоматичні конвеєрні тип «ЕЛВАК», що випускаються відповідно до ГОСТ 24619-81 та ГОСТ 10223-82, призначені для автоматичного вимірювання наростаючим підсумком маси сипкого та шматкового матеріалу, що транспортується стрічковими конвеєрами та вартовий продуктивність стрічкового конвеєра.\nТерези призначені для комерційного та технологічного обліку\nматеріалу на підприємствах народного господарства та обліку часу роботи конвеєра.\nТерези призначені для використання в системах обліку, стабілізації та регулювання завантаження конвеєрів, АСУТП шахт, збагачувальних фабрик та розрізів.\nВаги в залежності від виконання можуть використовуватися для роботи в вибухонебезпечних середовищах та шахтах.\nТерези у звичайному виконанні «Ел1203 ВАК» призначені для\nроботи в невибухонебезпечних умовах. До іскробезпечних електричних ланцюгам коробки КС-1 підключаються встановлювані у вибухонебезпечній зоні тензорезисторні датчики, виконані відповідно до вимог п.4.6.24 ПУЕ ЕСУ. Використання поліетиленової ізоляції проводів, кабелів, ізолюючих трубок не допускається.\nТерези в особливо вибухобезпечному виконанні тип «ЕлВАК ОВ» мають вид вибухозахисту «іскробезпечний електричний ланцюг» з маркуванням вибухозахисту «0ЕxiаIIАТ4», відповідають вимогам ГОСТ 22782.0-82, ГОСТ 22782.5-79 та можуть встановлюватися у вибухонебезпечних зонах згідно гол. 4 ПУЕ ЕСУ «Правила влаштування електроустановок. Електрообладнання спеціальних установок», ДНАОП 0.00-1.32-01 та іншим нормативним документам, що регламентують застосування електрообладнання у вибухонебезпечних зонах категорій IIA, груп Т1, Т2, Т3 та Т4 за ГОСТ 12.1.011-78.\nТерези в рудничному вибухобезпечному виконанні тип «ЕлВАК РВ» мають вигляд вибухозахисту «вибухонепроникна оболонка,\nіскробезпечний електричний ланцюг» і можуть використовуватися в шахтах, рудниках та розрізах.\nВаги можуть використовуватись для зважування матеріалів з наступними властивостями:\nоб'ємна маса,……………………………. від 0,5 до 3,5 т/м З\nрозмір шматків, трохи більше……………………………. 200 мм\nвологість, трохи більше…………………………………. 30%\nВаги призначені для експлуатації в макрокліматичних районах\nпомірним та холодним кліматом у виконанні УХЛ категорії 4 в\nвідповідно до ГОСТ 15150-69, але для граничного значення температури від мінус 30 ºС до плюс 50 ºС.\nТерези вбудовуються в стаціонарні стрічкові конвеєри за ГОСТ22644-77 з наступними характеристиками:\n- жорсткий став;\n- автоматичний або вантажний натяжний пристрій;\n- ширина стрічки від 800 до 1800 мм;\n- швидкість руху стрічки від 0,5 до 3,0 м/с;\n- кут нахилу конвеєра до горизонту до 20º (за умови відсутності\nпереміщення матеріалу щодо стрічки);\n- кут нахилу бічних роликоопор конвеєра - до З0º.\nКлас точності ваг……………………………………………………… 1.0\nМежа допустимої похибки, ……………………………… ± від 1% до 2 %\nДіапазон зважування сипких матеріалів …………………. з лінійними густинами від 20 до 100%;\nДискретність відліку накопиченої маси, т…………………… 0,01;\nДискретність відліку маси у статиці …………………….. 0,1 кг;\nВідліковий пристрій……… рідкокристалічний алфавітно-цифровий дворядковий дисплей 2х16 розрядів.\nНепостійність показань ненавантажених ваг на холостому ходу конвеєра …………………………………………… трохи більше 1500 кг/год;\nГраничне значення накопиченої маси матеріалу ………. 65000 т.;\nГранична відстань між КС-1 і КС-2... до 600 м (за умови, що опір проводів живлення не перевищує 8 Ом або забезпечення живлення КС-1 від місцевого джерела напруги 8-16 В).\nГранична відстань між КС-2 та вагопроцесором………………………… 5 м;\nНапруга живлення мережі змінного струму частотою 50 Гц,…………… 220 В (при відхиленні напруги від номінального значення від мінус 15% до плюс 10%);\nПотужність, не більше …………………………………………………………………10 ВА;\nГабаритні розміри вагопроцесора……………………………………………………270 х 150 х 70 мм;\nГабаритні розміри вимірювального перетворювача ТП-4М …………………….. 150х100х60 мм (130х90х60 – для ПІ-2К);\nСхема 1 Загальний вид ваг


«Душеопікунство – це розмова трьох: душеопікуна, опікуваного і Бога», – Наталія Кулеба - Інформаційне агентство Світогляд\nНеділя, 18 Липня 2021, 12:48 Люди, Україна\nПротягом багатьох років у християнських колах триває полеміка, чи можна християнину звертатися до психологів, чи володіє психологія інструментами для розв’язання внутрішніх проблем людини й чи не суперечить цей інструментарій біблійному вченню. Іноді постає питання, чи варто християнину взагалі обирати цю спеціальність.\nСвоїм думками про ці та інші питання для журналу «Благовісник» поділилася Наталія Кулеба — маркетолог та психолог за освітою, нині практикуючий душеопікун церкви «Філадельфія» та співробітник християнської міжконфесійної організації «Help for Heart».\nЦентр душеопікунства й наставництва «Help for Heart» працює у сфері душеопікунства та підготовки душеопікунів в Україні; у серпні 2020 році відкрито онлайн школу душеопікунства в співпраці з американським фондом консультування та освіти CCEF, за програмою якого ведеться підготовка душеопікунів. У школі навчаються російськомовні студенти з різних країн: України, Росії, Молдови, США та Китаю, які мають бажання професійно виконувати це служіння у своїх церквах.\n— Пані Наталіє, що спонукало вас обрати професію психолога? І чи були ви на той час християнкою?\n— За першою спеціальністю я маркетолог, менеджер із персоналу. До розуміння того, що мені потрібна психологія, я прийшла тоді, коли ми стали працювати з безпритульними дітьми. Це служіння започаткувалось у 2000 році. Поступово воно стало моєю роботою. Ми стикнулися з серйозними проблемами: сексуальним насильством, різними залежностями (токсикоманією, алкоголізмом, наркоманією), педагогічною запущеністю, соціальною неадаптованістю. І усвідомили, що нам потрібен спеціаліст, який би орієнтувався в цій сфері й навчив нас, як допомогти цим дітям, окрім того, що ми їх євангелізуємо й допомагаємо практично. Тому я вирішила здобути другу вищу освіту за фахом психолога, яку здобувала з 2004 по 2006 рік в Інституті післядипломної освіти Національного університету ім. Т. Г. Шевченка.\nЩо дало мені навчання? Передусім розуміння фундаментальної психології. Ця наука вивчає факти, механізми, закони психічної діяльності. Важливими складниками психології як науки є вікова та соціальна психологія. Ці галузі психології можна назвати науковими, тому що вони ґрунтуються на спостереженнях, експериментах, виявленні певних закономірностей, як-от «ефект натовпу», наприклад. Саме ці напрямки вивчають у навчальних закладах. А наступний етап — практична психологія. І тут вже виникає безліч запитань. Вони для християн закономірні й правильні, тому що практична психологія стосується не лише характеристики психічних процесів, але й моральності. Вона вчить людину, як справлятися з різними життєвими викликами, як реагувати на певні психологічні травми чи душевні рани й т. ін. Тут є безліч теорій. Перша з них — теорія Зігмунда Фрейда, яка явно спрямована проти релігії (її Фрейд вважав колективним неврозом). Є великий перелік теорій психотерапії, сформованих різними людьми.\nПсихолог — це спеціаліст загального профілю, який під час навчання має змогу ознайомитися з різними видами психотерапії. Щоб реалізуватися в цій професії, психолог має спеціалізуватися в одному з них, глибоко його вивчивши. Я вже була християнкою, коли стала здобувати освіту психолога, і з усього переліку видів психотерапії не змогла вибрати той, який узгоджувався б із моїми переконаннями. Не знайшла компромісу між вірою й тими психотерапевтичними напрямками, які ми вивчали, оскільки за своєю суттю всі вони суперечили моєму християнському світогляду.\nЗвісно, на рівні певних інструментів я могла дечим скористатися. Наприклад, на рівні діагностики ми дуже широко використовуємо арт-терапію чи аналіз малюнка, щоб виявити можливі психоемоційні проблеми в дітей. Тобто якщо дитина пережила агресію чи насильство, то в її малюнках це буде відображатися. Але це ще не достовірний факт, він потребує підтвердження в бесіді.\nПроте варто розуміти, що в кожному напрямку психотерапії закладений свій світогляд — і зазвичай він не християнський. Тому християни, які кажуть, що психологія — це щось чуже для них, великою мірою праві. Наприклад, Фрейд пропонував звільняти людину від неврозів будь-яким шляхом. Він вважав: якщо невроз викликаний забороною мати дошлюбні статеві стосунки, яку нав’язали батьки чи церква, а в людини вони були, то, щоб подолати конфлікт між «нав’язаним переконанням», що це погано, і особистим досвідом (бо це дало певне задоволення), треба цей конфлікт забрати. І він брав на себе відповідальність сказати, що нічого поганого в цьому немає. Головне, щоб тобі було добре. Тобто всі моральні абсолюти скасовуються. Звісно, навіть його послідовники піддавали критиці цю теорію, проте саме з неї вийшли інші пом’якшені варіанти, як у Юнга, наприклад.\nТрапляються ситуації, коли до світських спеціалістів-психологів звертатися можна й навіть необхідно. Є науки на стику психології, педагогіки й медицини, зокрема логопедія, дефектологія, олігофренопедагогіка, які стосуються різних відхилень у розвитку дітей. Це не торкається моральної сфери, а фізіологічних чи інших компонентів особистості. Також є інші поведінкові напрямки, як-от педагогіка Марії Монтессорі — певна систематизована методика, розроблена для того, щоб соціалізувати дітей із відставанням у розвитку.\nТобто якщо ви стикнулися з фізіологічною проблемою, наприклад, заїканням, то варто звернутися до відповідного спеціаліста, який знає певні психологічні техніки, що можуть допомогти впоратися з цим. Також вважаю, що навіть служителям добре було б навчитися орієнтуватися в основах загальної та вікової психології. Наприклад, варто знати, які періоди вважаються кризовими в житті людей. Звісно, не у всіх вони яскраво виявляються, але потрібно орієнтуватися в цьому питанні, щоб надати відповідну допомогу тим, хто з цим стикнувся.\nПроте якщо питання стосується психотерапії, то, я вважаю, що її істинна суть розкрита в Слові Божому, і ми повинні навчитися її «розпакувати» для себе, щоб перенести цю істину в практичну площину й скористатися нею, надаючи духовну підтримку іншим людям. Тобто головне завдання християнського психолога — навчити людей практикувати Писання й жити ним, а не просто вірити.\n— У чому полягає ваша діяльність як психолога на сьогодні?\n— Оскільки я не могла вибрати для себе напрямку психотерапії, бо хотіла знайти щось християнське, вихід для себе знайшла в тому, що обрала біблійне душеопікунство. Це абсолютно християнський підхід до допомоги людям у різних складних душевних ситуаціях, основоположником якого був Джей Адамс. Коли почалося засилля психології у світі, й серед християн зокрема, він виступив дуже радикально, кажучи, що в Біблії є все, щоб допомогти людям вирішити їхні духовні та душевні проблеми. Багато хто не зрозумів його, але, опираючись на біблійну антропологію, він окреслив теорію душеопікунства, її інструментарій, починаючи від цілей консультування, діагностики, методів ведення зустрічей, закінчуючи практичним результатом. Біблійне душеопікунство активно розвивається й має багато послідовників: служителів церков, богословів, авторів книжок і викладачів семінарій. Найбільш відомі — Девід Паулісон, Пол Девід Тріпп, Едвард Велч, Джон Міллер та ін.\nЯ довго шукала відповідне навчання й зрештою отримала його. І з 2012 року практикую біблійне душеопікунство. Почала зі служіння у своїй церкві «Філадельфія» (м. Київ), проводжу індивідуальне й сімейне консультуванням, веду групи та тренінги з душеопікунства. А з 2019 року долучилася до служіння в «Help for Heart», де тепер працюю як душеопікун і куратор в онлайн-школі душеопікунства.\n— Що ви вкладаєте в поняття «душеопікунство»?\n— Біблійне душеопікунство я можу назвати християнською психотерапією, якщо це формальний підхід. Неформальний підхід полягає в побудові особистих стосунків із людьми, з якими ти можеш ділитися певними проблемами й отримувати відповіді на свої питання або мотивацію для вирішення тої чи іншої проблеми.\nДушеопікунство, яке я практикую, — це консультування людей. На моє розуміння, світська психологія не відкрила нічого нового, коли стала застосовувати групову психотерапію, під час якої людина отримує внутрішню підтримку від душевної енергії всієї групи. Це відкриття церкви, у якій усі члени служать один одному тими дарами, якими їх наділив Господь.\n— Хто може бути професійним душеопікуном, і якими рисами він має володіти?\n— Я вважаю, що в цю сферу повинна йти людина, яка має покликання, бо це служіння дуже важке. Воно за суттю як пасторство. Це й велика відповідальність, і велике емоційне навантаження. Звісно, ця людина повинна любити людей, володіти здатністю співпереживати, уміти не засуджувати людину (я вважаю, що це особливий дар — зрозуміти людину, не засуджуючи її).\nМета душеопікуна не просто забрати дискомфорт у людини, як це в психолога, щоб людина навчилася самостійно звільнятися від депресії й почуття вини, черпаючи ресурс у самому собі, навколишньому світі чи ресурсі групи. Його мета — привести людину до усвідомлення причини проблеми, якою часто є гріх, і подолати цю причину, шукаючи підтримку в Бога, служителів і церкви в цілому.\nРазом із тим душеопікун повинен мати знання з антропології, фізіології та загальної психології, щоб знати, як працює психіка людини, як душевні проблеми чи певні гріхи, загнані в глибину й не вирішені вчасно, трансформуються в депресію, хвороби чи інші стани. Це підтверджується й на сторінках Біблії.\nРазом із тим душеопікуну важливо не просто володіти знанням Біблії. Важливо пройти відповідну підготовку з біблійного душеопікунства, щоб навчитися практично використовувати Слово Боже щодо конкретної проблеми людини. Душеопікун завжди має більшу мету, ніж психолог. Його мета не просто навчити людину якось справлятися з собою. Я помічаю таку тенденцію, що психологи часто прив’язують людей до себе. Але душеопікунство — це розмова трьох: душеопікун, опікуваний і Бог. Тому дуже важливо зрозуміти, на якому етапі стосунків із Богом перебуває людина (невіруюча, новонавернена чи людина, яка мала й втратила певний зв’язок із Господом). Завдання душеопікуна — привести людину до близьких стосунків із Богом, щоб, маючи ці стосунки, вона вчилася вирішувати проблему, з якою стикнулася, черпаючи сили в Творця.\n— Чи можна сказати: якщо людина має міцні стосунки з Богом — це і є вирішенням її проблеми. І такій людині душеопікун не потрібен?\n— Усі люди проходять певні складні життєві моменти, коли їм потрібна допомога й підтримка інших людей. Проте ми вчимо людей, що головна наша мета в житті — не просто, щоб нам легше жилося, бо труднощів нам позбутися ніколи не вдасться. Наша мета — догоджати Господу навіть тоді, коли мені не стане легше жити, коли проблема не буде вирішуватися або вирішуватиметься не так, як я хотів би. Часто, коли людина, яка є джерелом нашої проблеми, не змінюється від нашої правильної поведінки, наша мотивація може вгасати — і зрештою ми можемо опинитися там, звідки й почали. Тому глобальним вирішенням наших проблем є послух Христу.\nЩодо стосунків із Богом, то правда, що в людей, які звертаються до душеопікунів, часто є певні проблеми у цій сфері. Іноді, коли запитуєш: «А де Бог у вашій ситуації?», люди розгублюються. Вони вважають, що Бог десь далеко. Або коли запитуєш: «А як Бог допомагає вам у ваших сімейних стосунках?», вони взагалі не можуть зрозуміти, до чого тут Бог — це ж стосунки між ними. Виходить, що іноді в людей виникає розрив між вірою в голові й практичною вірою в житті — тобто: я думаю, що вірю, але так не живу. І завдання душеопікуна об’єднати нашу віру й практичне життя й привести людину до переконання, що стосунки між людьми — це взаємини не двох, а трьох. І ось цей вертикальний вектор — я і Бог — наш головний духовний ресурс. Ні в людях (хоча вони теж потрібні нам), ні в самому собі, ні в якомусь іншому творінні ми не знайдемо справжнього вирішення проблеми.\n— Наскільки люди дослухаються до порад і роблять ті кроки, які ви пропонуєте?\n— Зазвичай душеопікун не діє авторитарно. Наприклад, я не даю конкретного плану, як людині рухатися. Перші зустрічі (часто й половина з усіх, які потрібні для вирішення проблеми) спрямовані на самопізнання й богопізнання. Проте дуже важливо не втрачати з фокусу тієї конкретної проблеми, з якою людина стикнулася, щоб вирішити її. Загальні поради на зразок: «Читай Біблію й молися — і якось це все вирішиться», тут не діятимуть. Тут дуже важливо зрозуміти людину, виявити співчуття й співпереживання, бути з нею на одному рівні й водночас самому мати спілкування з Богом, щоб отримати відкриття від Бога, куди рухатися цій людині. Розмовляючи з людиною, ми можемо побачити багато того, що варто було б змінити, і змінювати можна до безкінечності. Але слід розуміти, що за певний час це неможливо, і усвідомити, куди Бог спрямовує цю людину в цей момент, що є актуальним для неї й що Бог хоче змінити в ній саме зараз.\nУ душеопікунстві дуже важлива дія Духа Святого. Іноді я раджу людині звернути увагу на певні уривки з Писання, щоб вона мала змогу обрати щось для себе. Роздумуючи над ними, людина приходить до мене наступного разу й каже: «Ось те й те мені відкрилося по-особливому», і, відштовхуючись від цього, ми починаємо намічати відповідний план, близький цій людині. А далі я виступаю в ролі того, кому ця людина тимчасово підзвітна у виконанні наміченого.\n— Розкажіть більш детально, за яким планом відбуваються зустрічі?\n— Перша зустріч — це не просто дружня бесіда чи душеопікунські поради. У ході першої зустрічі завдання душеопікуна — налагодити контакт, допомогти людині бути максимально відвертою. Щоб вирішити проблему, людина повинна відкрити все, що тривожить її серце.\nДля того, щоб відкрити людину, дуже важливо самому душеопікуну бути відкритим, ділитися власними труднощами, щоб людина зрозуміла, що й душеопікун — така ж людина з плоті й крові й теж стикається з певними викликами. Іноді налагодження стосунків вимагає більше однієї зустрічі, особливо якщо людина в минулому була поранена іншими людьми, які засудили її чи винесли її проблему на загал.\nПісля кожної зустрічі я запитую людину, як вона почувається, чи не відчула тиску чи осуду, чи все зрозуміло, що було для неї важливе, чи бажає вона продовжувати зустрічі. Звісно, перед кожною зустріччю і після неї я молюся за людину. Особливо важливо отримати від Бога розуміння, які завдання дати людині. Зазвичай зустріч відбувається раз на тиждень і на наступний тиждень даються завдання як із самопізнання, так і з богопізнання, щоб людина зростала в двох напрямках: навчилася розуміти, що вона робить, і як Бог веде її в цьому процесі.\nТакож людині обов’язково дається завдання знайти кількох людей зі свого оточення (найкраще з церкви), які молилися б за неї та яким вона могла б розповідати, як ідуть її справи. Взагалі в ідеалі душеопікун має бути з тої ж церкви, що й сама людина. Чому? Іноді виникають випадки, коли треба застосувати церковне дисциплінування — не просто для докору чи покарання грішника, а часто для спасіння його душі. Наприклад, це необхідно, коли ми стикаємося з питаннями насильства, розлучення, зради. Це дуже складні питання, і люди часто бояться відкрито говорити про це, бо мають досвід, що після цього в їхньому житті все стає ще гірше, ніж було до того. Але ми знаємо, що всяке зло процвітає найкраще в темряві, тобто коли воно не відкрите. Тому найкраще душеопікунові працювати під покровительством і керівництвом пастора, коли душеопікун, порадившись із людиною, якій надає допомогу, відкриває певні моменти служителеві церкви.\nНаступний етап спрямований на самопізнання людини, яка повинна побачити своє життя через «біблійні окуляри» й зрозуміти, що вона думає, що робить і які наслідки цього (див. 1Тим.4:16). Для цього розроблені методики та інструменти, як вести людину. Паралельно з цим ми обов’язково рухаємося в пізнанні Бога в тій сфері, яка людину турбує на цей час. Поступово людина приходить до розуміння, як ставитися до різних обставин свого життя; до усвідомлення, що не так з її цінностями, мисленням, діями, що потрібно змінити, щоб догоджати Богові й розв’язати проблему. Душеопікунство рухає людину ззовні вглиб, а потім зсередини назовні: від ситуації до свого «серця» і світогляду, а потім — від оновленого Духом серця до добрих дій (див. Еф.4:22-24). Людина не тільки вирішує свою проблему, але й зростає духовно.\nЗавершальний етап — це практикування нових звичок або вправляння в новій поведінці. Для цього виділяється декілька зустрічей. Звісно, щось у людини виходить, а щось ні. Людина потребує підкріплення, іноді коригування певних дій.\nДалі душеопікун відпускає опікуваного зазвичай під опіку церкви. Це значить, що він ще певний час потребуватиме підтримки людей, які за нього молилися, чи служителя церкви, можливо, певної домашньої групи, яка цікавитиметься, як людина перемагає ту проблему, з якою стикнулася, як бореться з нею.\nТобто допомога душеопікуна — це обмежена в часі допомога, схожа на психотерапію, але психотерапію, так би мовити, чесну, а не ту безкінечну, до якої людина прив’язується на багато років. Наше ж головне завдання — навчити людину знаходити відповіді на свої практичні питання самому, досліджуючи Писання й спілкуючись із Богом. Ми прагнемо того, щоб у житті людини недільна проповідь була не просто хорошою істиною, а інструментом для вдосконалення життя.\n— Як самому душеопікунові зберігати внутрішній баланс, щоб не перегоріти у своєму служінні?\n— Служіння душеопікуна, як і професія психолога, медика, пожежника та деяких інших, належить до категорії рятівників. І це стало для мене головною спокусою — бути для інших рятівником або ж спасителем. Коли ти втрачаєш цей баланс, забуваючи, що є істинний Спаситель, тоді ти можеш починати вигорати, бо перебираєш на себе функції Бога. Ти починаєш надмірно перейматися, сам вирішувати щось, втрачати спокій (бо переймаєшся тим, що тобі непідвладне). Тому я окреслила для себе таке правило: якщо згадую про опікуваного не тоді, коли проводжу з ним зустріч чи готуюся до нової зустрічі, то це для мене сигнал для молитви за цю людину. Я молюся, віддаю в руки Божі вирішення її проблеми, нагадую собі про свою відповідальність, яка є доволі обмеженою. Я можу вплинути лише на те, на що Господь дозволив мені впливати, а решта — це Божа робота, і я віддаю це в Його руки.\nРозмовляла Ольга Міцевська\nдушеопікунство Наталія Кулеба


Хочу бути щасливим. Але як це зробити? » Корисні поради на всі випадки життя. Поради як правильно щось робити чи вибрати.\nЧому ж більшість з нас продовжує залишатися нещасними, навіть досягнувши непоганого достатку і статусу в суспільстві?\nНа мій погляд, основними перешкодами досягнення всіх благ, як матеріальних, так і духовних є егоїзм і агресія .\nЕгоїзму сьогодні вчать всі кому не лінь - телебачення, психологічні тренінги, книги сучасних авторів. З реклами: «Я цього варта» (а ти, значить, немає), «Нехай весь світ зачекає» (поки я їм йогурт). Заголовки книг: «Як закохати в себе любимого», «Як поставити співрозмовника на місце. Методи словесної атаки »(коментарі зайві). Пам'ятка продавцеві: «Клієнт завжди правий» (навіть якщо він останній хам і нічого купувати не збирається). Афірмації (словесна формула, для закріплення її в підсвідомості): «Я - красива, я - успішна, я - найрозумніша ... я - пуп землі »і т.д. Комусь ще здається, що це правильний напрямок до досягнення щастя?\nАгресія проявляється тоді, коли людина вважає правильними тільки свої думки і переконання. Тому насправді дуже просто її уникнути. Достатньо всього лише, не відмовляючись від своєї точки зору, допустити можливість правоти іншої людини. Чому б двом людям не бути однаково правими, адже у правди так багато граней? Істина одна - вона проявляється в гармонії.\nЗі свого життєвого досвіду спілкування з людьми, після прочитання всілякої літератури я прийшла до одного відповіді на питання «Як стати щасливим?»: Подбати про свою духовності і моральності. Причому з поняттям духовності ще слід розібратися.\nВ езотеричних кланах «піднімають» духовність проходженням через рівні навчання впливу на живі і неживі об'єкти (природно, ніхто у цих об'єктів не запитує, чи хочуть вони піддатися впливу). На психологічних тренінгах вчаться завойовувати друзів, домагатися успіху, вивчають техніки спокушання. Якийсь суцільне насильство .\nПро духовність багато говорять релігійні діячі. Кажуть красиво і правильно, але цей термін у них нерозривно пов'язаний з ім'ям Господа і звідси випливає, що людина невіруюча духовним бути не може. Таке трактування мене особисто теж не влаштовує.\nЗ словника Ожегова: «Духовність - це властивість душі, що складається в переважанні духовних, моральних та інтелектуальних інтересів над матеріальними».\nНе кожна людина в нашу епоху технічного прогресу погодиться з маловажність комп'ютера, автомобіля, мобільного телефону - матеріальних складових нашого буття. Та й не потрібні такі жертви. Хочу додати, що й проти аффирмаций я нічого не маю. Але було б краще, якби вербальна установка звучала, наприклад, так, як запропонував лікар і психолог О. Г. Торсунов: «Я бажаю всім щастя».\nВажливо усвідомити, що матеріальні цінності - це не мета, а засіб для досягнення головної людської мети - гармонії з навколишнім світом через моральність і духовність. А матеріальні блага, якщо правильно до них ставитися, можуть послужити добру службу. Наприклад, дорогий автомобіль стане не приводом для хвастощів і не предметом заздрості оточуючих, а більш безпечним і менш забруднюючим навколишнє середовище транспортним засобом. Саме на такий думки і варто концентруватися. Автомобіль залишається тим же (своїм або чужим), а відношення, енергія, яку ми випромінюємо в навколишній простір, в корені міняється, міняється якість нашого життя, народжується щастя.\n«Відмовтеся від наміру отримати, замініть його наміром дати, і ви отримаєте те, від чого відмовилися ». Мудра формула Вадима Зеланда.\nДуховно-моральна людина усвідомлює, що допомога ближньому приносить щастя. Допомога сама різна - через особистий приклад, добрим словом, потрібною справою, пожертвою, високою думкою. Може бути, якась ще, про яку я поки не знаю, адже я не Учитель, я поки ще тільки вчуся.


Катажина Кобилярчик: як громадянська війна назавжди змінила Іспанію Катажина Кобилярчик: як громадянська війна назавжди змінила Іспанію\nІспанія Катажина Кобилярчик Репортаж\nУ львівському видавництві репортажної та документальної літератури «Човен» вийшла друком українською мовою книжка польської репортерки Катажини Кобилярчик «Струп. Іспанія роз’ятрює рани», яка 2020 року стала переможницею Премії імені Ришарда Капусцінського «За найкращий літературний репортаж».\nЗа останні декілька років Катажина Кобилярчик стала однією із найпомітніших репортерок польської школи літератури факту. Її книжки привертають увагу читачів і критиків та отримують найпрестижніші репортажні нагороди Польщі.\nУкраїнські читачі розпочнуть своє знайомство з репортеркою Катажиною Кобилярчик з її найрезонанснішої книжки – «Струп. Іспанія роз’ятрює рани». Ця книжка, сподіваємось, стане для них близькою й важливою, бо вона чесна, відверта, людяна, зворушлива.\n«Струп» – це не історія громадянської війни в Іспанії, це історія про те, якою залишилася в пам’яті іспанців ця війна і як вони з такими спогадами живуть. Це книжка-застереження про те, наскільки складними, тривалими й кривавими можуть бути рани, спричинені мовою ненависті.\nПро польську школу репортажу, Іспанію та рани її минулого, про долю «маленької» людини в жорстоких лещатах історії з Катажиною Кобилярчик розмовляла Юлія Семенюк, перекладачка книжки «Струп. Іспанія роз’ятрює рани».\n– Готуючись до розмови про «Струп», спершу мені було цікаво, що український читач знає (чи міг би дізнатися) з різних українськомовних джерел про Катажину Кобилярчик. Якщо ввести кирилицею в ґуґл-пошуковик Твоє ім’я та прізвище, дістанемо вісім результатів. Частина з них про те, що Катажина Кобилярчик отримала премію імені Ришарда Капусцінського за найкращий художній репортаж 2019 року «Струп. Іспанія роз’ятрює рани», решта — що цю книжку наприкінці травня українською мовою опублікує видавництво «Човен». Тож моє перше запитання таке: Що ще мали би знати українські читачі про Катажину Кобилярчик?\n– Може, насамперед те, що я журналістка, репортерка. Тому що багато осіб, особливо після премії, пишучи мою біографію чи ще щось, вживають слово «письменниця». Я не вважаю себе письменницею, я – репортерка. Ймовірно, українські читачі набагато краще знають Ганну Краль. Тож я є репортеркою її школи, хоча ми ніколи не бачилися. Я навчилася писати репортажі, читаючи книги, читаючи Ганну Краль, Світлану Алексієвич… І якщо я чимось професійно займаюсь, то розвиваю саме цю течію журналістики, що зосереджує увагу на процесі слухання, слухання інших. Я зустрічаюся з людьми, не завжди з газетних шпальт, майже не спілкуюсь із тими, хто – на перших сторінках видань. Я слухаю інших, тих, які мають власну історію, мають, про що розповісти, і дуже часто їхня історія важка. Так я розумію журналістику. Тож для мене найважливіше те, що я — репортерка.\nПроживаю у Кракові, точніше, у Новій Гуті. Не в столиці. А якщо у Кракові, то на його околиці. Певно, мені звідси ближче до звичайних людей.\n– Так, історії звичайних людей Ти описала у «Струпі».\n– Ця книжка ніколи не мала бути книжкою, написаною з розмов із політиками чи з якимись очільниками. Здається, у моїй книжці немає жодного політика, тільки пересічні люди.\n– Є один. Мертвий.\n– О, так, так (сміється).\n– Ми перебуваємо у Новій Гуті, розкажи щось про цю місцевість. Ти присвятила їй свою нову книжку.\n– Так. Книга називається «Жінки Нової Гути. Цегли, перли та петарди» — історія Нової Гути з жіночої перспективи. Вважаю себе новогутянкою у третьому поколінні. Колись це було містечко, зведене на околицях Кракова в 1950-х роках, його спроєктувала група архітекторів на зовсім порожній території. Тут мали проживати робітники комбінатів найбільшого тоді польського металургійного заводу, що виробляв сталь. Тобто це було містечко виключно для робітників — перлина польського соціалізму. Тепер усе здається трохи дивним, бо це дільниця Кракова (до якої місто не дуже добре ставиться), але вона досі зберігає ту свою ідентичність: такий відтінок комуністичного містечка, пасмо соцреалізму. Моя книга – про жінок, тому що в соціалістичній пропаганді це було завжди місто чоловіків — різноробів, мулярів, металургів. У моїй праці історію околиці розповідають жінки, які її розбудовували (перші мулярки, архітекторки), а також учасниці страйків «Солідарності» (хоч містечко звели комуністи, проте тут відбувалися наймасовіші антикомуністичні протести в Польщі).\n– Продовжмо розмову про Твої книги. Я почала ознайомлюватись із Твоєю творчістю зі «Струпа». Українські читачі, які не читають польською, підуть тим самим шляхом. Чи це добрий початок?\n– Думаю, так. Якщо починати, то варто справді з чогось такого, що відзначено нагородою. Хоча «Струпом» я теж не цілком задоволена. Це мала вийти трохи інша книжка, і якби не те, що її треба було врешті дописати, закінчити, я б її ще довго «відточувала», доопрацьовувала. Мені завжди важко остаточно закінчити роботу. І, на щастя, трапилося так, що видавець просто «вихопив» її з моїх рук і сказав досить, уже кінець, нічого не дописуй. Тож, можливо, це добра книжка на початок. Хоча вона складна. Багато людей кажуть, що читали її частинами. Не можна прочитати цього тексту за один вечір. Варто дозувати. Бо того… болю… усе-таки забагато на раз.\nМені здається, що справді цікавим досвідом могло би бути прочитання після «Струпа» інших моїх книжок, які не є настільки болісними. Наприклад, «Ландринковий пил». Це радісна книжка. Про той інший бік іспанської душі: святкувальний, лудичний, ігровий. Хоча в ній теж є трохи такої темряви, забави зі смертю, а на дні лежить щось моторошне.\n– Прочитавши «Ландринковий пил», я була здивована, що його написала авторка «Струпа». А ще важче вірилось у те, що над обома книгами Ти працювала одночасно. Як так трапилось?\n– Так, ті книжки я справді писала одночасно. Бо не хотіла писати «Струпа» (усміхається), ця книжка з’явилася всупереч мені. Я тоді жила в Іспанії. Опинилася там випадково. Я не є знавчинею іспанської мови чи історії. Єдине, що могла сказати іспанською, перед тим, як туди потрапила, це gracias. Ландринки насправді з’явилися із моїх подорожей Іспанією, яка була для мене якоюсь мірою закритою. Тобто я могла тільки бачити/дивитися, не могла розмовляти. Ландринки теж довго писала. Моя іспанська мова «еволюціонувала», і врешті я змогла порозумітися з іспанцями. Але ця книга — побачена, її написано очима.\nВирушаючи до Іспанії, я вже працювала репортеркою. Хотіла писати репортажі й там. Тому шукала собі різних цікавих тем. І дізналася, цілком випадково, що в Мілаґросі, неподалік Бурґоса, проводять ексгумацію. Я була переконана, що поїду туди, напишу репортаж про те, як видобувають із землі випадково знайдені кістки останніх жертв громадянської війни.\nПриїхала – і все було геть не так, як я собі уявляла. По-перше, скелети були не останніми, а тільки якоюсь верхівкою айсберга. По-друге, особи були не військовими, а цивільними.\nПо-третє, вони були жертвами не війни, а дуже жорстоких політичних репресій. Врешті не було і так, що ці останки знайшли випадково, їх довго шукали. І найцікавіше в цій історії те, що всі селяни знали, де вони лежать. Їх поховали на краю ріллі й усе село знало, що вони там лежать уже кілька десятків років, тобто від 1939 до 2009. Усі знали, що це останки вбитих людей, і ніхто нічого не робив. Для мене це було таким незрозумілим, що я повернулася звідти, сіла за роботу й не могла написати більше одного абзацу. Цей абзац є у книзі. Мені знадобилося багато розмов, багато часу й дуже багато зусиль, щоби відчути, що я хоча б щось починаю розуміти. Чому так трапилося? Як узагалі таке було можливим?\nІ так, я тоді жила там нормальним веселим життям – у чудовій країні із прекрасним кліматом, смачною їжею, надзвичайними людьми – й одночасно розкопувала ту їхню історію, якої вони соромляться, про яку не хочуть говорити. Адже громадянська війна не є чимось таким, чим можна хвалитись.\nТак і з’явилася плутанина порядків, з одного боку — ландринки, з іншого — струп, такий дуже важкий.\n– Есперанса Перес, героїня книжки, яка однією із перших почала шукати останки своїх вбитих / зниклих безвісти родичів, писала, що під час пошуків «якоїсь миті вона відчула себе мертвою». Коли я працювала над перекладом, головні герої та їхні «могили» мені часто снились. Чи відбувалося щось подібне з Тобою?\n– О, так, теж снились. Однієї миті Іспанія втратила для мене всю чарівність місця, де можна відпочивати. Я знала, що курорти, які з’явилися на узбережжях у 1970–1980-х роках, були зведені на пустирях, де поховано осіб, що загинули через репресії. Снилися мені кістки, снився генерал Франко. Я з чоловіком часто подорожувала Іспанією — просто їздили автомобілем від села до села, відвідували цікаві місця. Пишучи «Струпа», я вже до такої міри була переконана, що ті могили всюди — непозначені, неексгумовані, що одного разу ми просто почали їздити до Португалії, щоби мати трохи інші асоціації.\nКоли читаєш Гемінґвея, коли вивчаєш історію громадянської війни в Іспанії з підручників, то там дуже мало йдеться про те, наскільки жахливою була ця війна. Здебільшого в наукових дослідженнях історики наголошують на тому, як проходила лінія фронту, де відбувалися битви, яку територію займали війська Франко, де Республіка провела контратаку, як оборонявся Мадрид – ось що є у книжках. Однак невідомо, що діялось у тилу, чи на територіях, де фронт уже пройшов (або його зовсім не було), як вишукували людей лише заради того, щоби їх забрати з дому, вивезти та вбити. І яким величезним був масштаб цього всього. Люди, які не займаються цією темою, взагалі цього не усвідомлюють.\n– «Головні герої цієї книжки мертві» — так починається Твоя розповідь. І справді, їхні кістки — це чи не єдине, що їх об’єднує, решта — їх розділяє. Особливо індивідуальна пам’ять (пам’ять їхня і пам’ять про них). Але іспанська держава намагається поєднати усіх мертвих. І матеріальним результатом першої спроби «поєднання» є гора, заповнена кістками (Долина полеглих), другої — Пакт забуття. Знаємо продовження — Іспанія починає роз’ятрювати рани. Як до цього дійшло?\n– Генерал Франко був дуже вправним політиком. Його можна назвати злочинцем, але не можна заперечувати його вправності. Він дуже добре знав, якою важливою є пам’ять, щоб творити суспільство, щоб будувати нову державу. Тож сам швидко висловив ініціативу вшанувати пам’ять загиблих на війні. Знав, що мусить якось це зробити. Спочатку хотів увіковічити тільки «полеглих за Бога та Іспанію», своїх солдатів, своїх вірних. Вигадав (здається, ще під час громадянської війни), що збудує великий мавзолей, який назвали Долиною полеглих. Зводили її дуже довго, і тоді ж почала змінюватися політична атмосфера. Виявилося, що не можна вихваляти тільки своїх, а противників просто залишити, бо вони — це теж Іспанія, це один народ, це сусіди, не можна все геть забути. І тоді Долину полеглих проголошено місцем поєднання. Це справді дивовижне місце, монструальне, навіть таке гротескне. Але яке це було поєднання?\nЦе було поєднання згори, за наказом диктатора, який мав абсолютну владу у країні. Тому викопали останки деяких людей, яких убили націоналісти, і, не питаючи згоди в родин, перенесли до мавзолею. Родини навіть цього не знали. Дізналися тільки тоді, коли Іспанія стала демократичною.\nТож тільки після смерті генерала все вийшло на яв.\nЧи ця перша спроба посприяла якомусь поєднанню? Усе залежить від того, кого про це запитаємо. Якщо запитати нащадків республіканців, то вони скажуть, що це було не поєднання, а образа, продовження насильства над їхніми родинами. Їм наказали бути тихими, мовчати й також приєднатися до народного руху. Однак якщо запитаємо прихильників генерала чи нащадків націоналістів, то вони скажуть, що це був добрий жест, щось неймовірне, це був вияв великодушності генерала, що пробачив своїм ворогам і хотів поєднати народ. Щодо цієї справи кожен тут має власну думку, але для мене особливо характерним є те, що немає жодного порозуміння між цими двома сторонами, жодна не може переконати протилежну.\nТому справді Іспанія довго мовчала. Схоже у Польщі після 1989 року просто все підкреслили грубою рискою. Вирішили: добре, закінчуємо диктатуру й переходимо до демократії, а про те, що було, — забуваємо, бо якщо почнемо зводити рахунки, то нічого доброго не досягнемо — буде новий конфлікт, нова війна. І сім’ям, які мали своїх померлих, своїх зниклих безвісти, сказали знову мовчати. Тепер не розповідайте нічого, бо ще не можна. Може, колись дозволять…. Тому чекали, чекали, чекали. Аж врешті оскільки країна не мала ідеї, як це зробити — зробили все люди. В Іспанії прекрасно те, що більшість ініціатив йдуть «знизу вгору». Для іспанців більше властивий такий низовий рух: люди чудово можуть організуватися, самостійно заснувати невеликі товариства (наприклад, Товариства сусідів). Це є позитивна риса іспанців. І вони щось таке зробили, постановили, що якщо не держава, то ми все започаткуємо. Родини жертв засновували товариства й готувалися до ексгумації останків. Тоді їм теж говорили, як Есперансі, що ще зарано, що ви чините, що з цього буде нова війна, ви хочете тільки розсварити всіх між собою. Але вони не готувалися всіх розсварити, вони просто хотіли повернути тіла своїх найближчих. Навколо іспанських ексгумацій досі точиться запекла дискусія.\n– Найцікавіше те, що мовчали діти загиблих, а ексгумації розпочали їхні внуки. Вони вже не пам’ятали ані війни, ані диктатури, не мають такого досвіду, як їхні батьки?\n– Так, це теж дуже характерна риса, що все почали не діти, а внуки. В Іспанії був такий журналіст Еміліо Сільва і він першим наважився вголос заговорити про це. Бо тоді вже були подібні ініціативи — проводили ексгумації і переносили останки на кладовища. Але все робили тихенько. А він першим провів публічну ексгумацію, оскільки не знав, що треба когось боятися.\n– «Земля пам’ятає» — так звучить назва одного з розділів «Струпа». Місця пам’ятають і можуть нам багато всього розповісти, звісно, за посередництвом людей (археологів, істориків, репортерів), які вміють відчитати їхню мову. У «Струпі» розказано історії багатьох місць, а які з цих оповідей Тобі писались найважче (були особливо контроверсійними).\n– Особливо контроверсійним і взагалі таким дуже характерним для цієї теми був яр, який називався Ла Бартоліна. Це хороша історія, тому що вона чудово показує, як усе відбувалося від війни аж до теперішніх часів. Це місце розташоване неподалік Калатаюда (в Араґонії). Туди привозили в’язнів на страти, їх там розстрілювали. Одні там опинилися за вироком суду, деякі — без нього. Взагалі це дуже гарне місце: з одного боку – крутий схил, із другого — пологий пагорб. Гарно там пахне – розмарином та іншими травами. Люди з околиць чудово знали, що під схилом лежать тіла, бо зробили собі з того місця додаткове джерело доходів. Були родини, які заробляли на тому, що збирали там кулі і здавали на брухт. Тому всі знали, що там є останки.\nАле вже тепер, коли особа із Partido Popular стала алькальдом (міським головою), вирішили зробити на тому місці сміттєзвалище. Справді, деякий час туди привозили сміття з околиці. Далі ствердили, що це природа, питання екології і сміттєзвалище треба присипати землею. Взяли землю з-під того схилу, де були могили. Просто її пересипали. Там мали знайти сотні кісток, і взагалі не було жодного шансу, щоби місцеві не бачили тих кісток. Саме так зробили таку пастку, трохи подібну до Долини полеглих. Місце, якого не можна роззброїти. Бомба сповільненої дії. Люди, які шукали останки своїх близьких, намагалися дістати згоду на ексгумації, на розкопки того, але виявилося, що це неможливо. Бо те сміття виділяє різні шкідливі речовини й може дійти до експлозії, до якогось вибуху.\nЗнову всі знають. Відомо де, відомо що, відомо хто, але не можна нічого зробити.\n– Чи знають, скільки їх там лежить?\n– Кілька сотень… Для мене це такий символ іспанської пам’яті. Що вона досі є бомбою сповільненої дії.\n– А Долина полеглих?\n– Теж. На мою думку, і вона є такою пасткою, яку залишив іспанцям генерал Франко і з якою вже не можна нічого вдіяти. Це взагалі неймовірне місце, гігантська підземна базиліка, що міститься всередині гори. Жодної частини церкви не видно ззовні, усе розміщено у величезному тунелі: баня зі складною мозаїкою, гігантські скульптури та крипти, а в криптах – останки. Частина з них — це військові генерала Франко, люди, нагороджені за справу, їхні тіла привезли з поля бою, або перевезли з мавзолеїв, могил, які нашвидкoруч викопували після війни. Та крім цих, там є украдені кістки. Взяті з тих анонімних, безіменних могил.\nОскільки це все лежить під землею – у скелі, через яку просочується вода, – крипти намокли, ящики, у яких лежали кістки, розпалися. Всі залишки перемішалися між собою. І тепер – це гора, у якій заховано кілька десятків тисяч змішаних скелетів.\nІ є люди, наприклад, один із героїв моєї книжки, які мають рішення суду, що дозволяє провести там ексгумацію, є інші — які таких документів не мають, але борються за те, щоби тіла їхніх близьких звідти дістати. Вони хочуть ексгумації, хочуть відкрити ті крипти. Але теж є і такі, які кажуть ні, ми не погоджуємося, ми не дозволимо. Якщо доведеться зрушити хоча б одну кістку мого кревного, щоби видобути тіло твого батька чи дідуся, – я не дам згоди. То як далі?\n– Втім генерала Франко все-таки вдалося ексгумувати.\n– Так, вдалося. Річ у тому, що всі ті останки лежать анонімно у криптах, крім двох поховань — генерала Франко, якого вже вивезено з Долини, й Хосе-Антоніо, який теж похований під церковною плитою. Ця плита – потужний камінь розбрату. Бо в Іспанії досі Фаланга й Хосе-Антоніо мають дуже вірних прихильників. Це люди, які приходять до базиліки, стають над могилою і вітаються фашистським салютом. Для мене це був шок. Уяви собі, приходить 60-річна жінка з торбиною покупок (з якоїсь великої крамниці), стає над тією могилою і салютує. Ніхто її не виводить, не звертає уваги, не арештовує. Для них це цілком нормально. Інші ж вважають його керівником фашистської партії, як Муссоліні. І те, що він спочиває у тому самому місці, де останки їхніх близьких, — для них просто нестерпно.\n– Долину теж обороняє Католицька Церква. Вона й далі шукає блаженних?\n– Мені здається, що сучасне іспанське католицьке духовенство теж не є таким одностайним. Трохи так, як у Польщі, де є ліберальна частина (таких лівих поглядів) і консервативна Церква, радикальна. В Іспанії так само. Католицька Церква відступила, не бере участі в політиці, не втручається. Коли ексгумовували Франко, генералова родина звернулася до Церкви, щоби та протистояла ексгумації. Духовенство сказало ні, це ваша справа, не долучайте нас. Проте в Іспанії дуже сильним є рух Opus Dei — дуже заангажований католицизм, правих поглядів, що навіть хоче впливати на владу, тому що вважає, що має на це право. І Долина полеглих, і ченці, що нею опікуються, — це один з епіцентрів такого дуже політизованого католицизму.\nПід час громадянської війни Церква дуже підтримувала генерала Франко. А тепер шукає своїх блаженних. Надалі активний досить потужний рух із пошуку людей, які були пов’язані з Церквою, загинули під час громадянської війни, яких вбили через віру. Якщо людину вбили за віру, вона стає мучеником і її можна беатифікувати. Поки що налічують 1800 іспанських блаженних, це абсолютний світовий рекорд — більше ніде їх стільки немає, тільки в Іспанії. Я мала можливість поспілкуватися з постулятором, людиною, яка готує беатифікаційні документи.\nВін сказав, що дійдуть до чотирьох тисяч. Багато незалежних авторитетів говорять, що переслідування під час громадянської війни християн-католиків були дуже масовими — це історичний факт, — загинуло дуже багато людей, які винні тільки в тому, що були священиками, черницями, працювали для церкви (виготовляли свічки), брали участь у релігійних рухах. За це вбивали. Натомість іспанська Церква визнала їх блаженними. Не вникаючи, чи справді їхня смерть – результат релігійних переслідувань, чи теж, може, тому, що служителів Церкви в ті часи надто сильно асоціювали з правим реакційним рухом. Церква підтримала одну зі сторін, друга почала її сприймати як ворога.\nОдин із католицьких єпископів Ісидор Гома сказав, що громадянська війна — це Хрестовий похід, і «хрестоносцями», тими, які борються за віру, звісно, були війська генерала Франко, а решта — це атеїсти, яких треба перемогти.\n– Ти дуже часто повторюєш, що написала цю книжку для поляків. Чому? Хочеш роз’ятрити старі рани? Чи знайшла спосіб, як їх загоїти? Чи, можливо, з іншою метою?\n– Так, я бачу дуже багато паралелей між Польщею та Іспанією. У їхніх історіях просто різні вектори. Ми мали ліві комуністичні авторитарні уряди, які винні в багатьох злочинах, репресіях за політичні переконання, іспанський вектор — праві — тобто скоювала злочини влада, диктатура, еліта правих поглядів. І навіть попри те, що ці вектори є скеровані у протилежні сторони, я бачу дуже багато подібностей між ситуацією поляків та іспанців. По-перше, тоді, коли відбувалася трансформація політичної системи, і ми переходили від того авторитарного уряду до демократії. Щось треба зробити з пам’яттю про те минуле, про скоєні злочини. Звести рахунки чи, може, про все забути.\nМене дуже цікавило, як із цим дають собі раду іспанці, бо мені видається, що коли полякам згадують їхню історію, вони реагують бурхливо й емоції зашкалюють, а це не сприяє рефлексії. Проте якщо все показати на прикладі іншої держави, дати змогу своєму народові впізнати себе в іншому, як у дзеркалі, тоді можна спокійно над усім замислитися. Я не маю готових відповідей на те, чи це було добре, що ми в 1989 році не звели рахунків за допомогою архівів, не посадили нікого на лаву підсудних. Іспанія теж цього не зробила, а тепер зіткнулася з великими проблемами, може, в іншому масштабі, але на подібну тему. Тож я писала книжку для того, щоби моя країна могла придивитися до історії сусідньої країни. Потім хотіла побачити, як відреагує.\nПо-друге, коли я читала промови головних іспанських політичних акторів 1930-х років, у мене склалося враження, що переглядаю сучасну польську публіцистику. Ті самі засоби вираження, такі ж епітети, якими описують своїх політичних противників. Ось, наприклад, (зараз перефразовуватиму, бо не пам’ятаю дослівно): У нашій країні є вороги, які хочуть знищити цю державу, тому що вона є традиційно католицькою, улюбленицею Бога та його Матері. А вони – зрадники, за кордоном жаліються на цю країну й хочуть довести її до занепаду. Я можу знайти таку саму промову в польських газетах, яку написав хтось із сучасного уряду.\nРозуміння того, що іспанська пропаганда була попередницею громадянської війни, мене просто руйнує, знищує.\nІ подібно як в Іспанії (у 1930-х роках), у Польщі тепер немає спільної основи — спільної мови. Немає місця, де можна спокійно поговорити про те, що добре для країни, бо або ти підтримуєш одних, або других. А якщо приймаєш позицію одних, то не можеш прийняти нічого, що скажуть другі.\nСподіваюся, що моя книга – таке трохи застереження, що можна ще зробити крок, два, п’ять уперед, тільки потім це може закінчитися так, як в Іспанії.\nКатажина Кобилярчик – польська письменниця, репортерка. Родом із Нової Гути, східної частини Кракова, де проживає і нині. Про рідні місця написала кілька книжок. Серед найвідоміших – її дебютна повість «Казки з блоку див. Новогутські репортажі» (2009) та найновіший репортаж «Жінки Нової Гути. Цегли, перли та петарди» (2020). У 2002–2008 роках працювала журналісткою у краківській газеті Dziennik Polski. Також друкувала статті в Gazeta Wyborcza, Tygodnik Powszechny, Polityka та National Geopraphic Traveller.\nЗнайомитися Іспанія Катажина Кобилярчик Репортаж