Давай займемось...фізкультурою (перша частина) - Романтика - Авторські твори - оріджинали - ФАНФІКИ - Фанфіки Українською Мовою (ФУМ)\nДата написання: 07.04.2022 в 22:39\nКатегорія: Дружба, Гумор, Навчальні заклади, Перший раз, Сучасна авторська література, Ангст, Романтика\nДавай займемось...фізкультурою (перша частина)\nДругий рік і рольові ігри\n-Марина Віталіївна, можно увійти?-Даша зазирнула в кабінет директора.\n-Звісно, Петрова, проходь,-похила блондинка ласкаво посміхнулась і показала на стілець напроти свого стола.\nПримостившись на краєчку, випускниця завмерла, нервово постукуючи пальцями по коліна, не зовсім розуміючи, навіщо її викликали до кабінету директора. Точніше, вона здогадувалася, але сподівалася, що причина криється не в її нескінченних прогулах. Точніше у тотальному непосіданні. Вона чекала, що вона перша почне неприємну розмову. — Дашенько, ти знаєш, як добре я до тебе ставлюся, зрештою, ти єдина золота медалістка на весь випускний клас, — жінка відпила чай, ніби не бажаючи говорити те, що мала на увазі,— але в тебе неприємності з фізкультурою. Я б змогла домовитися з вчителем, все ж таки ти відмінниця, брала участь в олімпіадах ... але ж ти зовсім не відвідувала. Жодного заняття за весь рік! Максим Валерійович обурений і не збирається йти нам назустріч.\n-І що це означає особисто для мене?— тремтячим голосом запитала Даша, відчуваючи, як земля схитнулася під ногами.\n— Ну, якщо ми не владнаємо це невелике непорозуміння, то він ставить тобі «2», і ти залишаєшся на другий рік.\n- Ви реально? Через нещасну фізкультуру? — серце школярки пропустило кілька ударів, перед очима виникло засуджувальне обличчя матері.\n— Люба, кожен викладач вважає свій предмет головним. Тим паче Максим Валерійович працює перший рік і все ще вірить у те, що вам потрібно те, чого ми вас вчимо, — на червоних губах жінки з'явилася сумна усмішка, яка означала, що зараз понесе її у спогади. Помітивши це, Даша швидко спитала:\n- І що, я нічого не можу з цим зробити?\n- Звичайно ти можеш. Максим Валерійович погодився позайматися з тобою додатково у червні. Він хоче, щоб ти відпрацювала пропущені заняття, тож атестат тобі видадуть лише наприкінці місяця. Але ж це не проблема?\n- Ні, я встигну подати документи. Все добре. — Старшокласниця не розуміла, кого заспокоює: себе, директора, обох.\n— Тоді наполегливо раджу підійти до Максима Валерійовича прямо зараз. Ти ж ще пам'ятаєш, де у нас спортзал?\n— Звісно, — похмуро буркнула дівчина, не реагуючи на прощальну шпильку Марини Віталіївни. Залишивши кабінет директора, вона швидко вирушила до зали, яка розташовувалась на мінус першому поверсі приватної школи. Проклинаючи все на світі, включаючи наперед ненависного фізрука, вона намагалася не думати про те, як відреагують батьки, якщо вона повідомить їх, що залишається на другий рік через дурну фізкультуру.\nУ залі було порожньо і тихо, викладача не було видно. Даша вже збиралася піти, як помітила, що двері в підсобку відчинені. Постукавши, вона зазирнула і виявила, що там також нікого немає. Ледве не загарчавши від злості, вона штовхнула ніжку стола, заваленого паперами.\n— Тц, стіл ні в чому не винен, — глузливий голос прямо за її спиною, змусив випускницю здригнутися, — особливо в тому, що хтось прогулював увесь рік.\n- Я не прогулювала, - дівчина обернулася і буквально вперлася у фізрука, який підійшов зовсім близько до неї.\n— Ну так, а я тоді княгиня Ольга, — засміявся молодий брюнет, відступаючи назад.\n— Може, ви ролевушки любите, хто вас знає? — буркнула Даша, чудово розуміючи, що її зухвалість вийде їй боком, але не може стриматися.\n— Якщо тобі так цікаво, то не особливо, — замовкнувши на мить, наче згадуючи щось, він додав, — хоч іноді можна. Перехопивши шокований погляд дівчини, він посміхнувся і розкудлати і без того кудлате волосся.\n— Добре, ти ж сюди прийшла не моє особисте життя обговорювати, правда ж? — він сів на стіл і кивнув Даші у бік стільця. — То що ми з тобою робитимемо?\n«Очевидно, не в рольові ігри грати», — промелькнуло в голові у Даші. Усміхнувшись власної безглуздої думки, вона окинула вчителя поглядом, вперше за рік подумавши, що, можливо, фізкультура не така вже й погана. Високий, атлетичної статури брюнет, у білій майці, яка відкривала погляду його рельєфні руки, та мішкуватих спортивних штанах. Не дивлячись на те, що він намагався здаватися серйозним, було видно, що він часто усміхається, а на правій щоці у нього дуже мила ямочка, яка робила його зовсім молодим і шалено чарівним.\n- Ау, ти ще тут? — Фізрук помахав рукою перед її обличчям, — Петрова, ти якась загальмована, чесно. Чи це все через те, що комусь світить другий рік?\n— Я не залишуся на другий рік, — випускниця схопилася на ноги, ледь не перекинувши стільця.\n— Ого, та в тебе бойовий настрій, як я подивлюся, — усміхнувся Максим Валерійович, стрибаючи зі столу і наближаючись до неї впритул. — Що ж, побачимо, що з тебе вийде. Будеш приходити до мене щодня до сьомої вечора, включаючи вихідні. Здаси нормативи та хоч якось відпрацюєш прогули.\n- Кожен день? — Даша підняла брови і здивовано дивилася на викладача, — а у вас інших справ немає?\n— А може, я просто відповідально підходжу до своєї справи? На відміну від деяких,-погляд льодових блакитних очей став серйозним, а посмішка зникла з лиця.\n- Я відповідальна! - обурилася школярка.\n— Я помітив, — похитав головою Максим Валерійович, повертаючись спиною до неї і щось перебираючи на столі, — завтра о сьомій. Охоронця я вже попередив.\n— Але завтра… — почала дівчина, але її нахабно перебили.\n- Завтра. О сьомій. І жодних запізнень, — промовив він, не обертаючись. - птепер попрошу звільнити приміщення. Мені ще купу відомостей заповнити.\nМені байдуже, Петрова\nДаша була маніакально пунктуальною, а тому прийшла до зали на двадцять хвилин раніше за призначений час. Не знайшовши фізрука, вона сіла на лавку і вкотре відтворила в голові вчорашню розмову, за яку їй було дуже соромно. Вона не знала, чому так нахабно розмовляла з вчителем, адже зазвичай вона так не поводилася. Можливо, вона була піднесена повідомленням про те, що їй світить другий рік, а можливо, тим, що препод по фізрі виявився цілковитим психом. «Симпатичним психом, чого гріха ховати. Зрозуміло тепер, чому дівчата ніколи не пропускали його занять», — дівчина посміхнулася, згадавши нескінченні обговорення однокласницями «Максімчика».\n- Я дивлюся, ти в гарному настрої? — вже знайомий голос змусив Дашу здригнутися — вона навіть не почула його кроків.\n- Ау, ти чого? — хлопець зігнув брову, дивуючись.\n— Просто не помітила, як ви підійшли, — випускниця встала з лави і завмерла, дивлячись на свої кеди.\n- Петрова, чого стоїмо, кого чекаємо? У нас заняття з пробіжки розпочинаються. А, ти ж не була на жодному моєму занятті, — сміявся фізрук.\n— Вибачте, — тихо сказала дівчина, так само не дивлячись на нього.\nВикладач перестав сміятися, приголомшений її реакцією, а від її голосу йому стало якось не по собі.\n- Ау, Петрова, це жарт був, - сказав він, - про прогули, тобто, а не про біг. Пробігтися тобі все ж таки доведеться, так що вперед, — він махнув рукою, вказуючи напрямок бігу.\n- Добре, - дівчина кивнула і, зібравши своє русяве волосся в хвіст, побігла.\nВже після першого кола по залі обличчя її почервоніло, а дихання збилося. Помітивши це, фізрук похитав головою, дивуючись такій неспортивності, але нічого не сказав. Після другого кола Даша бігла значно повільніше, а третя вже ледве переставляла ноги і трималася за бік.\n— Годі, — зітхнув Максим, роздратований побаченим. Випускниця відразу зупинилася, і намагалася віддихатися, упершись руками в коліна. — У боці коле?\n- Ага, - важко зітхнула випускниця.\n— А все тому, що заняття прогулювала і спортом не займалася, — багатозначно промовив фізрук, за що дістав повний роздратування погляд дівчини. Помітивши це, він посміхнувся і притулився до стіни, чекаючи, поки вона відновить подих.\nВін розглядав ученицю із задумом. Середнього зросту, досить фігуриста, майка та шорти мало чого приховували, так що він мав можливість оцінити переваги її фігури. Волосся, зібране у високий хвіст, відкривало гарну шию і миловидне, трохи кругле личико, на якому проступили краплинки поту. Загалом дівчина була цілком звичайною, тільки ось фізкультуру явно недолюблювала.\n- Все погано, Петрова, - перехопивши здивований погляд дівчини, вчитель пояснив, - тобі, звичайно. Ти не у формі, зовсім. Ти не здаси нормативи на п'ятірку.\n— Мушу, — пробурмотіла дівчина, відчуваючи, як відчай накриває її з головою.\n- Я розумію. Тоді пропоную тобі такий варіант: майже весь червень ми просто посилено займаємось, готуємо тебе, а наприкінці місяця ти здаєш мені нормативи.\n- А я зможу?\n- Чому б і ні? — усміхнувся вчитель. - Ну, що, поприсідаємо?\n- Ага, - школярка кивнула і, поставивши руки на талію, присіла.\n- Це ти називаєш присіданням? - фиркнув фізрук.\n— Так, а що не так?\n— Плечі розправ, руки на голову, живіт втягни, — сипав зауваженнями хлопець, кружляючи довкола дівчини, як стерв'ятник над жертвою, — попу не відкидай, стопи не відривай. Зігни коліна нормально! Давай, одного разу зробила, лишилося ще сорок дев'ять!\nДівчина присідала, проклинаючи той день, коли вирішила не ходити на фізкультуру. Тіло, що не звикло до навантаження, чинило опір і хотіло полежати на підлозі, ноги тряслися, а фізрук продовжував покрикувати на неї, поки вона не відмучила тридцять «нормальних» присідань. На більше її не вистачило.\n- А тепер на бруси! — скомандував він, коли Даша все ж таки знайшла в собі сили встати з підлоги.\n- Ви серйозно? — спитала вона, зобразивши найжалісливіший вираз обличчя, на яке була здатна.\nКоли Даша остаточно переконалася в тому, що ця мука ніколи не закінчиться, Максим Валерійович сказав, що на сьогодні достатньо. Годинник показував дев'ять, тому дівчина, у спішці попрощавшись, мало не побігла в роздягальню, боячись, що він придумає їй ще якусь вправу. Тільки опинившись за шкільними воротами, вона відчула себе в безпеці і зітхнула на повні груди. На вулиці було тепло і добре, тому школярка йшла неквапливо, насолоджуючись приємною погодою, незважаючи на те, що в неї боліли м'язи, про існування яких вона навіть не підозрювала. Занурившись у свої думки, вона зовсім не звернула увагу на компанію хлопців, що випивають, які сиділи прямо на тротуарі і - Ви серйозно? — спитала вона, зобразивши найжалісливіший вираз обличчя, на яке була здатна. - Абсолютно.\nКоли Даша остаточно переконалася в тому, що ця мука ніколи не закінчиться, Максим Валерійович сказав, що на сьогодні достатньо. Годинник показував дев'ять, тому дівчина, поспіхом попрощавшись, мало не побігла в роздягальню, боячись, що він придумає їй якесь заняття. Тільки опинившись за шкільними воротами, вона відчула себе в безпеці і зітхнула на повні груди. На вулиці було тепло і добре, тому школярка йшла неквапливо, насолоджуючись приємною погодою, незважаючи на те, що в неї хворіли м'язи, про існування яких вона навіть не підозрювала. Занурившись у свої думки, вона зовсім не звернула увагу на компанію випиваючих хлопців, які сиділи прямо на тротуарі і розпивали щось із пластикових стаканчиків.\n— Дівчино, а чому така гарна й одна? — один із хлопців відокремився від компанії і виник перед Дашею, перекриваючи їй шлях.\n— Вибачте, але я поспішаю, — пробурмотіла дівчина, роблячи крок управо.\n— Та досить, посиди з нами, — хлопець схопив її за руку, — вип'ємо разом, красуне?\n— Відпустіть мене, — скрикнула школярка, намагаючись вирвати руку.\n- Та гаразд тобі, ми не кусаємося, - хлопець гидко посміхнувся, - ну хіба що трохи.\nДаша відійшла назад, намагаючись звільнити руку, і натрапила на когось.\n- Ого, ось ти де, а я тебе втратив, - повідомив цей хтось знайомим глузливим голосом, - хлопці, дякую, що знайшли мою дівчину. Вона в мене така безглузда, — буквально заспівав Максим Валерійович, охоплюючи випускницю за талію і притягуючи до себе. Рука, що утримує Дашу, одразу розтиснулася, а хлопець, який пахнув алкоголем, відступив назад, демонструючи фізруку порожні руки на знак відступу. Взявши школярку за руку, Максим потяг її вперед, подалі від компанії, що продовжувала бухати, як ні в чому не бувало.\n-Безглузда? — скривджено спитала школярка, коли вони відійшли досить далеко.\n- А що ні? — усміхнувся вчитель, відпускаючи її руку і зупиняючись. — Залишилася одна на п'ять хвилин і тут же неприємно вляпалася.\n— Це було… — дівчина сама не зрозуміла, що хотіла сказати, тож замовкла. -Дякую, — тихо сказала вона, а потім, перш ніж він встиг щось відповісти, швидко затараторила, — Максиме Валерійовичу, вибачте мені за вчорашнє. Я зазвичай так себе не веду, у сенсі не розмовляю, знаєте, з іншими вчителями, тобто взагалі ні з ким, просто так вийшло, я…\n— Ау, Петрова, заспокойся, — вчитель поклав руку на голову дівчини і несильно скуйовдив її волосся , - все добре. Хоч матюком при мені лайся, тільки нормативи здавай.\n— Добре, Максиме Валерійовичу...\n— Петрова, ну який я тобі Максим Валерійович? Мені що сто років? — посміхнувся хлопець, йоржаючи волосся, цього разу своє. — Тим паче, офіційно я вже не твій учитель. Просто Максиме, зрозуміла, Петрова?\n— Так, — збентежено кивнула Даша, здивована тим, що відбувається.\n— От і добре, з цим розібралися, — фізрук усміхнувся і махнув дівчині рукою, — До завтра, Петрова.\n— Мене Даша звуть, — крикнула вона йому слідом.\n- Мені всеодно, Петрова.\nДівчина дивилася, як учитель ховається за поворотом, і намагалася переварити те, що сталося останні півгодини. До неї пристала компанія, прийшов її фізрук, потім сказав, що він взагалі не її фізрук, скуйовдив їй волосся і пішов. Вона нічого не розуміла, але відчувала, що за останні півтора дні і без того надто багато думала про цього насмішкуватого хлопця, який ще надто молодий, щоб називати його Максимом Валерійовичем.\nЛьодовито-блакитні очі з смутком дивилися на самотню фігурку, що повзла, як черепаха, по розмитому після дощу стадіону.\n- Петрова! — гукнув фізрук. — Це тільки перше коло — годі вмирати! Моя бабуся бігає швидше!\n— Зрозуміло, у кого ти такий псих, — буркнула собі під ніс Даша так, щоб він не чув, втомлено пересуваючи ноги по витоптаній стежці, періодично перестрибуючи калюжі та бруд у своїх нових білих кросівках. Легені вже починали горіти, в боці кололо, розпатлане волосся лізло в обличчя через вітер, а думки уривчасто чіплялися за німі, гнівні лайки у бік фізрука. Бісила погода з її сірими грозовими хмарами і далекими гуркотами грому, бісили батьки зі своєю золотою медаллю, бісила школа зі своїми заморочками. А особливо дратував фізрук зі своїми жартами і гарними очима.\nПробігши повз Макса, Даша сердито примружившись, поглядом показала все, що вона думає про його предмет.\n— Не хмурся, зморшки будуть, — усміхнувся Макс, проводжаючи очима її силует і відзначаючи на задвірках свідомості, що постать все-таки в неї гарна. -біжи, Форест, біжи! -не міг не додати він наостанок. Зрештою, збожеволівши, перемагаючи біль у кожному м'язі свого далекого від спорту тіла, Даша зробила ривок уперед, показуючи, що може бігати. Але тут же вона послизнулася на глині, зробила кульбіт і, заплутавшись у ногах, з усього розмаху впала на стежку. У лікті і коліні різко стало боляче, але скривившись, Даша все ж таки встала. Максим ледве побачивши її падіння, примчав швидше за вітер. Обличчя хлопця вперше за все їхнє заняття було серйозне і трохи напружене.\n- Де болить? — не чекаючи її відповіді, він обережно промацав лікоть, з якого стікала кров упереміш із брудом.\n- Боляче, - жалібно пискнула дівчина, важко дихаючи після бігу, - коліно болить. Фізрук опустився навпочіпки і обережно задер порвану штанину. Коліно теж було трохи подряпано.\n— Яка ж ти проблема, Петрова, — беззлобно кинув він. Хотілося додати щось ще в своєму дусі, але подивившись на забруднену брудом ученицю з кровоточивими кінцівками, сплутаним волоссям і таким беззахисно-нещасним виразом обличчя, фізрук лише похитав головою, підвівся і звелів іти за ним.\n- Куди? — здивовано спитала Даша.\n- Бачиш п'ятиповерхівку за сто метрів звідси? Я там живу. Пішли, курча, треба промити твої бойові рани.\nЗдивуванню Даші не було межі. У її поданні, ходити до вчителів додому, це якось інтимно та заборонено. Тому дівчина відразу випалила, що сама живе недалеко і чудово дійде до будинку без його допомоги. Вона навіть встигла розвернутися і зробити один крок, перш ніж, ойкнути, зрозуміла, що коліно і лікоть болять дуже сильно, а ще болить кісточка.\n— У тебе ще легкий вивих, тупоріз ти мій, — підсумував Максим і просто згріб Дашу в оберемок, обережно перекинув через плече, наче вона нічого не важила, і попрямував до себе.\n- Що? Як? Я сама! Сама піду! - обурювалася збентежена Даша.\n— Звичайно, підеш, Петрова, — спокійним тоном психіатра відповів фізрук, — а післязавтра не тільки підеш, а й знову побіжиш. Відгул дам лише на один день.\n- Ні, ви не зрозуміли! - намагалася протестувати Даша, - я можу зараз йти, сама. Я важка, я… \n— Петрова… — втомлено обірвав її молодий учитель, — помовч… І давай уже на «ти», я не такий старий, як ти думаєш.\n— А скільки вам… Тобто, тобі років?\n- Петрова, ти фліртуєш зі мною? — засміявся фізрук, змусивши щоки дівчини зашарітися від збентеження.\n- Старий, - буркнула дівчина.\nЗа це він трохи підкинув її на плечі, змусивши знову ойкнути і збентежитися.\nПоки Даша не знала, куди дітись на плечі фізрука, і від сорому вже почервоніла як рак, Макс, притримуючи її однією рукою, раптом подумав, що напевно сам з нею трохи фліртує. Зовсім трохи. Зовсім. А чому б і ні? «Забавне дівчисько», — думалося йому. До хати, як і обіцяв фізрук, вони дійшли дуже швидко, і, піднявшись на другий поверх старенької п'ятиповерхівки, Максим усе з тим же вантажем в особі Петрової на плечі зателефонував у двері. На порозі тут же з'явилася низенька, пухка бабуся з веселими і добрими, як у дитини очима і з напускною строгістю глянула на онука.\n- Максіку! Ти нарешті привів у будинок дівчину!- радісно вигукнула вона,-ммм, точніше, приніс. Як тебе звати, сонечко? — Бабуся пропустила в будинок онука, який нарешті поставив ученицю на тверду поверхню. Даша злякано переводила погляд із бабусі вчителя на нього самого, не знаючи, що сказати. Біль у розбитому лікті та коліні радості не додавав, хоч і трохи пішов на задній план після заяви цієї милої бабусі.\n— Знаєте, взагалі, я… — почала вона.\n- Моя учениця, ба. Вона впала в багнюку, і її треба помити, — спокійно сказав Макс, роззуваючись.\n- Так, так,- хитро примружившись, підсумувала бабуся, роблячи в голові свої висновки,- я піду поставлю чайник ... так ... коли плануєте одружитися? — невинно поцікавилася вона, повертаючись у бік кухні. Очі Даші після цієї заяви стали круглими, як блюдця, а щелепа сама по собі відвисла.\n- У серпні, бабусю, - добив її фізрук єхидною фразою, зверненою до бабусі. Потім він просто схопив її за руку і потягнув у ванну кімнату.\n— Амм….ммм… — учениця в ступорі не знала, що сказати, просто машинально підставила брудні руки під теплу воду. На Максима Валерійовича їй дивитися не хотілося.\n- Петрова, що за красномовство? Ти ще й приклалася головою? - реготнув брюнет, обережно промиваючи її лікоть. Даша цим маніпуляціям не чинила опір, хоч і відчувала поколювання в тих місцях, де її торкалися довгі пальці вчителя.\n— Не звертай уваги, Петрова, — між тим інтимно прошепотів Максим,— бабуся спить і бачить, як мене одружити. А враховуючи, що я не вожу в будинок особин жіночої статі, вона вчепилася в тебе, як у рятівне коло.\n- Мм,- Даша видала недомикання, що означає те, що вона його зрозуміла.\n— Біда з тобою, Петрова,— засміявся вчитель,— приводь себе в порядок, ось рушник. Я почекаю зовні, піду за аптечкою.\nЛедве він вийшов, прикривши за собою двері, як Даша, що є сил, вчепилася руками в раковину і втупилася в своє червоне від сорому віддзеркалення в дзеркалі. В голові крутилося тільки одне питання: що це зараз, до біса, було?! Чому Максим ніс її на плечі до себе додому, як якийсь пітекантроп у печеру? Що за неадекватні питання від його, хай і милої, але явно чокнутої бабусі? Що за ніжні торкання її не таких страшних бойових ран? І чому, чорт забирай, так страшно і боязко підняти очі і подивитися йому в обличчя? Даша від надлишку почуттів побризкала трохи крижаної води на обличчя, після чого виявила, що з професійно промитого фізруком ліктя трохи сочиться кров. На коліно їй було страшно дивитися, тому Даша просто покинула ванну, накульгуючи на підгорнуту кісточку. Макс уже чекав на неї за дверима, розтягнувшись у кріслі з аптечкою в руках. Гарно окреслені губи були щільно стиснуті, а вираз обличчя був найсерйозніший, на який він тільки був здатний. Але льодово-блакитні очі ні-ні, та й горіли іскорками веселощів і глузування.\n— Вітаю, Петрова, з курчати ти еволюціонувала у мокру курку, — усміхнувся Максим, дивлячись на її мокре обличчя та руки, які школярка так і не витерла запропонованим рушником. Вскублене волосся і закатана штанина з закривавленим коліном не додавали шарму і чарівності, швидше і справді нагадували підбитого горобця. Даша ж вперше по-справжньому розлютилася на жарт фізрука, і, подякувавши йому за все, розвернулась у бік виходу, але Макс, лише зітхнувши, різко піднявся, за два кроки опинився перед носом учениці, підхопив її на руки, як пушинку, і посадив у крісло.\n— Гаразд, Петрово, не кип'ятись за курку, — миролюбно почав він, відкриваючи аптечку і дістаючи перекис із ватою та якимись невідомими їй мазями,— сиди тихо, я намагаюся допомогти.\n- Навіщо? — мимоволі вирвалось у Даші. Більше того, вона не знала, яку відповідь хотіла б почути.\n— Ти — моя відповідальність, а заодно біль голови, — усміхнувся Максим, обробляючи її коліно,— і я все ще хочу зробити з тебе хоч подобу спортивної людини.\nДаша лише пирхнула, відвернувшись. Чомусь така близькість всього кілька сантиметрів між ними змушувала нервувати, а серце битися частіше, особливо при погляді на широку накачанную спину і рел'єфні руки, які з грацією метелика ледь торкалися її ран, звівши неприємні відчуття до мінімуму. Даші раптом вперше подумалося, що фізрук з цього глузливого хлопця і справді добрий, а турбота про своїх підопічних тільки додає бонуси до його доброї натури. Тут же подумалося, а чи з усіма ученицями Максим так поводиться, і якщо так, то чомусь стає сумно на душі та липко-неприємно. Думки різко перервалися від болю через нанесення якоїсь мазі.\n— Ааа, — скрикнула дівчина, — щипить, щипить, щипить!\n— Петрова, — на видиху промовив учитель з особливою інтонацією в голосі і, різко нахилившись до її коліна, обережно подув на нього холодним повітрям. Даша від несподіванки, навпаки, забула, як дихати. Серце на мить пропустило кілька ударів, розучившись битися. Мир Даші звузився до однієї цієї кімнатки, з ніжно-зеленими новенькими шпалерами, старим настінним годинником з зозулею, трохи курним сервізом за скляною гіркою, великим телевізором і старими меблями. Світ продовжував жити десь далеко за межами цієї кімнатки, де центр всесвіту впав на неї з Максом стовпом світла, а час зупинився. Тут були тільки губи фізрука, згорнуті трубочкою, які продовжували дмухати на давно забуте коліно. Зір теж звужував свій оптичний приціл, направивши радар на довгі не по-чоловічому густі чорні вії, які так гарно тремтіли щоразу, коли молодий вчитель моргав. Це було не просто несподіваною навагою, це стало снайперським пострілом, який прострелив серце Даші сорок п'ятим калібром. Думок не залишилося, тільки розширені, як у наркомана зіниці, у кожному з яких стояв насмішкуватий анфас фізрука. З'явилася несподівана лякаюча тяга торкнутися все ще мокрими пальцями волосся хлопця, захотілося раптом щось сказати, але всі слова вилетіли з голови.\nА вчитель тим часом не бачив її обличчя, не знав, що світ розчинився десь у свідомості його недбайливої учениці. Макс відчував мало чого чарівного, він лише помітив, що гостре коліно школярки, нехай і подряпане, виглядає дуже мило. Несвідомо зазначив, що в неї дуже ніжна, як шовк шкіра, і несподівано піддавшись невідомому пориву, підняв погляд нагору, насмішкувато заглядаючи їй в очі. Жарт так і застиг на його напіввідкритих губах. Молодий чоловік на мить теж відчув чари. Криговидні очі дивно вивчали школярку, дивно і болісно довго, не моргаючи. І якщо в її світі залишилася лише кімната з ними двома, то його світ розколола за мить невідома блискавка, розсікаючи все на те, що було до, і що буде після.\n— Петрова, — раптом промовив він хрипким після довгого мовчання голосом, — я тільки зараз помітив…\nСерце Даші кинулося в галоп, швидкими ударами пробиваючи мозок зсередини, чекаючи його слів.\n- Я тільки зараз помітив... - повторив він, - у тебе дуже класні м'язи шиї. Робиш вправи? — діловито спитав він, закриваючи аптечку, також глузливо дивлячись на неї спідлоба. Магія розлетілася битим склом, падаючи на підлогу в голові Даші, як тільки до неї дійшов сенс його слів. Хотілося раптом, як Гомеру Сімпсону, кричати і рвати на собі волосся. - Шия, - тільки й змогла сказати вона, - круто, так. Макс на секунду відволікся і знову глянув на неї більш осмислено, помічаючи в слух, що вона все ж таки гальмується. Тут же, як ураган Катріна, в кімнату увірвалася бабуся, з підносом, усипаним цукерками, зефіром і величезними чашками з чаєм, що димиться, руйнуючи магію моменту своєю появою. Наостанок, Макс шепнув, що краще погодитись на чай, бо сперечатися з бабулею небезпечно для життя. Гомер Сімпсон у голові Даші вже не просто катався по підлозі і рвав волосся, він розлючено душив Барта з обличчям її фізрука.\nПроте чаювання пройшло дуже весело. Даша зрозуміла, що і бабуся, і її божевільний онук ті ще веселяки і балакури, але такі милі та класні, що в душі вона була б не проти, хоч щодня пити з ними чай і весело балакати, слухаючи їх шалені, але такі смішні. історії. Вже лежачи вдома в ліжку, з хворим на сміх животом, наповненим кілограмом цукерок (бабуся була дуже переконлива в тому, що їй треба більше їсти), Даша прокручувала в голові події минулого дня. Як Максим проводжав її до дому (дякую бабусі), згадувала чарівний момент, як він дув їй на хворе коліно, яке його стараннями вже зовсім не хворіло, думала про те, що вії у нього справді довгі-довгі, а очі особливі, і сам він особливий. І щось раптом стало щеміти всередині зовсім не так, як колись їй подобався дурний однокласник у дев'ятому класі. І нехай неромантична алегорія, але Даша виразно зрозуміла, що сорок п'ятий калібр, випущений чарівними віями Макса, подумки перетворив серце на ошметки, приносячи його на вівтар кохання цього психа-фізрука. Застогнавши від смутку та сорому, Даша накрила обличчя подушкою, остаточно переконавшись, що закохалася.\n- Петрова, якщо ти не залізеш на чортів канат, я тебе на ньому повішу! - кричав Макс, стрибаючи на маті.\n— Гори в пеклі, паскуда, — прошипіла Даша собі під ніс, намагаючись підтягнути свою тушку на тремтячих від напруження руках. Їй дуже хотілося це зробити, але одного бажання було недостатньо. Тіло все ще шокувало від таких незвичних навантажень, але дівчина помічала, що деякі речі їй давалися набагато простіше, ніж півтора тижні тому до початку занять. Настрій під час тренувань був піднятим, у чомусь завдяки невеликим успіхам, а в чомусь завдяки Максу. Хлопець постійно кепкував над нею, і, хоча, спочатку це дико дратувало її, то зараз їй це навіть подобалося. Вона взагалі все частіше ловила себе на тому, що їй подобається все, пов'язане з Максимом. А особливо його сміх, такий нехарактерний для дорослого хлопця, і його посмішка, яка одразу ж перетворювала його на хлопця.\nА ще її наповал убивав його трек "лист". Останнім часом він став включати музику, щоб заняття проходили бадьоріше, і Даші здавалося, що це робить їх тренування інтимнішими. Для неї музика була чимось особливим, чимось особистим, що вона могла показати не кожному. Вона не могла стримати усмішку, коли Макс починав дуріти, підспівуючи і пританцьовуючи, як зараз. На весь зал гуркотів «Гимн Шута» групи Король і Шут, а Макс скакав навколо каната, наспівуючи на весь голос і строя пики.\n— Искренне прошу, смейтесь надо мной, если это вам поможет. Да я с виду шут, но в душе король, и никто как я не может! — горланив він, смикаючи за канат, тим самим розгойдуючи школярку.\n— Ну, припини вже! Я ж можу впасти! — верещала вона, ледве стримуючи сміх.\n— Я ловлю тебе, — Макс розкинув руки і скорчив таку серйозну пику, що Даша не втрималася і розреготалася на весь голос. Руки самі по собі розтиснулися і вона сковзнула вниз, падаючи прямо на фізрука.\n— Взагалі-то, я пожартував, — буркнув він, здуючи з обличчя волосся випускниці, яке лізло йому в очі.\n— Вибач, я просто… — квапливо почала вона, але він змусив її замовкнути, одним рухом перевернувши її і опинившись зверху. Серце Даші забилося зі швидкістю мільйон ударів за секунду від такої близькості та від його широкої посмішки.\n- Якщо вже все так зручно склалося, то давай зробимо вправи на прес, - запропонував Макс, влаштовуючись прямо на стегнах дівчини,- зараховую, тільки якщо головою доторкнешься до мене, зрозуміла?\n— Ага, — переривчасто видихнула школярка, радіючи, що її почервоніння з легкістю можна пояснити фізичним навантаженням, а не збентеженням, яке вона відчувала. Напружуючи м'язи, вона щоразу відривала тіло від підлоги, а фізрук вважав. Сьогодні в нього був дуже піднятий настрій, і хотілося дуріти. Він раз у раз відкидався назад, не даючи дівчині дотягнутися до нього, і дражнив її.\n- Петрова, чого пихкаєш, як паровоз? Дивись, зараз пара з вух від старанності піде, — дражнив він її, постійно намагаючись відскочити, щоб не зараховувати нахил.\n— Я намагаюся, — фиркнула Даша, ледве піднімаючи тулуб у двадцять дев'ятий раз. — ІІІ, тридцять, — оголосив Макс, аплодуючи,— розумниця, — він схопився на ноги, піднімаючи великий палець на знак схвалення.\n— Дуже кумедно, — буркнула дівчина, надуючи щоки.\n- Я, взагалі-то, серйозно, - перехопивши здивований погляд карих очей, Макс пояснив,- для тебе це дуже хороший результат,- він усміхнувся учениці, і несподівано простягнув руку до її обличчя. Вона завмерла, не розуміючи, що він робить, а він тільки усміхнувся і відвів з обличчя пасмо волосся, що вибилося з хвоста, і акуратно заправив її за вухо. Даша на мить навіть дихати перестала, вражена цим лагідним дотиком. Фізрук теж завмер, немов усвідомивши, що власне робить. Чергова пісня добігла кінця і запанувала тяжка тиша. "Скажи, давай, скажи хоч щось!" — подумки наказувала собі Даша, але в голову нічого не йшло, крім цієї безглуздої фрази. Вона просто дивилася, немов зачарована, в його блакитні очі, які так само дивно дивилися на неї. Несподівано знову заграла музика і чарівність моменту розчинилася. - Ти слухаєш Наталю Орейро, серйозно? — пирхнула випускниця, знову знаходячи здатність виразити.\n— Я під неї танцюю, — пояснив Макс, а наступної миті відступив назад і став танцювати, явно щось латинське. Даша немов зачарована спостерігала за його рухами, розуміючи, що її вчитель дуже палкий. Перехопивши її погляд фізрук посміхнувся, і наблизившись до неї, схопив за руку, крутанув, а потім притягнув до себе,— добре займатимешся, навчу тебе танцювати бачата. -\nНавіщо? — здивовано спитала школярка. - Тому, що це корисно і дуже сексуально, - останнє слово він виділив голосом, не відриваючи очей від пухких губ дівчини, а його пальці все ще залишалися на її талії. Школярка завмерла, не знаючи, що на це сказати і куди себе подіти. Дотик хлопця, наче пекло її через тонку тканину футболки, пускаючи її серце стрибати. «Дідько, я все ж таки фліртую з нею. Придурок! А в неї походу зараз розрив серця буде»,- усміхнувся Макс, дивлячись на її розширені зіниці та квіти. Стиснувши легенько пальці на секунду, ніби намагаючись чіткіше запам'ятати відчуття, він відпустив ученицю, а потім крутнувся на місці і загорлав разом із Наталею Орейро:\n— Cambio dolor por libertad!\nНа це Даша тільки покрутила пальцем біля скроні, а Макс знизав плечима, радіючи, що йому вдалося так легко відвернути увагу учениці.\n— Мені здається, ти божеволієш, — усміхнулася випускниця, а потім ойкнула, побачивши годинник,— мені час — вже майже десять.\n- Ого, щось ми сьогодні розійшлися,- свиснув Макс, сам до кінця не розуміючи, що саме має на увазі. Їхнє тривале тренування або його загравання з власною ученицею.\n- Я тоді піду? - Невпевнено запитала школярка.\n- А ти хочеш провести ніч у спортзалі? — зігнув брови фізрук.\n— Давай уже, відчалюй, безглуздя. Дівчина махнула йому на прощання рукою, і, крутнувшись на п'ятах, вийшла із зали, гучно грюкнувши дверима\n- Петрова, ти така Петрова, - похитав головою Макс, посміхаючись.\nДівча було дуже забавним і, що не менш важливо, старанною. Йому подобалося проводити з нею час, і йому було весело з нею. Йому навіть було трохи шкода, що це всього на пару тижнів. Переодягнувшись зі спортивної форми в джинси та олімпійку, він зачинив двері в підсобку і попрямував до дверей до зали, яка несподівано розчинилася прямо перед його носом.\n— Петрова, ти все ж таки вирішила заночувати тут?\n— Школа замкнена, а охоронця немає на посту, — повідомила Даша, нервово прикусуючи губу, — маєш ключі?\n— Нє, — струснув головою фізрук, — дивно, а куди він подівся?\n— Не знаю, записки не лишив, — огризнулася випускниця, але тут же злякано підвела обличчя і скоромовкою випалила, — вибач, я просто нервуюсь.\n- Та гаразд тобі, ну закрито і закрито. Виліземо через вікно, — хлопець заспокійливо грюкнув її по плечу і вийшов із зали. Дівчина поспішила за ним, почуваючись украй незатишно. Однак, піднявшись у хол, вони зіткнулися з першою перешкодою — всі вікна першого поверху були забрані ґратами.\n— Фігово, — промимрив Макс, — доведеться спускатися через другий.\n— Неа, я не полезу, — похитала головою Даша.\n- Петрова, у тебе є кращі варіанти? — іронічно спитав хлопець.\n— Ні, але я не хочу зламати ногу, — категорично відповіла дівчина, — тим паче там дощ.\n— Петрова, треба просто вилізти у вікно, спуститися на витягнутих руках униз, поставити ногу на ґрати і… — фізрук глянув на ученицю і замовк, — пробач, я забув, з ким розмовляю. Ти і другий поверх ... ти права, краще почекати поки цей дедан повернеться.\n- А що мені сказати батькам? Вони хвилюватимуться.\n- Пф, скажи, що ти у подруги чи у хлопця, - запропонував Макс.\n— Геніально, — промимрив Даша, набираючи номер мами. У міру розмови обличчя її змінювалося, але під кінець воно відображало крайній ступінь полегшення, вони поїхали до друзів з ночівлею, пояснила вона.\n— Вже легше, — усміхнувся вчитель, а потім несподівано запропонував, — якщо ми все одно замкнені тут, підемо, поїмо.\n- Чого?- не зрозуміла дівчина.\n- Ну, вкрадемо чогось смачного з їдальні, - змовно прошепотів Макс, беручи її за руку і захоплюючи за собою. Вони рилися у величезному холодильнику в пошуках перекушування, коли несподівано за вікном вдарила блискавка, і пролунав гуркіт грому. Даша здригнулася, а наступної секунди у всій будівлі згасло світло.\nСталося одночасно кілька речей: спалах світла за вікнами їдальні, потім грім, і наступне відключення електрики у всій школі. Даша, яка до цього мирно жує булочку, так злякалася, що неусвідомлено стрибнула на спину Макса, від переляку вчепившись у нього кліщем.\n- Що це було? Що? — Даші було настільки страшно, що вона не помітила, як буквально повисла на Максі, вчепившись руками йому за плечі, і обхопивши ногами торс.\n- Петрова, бляха, - Макс не перестаючи жувати, спробував пальцями відчепити ученицю від себе,- що ти робиш? Ти мене задушиш.\nДо Даші раптом дійшло, що вона робить, і відразу вибачившись, вона зістрибнула з нього.\n- І як це розуміти? — Максим різко розвернувся у її бік, звикаючи до темряви. — Захисна реакція, — пискнула зовсім збентежена Даша і поспішила пояснити, що з дитинства боїться до тремтіння грому, і коли вона бачила раніше блискавки, то ось так само вчепилася мертвою хваткою в батька чи маму, або того, хто був поруч. Батьки прозвали це жартома захисною реакцією.\n- Ти божевільна, Петрова, - після її тиради видав учитель, відкушуючи ще один пиріжок.\n- Не смішно!- образилася дівчина,- у всіх свої страхи, і ... Що це?!-Фізрук тільки закотив очі, почувши слабкі шерехи.\n— О, мабуть, маніяк, що прийшов до нашої душі, — підбив він, закриваючи холодильник.\n- Я серйозно!— Даша схопила підніс, і готова оборонятися, бо звуки ставали голоснішими,— я нещодавно дивилася серіал, де маніяк убивав підлітків уночі в школі! І там теж спеціально вирубали світло, і так починається кожен жах, і…\n— Петрова, — Макс схрестив руки на грудях, посміхаючись від вуха до вуха, слухаючи її казки, — знаєш, Петрова…\n— Ааааа! — Даша побачила в темряві якісь тіні, кинула туди тацю, і загорлав: «Тікаємо!», кинулась геть з їдальні.\n- Петрова, блять! - Макс кинувся за нею, раптом, усвідомивши, що вона вміє за бажання бігати,- Петрова, це просто миші! Петрова! Даша рвонула, однак, як справжній спринтер, і фізрук наздогнав її тільки в прольоті сходів, схопивши за комір футболки.\n- Заспокойся!— Фізрук з розвороту впечатав її собі в груди, що брикалася від страху дівчину, міцно притис і обійняв. Будучи набагато нижче, Даша просто виявилася затиснута, немов у сталевих лещатах. Теплих та затишних лещатах. Минуло кілька мить, де вчитель і учениця майже не дихали. Думки билися в голові школярки, як птах у клітці, повільно приходячи до тями. На темних сходах у порожній школі вночі чути було тільки плутане дихання.\n- Все нормально? — нарешті порушив тишу фізрук, що мовчав до цього.\n— Так, — з тремтінням у голосі відповіла учениця, трохи відсторонившись,— вибач, я, я…\n— Тупиця, — підказав фізрук, посміхнувшись, неохоче розчіплюючи обійми, — пішли в учительську, захисна реакція.\n- Петрова, - вкотре закотив очі Максим, - ти хочеш спати на сходах? Пішли, в учительській є диван,— і, розвернувшись, він узяв її теплу долоню в свою і потягнув на другий поверх.\n— Я хочу в туалет, — пискнула Даша, яка тулилася до Максима дедалі ближче, коли чула грім.\n— Біда з тобою, Петрова, — беззлобно засміявся фізрук, підводячи її до вбиральні.\n- Це чоловічий, - обурилася дівчина, вказуючи на двері.\n— О Боже, який сором! — гримнув Макс, підштовхуючи її всередину, — жіночий на іншому поверсі. Давай, крокуй, я не підглядатиму.\nЧерез нестерпно довгі хвилини, вони все ж таки дісталися учительської, яка, благо, була відкрита. Але тут постала ребром інша проблема: диван був невеликий і лише один.\n- Петрова, - діловито почав Макс, кидаючи свій рюкзак зі спортивним одягом на стілець, - я зазвичай джентльмен, але мені якось не хочеться спати на брудній підлозі, де немає навіть пледу. Доведеться потіснитися. — Я посплю на столі чи стільці, — випалила Даша і підскочила на місці, коли знову побачила спалах світла за вікном. Очі вже звикли до мороку, тому вона помітила чергову усмішку фізрука.\n— Та гаразд, Петрова, не сексом будемо займатися, — пожартував Макс, — ти в один кут дивана, я в інший. Чи ти настільки сильно тримаєш себе перед хлопцем?- Підробив він.\n- У мене немає хлопця! - спалахнула дівчина, почервонівши,- і нічого я не...\n- Тихо-тихо, тримай себе в руках, - засміявся Макс, зручніше підкладаючи рюкзак під голову замість подушки,- солодких снів,- шепнув він на другий бік дивана, намагаючись зайняти якнайменше місце, щоб влізла і учениця. Даша, як не намагалася, але, навіть згорнувшись клубком, все одно торкалася ногами, ніг Макса.\n— На добраніч, — буркнула вона, заплющивши очі, бо знову почула грім.\n— Гей, Петрова, хай тобі насниться п'ятірка з фізкультури, — пирснув зі сміху він, але відразу відчувши її тремтіння, підвівся з дивана. На голову Даші раптом упала його олімпійка та спортивна кофта з рюкзака.\n— Одягайся, чехлику, — сам Макс залишився в майці та джинсах. Але, навіть одягнувши Петрову і почувши її тиху подяку, хлопець знову відчув тремтіння і якусь метушню.\n- Петрова! - сонно прохрипів хлопець - у тебе глисти?! Чого пораєшся? — уже добріше спитав він, але почув лише схлип. Тут же піднявшись з дивана він підійшов до Даші, і присів так, що його обличчя виявилося в парі сантиметрів від обличчя школярки.\n— То боїшся грому? — поцікавився він, відкидаючи пасма волосся з її обличчя своїми пальцями. Даша лише кивнула, уткнувшись обличчям у згин ліктя, щоб він не бачив її таку слабку та налякану.\n- Захисна реакція, відкрий личко.\n— Відволікаю від грому, — усміхнувся Макс, пропускаючи один удар серця. Всього один, всього мить. Даша знехотя підняла обличчя йому назустріч. А Макс, усміхнувшись краєчком губ, раптом накрив її губи своїми м'якими та теплими. Даша широко розплющила заплакані очі від несподіванки, побачила в той момент розчерк блискавки в темному небі, і, подавшись уперед, сама вп'ялася губами в губи Макса сильніше. Макс навіть цілувався, продовжуючи посміхатися, хоч і робив це дуже вправно. Губи накривали, змінювали губи дівчини знову і знову. Сидячи навпочіпки перед диваном, на якому напівлежала Даша, фізрук однією рукою ніжно торкався щоки дівчини, і пальці його наче маленькі блискавки впускали електричні розряди в ті місця, де він креслив візерунки на її шкірі. Фізрук не поглиблював поцілунок, але й не поспішав усунутись, а Даша забула від несподіванки та приємних відчуттів не лише свої страхи, а й своє ім'я.\n- Заспокоїлася? — ніжно і якось інтимно хрипко спитав нарешті Максим, відсторонившись.\n- Навіщо? — тихо й невпевнено спитала школярка, зберігаючи на губах смак його губ.\n— Краще думати перед сном про фізрука-збоченця, ніж про гром і блискавки, — посміхнувся він. Макс хотів сказати ще щось, але тут зателефонував його телефон.\n- Як сказати, - зовсім пошепки сказала Даша, поки вчитель збуджено бігав по кімнаті, говорячи по телефону.\n— Радуйся, Петрове! - як ні в чому не бувало, - сказав він, - охоронець отримав мої повідомлення і не полінувався повернутися відкрити нас. Пішли вниз. Даша, як у трансі рушила за фізруком. Як у тумані їхала у старих жигулях охоронця до хати. Дідусь виявився милим і навіть підвіз її. З Максом вона так і не поговорила, але лежачи в ліжку зрозуміла, що він має рацію. Коли тебе несподівано цілує твій молодий гарний учитель у темній школі, перед сном думаєш зовсім не про блискавки та гром.\nКатегорія: Романтика Дружба, Гумор, Навчальні заклади, Перший раз, Сучасна авторська література, Ангст, Романтика | Додав: Best_Ukraine


Зменшено прохідний бал при вступі на медичні спеціальності | Медичний часопис\nРезюме. Загалом вступна кампанія має деякі особливості у зв’язку із воєнним часом\nНині професії лікаря та фармацевта вважаються одними з найбільш престижних, перспективних та потрібних суспільству і державі. Про це повідомляють у МОЗ України та зазначають, що в основі цієї професії лежать надзвичайний професіоналізм та безмежна відповідальність за життя і здоров’я людини.\nМіністерство охорони здоров’я України запрошує випускників загальноосвітніх шкіл та коледжів вступати до українських державних медичних університетів. Наші медичні університети пишаються своїми випускниками, які в мирний час і в години воєнного стану довели високу якість підготовки, рятуючи життя українців.\nЗагалом до сфери управління МОЗ належать 15 університетів та 2 академії (завантажити перелік), МОЗ пропонує абітурієнтам відвідати офіційні ресурси цих закладів освіти та детально ознайомитися з інформацією в рубриці «Вступна кампанія 2022».\nОсобливості вступу на медичні спеціальності у 2022 р.\nНа сьогодні підготовка фахівців галузі знань «Охорона здоров’я» здійснюється за 9 спеціальностями: «Медицина», «Педіатрія», «Стоматологія», «Медсестринство», «Медична психологія», «Технології медичної діагностики та лікування», «Фізична терапія, ерготерапія», «Фармація, промислова фармація», «Громадське здоров’я».\nСпрощено порядок вступу та зменшено прохідні бали\nЦьогоріч у зв’язку з воєнним станом порядок прийому абітурієнтів на навчання на спеціальності галузі знань 22 «Охорона здоров’я» значно спрощено, а прохідні бали — зменшено. Це все зроблено для того, аби майбутні абітурієнти мали реальну змогу вступати на медичні спеціальності та отримувати вищу освіту попри війну.\nІнші особливості вступу\nМіністерство охорони здоров’я України закликає майбутніх абітурієнтів вступати до медичних закладів та пов’язувати своє життя з професією лікаря, оскільки це особлива та надважлива професія. А наші українські медики за свій високий професіоналізм, безвідмовність й універсальність знань та практичних навичок високо цінуються не тільки в Україні, але і за кордоном.\nвступ на медичні спеціальності, вступна кампанія, ЗНО, національний мультипредметний тест, прохідний бал, роз’яснення МОЗ


Чи можна вакцинуватися проти коронавірусу вагітним та коли варто викликати швидку? Розповідає лікар\nКоронавірус: коли треба викликати швидку та які ліки мають бути вдома? В студії «Твій день» емоційна розмова про вакцинацію із завідувачкою відділення інтенсивної терапії Наталією Матолінець\nЕпідемія коронавірусу в Україні набирає обертів. Про реальний стан речей у студії «Твого дня» розповіла лікарка Наталія Матолінець.\nЗавідувачка анестезіології та інтенсивної терапії однієї з львівських лікарень Наталія Матолінець сьогодні у «Твоєму дні» емоційно розповіла про реальний стан речей з коронавірусом в Україні. Вчора вона була на прямому включенні зі студією прямо з реанімації. Дивіться, як це було:\nНаталія Матолінець розповідає:\nНаш робочий день триває 24 години і не зупиняється ні на мить. Весь персонал працює на межі виснаження, реанімація переповнена. Ми працюємо на межі, це дійсно крик душі.\nЛікарка наголошує – переважна більшість важких пацієнтів невакциновані. У неї запитали, чи можна щеплюватися вагітним жінкам та матерям, які годують дитину груддю. Наталія Матолінець відповідає – обом цим категоріям осіб можна і потрібно вакцинуватися. Для цього потрібно звернутися до свого сімейного лікаря, він пояснить, якою саме вакциною. Адже вакцини не всіх виробників підходять для вагітних та годуючих мам.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Лише 16% українців щеплені від коронавірусу. Про необхідність вакцинації та міфи довкола цієї теми розповів лікар-реаніматолог Борис Бриль\nЯкщо ви все ж захворіли на коронавірус, лікарка розповідає, які ліки повинні бути у вашій аптечці вдома. Це парацетамол та ібупрофен для зниження температури тіла, решта – лише за призначенням лікаря. Дивіться, що про використання антибіотиків при лікуванні коронавірусу розповідає лікар-реаніматолог Борис Бриль:\nТакож Наталія Матолінець назвала симптоми, які вказують на те, що вже необхідно викликати «швидку»:\nНе збивається температура тіла.\nВідчувається біль за грудиною.\nСатурація падає нижче 92%.\nУ таких випадках не зволікайте, викликайте швидку медичну допомогу.\nНаталія Матолінець резюмує:\nЛюди, вакцинуйтеся! Вакцинація допомагає перенести хворобу легше, це додатковий шанс врятувати життя.\nДивіться розмову із завідувачкою анестезіології та інтенсивної терапії однієї з львівських лікарень Наталією Матолінець у відео вгорі.\nФото на головній сторінці: Pexels/Anna Shvets


Один в лісі дивитися онлайн безкоштовно на Kinorage.ru\nЖанри:Дитячий, Комедія, Кримінал, Сімейний\nАктори:Лорейн Ньюмен, Стефен С. Бредбері, Памела Путч, Чик Веннера, Julian Bunetta, Блейк Кларк, Джин Бруссар Уіллі Гарсон, Robert Tilem, Брейді Блум, Сара Бібб, Крісті Кларк, Деніел Маквікар, Джим Дуган, Маттіас Хьюз\nОпис:Джастіну Роджерсу - діяльній гумористові, набридли повчання батька з матір'ю і шкідлива сестренка. Його прагнення залишитися 1 здійснилася в реальність, якщо хтось сплутав машини і засів в автомобіль до 2 нехорошим юношам.\nКвіти від переможців\nПашка, Серьога та Любовні стосунки згідно кличці Аконіт одночасно опирались в теплій пункте. Вони займаються гонками в давніх автомашинах (їх «Mercedes» СОРОК-спорт роки постійно захоплює перший ділянки), зберігають невелику автомастерскую....\nЛітак летить до Росії\nЗ метою приятелів - героїв кінофільму - немає безнадійних ситуацій: «У разі якщо немає виходу - розшукуйте висновок!» Легко і виступати в ролі, вони приймати рішення найбільш значні завдання, насмешнічая, йдуть їх небезпечних переделок.\nПомітний вкладення Бунюеля в розпад доброзвичайно виду буржуазіі. Адепти найвищого спільноти, сидячі в унітазах в період прохань вечері, монахи, продувається в гра духовну Сіон, збоченці та представники поліції - дане герої незрозумілою...\nУ період заколоту у в'язниці юному сек'юріті потрібно видати себе арештант в безрозсудною прагненню непогібнуть.\nВ 4-ий " кікбоксер " якого хтось адже підставив і заарестовал в кутузку. Установа згідно поєдинку з наркотиками націлюється до Слоуна з предпісаніем. Один раз на годик Тонг Згідно задовольняє у власній кріпосної турніри згідно кікбоксингу...


Головна Підручники Підручник Дидактика (Малафіїк І.В.) скачати онлайн § 4. Методи контролю, перевірки й оцінки навчальних досягнень учнів\nЗ´ясуємо суть деяких понять, що вживаються в даному матеріалі. Перевірка — це процес зіставлення того результату навчання, яким фактично володіє учень, із запланованим, це встановлення факту наявності чи відсутності знань, умінь і навичок. Оцінка навчальної успішності учнів ґрунтується на порівнянні тих результатів навчання, яких вдалося досягти, з тими, які планувалися на початку вивчення даного матеріалу і на визначенні співвідношення цих результатів. Контроль, за засвоєнням знань означає: нагляд, спостереження за учнем і перевірку його знань.\nФункції контролю, перевірки і оцінки навчальних досягнень, учнів. Ці функції оцінки знань учнів різнопланові. Учитель отримуєм інформацію про те, що учні знають, що вони розуміють правильно, і що неправильно, чи, можливо, матеріал взагалі не засвоєний. Зрештою, він критично оцінює і свою роботу, вносить зміни, коректує свої дії, визначає напрями подальшої, спільної з учнями діяльності. Інформацію одержує й учень, він бачить, що засвоїв добре, а над чим ще потрібно працювати. Учень порівнює себе, свої успіхи і свої невдачі на фоні інших учнів і на цій основі продовжує свою подальшу діяльність виробляючи в собі наполегливість і працьовитість, позитивне ставлення до навчання, формуючи цим ставлення інших, своїх товаришів,батьків, учителів до себе. Систематичний контроль знань сприяє переведенню учня зі статусу того, кого вчать, у статус того, хто вчиться, тобто з об´єкта навчання в суб´єкт навчально-пізнавальної діяльності. Саме завдяки цьому контроль успішності сприяє розвиткові пам´яті, мислення, уяви, розвиткові його емоційно-вольової сфери і тих психічних і новоутворень, які характерні для даного вікового періоду учнів, єктивна і справедлива оцінка є важливим стимулом у навчальній щ учня. Але функції стимулу вона буде виконувати тільки тоді, коли разом з об´єктивністю і справедливістю сприятиме виробленню позитивного ставлення до навчання.\nПоточна перевірка знань учнів є необхідним елементом навчального процесу і проводиться на кожному уроці, вона служить меті одержання оперативної інформації, на основі якої учитель визначає свою наступну діяльність, свої подальші дії. Дуже часто поточна перевірка знань є тим кроком, а отже, і основою, на якій розпочинається вивчення нового матеріалу. Тематична перевірка полягає у забезпеченні контролю за засвоєнням усієї теми, що має велике значення для систематизації та узагальнення знань.\nПідсумковий контроль має за мету дати об´єктивну інформацію про навчальні успіхи учня за чверть, півріччя, семестр, остаточний — за навчальний рік. Тому в підсумковому й остаточному контролі враховуються всі аспекти навчальної діяльності учнів, у ньому вчителя більше цікавлять не окремі деталі, факти, чи явища, а система знань, взаємозв´язок ідей, понять, їх цілісність.\nФорми контролю, перевірки та оцінки навчальних досягнень учнів. Основними формами письмової перевірки знань є контрольні та самостійні письмові роботи. Важливо, щоб учні були завчасно повідомлені про наступну контрольну роботу, знали тему контрольної роботи, ще на початку вивчення теми отримали зразки тих завдань, які будуть пропонуватися учням для контрольної роботи. На контрольній роботі не повинно бути завдань, які не зв´язані зі змістом матеріалу, що вивчався. Завдання мають бути складені з урахуванням рівнів засвоєння, охоплювати практично весь зміст навчального матеріалу, за яким проводиться контрольна робота. Має бути декілька рівноцінних варіантів (від 2 до 6) контрольних завдань або диференційованих різнорівневих варіантів.\nОдержавши набір контрольних робіт, учень вибирає той, який йому під силу розв´язати. Зрозуміло, що учень має знати, яку кількість балів він набере, правильно розв´язавши всі завдання того чи іншого варіанта.\nНауковими дослідженнями встановлено, що об´єктивність такого типу контрольних завдань не менша від завдань з відкритою формою відповіді, просто потрібно педагогічно і методично грамотно їх розробляти.\nВеликого поширення набули контрольні лабораторні та контрольні експериментальні роботи з фізики, хімії, біології, географії. їхня Цінність полягає в тому, що вони дають можливість перевірити ще експериментальні і практичні уміння.\nУсна форма перевірки знань умінь і навичок учнів відрізняється від письмової своєю оперативністю. Вона дає змогу дуже швидко перевірити й оцінити знання учнів, внести корективи у розуміння учнями матеріалу, актуалізувати знання, необхідні для подальшого вивчення.\nОцінювання навчальних досягнень учнів — невід´ємна і важлива складова навчального процесу[ 10]. Оцінка, як кількісне вираження результату оцінювання, кваліфікує виконану учнем роботу, рівень його досягнення, сприяє усвідомленню ним досягнень і хиб, формує почуття відповідальності, породжує бажання краще вчитися, стимулює до подальшої роботи. Наша традиційна 5-балова шкала оцінювання знань учнів мала сумативний характер, що означало, що в конкретну оцінку входила оцінка того, як учень розуміє матеріал, чи вміє його відтворкь вати, чи вміє його застосовувати, чи “бачить” його структуру. Ні теоретично, ні емпірично не досліджено співвідношення цих елементів засвоєння, які б відповідали конкретній оцінці, отже, кожен учитель їх виробляв сам і по-своєму оцінював знання учнів. Тому і не дивно, що розкид оцінок за одну і ту саму письмову чи усну відповідь різними вчителями був дуже великий, інколи сумірний з самою оцінкою. За таких умов об´єктивність оцінки забезпечити дуже важко. До цього варто”! додати ще й те, що в цю оцінку вчитель дуже часто вкладав оцінку ставлення учня до навчання, інколи, що гріха таїти, і своє суб´єктивне ставлення до учня, інколи враховував ставлення учня до себе, тобто до учителя.\nСеред усіх конфліктних ситуацій, які виникають між учителем : учнем, оцінка займає не останнє місце. Учень не завжди знає, за що -його оцінюють, сам він не знає тих критеріїв, які використовує учитель в оцінці його знань, себе переважно оцінює вище, ніж того він заслуговує і, як правило, залишається незадоволеним оцінкою вчителя (за винятком тих випадків, коли учитель ставить найвищу оцінку).\nЗняттю проблеми сприяє введення високобалової рівневої шкали. Саме рівневої, а не компілятивної, зовнішньої, формальної шкали. По-перше, тому, що рівнева шкала розширює можливості об´єктивніше оцінити знання учня, по-друге, учень сам знатиме, яку оцінку він заслуговує. Проте, головне ось у чому.\nГоловна фігура сучасної школи — учень. Він прийшов до школи не тільки для того, щоб навчатися. Він прийшов до школи, щоб не тільки скласти свої життєві плани і щоб школа допомагала йому в цьому, але щоб підготувати себе до їх реалізації і почати їх здійснення ще перебуваючи за шкільною лавою.\nУчень дедалі більше переконується, що багато чого в цьому процесі залежить від нього самого. Тому самоосвіта, самовиховання, саморозвиток, самоорганізація стають основними процесами становлення молодої людини. Переконатися у цій думці може кожен, хто уважно вникне у життя школи нового типу: гімназій, колегіумів, ліцеїв. Отже, учневі потрібно мати такий інструмент самооцінки, який би допомагав йому бачити близьку мету, близьку перспективу, пов´язану зі своїм власним “Я”, допоміг би визначити напрям свого самовдосконалення, саморуху.\nЯкщо, наприклад, учень знає, що він весь час відтворює навчальний матеріал з опорою на зовнішню підказку, а не самостійно, то це означає, що потрібно працювати над розвитком своєї пам´яті. Якщо на основі тих чи інших фактів він не може зробити правильний висновок, то це означає, що потрібно виробляти в собі уміння аналізувати, встановлювати причинно-наслідкові зв´язки тощо.\nУсі означені вище функції може виконати тільки високобалова рівнева шкала оцінювання. Річ у тому, що процес засвоєння знань відбувається в напрямі від нижчого рівня засвоєння до вищого. Відомо, що існує закон ієрархії, суть якого в тому, що не можна засвоїти матеріал на вищому рівні, якщо він не засвоєний на нижчому рівні. З огляду на ступеневий характер процесу засвоєння можна діагностувати рівень досягнення учня, що відповідає тому чи іншому рівню засвоєння.\nНагадуємо, що виділяють такі рівні знань: розпізнавання, репродуктивний, продуктивний та творчий. Рівень розпізнавання у засвоєнні – це ознайомлювальний рівень досягнення; рівень репродуктивний — це відтворювальний рівень досягнення; продуктивний у засвоєнні — це перетворювальний, реконструктивний рівень досягнення; творчий рівень у засвоєнні називають творчим у досягненні.\nТаким чином, маємо чотири рівні досягнення: ознайомлювальний, відтворювальний, реконструктивний та творчий.\nДля того, щоб у подальшому був зрозумілий хід наших міркувань, нагадаємо коротку характеристику рівнів знань.\nРівень розпізнавання — це такий рівень засвоєння знань, перебуваючи на якому людина не спроможна самостійно відтворити засвоєну інформацію, але може це зробити, спираючись на зовнішню опору, або підказку. При цьому процес впізнавання проходить так. Підказка, або зовнішня опора, допомагають відтворити найістотніші риси об´єкта. Далі людина ототожнює всі ознаки зовнішньої опори (підказка) з відновленими, пригаданими рисами даного об´єкта і дає ствердну відповідь “так” або нествердну – “ні”.\nРепродуктивний рівень засвоєння передбачає самостійне відтворення засвоєної інформації та застосування знань у типовій ситуації через прикладання засвоєного алгоритму дій до ситуації, аналогічної до типової. Типовою називають ситуацію, яка безпосередньо випливає зі змісту матеріалу, який вивчається.\nПродуктивний рівень ґрунтується на реконструктивній діяльності. Він передбачає самостійне відтворення знань з елементами перетворення, реконструкції, трансформації, а також застосування засвоєного алгоритму дій до видозміненої, але близької до типової ситуації шляхом реконструкції цієї ситуації до виду типової з наступним перенесенням і прикладанням засвоєного алгоритму дій. Цей рівень називають продуктивним, щоб підкреслити той факт, що учень унаслідок своїх дій одержує суб´єктивно новий продукт своєї діяльності.\nТворчий рівень передбачає відтворення засвоєного матеріалу з елементами кодування, тобто переведення інформації з однієї мови на іншу, наприклад з вербальної у знаково-символічну, графічну і навпаки, а також застосування знань у нестандартній ситуації. Для цього необхідно розробити свій, власний метод розв´язання нетипової ситуації, застосувати його до даної і одержати об´єктивно новий продукт пізнавальної діяльності.\nВ оцінку навчальних досягнень учнів входить і те, що учень може самостійно, без будь-якої допомоги відтворити навчальний матеріал або відтворити, скориставшись допомогою. Застосувати знання може самостійно, але виявляти при цьому невпевненість, і, нарешті, за допомогою вчителя.\nУ рівнях досягнення фіксуються також певні характеристики розумового розвитку, а саме:\n– уміння здійснювати розумові операції, порівняння, аналіз, синтез, класифікацію, на основі фактів робити висновки;\n– уміння абстрагувати та узагальнювати;\n– уміння “бачити” ціле, виділяти частини, встановлювати зв´язок між ними, бачити об´єднуючу, системотвірну ідею, системну властивість;\n– уміння аналізувати не тільки результат, а й процес одержання цього результату;\n– практика здійснення рефлексії своєї власної пізнавальної діяльності;\n– здійснення аналізу через синтез;\n– уміння переносити дії з однієї галузі знань на іншу;\n– самостійність у плануванні і здійсненні пізнавального пошуку;\n– уміння формулювати проблему, розробляти гіпотези, перевіряти їх і робити висновки;\n– уміння виділяти головне, складати план прочитаного.\nЕлементи засвоєння. Засвоєння знань учнями включає в себе розуміння, відтворення, застосування. Як свідчить вивчення, кожен із названих елементів має свої, тільки йому відповідні характеристики, а саме:\n– При повторному пред´явленні матеріалу відповідає “так” чи “ні”.\n– Відтворення на основі зовнішньої підказки.\n– Самостійне репродуктивне відтворення.\n– Самостійне реконструктивне відтворення.\n– Відтворення з елементами кодування.\n– Одержання об´єктивно нових знань шляхом вибору нової орієнтувальної основи.\n– Застосування знань у типовій ситуації на основі прикладання засвоєного раніше алгоритму дій.\n– Застосування знань у видозміненій, але близькій до типової ситуації на основі прикладання засвоєного раніше алгоритму дій.\n– Застосування знань у новій ситуації на основі перенесення і прикладання раніше засвоєного.\n– Застосування знань у нетиповій ситуації шляхом розроблення свого власного методу і прикладання його до даної ситуації.\n– Наводить власний приклад.\n– Установлює зв´язок нових знань зі старими, підводить його під старе, раніше засвоєне, порівнює одне з другим, оцінює нову інформацію.\n– Дає звіт про виконані дії.\n– Переформульовує вихідний матеріал.\n– Переводить інформацію з однієї мови на іншу, здійснює перетворення (трансляцію матеріалу з однієї форми вираження в іншу).\n– Дає свою власну інтерпретацію матеріалу (пояснення, короткий виклад).\n– Передбачає подальший хід явища. Описує можливі наслідки, що випливають із наявних даних.\n– Розуміння структури процесу здобування знань, його організації, послідовності етапів цього процесу.\nРозуміння структури зв´язків між їхніми складовими, об´єднувальної ідеї, знань як цінності, системної властивості.\nЯкщо прийняти рівномірний характер процесу засвоєння, тобто, Що на кожен рівень припадає 3 бали, то одержимо таку шкалу: ознайомлювальний рівень досягнення – 1, 2, 3 бали; відтворювальний – 4, 5, 6 балів; перетворювальний — 7,8,9 балів; творчий—10, 11, 12 балів.\nНа кожному з цих рівнів досягнення засвоєння матеріалу має саме ті ознаки, які характерні тільки для даного рівня.\nОзнайомлювальний рівень (1, 2, 3 бали) 1 бал – при повторному сприйманні матеріалу учень відповідає ´”так”. При відповіді “ні” ставиться “0” балів.\nВідтворює інформацію на основі зовнішньої підказки. Може навести свій власний приклад, але потребує допомоги вчителя. Виявляє намагання класифікувати на основі зовнішніх ознак.\nВідтворює інформацію на основі зовнішньої підказки і наводить власний приклад, здійснює класифікацію на основі зовнішніх ознак, уміє порівнювати на основі зовнішніх ознак.\nВідтворювальний рівень (4, 5, 6 балів)\nСамостійно відтворює знання та застосовує їх у типовій ситуації, але при цьому потребує допомоги учителя. Установлює зв´язки нового поняття із засвоєним раніше, порівнює одне з іншим, асоціює нову інформацію. Робить висновок, але за допомогою учителя.\nСамостійно відтворює інформацію та застосовує її у типовій ситуації, але при цьому виявляє невпевненість у своїх діях. На основі фактів робить висновки, намагається зробити звіт про виконані дії.\nСамостійно відтворює інформацію та застосовує її у типовій ситуації, на основі фактів робить висновки, складає план прочитаного, виділяє головне в ньому, дає звіт про виконані дії.\nПеретворювальний рівень (7, 8, 9 балів)\nСамостійно відтворює знання з елементами перетворення. Застосовує їх у видозміненій, але близькій до типової ситуації, однак потребує допомоги учителя. Дає свою власну інтерпретацію матеріалу (пояснення, короткий виклад). Уміє встановлювати причинно-наслідкові зв´язки, здійснює перенесення дій.\nСамостійно відтворює знання з елементами їх перетворення. Застосовує їх у видозміненій, але близькій до типової ситуації, однак виявляє при цьому деяку невпевненість. Розуміє структуру цих знань, зв´язки між їхніми елементами. Виділяє елементи, “бачить” об´єднувальну ідею та ціле, його знання мають високий рівень системності. Відтворює процес здобування знань, але без допомоги ззовні не справляється.\nЗдійснює самостійне реконструктивне відтворення, тобто самостійно відтворює знання з елементами їхнього перетворення. Застосовує їх у видозміненій, але близькій до типової ситуації. Уміє аналізувати і пояснювати не тільки результат, а й процес одержання цього результату. Розуміє структуру процесу здобування знань, його організацію, послідовність етапів, зв´язки між ними. Знання характеризуються системністю. Має практику рефлексії своєї власної розумової діяльності.\nТворчий рівень (10,11,12 балів)\nВідтворює матеріал з елементами перетворення, кодування. Планує і здійснює пізнавальний пошук, бачить проблемну ситуацію, на її основі виділяє проблему, розробляє гіпотезу, але потребує допомоги вчителя. Переводить інформацію з однієї мови на іншу, здійснює перетворення (трансляцію матеріалу з однієї форми вираження в іншу). Може переформулювати вихідний матеріал. Розробляє свої власні способи дії.\nВідтворює матеріал з елементами кодування. Намагається отримати об´єктивно нові знання, але при цьому потребує певної допомоги. Планує і здійснює пізнавальний пошук, бачить проблемну ситуацію, на її основі виділяє проблему, розробляє гіпотези. Але при цьому виявляє певну невпевненість. Дає власну оцінку. Розробляє свій власний шлях (спосіб, метод) розв´язання проблеми, ситуації. Може спланувати свою діяльність, бачить проблему.\nВиявляє повну самостійність в отриманні об´єктивно нових знань: самостійно планує і здійснює пізнавальний пошук на основі проблемної ситуації, виділяє проблему, конструює гіпотези і перевіряє їх. Відтворює матеріал з елементами кодування. Прогнозує і передбачає подальший хід явища, описує можливі наслідки, результати, що випливають з наявних даних. Оцінює свої власні дії, пояснення з використанням високого ступеня узагальнення проблемної ситуації, бачить проблему і може сформулювати гіпотезу.\nКласифікація методів навчання на основі структурного елемента системи “метод навчання” — результати навчання (потенційні можливості для досягнення цілі навчання) дає можливість виділити методи контролю і самоконтролю у навчанні та методи оцінювання знань учнів. В основі контролю і самоконтролю за засвоєнням знань лежить порівняння тих результатів навчальної діяльності, які були заплановані на початку вивчення, з тими, які одержані внаслідок поточного або підсумкового контролю. Залежно від того, хто здійснює таке порівняй ня, розрізняють контроль (його здійснює учитель) і самоконтроль (його здійснює учень). Як контроль, так і самоконтроль виконують дві функції: функцію оцінки, визначення ступеня досягнення цілей навчання і функцію корекції.\nМетоди усного контролю: індивідуальне опитування та фронтальна перевірка знань. При індивідуальному опитуванні учитель пропонує учневі для усної відповіді такі запитання, які б дали змогу виявити, на якому рівні досягнення він перебуває, тобто який рівень засвоєння він опанував. З іншого боку, учителя цікавить, чи учень засвоїв матеріал фрагментарно, чи він володіє системою знань. Тому добір, конструювання запитань, встановлення їх послідовності, наступності має неабияке значення для отримання якомога повнішої інформації про ступінь досягнення цілей навчання та для того, щоб зробити висновок, що саме учень розуміє правильно, а в чому він припускається помилок.\nФронтальне опитування дає інформацію про засвоєння матеріалу всім класом, усією групою учнів. Розробляючи запитання для фронтального опитування, учитель не має наміру з´ясовувати, який учень і на якому рівні засвоїв матеріал. Учитель тут більше дбає про те, щоб встановити, як учні засвоїли знання в їх цілісності, а також повноту і широту знань. Як відомо, засвоєння знань передбачає забезпечення! розуміння, відтворення, застосування. Ця “трійця” і має бути наявна при індивідуальному опитуванні. Щодо фронтального опитування, то оскільки тут учителя не цікавить конкретний учень, а весь клас чи група, наявність даної “трійці” у запитаннях до класу не є обов´язковою. Формами письмового контролю є письмова контрольна робота, тест, письмовий твір, диктант, письмовий залік, письмове завдання програмованого типу. Важливо, щоб письмові роботи мали рівневий характер. Як правило, учням пропонують таке виконання письмового рівневого завдання, яке дає змогу учителеві визначити, на якому рівні засвоєння зупинився учень, для цього ставлять вимогу, щоб він починав виконувати завдання найнижчого рівня засвоєння і рухався в напрямі вищих рівнів.\nПідсумок. Будь-який цілеспрямований процес вимагає свідомого регулювання в напрямі досягнення цілей діяльності. Основою управління є цикл управління. Стадіями його є: формулювання мети діяльності; розроблення і реалізація способів діяльності, спрямованих на досягнення цієї мети; отримання інформації про ступінь досягнення; оцінка розходження між запланованим і фактичним ступенем досягнень і здійснення корегувального впливу.\nВиокремлюють поточний, тематичний і підсумковий контроль. У кожного з них здійснюють перевірку та оцінку навчальних досягнень учнів. Найбільше можливостей для об´єктивної оцінки навчальних досягнень учнів мають високобалові шкали. Серед них найбільшою популярністю користується 12-бальна, побудована на рівневій ідеї.