Volkswagen створив новий бренд під назвою Jetta - Auto24\nVolkswagen створив новий бренд під назвою Jetta\n27 лютого 2019 , 10:59\nКросовер Jetta / Аutoevolution\nІ він не має нічого спільного з автомобілем Jetta.\nНовостворена марка призначена виключно для китайського ринку. Днями відбулась презентація перших двох моделей Jetta.\nТакож цікаво: Відео: кортеж Порошенко стрибає по дорожнім вибоїнам\nБренд Jetta орієнтований на молодих покупців і позиціонується, як більш доступна, ніж Volkswagen. Автомобілі марки Jetta розроблені спеціалістами Volkswagen, а їх виробництво налагодять на спільному підприємстві FAW-Volkswagen у Ченьду.\nФото: логотип та перші моделі нового бренду Jetta / Аutoevolution\n“У Китаї модель Jetta відіграє надзвичайно важливу роль для Volkswagen. З цим автомобілем ми запропонували доступну мобільність широким масам, як колись це було з Volkswagen Kafer/Beetle у Європі”, – сказав представник компанії Юрген Стакман. “До цього дня, це одна з найпопулярніших моделей Volkswagen в Китаї – справжня ікона. Саме тому ми перетворюємо модель на бренд вперше в історії Volkswagen”.\nДнями відбулась презентація нового бренду і перших двох моделей – седана та кросовера. У продажу новинки мають з’явитись у третій чверті нинішнього року. Слідом за ними лінійку моделей має поповнити ще один кросовер.\nПро силові установки машин нічого не відомо, однак можна припустити, що обидві моделі покладатимуться на потужність 1,4-літрового бензинового двигуна групи Volkswagen.


Ціни на продукти харчування та безалкогольні напої зросли на 3,1%. Найбільше (на 27,7%) подорожчали фрукти. На 9,7–1,2% підвищились ціни на цукор, продукти переробки зернових, хліб, харчовий лід і морозиво, сири, маргарин, сметану, м’ясо та м’ясопродукти, кондитерські вироби з цукру, рибу та продукти з риби, шоколад, інші продукти харчування, безалкогольні напої, кондитерські вироби з борошна, молоко, кисломолочну продукцію, макаронні вироби. Водночас суттєво (на 28%) знизилися ціни на яйця. На 14,6–3,7% подешевшали сало, рис, овочі, олія соняшникова, мед.\nЗниження цін (тарифів) на житло, воду, електроенергію, газ та інші види палива на 0,8% відбулося за рахунок здешевлення тарифів\nна природний газ на 24,7%. Разом з тим, зросли ціни (тарифи) на водопостачання – на 13,6%, опалення – на 9,5%, утримання будинків та прибудинкових територій – на 9%, каналізацію – на 7,4%, оренду житла – на 6%, утримання та ремонт житла – на 5,6%.\nЗростання цін у сфері охорони здоров’я на 0,6%, відбулося\nв основному за рахунок подорожчання амбулаторних послуг на 6%.\nPrevious Post: До Дня працівників харчової промисловості\nNext Post: Кіровоградська область: вогнеборці загасили 4 пожежі різного характеру


Вишкільний табір «Вгору серця-2014» у Бориничах | Стрийська єпархія УГКЦ\nКожен учасник хотів зустріти нових друзів, весело провести час, а найголовніше – наповнитися духовно і піднести вгору серця до Бога, що і було головною метою табору. Духовною основою стали щоденні Божественні Літургії, Вечірні, а також чування перед фігурою Матінки Божої. Не менш важливою була програма гутірок, яка складалася з гутірок на такі теми: ознайомлення з ПМД, вплив алкоголю на організм, десять заповідей Божих, розповідь про життя та діяння Андрея Шептицького, поняття про дружбу.\nОкрім гутірок, кожен день був насичений майстер-класами, де молодь писала листи в АТО, навчалася майстерності плетіння чоток та стрільби з пневматичної зброї. І звичайно ж програма дня не могла б обійтися без активного відпочинку: бансів, спортивних та інтелектуальних ігор, поїздки до фортеці Тустань для учасників зі Східних теренів та походу до Ілівських печер. Гурткові вогники та спільна ватра тісніше дали можливість об’єднати Схід і Захід, подарувати відчуття любові, затишку та Божої опіки над нами.\nЧудове місце проведення табору та його атмосфера запали вогник любові у серцях учасників, змінили їхній світогляд та дали можливість ближче познайомитися з Богом.\nПовідомила Мар’яна Чорній


“Від сивого Дніпра до в’юнкого Ужа…” – АКЦЕНТ\n“Від сивого Дніпра до в’юнкого Ужа…”\n6 Вересня, 2019 6 Вересня, 2019 Тарчинець Василь\t0 коментарів\nЦей матеріал був опублікований у газеті Верховної Ради «Голос України» в номері за 29 серпня цього року. І що дивно й приємно: дослухалися слуги народу до думки простого мешканця Срібної Землі: зняли з себе недоторканність, навіть пан Рабинович заговорив українською в стінах парламенту… Отже, його величність Слово, що і як би ми не говорили – усе-таки діє. А це – обнадіює…\nЗа згодою автора розташовуємо його у нашій газеті.\nАндрій Дурунда у Мукачівській бібліотеці на презентації книги “ЧАША”\n…Чверть століття тому, будучи кандидатом у народні депутати, я пропонував, аби в залі засідань парламенту була картина Страшного Суду, щоби депутати, натискаючи кнопку за чиєюсь вказівкою чи за конверти-банківські рахунки, щоразу бачили, що їх чекає за їхні гріхи. Не продаватися, бо на чужому, а тим паче на загальнонародному горі особистого щастя не збудуєш… І голосуйте особисто, не займайтеся кнопкодавством за когось, бо це – ваша трудова дисципліна і ваш обов»язок, ваша честь, зрештою. Ви маєте бути взірцем: не дрімати під час засідань, не грати у комп’ютерні ігри, не базікати по телефону, бо у ваших руках не мало й не багато, а доля ДЕРЖАВИ!\nТа врешті зніміть з себе ту осоружну недоторканість, увійдіть в історію як парламентарі честі й совісті, які не бояться закону, які рівні з усіма іншими своїми співгромадянами.\nЗмучений, сто разів обкрадений, зубожілий народ надіється на вас, законотворців, дивиться мов на еталон чесності, патріотизму, добропорядності…. І не зазнаватися, не вважатися вищим за Бога. Для прикладу, нині нардепом стала загалом гарна людина, про яку я навіть писав колись. Зателефонував, аби привітати героя свого нарису – вже, на жаль, не піднімає слухавку… Невже влада псує – отак, зразу, не відходячи, як кажуть, від каси? Народ мудро підмітив, що хто високо літає, той низько падає…\nУ одному зі своїх віршів про Україну з болем-гіркотою питаю:\nЩо зробили ви з нею, князі і князьки,\nІз багатством, красою, вандали?\nВи народу казали солодкі казки,\nІ нахабно її обкрадали.\nТо ж не знімайте останню свитину з неньки своєї вимученої, яка плаче сльозами Святої Марії (так ще в 1999 році я назвав свій роман, де під Богородицею розуміється Україна), не пускайте її сиротою-заробітчанкою-служницею по світу, не грішіть перед нею, матір’ю своєю… Бо вона з вірою і надією дивиться на вас, своїх синів і дочок – нинішніх керманичів своїх, рятівників і оборонців.\nІ ще. Молю, благаю, вимагаю: не цурайтеся материнсько-отчого слова, не послуговуйтеся мовою нинішнього агресора. Нащо ваші закони-постанови, якщо не буде держави? Адже чия мова, того й держава. Бо від сивого Дніпра до в’юнкого Ужа – одна мова й душа.\nДепутати й депутатки! Вас ніхто силою не гнав і не тягнув у Верховну Раду. Ви самі свідомо ступили на ту тернисту, але таку богоугодну і благословенну путь – чесному служінню своїй Батьківщині, її громадянам. Так не підведіть його, свій рідний многостраждальний народ. І кожним своїм кроком і кожним словом, кожною думкою своєю пам’ятайте: хто служить людям – служить Богу.\nчлен НСПУ та НСЖУ, відзначений Почесною Грамотою Верховної Ради України, трьома міжнародними та трьома обласними літературними преміями


Як джазова співачка Христина Лугова підкорила читачів Національна бібліотека України для дітей\nЯк джазова співачка Христина Лугова підкорила читачів\n12 квітня у бібліотеці на «Музичній платформі: слухай своє» із сольною програмою виступила молода українська джазова співачка Христина Лугова.\nХристина співала наживо під акомпанемент фортепіано. Акомпанувала їй музикант Анна Березняк. Співачка виконувала пісні, наповнені глибокими філософськими смислами та власним життєвим досвідом. У спілкуванні з читачами щиро ділилася історією свого творчого життя, секретами успіху та порадами щодо подолання складнощів, яких у житті артиста вистачає. Головна теза діалогів із читачами: «Якщо ти точно знаєш, чого прагнеш, – ніщо не завадить тобі йти до мети і досягти її».\nПід час концерту кожна пісня звучить унікально та особливо – така специфіка джазової музики – в імпровізаціях. Таке оригінальне виконання творів надає музиці Христини Лугової особливого колориту. Виступає співачка зазвичай зі своїм джаз-бендом у клубах Києва, але одного разу Христину Лугову запросили виконати свою пісню у палаці «Україна» на творчому вечорі Оксани Білозір. Про цей незабутній досвід Христина також розповідала юним глядачам.\nСпівачка поділилася з підлітками нещодавнім досягненням – її новоспечений кліп на пісню «Знак» переглянули на YouTube вже сто тисяч разів. У найближчих планах артистки – дописати музичний альбом та вирушити у гастрольний тур країною із авторською джазовою програмою, яку вона частково представила на сцені Національної бібліотеки України для дітей. Тож нашим читачам пощастило послухати абсолютно нові пісні співачки. Під час виступу Христини Лугової в залі панувала атмосфера тихої радості від прекрасної музики та від спілкування з відкритою й щирою артисткою.


Срібло позбавить від страху висоти - Наука - Стрічка новин - Медичні новини\nСрібло позбавить від страху висоти\nКількість страхів в житті сучасної людини чимало. І розвиток інформаційних технологій лише збільшує рівень стресу, що стимулює фобії. Однак медики, проаналізувавши хімічну сторону наших страхів, дійшли висновку, що більшість з них є наслідком дефіциту певних речовин в організмі, повідомляють зарубіжні ЗМІ.\nНаші предки вважали, що для того, щоб вбити перевертня, необхідні срібні кулі. Медицина XXI століття підтверджує - сучасні страхи теж можна "вбити" за допомогою срібла, а точніше - нітрату срібла.\nРіч у тім, що цей елемент є стимулюючим для мозку, надає людині впевненості в собі за рахунок вироблення особливих гормонів. Медики зазначають, що нітрат срібла, в терапевтичних дозах, здатний позбавити людину від нападів страху висоти, а також деяких інших фобій.\nУ свою чергу, страх темряви можна вилікувати, приймаючи комплексні препарати з вмістом фосфору. А панічний страх смерті - за допомогою такої речовини, як аконіт.\nЗрозуміло, дозування цих речовин повинен визначити саме лікар і тільки в тих випадках, коли мова йде не про підвищеної тривожності, а саме в ситуаціях фобій - тобто, нав'язливих форм страху, які викликають неконтрольовані фізіологічні реакції - тремтіння, "холодні руки", " холод в животі ", підвищене потовиділення, паніку.


Театр Сучасник - Тур Транс\nдодому Росія Москва Театр Сучасник\nМосковський театр «Современник» розташований в Басманному районі Москви. До 1974 року театр розташовувався на площі Маяковського в колишньому будинку Московського театру Естради, в якому в свій час був ресторан «Альказар». Пізніше будівлю було знесено і зараз на цьому місці розташована стоянка для автомобілів.\nСьогодні театр «Сучасник» знаходиться на Чистопрудному Бульварі. Будівля, було побудовано на початку XIX століття за участю архітектора Клейна. До переїзду сюди театру воно було кінотеатром «Колізей». У 2003 році був прибудований культурний комплекс «Бульварне кільце» з восьми поверхів. На перших поверхах прибудови була створена «Інша сцена», що налічує двісті місць. Дизайнером внутрішніх приміщень і зовнішнього вигляду «Іншої сцени» став художник Боровський.\nІніціаторами створення театру «Современник» виступили молоді актори. Група стала першою, хто після смерті Сталіна, під час так званої відлиги ” (1956 рік), позиціонувала себе, як художній колектив і відстоювала свої творчі інтереси.\nПершими членами театральної трупи стали Олег Єфремов, Ігор Кваша, Галина Волчек, Євген Євстигнєєв, Віктор Сергачев та інші. Перший спектакль, який був показаний глядачам 15 квітня 1956 року, називався «Вічно живі». Цей день став вважатися днем народження театру «Сучасник». Пізніше на основі спектаклю зняли фільм «Летять журавлі», що отримав приз на Канському кінофестивалі.\nПам'ятки в Театр Сучасник\nприватний гід в Театр Сучасник\nпопередня статтяРічка Сочі\nнаступна статтяКлуб Insomnia (Амнезія)\nТорговий центр «Yasmina»


Название Мистецтво росії ХІV – ХVІІ ст\nХV ст. можна рахувати золотим століттям російського мистецтва, а твори московської школи – його класикою.\nВізантійські художні традиції, які поширились в Російському мистецтві швидко трансформувались в атмосфері демократичності, простоти, навіть просто народність. Найбільш це відбувається а архітектурі. Основними спорудами були церкви, дзвіниці, які будувались у великій кількості. Стародавні зодчі вміли безпомилково вибирати місця для храмів-по берега річкових шляхів, на висотах, щоб було добре видно. Церкви не були, дуже високими, не були гострокінцевими як готич. Для них характерна компактна пластичність, скругленість форм.\nВ ХІІ ст. художня першість належала Володимиро-Суздальському князівству. Тут була створена неповторна архітектура. Дослідники довгий час не могли дійти спільного висновку, де тільки не шукали прототипи і у Візантії, в романськ. м-ві на Сході. Деякі спільні риси знаходимо, але в більшості це самостійна і неповторна архітектура.\nМистецтво Новгорода та Пскова було простим, цілісним. Споконвічні народні печатки тут були найміцнішими. Після спорудження величної Новгородської Софії, Юр’єва та Антонієвого монастирів фактично не споруджувати великих храмів.\n- цикл розписів новгородського храму Спаса на нередиці. Церква була розгромлена у війну, зараз реставрована і збереглась невелика кількість фресок. Вони являють цілу галерею "внуків Даждьбога" в образах християнських святих.\nПриблизно а ХІV ст. ікони об'єднують. А в загальну композицій - перегородку, яка відокремлює вівтар. ІКОНОПОСТАС – російський винахід, який не знала Візантія, ікони в іконостасі розміщувались в декілька горизонтальних ярусів, в центрі - де ісусний чин - фігура Христа на троні, по сторонам від нього ікони із фігурами Марії та святих.\nІКОНА - (від гр. еікоп - зображення, образ)- християнській релігії твір живопису, який е предметом культу, головним чином в країнах, де утвердилась східна вітка християнства – православна (Візантія, Київська Русь, Болгарія і т.д.).\nІкону ще називають образом, так як зображення, яке створює на ній художник, являється згідно з вченням церкви, не відтворенням, а тільки символічним відображенням, а звідси умовним образом християнського святого або якої-небудь сцени із Святого Письма.\nЗображення на іконі будується по особливих законах. Передусім в ній відсутня лінійна перспектива, декоративно трактується колір. На відміну від картини в іконі немає розгорнутої дії, іконописці прогнули до вираження довгочасного стану. Це пояснюється особливостями змісту середньовічного мистецтва і зв'язана з загальним світобаченням того часу. Найталановитіших із художників-іконописців вміли в рамках строгої церковної регламентації створювати видатні твори, які володіють великою образною виразність, які несуть в собі, недивлячись на властиву їм умовність.\nДІОНІСІЮ належать розписи стін церкви Ферапонтова монастиря в Білозерському краї. Монастир залишився одним Із найяскравіших пам'ятників стародавнього Російського мистецтва.\nІКОНА "РОЗПЯ’ТТЯ" 1500 р.\n- храм Покрова (ВАСИЛЯ БЛАЖЕННОГО в Москві на червоній площі). Зодчі росіяни БАРМА ТА ПОСІНІК, звернених до ХРИСТА. Верхні яруси займали погрудні зображення богоматері та пророків, внизу на царських воротах і по боках від них – БЛАГОВІЩЕННЯ, євангелісти та зображення святого, кому присвячений храм.\nОдним із найвідоміших іконописців ХV ст. - є Андрій Рубльов. Його ім'я часто згадувалось в літописах. Але досить важко судити, які із творів належать руці великого майстра:\nДля архітектури ХVІІ ст. характерно не лише збільшення будівництва кам'яних споруд, а й прагнення зодчих надати церковній будівлі характеру світської. Прикладам такої архітектури є Теремський палац у Москві (1635-1636рр.) Вікна, портали входів, стіни прикрашені розписом, різьбленим каменем, металом.\nХарактерним прикладом можуть бути розписи церкви Іллі Пророка (1681), виконані групою живописців на чолі з Гурієм Нікітіним і Силою Савіним. Релігійні легенди служать часом лише приводом. Для зображення побутових або історичних сцен. Так, у сцені "Зцілення отрока" показані жнива.\nЦентральною постаттю у рос. мистецтві другої половини ХVІІ ст. був Симон Ушаков (1626-1686рр.). Це не тільки талановитий живописець-новатор, але й визначний теоретик, видатний педагог, який очолював багато років Іконописну майстерню в Оружейній палаті.\nВажливим етапом у творчості Ушакова була його ікона "Трійця" (1671). Постаті ангелів в ній написані об’ємно, вони сповнені тілесної вагомості. Твір С.Ушакова "Наладження древа держави Російського" (1668) важко назвати іконою - це скоріше груповий портрет, виконаний на замовлення царського двору.\nОтже, ХVІІ ст. завершився середньовічний період історії рос. мистецтв. Багатий досвід накопичений митцями в галузі монументального й станкового живопису, архітектури й художнього ремесла книгодрукування підготував ґрунт для нового етапу у розвитку рос. мистецтва, який наступив ХVІІІ ст.\nЗ будов кінця ХV- початку ХVІ ст. на території, Московського Кремля слід відзначити дзвіницю Івана Великого (1505-1508) італійського архітектора Бона Фризіна. Це висока, баштоподібна споруда з кількох ярусів, які поступово зменшувалися.\nДосягнення московського живопису другої половини ХV ст. пов'язані з іменем Діонісія (нар. близько 1440 - пом. після 1502 р.).\nМистецтво Діонісія завершує художні пошуки цього часу. Його розуміння людини, як втілення краси і духовної досконалості, а також художня мова творів спираються на рубльовські традиції. Разом з тим в його образах менше емоційної глибини, художник ніби варіює один і той же тип.\nУ середині ХVІ ст. в рос. кам'яній архітектурі під впливом народного дерев'яного зодчиства з'явився своєрідний тип церковної споруди, так званої шатрової,що поривало з усталеною традицією хрестово-купального храму.\nНайяскравішим зразком такого типу культових споруд в Вознесенська церква в Коломийському (1539).\nХрам являє собою високу, звужену доверху двадцятивосьмиметрову вежу. Не тільки конструкція, а й плоскі пілястри, витягнуті вікна, стрільчасті арочки в простінках, кокошники із загостреними верхами.\nУ Вознесенській церкві немає вівтарної апсидії, інтер’єр її не був розписаний.\nНаступний шедевр рос. архітектурури – церква ПОКРОВИ "нарові-собор" Василія Блаженного" (1555-1560) був задуманий і споруджений як пам'ятник на честь взяття рос. військами Казані. Авторами будівлі були рос. майстри Постник і Барма. Восьмикутна в плані, Покровська церква складається з дев'яти окремих, композиційно об'єднаних між собою об'ємів, які утворюють мальовничу пірамідальну групу із складним силуетом. Червоно-цегляна кладка споруди неначе вишивкою пожвавлена візерунками з білого каменю: площини грати прикрашені кокошниками різної величини і форми.\nМотиви сучасності чисто побутові елементи все частіше проникаю у такий вид станкового живопису, як ікона. Так у іконі поряд з традиційними святими стали з'являтися зображення царя, цариці.\nСвоєрідною історичною композицією є величезна за розмірами і сильно витягнута по горизонталі ікона середини ХVІ ст. “Церква-воінствуюча” створена на честь взяття Казані. Ідея уславлення величі й сили Московської держави, царя-переможця, що повертається з тріумфом, набуває тут символічного амгоричного вираження. Дуже детально виписана, ікона вже немає тієї монументальності, що властива ранньому іконопису. Призначена не для церкви а для царських палат.\nВ історії Росії період ХІV-ХVІІ ст. увійшов як надзвичайно складний і напружений.\nБуло скинуте ненавмисне монголо-татарське Іго, розпочалося об'єднання руських земель, що завершилося в ХVІ ст. утворенням могутньої централізованої держави на чолі з Москвою, відбулося історичне возз’єднання України з Росією. Водночас тривала боротьба проти нових іноземних загарбників, зокрема з польсько-шведськими інтервентами. Дальше посилення феодальної експлуатації викликало широкі народні повстання під кер1вництво^ Івана Болотникова і Степана Разіна. Всередині феодалізму поступово визрівали елементи буржуазної суспільно-економічної формації.\nТаким же складним і суперечливим був розвиток російського мистецтва цієї пори. Розквіт іконопису в першій половині ХV ст. (А.Рубльов) та монументального живопису другої половини цього століття (Діонісій), змінюється поступовим занепадом обох видів у ХVІ-ХVІІ ст. з’являться і набуває все більшого поширення "парсуна" - попередник російського портрета.\nУ ХVІ-ХVІІ ст. надзвичайно інтенсивно розвивається архітектура. Храм Василія Блаженного, церква в Коломенському, ансамбль в Кіжан, архітектурний комплекс Московського Кремля увійшли до скарбниці російського будівельного мистецтва як неповторні шедеври. У книжковій справі ефектний переворот зробив Іван Федоров – московський першодрукар, який у 1564 році випустив своє перше друковане видання - "АПОСТОЛ".\nНайважливішим же досягненням названого періоду є те, що з колись розрізнених місцевих мистецьких шкіл поступово сформувалось єдине національне російське мистецтво.\nЗ усіх розрізнених земель Русі найменше від монголо-татарської навали постраждав Новгород.\nУ кінці ХІІІ - початку ХІV ст. це місто перетворилося на великий центр Північно-Західної Русі.\nРозквіт Новгорода вплинув на розвиток мистецтва, насамперед архітектури. Характерним у цей період став одноглавий, невеликий, але просторими храм з однією апендою.\nКласичним зразком подібної архітектури е церква Спаса Преображення на Ільїні (1374). Вона відзначається красою зовнішнього оформлення. Численні, асиметрично розташовані заглиблення в стінах у вигляді арочок, ніш, випуклих напівколонок, хрестів найрізноманітнішою форми створюють на поверхні фасадів мальовничу гру світла й тіні, що надає церкві нарядного характеру.\nІнтенсивне будівництво приваблювало в Новгород не тільки архітекторів, але й живописців. Саме в Новгороді розкрився могутній талант Просавленого Феофана Грека, художника і філософа, який прибув із Візантії і знайшов на Русі свою другу Батьківщину Феофан Грек разом з новгородськими живописцями працював над розписами церкви СПАСА ПРЕОБРАЖЕННЯ на Ільіні. Живопис Феофана Грека, який зберігся тільки частково вражає оригінальністю й драматизмом образів, гостротою їх характеристик. У феофановських образах ми неначе бачимо відгомін тієї складної і багатостраждальної дійсності, сповненої тривог і боротьби, свідком якої був художник.\nй ХV ст. Новгород поступово втрачає своє провідне становище. В архітектурі не з'являється нічого значного. Втрачає монументальні якості і фресковий живопис. Тільки Ікона, на яку великий вплив справила народна творчість, зберігає високі художні якості Новгородському іконопису цього часу більше, ніж будь-коли властиве народне тлумачення традиційних релігійних образів і сюжетів. Так, багато святих сприймались як покровителі людей, тварин, природи. Одним із найулюбленіших персонажів став св. Георгій, якого художники часто перетворювали в образ молодого сміливого воїна, що вбиває списом дракона - уособлення зла.\nУ Другій половині ХV ст. сюжети новгородських ікон стають ще різноманітнішими, їх композиція ускладнюється. Художники вводять в ікони зображення архітектури, пейзажу, різних побутових подробиць (такі ікони "Новгородці, що моляться" (1467р.).\nУ другій половині ХІV ст. московські князі зуміли об’єднати ряд удільних князівств у спільній боротьбі з Золотію Ордою. Історична Куликовська битва (1300), яка поклала початок вигнанню монголо-татарських завойовників, ще більше зміцнила авторитет і значення Москви.\nУ середині ХІV ст. навколо Кремля споруджується кам'яний мур (близько 2 км) з дев'ятьма баштами.\nДо Москви – нового художнього центра-потяглися архітектори, художники. До Москви переїхав і Феофан Грек. У Москві розрів і розквітнув талант Андрія Рубльва (1360-1430), творчість якого стала одним з найвищих досягнень російської культури.\nВідомості про художника, які дійшли до нас, дуже скупі. Відомо, що Рубльов був монахом Юність його пройшла в Троіці-Сергієвському монастирі.\nРубльов прагнув втілити у мистецтві своє розуміння сучасного ідеалу. Образи художника відзначаються великою людяністю, сповнені почуттям, світлої парості, душевної чистоти й гармонії.\nСвоїм мистецтвом Рубльов хотів піднести людину, розкрити її моральну красу, вселити в її душу впевненість і надію.\nРаковецький замок ХІV-ХVІІ століть с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області\nДністра. Звідси відкривається велична панорама річки, що широкою підковою охоплює село з околицями. Від колись щільно забудованого,...\nПрогресивна педагогіка в Росії на початку XX ст\nВидатним представником прогресивної російської педагогіки початку XX ст був відомий учений у галузі анатомії та фізіології, лікар,...


Завдання Божественної Літурґії — Служби Божої - Православные католики Одессы ✧ УГКЦ\nЗавдання Божественної Літурґії — Служби Божої\nАвтор: Мирослав Іван Любачівський\nРубрика: Мирослав Иван Любачивский\nПродовжуємо публікацію низки проповідей о. доктора (згодом Верховного Архиєпископа УГКЦ) Мирослава Івана Любачівського на тему церковного вчення про Літургію і Таїнство Причастя.\nВ цій третій проповіді предстоятель УГКЦ розповідає про ціль і завдання Служби Божої, про Літургію як Жертву Славословлення, Подяки, Примирення, Прохання.\n«За наші гріхи ми повинні б умерти, хоч смерть навіть цілого людства не могла б змити ані одного важкого гріха. Проте ми прибігаємо до одного заступника нашого — до Христа Господа й до Його Безкровної Жертви», — каже патріарх.\nСлужба Божа — Божественна Літурґія — це в першу чергу жертва, а її завданням є віддати найвишу честь і почитання Господеві Богові, як цього Він собі бажає. Так бо каже Він устами пророка Малахії: «Бо від сходу сонця аж до його заходу між народами велике моє ім'я, і на кожнім місці моєму імені приноситься кадило й жертва чиста; бо моє ім'я, між народами велике, — говорить Господь сил» (Мал 1,11).\nПодібно, як є чотири роди молитви, чи радше чотири завдання молитви, так аналоґічно до того розрізняємо чотири головні завдання жертви, а саме: перше завдання, це віддання Богові шани, почитання, поклону чи слави. Мета людини тут, на землі, є прославлення Бога, так звана зовнішня слава, яку все сотворіння віддає Богові вже самим своїм існуванням, а з усім сотворінням і сама людина. Своєю великою різнородністю, красою, могутністю сил, безкраїми просторами всесвіт прославляє красу, могутність, велич і безмежну мудрість свого Творця. Людина ж, крім тієї доконечної зовнішньої слави Божої, яку віддає своїм існуванням, своєю людською істотою, може й має обов'язок крім того свобідно й добровільно віддавати Богові честь своїми внутрішніми актами (любови, здачі на Його волю, впокорення, перепросьби), потім своїми зовнішніми, приватними актами культу, тобто молитвами, духовними читаннями, іспитами совісти, а передусім своїми прилюдними актами разом з іншими людьми. Таким і найдосконалішим зовнішнім, видимим прилюдним висловом прослави Бога є жертва Божественної Літурґії, тому з уваги на це завдання вона називається Жертвою Славословлення.\nДругим завданням жертви є подяка Богові за всі одержані добродійства, яким немає міри. Людина, єдина з-поміж усіх земних сотворінь, є спроможна зрозуміти й оцінити доброту й любов Божу до світу, яка об'являється безліччю ласк і для всього творива, і в першу чергу для неї самої. Людина розуміє, що її існування й збереження при житті, як також те все, що їй та світові до існування потрібне, походить від Бога, Дателя всякого добра. Людина пізнає, що вона від Бога походить, бо Він сотворив її з нічого, і дальше в цьому житті чи існуванні Він тією самою творчою силою утримує, так, що без тієї Божої підтримки вона розплилася б у ніщо, з якого Бог при сотворенні покликав її до існування. Роздумуючи над своєю нічевістю, людна розуміє, що Господь мусить співпрацювати з її кожним ділом, словом, гадкою чи бажанням, так що без тої Божої співпраці, вона не могла б ні кроку зробити, ні слова промовити, ні гадки висловити, ні бажання осягнути. Крім того зі Святого Письма, тобто з об'явлення Божого й навчання Церкви святої вона пізнає своє високе надприродне призначення, тобто своє синівство Боже, що ним її Господь Бог обдарував, уділюючи їй ласку освячаючу. Людина розуміє також і це: щоб вона в ласці Божій, в синівстві Божому могла втриматися, потребує щодня безмір діючих ласк, якими Господь її щедро обсипує, аби лиш вона далі зоставалась Його дитиною, спадкоємцем Царства Небесного. З Божого об'явлення пізнає також свою остаточну мету, якою є учасництво в Божому житті й Його вічному, безмежному щасті. Проте ця велич доброти, опіки й безмежної Божої любови об'являється в тій безлічі добродійств — ласк: неначе змушує людину бути вдячною Йому. Для зовнішнього ж вислову тієї вдячности, як зовнішній її об'яв служить — Жертва Подяки.\nКожна людина є свідома своєї гріховності. Вже само св. Письмо вчить нас про цю правду словами: «Немає на світі такого праведника, що чинить добро, ніколи не згрішивши» (Проп 7,20). «Коли ж грішать проти тебе, — нема бо чоловіка, що не грішив би» (Пар 8,46). Та й нема чого дивуватись, каже св. Письменник, бо «Що таке людина, щоб була чистою? Як бути справедливим тому, хто родився від жінки?» (Йов 15,14). Тому й не диво, що кожна людина боїться грядучої справедливої кари й хотіла б якимсь способом від неї захоронитися, усунути від себе цю небезпеку, гнів ображеного Бога. Вже від самого початку існування людського роду, людина намагалася дати замість себе когось, (людські жертви) чи щось (усякі інші приношення й жертви), на яких гнів Божий мігби зупинитись і відвернутись від неї. Для цього, як знаємо, служили як поганські так і старозавітні єврейські жертви. В них людина позбувалась чогось, що належало до неї, було її власністю й це віддавала Богові на покарання, замість себе. Такі жертви Господь приймав, а то й наказував (див. Вих 25,10-30.38; 20,24; 1 Хрон 23,2-26; Сам 7,7; 9,12), бо знищення принесеної в жертву речі чи звіряти мало пригадувати людині, що то її треба було так знищити, як той принос — жертву, за те, що вона поважилася противитися Богові, переступаючи Його Божу заповідь. Це підставлення звіряти чи якоїсь речі в заміну за самого грішника, довершувалось у жертві званій — Жертва Переблагальна — Примирення.\nНа кінець, у боротьбі за своє життя — існування, за наявности багатьох ворогів, що чигають на життя людини й перешкоджують її свобідному розвиткові, людина досконало пізнає й розуміє, що залишена самій собі не могла б устоятися в тій нерівній боротьбі. Коли, крім того, ще й усвідомить собі скільки-то нездоланих перешкод ставлять їй в осягненні її остаточної мети три її невтомні вороги, а саме: її власна схильність до гріха, спричинена гріхом первородним. Далі й світ з усіма його грішними принадами, що так притягають людину до себе; врешті ж її відвічний ворог — диявол, вона мусить признати, що сама собі не вистачає, її власні сили за слабкі. Тому, щоб вийти переможцем з цієї нерівної боротьби за своє природне й надприродне життя, людина мусить мати поміч когось далеко могутнішого від себе й від своїх ворогів. А тією єдиною істотою, яка може запевнити людині перемогу в нерівному бою, є всемогутній Господь Бог — творець усього. Його поміч хоче людина собі запевнити — Жертвою Прохання.\nВсі ці чотири роди жертви мають своє здійснення в жертві Божественної Літурґії. Вона є: Найкращим висловом Божого прославлення, що його сам Бог вибрав, як кажеться в листі до Євреїв: «Ти не хотів ні жертв, ані приносу, але Ти приготував мені тіло. Ти не вподобав собі ні всепалення, ні жертви за гріхи. Тоді я сказав: „Ось іду...щоб учинити Твою волю Боже”» (Євр 10,5-7). Про це саме звітує й старозавітній пророк, кажучи: «Не милі мені приноси з рук ваших. Бо від сходу сонця аж до його заходу між народами велике моє ім'я, і на кожному місці моєму імені приноситься кадило й жертва чиста» (Мал 1,11). Нею є Божественна Літурґія, бо в ній сам Син Божий, Якого єдиною метою тут, на землі, була прослава Отця небесного, Його прославляє, як це Він сам заявляє: «Отче ... Я тебе прославив на землі, виконавши діло, яке ти мені дав до виконання» (Йо 17,3). Він же в Божественній Літурґії ввесь час Бог-Отця прославляє й буде прославляти аж до кінця світу.\nЗа всі Божі добродійства ми, люди, неспроможі Йому подякувати. Ми не маємо нічого, що могли б Йому дати за всі Його незлічені ласки, як у природному так у надприродному житті. Нам залишається тільки одне, а саме жертва Його власного єдинородного Сина. Людська природа Христа Господа, Якою Він нас полонив, злучивши зі Собою — це єдина безмежної вартости власність, яку ми грішні Богові в жертві приносимо, кажучи при тому: «Твоє від Твоїх Тобі приносимо» у жертві подяки. Кажемо «Твоє», бо той принос, Син Божий, це Його єдина дитина, «Від Твоїх» бо ми також Його, божі сотворіння. Але той принос є також чимсь нашим, бо Син Божий узяв на Себе нашу людську природу, спільну нам усім, ставши одним із нас. Отож ми в Божественній Літурґії, в Христовій безкровній жертві, Його Богочоловіка присутнього у ній під видами хліба й вина приносимо в жертву небесному Отцеві, як вислів нашої вдячности за всі Його безмежні добродійства.\nЗа наші гріхи ми повинні б умерти, хоч смерть навіть цілого людства не могла б змити ані одного важкого гріха. Проте ми прибігаємо до одного заступника нашого — до Христа Господа й до Його Безкровної Жертви. Так потішає нас улюблений учень Христа — св. Йоан: бо Його «ми заступника перед Отцем, Ісуса Христа, праведного. Він — примирення за наші гріхи, і не лиш за наші але й за гріхи усього світу» (1 Йо 2,1с). Бо там «де збільшився гріх, там перевершила ласка, щоб як панував гріх зо смертю, так панувала й ласка через оправдання на життя вічне, через Ісуса Христа, Господа нашого» (Рм 5,20с). «Який Духом вічним приніс Себе самого Богові непорочним, — очистить наше сумління від мертвих діл, на служіння Богові живому» (Євр 9,14). І «Він лише одним приносом удосконалив назавжди тих, що освячуються» (Євр 10,14), проте «ми освячені приносом тіла Ісуса Христа раз на завжди» (Євр 10,10).\nПід кінець — Безкровна Жертва це найбільш успішна просьба, якої кличеві небесний Отець нічого відмовити не може. Казав бо Ісус: «Просіть і дасться вам» (Мт 7,7; Лк 11,9), запевняючи успішність нашого прохання, словами: «І все, чого тільки проситимете в молитві з вірою, одержите» (Мт 21,22; Мр 11,24). Заохочуючи нас, щоб ми просили небесного Отця в Його ім'я, запевняє, що одержимо, кажучи: «Направду, направду, кажу вам: Чого б ви тільки просили в Отця, Він дасть вам у моє ім'я» (Йо 18,23). А коли ж ми краще просимо в ім'я Ісуса, як не в Божественній Літурґії, як тримаємо Його самого утаєного під видами хліба й вина перед очима Бога Отця, як найкраший доказ жерт-венної любови Його Сина й задля Нього просимо в Бог-Отця помочі? Чи можливо небесному Отцеві що-небудь відмовити нам, коли ми в доказ Його власної, безмежної Божої любови до нас, підносимо Його власного Сина, якого Він жертвував за нас і заради Нього просимо про поміч у наших потребах у нашій біді, і передусім у нашій гріховній недолі? Дійсно каже Ісус, порівнючи нас грішних, що добро робимо нашим дітям, зі своїм небесним Отцем: «оскільки більше Отець небесний дасть Святого Духа тим, що в Нього просять» (Лк 11,13).\nТекст набраний редакцією сайту «Православні католики Одеси» за виданням: о. д-р М. І. Любачівський. Проповіді. Рим, 1984. Видання Українського Католицького Університету ім. св. Климента Папи. Праці богословського факультету, том LIX.


На Закарпатті затримали повний мікроавтобус з нелегалами / Суспільство - Прозак\nСпецоперацію по затриманню нелегалів поліція здійснила між селами Тур'я Ремета та Раково.\nУ мікроавтобусі Мерседес спринтер було виявлено 8 нелегалів з двох країн. З ними були також супроводжуючі. Ними виявилися двоє мешканців Іршавщини та один ужгородець.\nПоліція також встановила, що цей мікроавтобус супроводжувався іншим транспортним засобом, який їхав попереду. Це був автомобіль Мазда, яким також керував мешканець Іршавщини. У Мазді окрім водія був ще один іноземець, а також мешканка Берегівщини.\nПоліція відкрила кримінальне провадження і встановлює всі обставини переправки нелегалів, - повідомили у відділі комунікації обласної поліції.\n0 Prozak.info 12:50 | 26 Вересень 2018 | Суспільство


Економічне відновлення олігархів | Центр економічної стратегії\nУряд Дениса Шмигаля розробив програму підтримки економіки для подолання наслідків COVID-19 на 2020-2022 роки. Однак ця програма лише для обраних. Незважаючи на велику кількість пунктів із згадуванням малого бізнесу, стартапів, інновацій, дестинацій та інших модних слів, документ дуже сильно тяжіє до підтримки великого місцевого капіталу.\nЗагалом програма пропонує консервацію нинішньої структури економіки, де олігархи отримують ренту, а держава і населення їх обслуговують. Документ складається з 16 сторінок основного тексту, 55 сторінок плану заходів та 88 слайдів презентації. Виглядає все дуже добротно. Якщо не вчитуватися.\nНе можна сказати, що все погано. Є кілька десятків здорових пропозицій. В основному, це загальні регуляторні питання, покликані знизити адміністративне навантаження на бізнес. Є непогані галузеві ініціативи, але загалом в програмі більше мінусів, ніж плюсів. У ній змішані оперативні пріоритети (боротьба з наслідками коронавірусу) і стратегічні (з урахуванням термінів програми та її наповнення). Усе це ускладнює оцінку якості програми, бо частина заходів буде виглядати занадто серйозно для тактичного документа, але недостатньо серйозно – для стратегічного. Зараз сконцентруюся на стратегічній компоненті.\nДля стратегічної програми 2,5 року – надто короткий горизонт.\nЯк для стратегії, виклики і рішення виглядають недостатньо глобально. Термін 2,5 року – це середньострокова перспектива, тоді як правильна стратегія повинна дивитися далі. Та й у межах програми з 236 пунктів 170 припадає на залишок 2020 року. Іншими словами, 72% запропонованих заходів планується “утрамбувати” у 22% терміну дії програми.\nХіба що такий поспіх пов’язаний з “травмованою інституційною пам’яттю”: автори документа можуть пам’ятати, що українські уряди живуть в середньому півтора року, а попередній Кабмін протримався всього пів року. Авторський склад явно не згадано, але з тексту і публічно доступної інформації складається враження, що програму робили на аутсорсингу. З одного боку, одна голова добре, а дві – краще. З іншого – така схема має ризики.\nМіністерства, яким доведеться це імплементувати, можуть не поділяти озвучені цінності і можуть не вміти це робити руками. Передусім, це стосується Мінфіну, адже багато ініціатив зменшать доходи бюджету або збільшать його витрати.\nІнвестиційні няні “пішли у відставку”\nНаявність у співавторах приватного капіталу, особливо великого, містить лобістські ризики. Деякі з них видно неозброєним оком. Наприклад, низка ініціатив у сферах енергетики, транспорту та екології, вочевидь, написана за підказкою і в інтересах найбагатших людей країни. Ці ідеї об’єднує те, що під виглядом підтримки певних галузей лобіюються зниження податків і зборів (наприклад, рентної плати), надання фінансових гарантій та інші смаколики для секторів, які і так непогано себе почувають. Нових інвесторів, у тому числі іноземних, ніхто не запрошує. У розділі щодо промисловості нема ні слова про залучення інвестицій. Інвестиційні няні попереднього уряду, мабуть, пішли у відставку разом з Олексієм Гончаруком.\nУ програмі мало тез про захист конкуренції і рівний доступ до ресурсів. Системні кроки не передбачені, з галузевих – тільки анбандлінг “Укрзалізниці”, але це ідея не нова. Жодного слова про відновлення великої приватизації.\nДопомога одним галузям коштом інших\nГалузеві блоки програми не пов’язані між собою: кожен з них писав окремий авторський колектив. Механічне зведення блоків, звичайно, зроблене, а ось за суттю – не завжди. У підсумку, є нестиковки, коли уряд намагається допомогти одній галузі за кошт іншої, тоді як іншій теж потрібно допомагати.\nОсобливо яскраво це видно на прикладі транспорту, який сильно постраждав. В основному, це заходи на користь споживачів. Великих гравців ринку, на відміну від блоків з промисловості та енергетики, немає навіть серед співавторів. Я не закликаю заради кожного документа ганяти моделі загального еквілібріуму (рівновага. – ЕП), хоча, може, і не завадило б, але варто було б перевірити документ на предмет таких конфліктів хоча б на рівні здорового глузду.\nДеяким важливим напрямкам не приділили уваги. Майже нічого нема про суди, правоохоронну систему та оборону, ніби це не впливає на економіку або там все добре. Навіть у зобов’язаннях України перед МВФ за новою кредитною програмою один з ключових пунктів – реформа Вищої ради правосуддя.\nЗаміна Службою фінансових розслідувань відповідних підрозділів в силових органах запланована аж на наступне літо, хоча потрібний законопроєкт був підготовлений ще в кінці 2016 року.\nДокумент надто віддає патерналізмом. Під підтримкою мається на увазі не створення єдиних і зручних правил гри, стимулювання конкуренції і просто якісне надання суспільних благ. Про такі речі в програмі якщо і йдеться, то мимохідь. Пропонуються пільги, гарантії та інші гостинці з 1990-х років. Йдеться про перерозподіл грошей, але не на користь бідних громадян, а на користь “перспективних” або “важливих” галузей. Які з них є такими – держава повинна знати сама, або завжди знайдеться той, хто підкаже.\nЗнижувати податки і збільшувати дотації можна тільки в борг\nТрапляються ситуації, коли дебет з кредитом не сходяться. У програми є проблеми з виконанням закону збереження, у першу чергу, грошей, але не тільки. Там безліч пунктів про зниження податків і надання різної підтримки – дотацій, грантів, гарантій, компенсацій частини кредитної ставки.\nТак не буває. Добре, буває, але тільки в борг.\nУ міру накопичення боргу його ціна зростатиме, МВФ почне ставити питання (він вимагає зниження держборгу до 60% ВВП). Те саме стосується торгової дипломатії: одночасно агресивно вводити протекціоністські заходи і просити скасувати зустрічні не вийде. Дипломатичний капітал – теж обмежений ресурс.\nНарешті, як для економічної програми в документі надто мало цифр – з точки зору як інструментарію, так і цілей. Багато цифр тільки в мотиваційній частині.\nПри цьому нема цифрових оцінок за видатками. Іноді – “згідно з бюджетом”, іноді – із стандартним грифом “не потребує додаткового фінансування”, хоча або потребує, або передбачає скорочення бюджетних витрат. Цілі розписані у вигляді бажаних значень для показників галузей, але не у вигляді KPI за конкретними пунктами. Якщо йдеться про стимулювання державно-приватного партнерства, потрібна кількість бажаних проєктів ДПП.\n“Капітани очевидність” та порожні ініціативи\nПомічені пункти класу “капітан очевидність”. Є пункти, які є функціональними обов’язками відповідних відомств. До таких можна віднести, наприклад, пункти 14-16 – захист національного виробника від недобросовісного імпорту, зусилля щодо скасування торговельних бар’єрів для українських товарів в інших країнах, захист інтересів України з використанням механізмів СОТ і міжнародних договорів. Іншим прикладом може бути пункт 115 – автоматичне відшкодування ПДВ, про виконання якого уряд відрапортував ще у 2017 році.\nЄ чимало порожніх пунктів, де мова йде не про дії з матеріальним результатом, а про процеси на зразок “розробити закон”, “написати програму”, “створити відомство з регулювання”. Поки складно зрозуміти, що хотіли сказати автори. Якщо за цими формулюваннями ховалися якісь предметні ініціативи, напевно, їх варто було озвучити. Однак є підозра, що це стандартний бюрократичний підхід, коли проблемою ринку вважається “неврегульованість питання”.\nДля демонстрації якості пропозицій експерти ЦЕС відібрали по десять найкращих і найгірших, на їхню думку, заходів з програми. Вони йдуть в порядку проходження в документі. Деякі схожі пункти були згруповані.\nДесять хороших заходів\n1. Пункт 20. Встановлення розмірів суб’єктів (в цілях допомоги) з урахуванням пов’язаності. Єдиний спосіб коректно припинити використання дрібних суб’єктів для податкової оптимізації де-факто великих структур без скасування пільгових режимів. Правда, є питання, чи здатна влада правильно реалізувати цей задум.\n2. Пункт 29. Прискорена амортизація основних засобів. Це знизить зобов’язання з податку на прибуток в перші роки для тих, хто інвестує в матеріальні активи.\n3. Пункт 92. Розширення декларативного принципу започаткування діяльності. Для низьких і середніх ризиків буде працювати принцип “дозволено те, що не заборонено”. Державу потрібно буде лише поінформувати.\n4. Пункт 95. Скасування надлишкової документації для трудових відносин (внутрішній розпорядок, графік відпусток). Ця макулатура давно нікому не потрібна, і вже точно незрозуміло, навіщо це контролювати державі.\n5. Пункт 99. Скасування податкової звітності, яку можна порахувати на підставі реєстрів. Зниження трансакційних витрат підприємців.\n6. Пункт 104. Запобігання блокуванню діяльності багатопрофільного підприємства в разі виявлення порушень щодо одного виду діяльності. Знизить тиск на великі і середні підприємства з боку корупціонерів та рейдерів.\n7. Пункт 106. Можливість заміни державного нагляду добровільним страхуванням цивільної відповідальності. Суперечлива норма, але при правильному дизайні механізмів вигоди перевищать витрати. 2 червня відповідний законопроєкт №3361 навіть був ухвалений за основу.\n8. Пункт 110. Розробка методики визначення вартості життєвого циклу для оцінки тендерних пропозицій. При правильній реалізації ліквідує можливість демпінгу на старті з метою виграти тендер й отримати потрібну маржу на наступних етапах. Однак розрахунок вартості володіння – непросте завдання.\n9. Пункт 130. Стимулювання вторинного використання відходів. Україна завалена сміттям. Вторинна переробка – одночасно очищення території і зниження необхідності видобувати чи імпортувати сировину.\n10. Пункт 141. Дозвіл “спрощенцям” четвертої групи наймати працівників. Дозволить фермерам залучати сезонних робітників.\nДесять поганих заходів\n1. Пункти 17-19. Субсидування кредитної ставки для МСБ (зниження до 3%), державне гарантування 80% застави за кредитами для МСБ і впровадження гарантування органами місцевого самоврядування.\nУ малого бізнесу високий рівень поганих боргів. Це означає, що з 24 млрд грн, виділених на цю мету, значна частина буде подарована. До того ж, програма занадто зациклена на борговому фінансуванні. Поточний прогрес програми “5-7-9%” свідчить, що на цей інструмент робили надто велику ставку.\n2. Пункт 23. Законодавче обмеження розміру комісії еквайра платіжних систем. Це не природна монополія, щоб запроваджувати цінове регулювання. У будь-якому разі – без попереднього антимонопольного розслідування.\n3. Пункт 28. Скасування “тотальної фіскалізації” для “спрощенців”. Заміна введенням РРО тільки у найбільш ризикових груп. Збереження діри для збуту контрабанди – не найкраща ідея навіть під час кризи.\n4. Пункт 51. Амністія капіталу і заміна податку на прибуток підприємств податком на виведений капітал. Амністія ставить в нерівні умови тих, хто до цього чесно платив податки. Крім того, для успішної реалізації потрібен високий рівень довіри до державних інституцій, чого у нас нема.\nПодаток на виведений капітал знижує навантаження на великі підприємства, які і так більш прибуткові. Раніше від цієї ідеї нова влада фактично відмовилася з тієї ж причини, що й попередня: гарантовані втрати податкових надходжень на першому етапі при негарантованому їх збільшенні в майбутньому.\n5. Пункти 80-86. Створення робочих місць в рамках проєкту “Велике будівництво”. Первинна мета проєкту – зведення інфраструктури. Це непогано, але декларуватися як мета повинно саме це. До того ж, плани із створення робочих місць супроводжуються різними способами утримання мігрантів на кшталт заборони перельотів, а це порушення Конституції.\n6. Пункт 90. Відстрочка створення Служби фінансових розслідувань та ліквідації економічних відділів Нацполіції, СБУ і прокуратури.\n“Зрада” не в ідеї створення служби, а в тому, що вона запланована на літо 2021 року, хоча відповідні законопроєкти були розроблені давно. Узимку, правда, вони не пройшли через парламент, але в будь-якому випадку узгодження спірних норм – не привід затягувати створення служби ще на рік.\n7. Пункти 119 і 129. Відстрочка виконання або пом’якшення екологічного законодавства. Лобістська норма на догоду миттєвим інтересам.\n8. Пункт 121. Держгарантії для промисловості. Лобістська норма несе ризики для бюджету з урахуванням небажання повертати борги і скасуванням в бюджеті-2020 стелі за держгарантіями. Корупційні ризики теж очевидні.\n9. Пункт 123. Підвищення ступеня локалізації при державних закупівлях у сфері машинобудування. Лобістська норма може погіршити якість продукції, що закуповується, підвищити її вартість та породити конфлікти з іншими країнами.\n10. Пункт 201. Відстрочка платежів транспортників за зобов’язаннями перед банками. Без бюджетного фінансування, просто адміністративно. Вирішення проблем одних за кошти інших.


В ЄС від 15 червня скасують плату за роумінг - ZAXID.NET\nЗ 15 червня громадяни ЄС платитимуть за телефонний зв’язок за домашніми тарифами\nСвіт — Катерина Чурилова, 17:48, 14 червня 2017 0 0\nУкраїна веде переговори з ЄС щодо скасування плати за мобільний роумінг, – Порошенко ZAXID.NET\nДо кінця цього року в Україні може відбутися тендер на 4G-ліцензії ZAXID.NET\nПлату за роумінг на території Європейського союзу скасують 15 червня. Про це йдеться у заяві президента Європарламенту Антоніо Таяні, президента Єврокомісії Жан-Клода Юнкера та прем'єр-міністра Мальти Джозефа Муската від імені Мальти, яка головує в Раді ЄС.\nЯк повідомила «Європейська правда», новий механізм буде заснований на принципі місця проживання в одній із країн ЄС і стійких зв'язків європейських споживачів з однією із країн-членів.\nЗокрема, йдеться про щоденні поїздки на роботу в іншу країну (наприклад, між Люксембургом і Бельгією), про фахівців, які тривалий час працюють за кордоном, але регулярно повертаються в рідну країну.\nРаніше в ЄС заявляли, що мають намір скасувати плату за роумінг для шести країн членів Східного партнерства, зокрема, для України, Грузії, Азербайджану, Вірменії, Молдови та Білорусі. Однак, повна реалізація цієї ініціативи буде можлива не раніше, ніж 2020 року.\nГолові Харківської облради призначили заставу у майже 3 млн грн


Податково-фінансовий комітет Асоціації у Харкові: Взаємодія бізнесу і держави. Електронні системи – як працювати ефективно - European Business Association\nЕлектронні системи державних та комерційних закупівель ProZorro і Rialto (відповідно) покликані зробити процес використання державних коштів прозорим та ефективним, а корупційні схеми у закупівлях – неможливими. Так, завдяки ProZorro за 2 роки було зекономлено 5 млрд бюджетних коштів + більш ніж 45 тис підприємців відкрили для себе новий ринок збуту. Про взаємодію «бізнес-держава» та електронні системи говорили на засіданні Податково-фінансового комітету Асоціації 31 травня 2018 року. Олена Парфенюк, керівник департаменту розвитку державних закупівель торгового майданчика Zakupki.Prom.ua, розповіла про можливості для бізнесу, які пропонує ProZorro; систему електронних закупівель і продажів Rialto; що продає держава (ProZorro.Продажі); і поділилась секретами успішної участі в тендерах. Учасники також отримали корисні поради щодо підготовки переможної тендерної позиції й оскарження незаконних рішень від Олександра Нікітєнкова, керівника напрямку тендерного супроводу юридичної компанії «Права Справа». Дякуємо експертам за насичену та інформативну зустріч!\nЕлектронні системи державних та комерційних закупівель ProZorro і Rialto (відповідно) покликані зробити процес використання державних коштів прозорим та ефективним, а корупційні схеми у закупівлях – неможливими. Так, завдяки ProZorro за 2 роки було зекономлено 5 млрд бюджетних коштів + більш ніж 45 тис підприємців відкрили для себе новий ринок збуту. Про взаємодію «бізнес-держава» та електронні системи говорили на засіданні Податково-фінансового комітету Асоціації 31 травня 2018 року.\nОлена Парфенюк, керівник департаменту розвитку державних закупівель торгового майданчика Zakupki.Prom.ua, розповіла про можливості для бізнесу, які пропонує ProZorro; систему електронних закупівель і продажів Rialto; що продає держава (ProZorro.Продажі); і поділилась секретами успішної участі в тендерах.\nУчасники також отримали корисні поради щодо підготовки переможної тендерної позиції й оскарження незаконних рішень від Олександра Нікітєнкова, керівника напрямку тендерного супроводу юридичної компанії «Права Справа».\nДякуємо експертам за насичену та інформативну зустріч!\nКерівник Департаменту розвитку державних закупівель торгового майданчика Zakupki.Prom.ua\nКерівник напрямку тендерного супроводу юридичної компанії «Права Справа»


Віктор Суботін: Банк не торгує квитками в кіно або огірками — він торгує грошима | Справжня Варта\nВіктор Суботін: Банк не торгує квитками в кіно або огірками — він торгує грошима\nРостислав Касьяненко | Понеділок, 15 серпня 2016, 17:45\nГендиректор Турбоатому про корпоративний конфлікт з Бєлінським, обсяги реалізації та прибуток, партнерство з «Електроважмашем», переорієнтацію з російського на інші ринки, розвиток атомной енергетики, модернізацію та підвищення зарплат на «Турбоатомі», грошима «Турбоатома», які залишилися в банку «Базис», два IPO «Мегабанку» та управління активами проблемних позичальників.\n...Ми приїхали до голови Фонду держмайна Валентини Семенюк, з якою до цього я не був знайомий. Бугаєць завів мене в кабінет до Семенюк і сказав: «Я хочу виправити помилку і рекомендую Суботіна директором, я буду допомогати і впевнений, у нас вийде».\nР.К.: Бєлінський, коли виконував обов'язки директора, діяв в інтересах виключно Григоришина?\n- Я цього не знаю.Просто по своїй природі Бєлінський, м'яко кажучи, людина нетипова, а давати йому розгорнуті характеристики я вважаю не коректним.\n- В рамках тієї інформаційної війни, яку з Вами вели Григоришин і Бєлінський, не бачачи річних звітів і висновків аудиторів, складно було зрозуміти, хто правий, насправді, а хто маніпулює фактами. Наприклад, Ви говорили, що зупинили фіктивні угоди з російськими підприємствами, де «Турбоатом» переплачував в рази за реальну вартість продукції або послуг, що надаються. Опоненти кричали, що Суботін завдав «Турбоатому» збитки, втративши ряд ключових угод, які обчислюються мільярдами гривень...\n- Можливо, порівнювати фінансові показники (з т. з. курсу долара) і не зовсім коректно... Але за 9 років моєї роботи в якості генерального директора... Ось діаграма річних обсягів реалізації. Від 370 тис. грн. у 2007 році до майже 3 млрд. грн. у 2015-м. Зрозуміло, що курс був 5, а зараз 23. І це відносні показники.\nОб'єктивні показники - це прибуток. За минулий рік при обсязі реалізації 2,8 млрд. грн. його розмір склав 1,6 млрд. грн. Більше 50% рентабельності в машинобудуванні — аналогів в Україні немає.\nУ ТОП-100 платників податків України за підсумками роботи за 2015 рік увійшло лише два машинобудівних заводу - «Мотор Січ» і «Турбоатом». Але «Мотор Січ» — приватне підприємство, і зароблений прибуток — це дивіденди, які власники поклали на свої рахунки. А «Турбоатом» заробив для держави і заплатив у вигляді податків і дивідендів 1,2 млрд. грн.\nВсі підприємства Фонду держмайна, в яких частка держави становить більше 50% («Турбоатом», «Центренерго», «Одеський припортовий завод», «Обленерго» та інші компанії), за 2015 рік заплатили 1,243 млрд. грн. дивідендів, з них 921 млн. грн. — це частка «Турбоатома».\n- Ви якось сказали про взаємини з Костянтином Григоришиним: «У нас з Костянтином Івановичем нормальний, спокійний діловий контакт. Упевнений, що можливості співпраці з ним у нас далеко не вичерпані... У Костянтина Івановича великий бізнес, і «Турбоатом» — тільки його частина. Ситуацію курирують виконавці, у яких превалюють особисті амбіції. Основа для співпраці — близько 10% замовлень «Турбоатому», які контролює Григоришин. Упевнений, що цей показник легко змінити». Як зараз складаються стосунки з таким акціонером, як Григоришин?\n- Костянтин Іванович по акціях «Турбоатома» щорічно отримує дивідендів, скажемо так, декілька мільйонів. Представники Григоришина входять до наглядової ради заводу. Вчора, до речі, пройшли чергові річні збори акціонерів. Зауважень до роботи дирекції за підсумками роботи за 2015 рік не було.\n- Скільки тривав корпоративний конфлікт?\n- Перманентно він досі відбувається. Бєлінський періодично випливає, намагається використовувати прихід нових посадових осіб, різні політичні й економічні угруповання для дестабілізації ситуації навколо «Турбоатома». В кінцевому підсумку всі знайомляться з об'єктивними показниками роботи підприємства і трудового колективу, і ситуація заспокоюється до чергового витка. Як тільки з'являються охочі його послухати, подібні сюжети повторюються.\nНа сьогоднішній день у нас виграні 8 судів по «Україні Молодій», яка давала неправдиву інформацію про «Турбоатом». За рішенням суду з Бєлінського стягнуто близько 60 тис. грн.компенсації за нанесення моральної шкоди.\n- Хто замінить «Турбоатому» в портфелі замовлень Росію? Розкажіть про переорієнтацію на інші ринки.\n- Росія для нас була одним з ключових замовників на ринку атомної енергетики. Ми, безумовно, розуміли всю ситуацію, яка буде складатися в міждержавних взаєминах, і готувалися до заміни російського ринку. Думаю, що вчасно.\nПерше, що ми зробили — проаналізували наш внутрішній ринок: він був і залишається для нас основним. В Україні на теплових станціях працюють 42 блоки по 300 МВт з нашими турбінами та 43 по 200 МВт — з турбінами, які були випущені російським концерном «Силові машини».\nБлизько 5 років тому ми прийняли рішення повністю забезпечити поставку турбін потужністю 200 МВт і модернізувати російські блоки вітчизняним обладнанням. Фактично ми створили нову "турбіну-двохсотку" на колишньому фундаменті російських блоків. Вже більше 10 таких турбін працює в Україні.\n- А щодо атомних блоків?\n- В Україні 8 харківських блоків-«мільйонників» і 5 російських. «Енергоатом» раніше закуповував у росіян на їхні блоки комплектуючі — робочі лопатки з титанового сплаву, які постійно вимагають заміни. Ми оцінили цю ситуацію і запропонували атомникам лопатку власного виробництва. Матеріали закуповуємо в Європі. В результаті ми збільшили обсяги виробництва і гарантуємо своєчасну поставку необхідних запчастин на станції.\n- Хмельницьку АЕС в нарешті колись добудують?\n- Питання про будівництво третього і четвертого енергоблоків Хмельницької АЕС зараз активно вирішується. Згідно з проектом, там будуть встановлені 2 наші турбіни.\nРішення про добудову упирається, в першу чергу, в питання фінансування (воно вирішується через механізм поставки електроенергії з цих двох блоків в Європу, тому європейські компанії можуть дати кредит під такий проект). Це цілком реальний проект, який дозволить завантажити не тільки «Турбоатом», а й «Електроважмаш». Це також завантаження заводів в Краматорську, Маріуполі та Дніпрі, що постачають заготовки на турбіну і генератор. Це десятки заводів, проектних інститутів і будівельно-монтажних організацій — без малого, десятки тисяч робочих місць в Україні.\nІ в цілому енергомашинобудування в Україні, на щастя, не втратило свої ринкові можливості, воно живе і розвивається.\n- Ви оптиміст. Послухавши навесні про гарні перспективи заводу, Петро Порошенко попросив Вас підвищити людям зарплати...\n- Ми доповіли Президенту, що в цьому році підняли зарплату на 12%. Петро Олексійович сказав, що цього не достатньо, і є необхідність підняти до 20%, що і було зроблене з 1 липня.\n- Як Ви доводите кожному новому уряду, що «Турбоатом» не потрібно приватизувати? Вам потрібно все кидати, збирати аргументи і їхати в Київ на переговори?\n- Оскільки показники ефективності нашої роботи є найкращим аргументом на користь того, що держава може бути ефективним власником, не потрібно нікому нічого доводити. «Турбоатом» є одним з найбільш ефективних і стратегічно важливих державних підприємств, забезпечучи енергетичну безпеку України.\n- А яка ситуація з грошима «Турбоатома», які залишилися в банку «Базис»? Тим більше, що банк не ліквідовано, майно і гроші з кореспондентського рахунку повернули Авакову, тим більше, що після цього Аваков будівлі вивів.\n- У нас «зависли» певні кошти в банку «Базис». На сьогоднішній день банк не ліквідовано, і це залишає можливості і перспективи отримати ці кошти.\n- Журналісти розкопали, що після отримання акцій Артемівського заводу кольорових металів «Турбоатом» став закуповувати продукцію у фірми-«прокладки», яка знаходиться на Сумській, 39 і записана на співробітницю «Мега-Гаранта». Наскільки можливий прибуток адекватний репутаційним ризикам?\n- Там не зовсім достовірна інформація. Тоді були придбані мідно-нікелеві трубки на 100 тис. грн.у «Харківкольормета», який знаходиться за адресою: вулиця Матросова, 32. Тобто це звичайний оптовий продавець металопрокату.\n- У 2006 році Олексій Логвиненко, який був головою наглядової ради «Мегабанку» з 2001 по 2006 рік, обирається до Верховної Ради. І в цей же час власники «Мегабанку» продають 20% акцій фінансової установи іноземним та українським інвесторам на суму близько 19 мільйонів доларів. Писали, це була частка Олексія Логівненко, який забрав свою частину грошей з бізнесу. Це так чи ні?\n- З Логвиненко ми партнери по банку. Всі ці роки ми працюємо за домовленістю, яка забезпечує співпрацю та подальший розвиток банку. Тоді були проведені два IPO. В результаті яких ми спільно спочатку продали 20% акцій, пізніше ще 10%. Всі ці гроші були вкладені в статутний фонд «Мегабанку», що дало йому тоді можливість з 80-го місця в рейтингу за активами переміститися в ТОП-30. Тобто ми ці гроші не вилучили, по кишенях не розтягнули, а всі вклали в банк для успішного його розвитку.\n«Мегабанк» є сьогодні одним з найбільших в Україні. До складу акціонерів «Мегабанку» входять Європейський банк реконструкції та розвитку (EBRD), Кредитна установа для відбудови (KfW) і Міжнародна фінансова корпорація (IFC), що не може не впливати на місце банку в рейтингу надійності. Яке воно, до речі, у «Мегабанку»?\nЗавдяки тому, що ми активно займаємося розвитком банку, він знаходиться сьогодні в 20-ці банків за основними показниками.На сайті Мінфіну у 1-му кварталі 2016 року «Мегабанк» стоїть дев'ятим за надійністю в Україні.\n- Останнім часом «Мегабанк» обзавівся низкою активів, які йому дісталися від проблемних позичальників: кінотеатри, ресторан, офісна будівля на Сумській, 39 (дісталося від оточення Кушнарьова) — і завод в Артемівську. Які плани на розвиток цих активів?\n- Ці активи «Мегабанку» не належать. Вони належать позичальникам. Коли у позичальників виникають проблеми, банк зустрічається з ними і домовляється про те, як допомогти вийти із ситуації. Складається відповідний меморандум, на якийсь час банк може взяти під контроль ведення бізнесу клієнта, виділити додаткове фінансування, з подальшим виходом з кризи і відновленням status quo у взаємовідносинах. Ці приклади є в «Мегабанку», я знаю, що з клієнтами саме так організовується робота\n- Що все-таки сталося з об'єктами Олександра Кагановського?\n- По деяких об'єктах тимчасово прийнято рішення про спільне управління.\n- Тобто банк не забрав їх остаточно?\n- Банк не торгує квитками в кінотеатр, банк не торгує огірками. Банк торгує грошима. Це винятковий вид діяльності. А все інше — це тимчасові труднощі клієнта банку. Але оскільки проблеми клієнтів — це в кінцевому підсумку завжди проблеми банку, то банк намагається знайти рішення цих проблем спільно з клієнтами. Інакше неможливо. І цей процес сьогодні дуже чітко контролюється Національним банком. Так звані "пов'язані особи" — це клієнти, які можуть бути прив'язані до банку через механізми спільної діяльності. Нацбанк їх контролює.\n- А як це фізично відбувається? Ви делегуєте своїх людей в правління проблемних клієнтів?\n- Так, ми в тому числі делегуємо своїх людей на конкретний об'єкт з метою взяти під контроль товарно-грошові відносини. Ресурси банка не повинні виводитися з підприємства, і ми це відслідковуємо. Іноді потрібні додаткові ресурси,і банк розглядає це.\n- При цьому формальним власником залишається клієнт?\n- По суті, так. Банк допомагає добросовісному клієнту вийти з важкого становища. От і все.\n- Із заводом в Артемівську така ж була історія?\n- Про сільськогосподарські активи банку. Я так розумію, в Змієві у вас овочева фабрика, і в Балаклії досить цікаво бізнес розвивається...\n- Насправді, це все те ж саме. Почалося все з кредитування сільгоспвиробників, там, в Балаклії. На різних підприємствах різна історія. Сьогодні ми допомагаємо, знову-таки, їм виходити з цієї важкої ситуації.\n- Але при цьому не є акціонерами?\n- Ми ніде не є акціонерами, у нас по кожному з клієнтів є договори про спільну діяльність.\n- Повернуся до політики. Тобто, з Соцпартією ви там на якомусь етапі відносини закрили. Потім була Партія регіонів, зараз — «Солідарність»?\n- Зараз я безпартійний.\n- Але ви брали участь в місцевих виборах...\n- Так. Я брав участь у виборах до обласної ради від БПП. Ми прийняли рішення балотуватися від БПП в міську та обласну ради по місту Харкову. Відповідно, три або чотири людини йшли в міську раду, і 2 людини — в облраду, в тому числі, я і мої заступники. З огляду на загальні електоральні настрої, по місту, безумовно, було складно пройти, але наше завдання було додати в загальну скарбничку відсоток голосів для партії. Наскільки я знаю, показники наших кандидатів були одними з найвищих по місту.\n- Тему з Партією регіонів не обійдемо. Скажіть, через 12 років після першого Майдану, чи не шкодуєте, що брали активну участь у виборчій кампанії Віктора Януковича?\n- Ми в ній не брали участь. І як ми могли брати участь? У нас є прес-центр: він був тоді, він є і зараз. Вибори — це золотий час для журналістів та медійників, ви ж знаєте. У нас брали цю площадку все. Той період забезпечив, по-суті, самофінансування агентства. Головне, що для нас завжди було принципово важливим, як для співзасновників Status Quo — це бути гранично об'єктивними у висвітленні будь-яких політичних процесів. Я завжди казав журналістам: якщо ми не можемо сказати правду, краще ми промовчимо. Але ми не повинні свідомо обманювати читачів і громадськість. Це теза, яку Status Quo проводить у своїй інформаційній політиці всі ці роки.\n- Довгий час Олена Конопля була вашим медіаменеджером, очолювала Status Quo і вела медійні комунікації всього холдингу. Чому все-таки їй довелося виїхати? Кажуть, що Вас переконливо попросив про це Кернес.\n- Це ніяк не пов'язано з нами. Олена вирішила переїхати до Києва через сімейні обставини особистого характеру. Вона сьогодні працює в PR-службі великої української компанії. Ми періодично телефонуємо один одному, листуємося. Я з великою повагою ставлюся до Олени і дуже вдячний їй за ту команду, яку вона створила в Status Quo, і яка продовжує там працювати. Люди, яких вона привела в Status Quo, сьогодні продовжують, по суті, її справу. Я бажаю їй успіхів на новому життєвому етапі.\n- Коли ви говорили з приводу 7 каналу, що не хотілося розвивати медійні активи, оскільки це вимагало істотних інвестицій. Але ж коли створювалося медіагрупа на базі Status Quo — там ж була газета «Новий день» і студія «Мега-ТВ», — все-таки це було не п'ять копійок...\n- Це був вже наступний етап розвитку. Здавалося, що є певні ресурси, і можна спробувати. І все ж це величезні вкладення. Газета — взагалі вбивчо! Папір, доставка, пошта, це дуже затратно в сьогоднішніх реаліях. Утримання телеканалу і навіть продакшен-студії також вимагає серйозних витрат, які, оцінивши свої можливості, ми згорнули. Формат прес-центру Status Quo, з фінансової точки зору, для нас найбільш прийнятний.\n- До речі, можна особисте питання? Це правда, що Ви з дружиною в банку познайомилися?\n- Так, ми познайомилися в банку, одружилися в банку, у нас двоє синів. Вона сьогодні з дітьми займається.


На Ладижинській ТЕС просять обласну владу частково профінансувати ремонт електрофільтру » Lada.FM - перше регіональне радіо\n19 січня 2017 17:44 #Ладижин Переглядів: 1453 Коментарів: Надрукувати\nНа Ладижинській ТЕС просять обласну владу частково профінансувати ремонт електрофільтру\nАдміністрація Ладижинської ТЕС просить обласну владу виділити 20 млн гривень з природоохоронного фонду на ремонт електрофільтру.\nВідповідний лист-звернення до голови Вінницької обласної державної адміністрації Валерія Коровія від директора Ладижинської ТЕС Олександра Бобрика надійшов наприкінці минулого року .\nУ разі позитивного рішення обласних депутатів, ці кошти будуть включені до суми ремонту запланованого на цей рік на станції.\nУ планах енергетиків ДТЕК проведення капітального ремонту енергоблоку №1 на Ладижинській ТЕС. Загальна вартість оновлення обладнання складе 165 млн грн.\nУ проект реконструкції першого енергоблоку також включена модернізація електрофільтрів шляхом впровадження двостадійної очистки пилу.\nЯк пояснюють енергетики у листі, завдяки цьому викиди зменшаться в 7 разів від поточних (на 1 000 тон пилу на рік) та будуть виконані європейські вимоги щодо кінцевої концентрації пилу - 50 мг/нмЗ. Реалізація цього природоохоронного заходу за підрахунками енергетиків коштує близько 75 млн грн.\nЗараз на ТЕС проводять здебільшого лише мінімальні ремонти для підтримки надійності роботи обладнання.\nПро те що обласна влада все ж візьме участь у співфінансуванні цього екологічного проекту, у ексклюзивному коментарі для Lada.FM, заявила депутат Вінницької обласної ради, секретар еко-комісії Людмила Головашич.\n«І обласна рада, і наша комісія, і, я думаю, що і наша фракція, - ми із задоволенням підтримаємо це рішення про те, щоб на Ладижинську ТЕС було направлено з області порядку 20 млн гривень на підтримку цього ремонту електрофільтру. Що це дасть? Ну, звичайно, це зменшить викиди. Наш сніг не буде чорніти»,- каже депутатка.\nВарто зазначити, що у минулому році обласна рада уже виділяла таким чином на потреби Ладижинської ТЕС 5 млн гривень на придбання обладнання на станцію.\nЯк відомо, з 2015 року бюджетним кодексом України передбачено направлення до обласного бюджету коштів екологічного податку у розмірі 55% від загальної суми нарахованого. До бюджету міста де розташоване шкідливе виробництво, надходить 25%, а до держбюджету - 20%, від загальної суми.\nЯк відомо, ТЕС в Ладижині є найбільшим забруднювачем атмосферного повітря регіону. Відповідно, левова частка коштів, з яких формується обласний природоохоронний фонд, сплачуються саме цим підприємством.\nЗагальна сума сплаченого ЛадТЕС екологічного податку лише до місцевих бюджетів у 2016 році становила 100 млн грн.


О’КЕЙСІ, Шон - Біографія, життя і творчість письменника\nО’КЕЙСІ, Шон - Біографія, життя і творчість письменника\nО’КЕЙСІ, Шон - творчість письменника\nО’КЕЙСІ, Шон (O’Casey, Sean — 31.03.1880, Дублін — 19.09.1964, Торкі) - ірландський письменник.\nО’Кейсі стоїть у шерезі таких реформаторів театру, як Дж.Б. Шоу, Ф. Ґарсія Лорка, Б. Брехт, Ю. О’Ніл, А. Чехов. Важливим внеском О’К. у розвиток світової драматургії було створення оригінальної трагікомедії та поетичної драми як драми соціальної дії. О’Кейсі народився у Дубліні у багатодітній сім’ї (майбутній письменник був тринадцятою дитиною), змалку страждав на хворобу очей. Через недуги та скрутне матеріальне становище родини він не зміг здобути систематичної освіти, рано почав трудове життя. Юнаком О’Кейсі брав активну участь у культурному русі, відомому під назвою «Ірландське відродження». Разом з іншими ентузіастами національного відродження він вивчав у класах Гельської ліги ірландську мову, витіснену до того часу англійською, займався у молодіжно-спортивних і театральних самодіяльних колективах, що пропагували національні види спорту та мистецтва. Знайомство з профспілковим лідером Дж. Ларкіним та участь у дублінському страйку 1913 р. змінили ставлення О’Кейсі до ідей культурної незалежності. Майбутнє Ірландії він почав пов’язувати з боротьбою за політичне й економічне визволення. Про це він писав у публіцистичних статтях і памфлетах, що публікувалися в республіканській періодиці 10-20-х pp.\nО’Кейсі був першим секретарем Громадянської армії, створеної для захисту прав робітників, і автором її програми, у якій проголошувалося, що «духовна й матеріальна власність Ірландії належать по праву народові Ірландії». О’Кейсі не взяв участі у дублінському повстанні 1916 р. та війні, що спалахнула невдовзі (1919—1921), не лише внаслідок хвороби, яка загострилася в цей період, а й з тієї причини, що він не був прихильником створення «ірландської Ірландії», до чого прагнули націоналістичні сили.\nДраматургічна діяльність О’К. почалася у 20-х, коли на сцені «Еббітіетр» були поставлені його перші п’єси. «Тінь стрільця» («The Shadow of a Gunman», 1923), «Юнона і павич» («Juno and the Paycock», 1924), «Плуг і зорі» («The Plough and the Stars», 1926) склали своєрідну трилогію, присвячену, відповідно, англо-ірландській війні, громадянській війні та дублінському повстанню. О’Кейсі показав у них трагедію мирних мешканців — їхні життя були принесені в жертву братовбивчій війні; трагедію матерів, сини яких опинилися по різні боки барикад; як висловилася героїня п’єси «Юнона і павич», вони «поклали своє горе на шальки терезів, і тіла вбитих синів урівноважили».\nНаслідуючи шекспірівську традицію, О’Кейсі стверджував дух трагікомедії як найбільш відповідної різноголоссю переверненого революційного життя. Трагічні долі героїв цих п’єс представлені на мальовничому фальстафівському тлі. О’Кейсі вивів на сцену пістряву, галасливу юрбу дублінців, котра, як писав він згодом, «може бути такою колоритною, такою доброю, такою злостивою, такою потішною». Його персонажі — мешканці перенаселених доходних домів, втягнуті у круговерть подій, захоплені чи підім’яті ними, вбиті випадковими кулями. Веселим сміхом О’Кейсі розправляється з ненависними йому ходульною романтикою та націоналістичним фразерством. Як зізнавався драматург, його цікавили не боги та герої, а чоловіки та жінки, завдання своє він вбачав утому, щоби «підняти мішурне покривало, під яким прихована правда».\nПозиція О’Кейсі викликала різку реакцію з боку націоналістично налаштованої аудиторії. Прем’єра його п’єси «Плуг і зорі», що відбулася на 10-літній ювілей дублінського повстання, супроводжувалася скандалом. Драматурга звинувачували у приниженні ірландців і боротьби, яку вони вели. «Невже ви завжди так будете реагувати з’яву ірландського генія? — звернувся В. Б. Єйтс до публіки зі сцени театру. — ...Слава О’Кейсі народилася сьогодні. Це його тріумф». Слова Єйтса виявилися віщими. П’єса «Плуг і зорі» увійшла у золотий фонд світового театру XX ст.\nДія п’єси починається з підготовки повстання і закінчується його останніми днями, коли потіснені англійцями ірландські республіканці вже не в силі були втриматися на зайнятих позиціях. Але саме повстання залишається поза сценою. На сцені ж виникає те живе фальстафівське тло, за якого і найпіднесеніші ідеї повертаються на грішну землю. У другому акті біля стійки бару сходяться дублінські обивателі й учасники повстання зі знаменами в руках — на одному з них зображені плуг і зорі, емблема Громадянської армії. П’яна сварка, задерикувата пісенька повії, якою переривається бойова команда, що саме лунає на вулиці, введені не для того, аби спаплюжити героїчні ідеали, а щоб голосніше зазвучав незграйний хор голосів життя. Сплав трагедії та комедії дав у цій п’єсі значний драматургічний ефект. Фарсові епізоди змінюються в ній епізодами високої трагічної напруги, щоби знайти потім вирішення у трагічній іронії заключної сцени. Біля вікна, освітленого спалахами пожеж, англійські солдати тоскно співають: «Хай не гасне вогонь у печі».\nУ 1926 р. О’Кейсі переїхав в Англію, але, як він зізнався, Ірландія зосталася його єдиним способом художнього мислення. У своїх п’єсах він створював «Ірландію в мініатюрі» як мікрокосм світу. Починаючи з п’єси «Срібний кубок» («The Silver Tassie», 1928), О’Кейсі залучає до драматичної дії елементи експресіоністської драми, з допомогою яких створює узагальнюючі образи-символи («За огорожею» — «Within the Gates», 1933); «Зірка стає червоною» — «The Star Turns Red», 1939).\nУ 40—50-x pp. О’Кейсі писав різні за жанром п’єси. У «химерній комедії» «Пурпуровий прах» («Рифіе Dust», 1940) бурхливий потік паводку змітає все, що віджило свій вік. У героїчній трагедії «Червоні троянди для мене» («Red Roses for Me», 1942) оберемок червоних троянд кладуть на груди загиблого героя — робітника та митця, борця та мрійника. У комедії «Півень-денді» («Cock-a-Doodle Dandy», 1949) фантастичний півень, символ радості та веселощів, здіймає переполох у світі власників і фанатичних церковників. Героїня трагікомедії «Багаття єпископа» («The Bishop’s Bonfire», 1955) стає жертвою релігійного фанатизму. У «веселій комедії» «Барабани отця Неда» («The Drums of Father Ned», 1958) бій барабанів провіщає перемогу над застарілими нормами життя.\nСтруктура цих п’єс визначається поєднанням буденного та піднесеного, мовними переходами від буденної прози до поетичної, наближеної до ритмізованого вірша. Відчуття масштабності досягається не так значимістю подій чи дійових осіб, як другим поетичним планом. Конфлікт поміж старим світом, у якому користолюбці вживаються з релігійними фанатиками, і світом молодості, веселощів, життєлюбності знаходить втілення в поетичних образах. Противники та захисники «життя в усій його повноті», темне та світле, старе та молоде — такий поетичний ряд, що узагальнює глибокі соціальні процеси.\nТворчість О’Кейсі дала імпульс розвиткові сучасної ірландської драми. Як зауважив Б. Фріл, драматург наступного покоління, «ми всі вийшли з його шинелі». О’Кейсі виявив себе і як чудовий майстер прози. Зі сторінок його шеститомної автобіографічної епопеї постає образ насмішкуватого та життєрадісного чоловіка, м’якого та доброго, коли він говорить про тих хто близький йому за духом, і їдкого та різкого щодо ідейних супротивників.\n«Я стукаю в двері» («І Knock at the Door». 1939) — так назвав він книгу про початок своєї безстрашної та радісної битви з життям. У другій книзі автобіографії — «На порозі» («Pictures in the Hallway», 1942) — відтворюються духовні пошуки Джонні Кессіді (розповідь ведеться від третьої особи), котрий намагається знайти своє місце у строкатому суспільно-культурному житті Ірландії на зламі століть. У «Барабанах під вікном» («Drums under the Windows», 1945) центральне місце займають такі події, як страйк 1913 р. та Великоднє повстання 1916 р. Четверта книга автобіографічної епопеї — «Прощавай Ірландіє» (1949) — найтрагічніший твір О’Кейсі. Елегійні мотиви з приводу жертв визвольної боротьби поєднуються : гострою сатирою на націоналістів, котрі прийшли до влади. У житті героя це був початок його творчого шляху драматурга. Постановка першої п’єс зробила О’Кейсі найпопулярнішим драматургом «Еббі-тіетр», з яким, однак, невдовзі у нього виникли розбіжності. Дія двох останніх книг епопеї — «Троянда та корона» («Rose and Crown» 1952) та «Захід і вечірня зоря» («Sunset and the Evening Star», 1954) — переноситься в Англію Письменник передбачає близький розпад Британської імперії, він чує похоронний подзвін що звістує: «Печальні звуки. Корона розбита, в’яне троянда». Сам же він готується до «прощального цілунку світові», хоча «й тепер, коли сонце зайшло і вечірня зоря цнотливо торкається до ночі, ще багато чого слід сказати, чимало зробити».\nЕстетичні погляди О’Кейсі відображені в книгах: «Летюча оса» («The Flying Wass», 193» «Зелений ворон» («The Green Crow», 1956), «Ліс барвистою шапкою» («Under a Colored Cap» 1963) — і в посмертно виданих «Благословеннях та прокляттях» («Blasts and Benedictions», 1967). У них він послідовно виступає проти натуралізму, копіювання життя на сцені, проти наївного реалізму. Посилаючись на образи В. Шекспіра, О’Кейсі пише: «Реальний характер у п’єс. завжди виявляється позбавленим частини своє. реальності, драматург, котрий створює характер. завжди його збільшує, розширяє, поглиблює» Своїми виступами О’Кейсі сприяв створенню англійського національного театру як театру Шекспіра.


Від п’яти сільських рад, які розташовані в зоні спостереження, у Копиткові зібралося всього-навсього 122 особи Нетішин | perspekt.org.ua\nВід п’яти сільських рад, які розташовані в зоні спостереження, у Копиткові зібралося всього-навсього 122 особи\nЧия риторика вагомiша\nНапередодні громадських слухань у с.Копитків Здолбунівського району з тамтешньої райради надійшло прохання на адресу Хмельницької АЕС виділити п’ять автобусів для доставки людей до місця слухань, оскільки проживають вони в різних населених пунктах. Зійшлися в результаті на трьох транспортних одиницях, але й вони були не сповна затребувані. Від п’яти сільських рад, які розташовані в зоні спостереження, у Копиткові зібралося всього-навсього 122 особи. А один з автобусів, прибувши за зазначеною адресою, привіз звідти аж шестеро людей. До певної міри зрозуміти селян можна, весна квапить власників земельних ділянок навести лад на городах, розпочинати заготівлю сіна тощо. Їм дорога кожна хвилина і справи, не пов’язані з веденням домашнього господарства, видаються другорядними. Відтак нечисельний зал та налаштованість переважної більшості присутніх вислухати один одного, не зводячи розмови до безплідної полеміки, були на руку активістам ряду партій і громадських організацій, які взяли ініціативу в свої руки без наміру її втрачати.\nЩе до початку слухань на площі перед місцевим Будинком культури встановили намет представники Української народної партії, роздаючи прибулим інформаційні матеріали, зокрема, свій проект пропозицій громадських слухань у Копиткові депутатам Здолбунівської районної ради, яким належить прийняти рішення про надання згоди на будівництво 3 і 4 енергоблоків Хмельницької АЕС. У тому, що представники УНП й «Свободи» наполягатимуть на забороні таких робіт, сумніву практично немає. Як і немає сумніву, що сесія відбуватиметься в «обіймах» пікетуючих і їх настирливим намаганням нав’язати свою позицію.\nУ Копиткові попри всі зусилля ораторів, наділених хистом мистецьки працювати на публіку, сповна зреалізувати задумане не вдалося. Задумане в розданих пропозиціях виділялося півжирним шрифтом: «ми категорично проти добудови енергоблоків №3 і №4 Хмельницької АЕС». Не добившись від головуючого аби той поставив питання на голосування, (на його пояснення про те, що законодавство не передбачає такої процедури на громадських слуханнях ніхто не зважав – авт.) натхненники ідеї «мораторій-2» залишили зал, наполегливо закликаючи усіх зробити те саме. Схилити на свій бік громаду не вдалося. Хоч як би не аплодували присутні виступаючим за дошкульні репліки на адресу атомників, наслідувати в усьому приклад радикально налаштованих осіб не стали. Спокійно вислухали зачитане звернення до депутатів райради, яким з усіх запропонованих позицій потрібно буде прийняти одну. Яку? З огляду на розгортання подій, початок яким було покладено в Острозі, питання звучить риторично. Вибирати доведеться між категоричним проти і поміркованим за, сполучна дистанція між якими включає мораторій на будівництво двох технічно застарілих енергоблоків і розгляд альтернативного варіанту про спорудження натомість одного енергоблока нового покоління. Такий варіант пропозицій з’явився після розгляду питання на засіданнях постійних комісій і президії районної ради. Усі ці та інші вимоги (їх чимало - авт.) додані до прийнятого звернення і цілим пакетом будуть надані депутатам райради. Окрім того, здолбунівці ще мають намір провести сесії чи сходи селян у населених пунктах зони спостереження аби долучити до нього думку тамтешніх громад. Що в цьому різнобарвному калейдоскопі найбільше «зачарує» слуг народу, покаже час.\nНайбільш активною на слуханнях у Копиткові була помічник народного депутата України Юрія Костенка Світлана Ніколіна. Вона, як і ряд інших виступаючих, дорікала владі, як організатору слухань, за небажання запросити на ці дебати екологів та інших фахівців, що знаються на справі, аби на рівні з атомниками вести дискусії. І хоч серед опонентів, за їх же зізнанням, експертів відповідного профілю, принаймні тут, у залі, не було, це не завадило у своїх пропозиціях, після усіх відповідей представників ХАЕС на поставлені запитання, безапеляційно стверджувати, що: не доведена економічна та стратегічна доцільність нарощування атомних потужностей; будівництво планується провести на старих, збудованих понад 20 років тому, фундаментах; вибрано ризиковану, не перевірену реакторну установку; відсутні належні розрахунки щодо забезпечення водного балансу; проект добудови блоків не відповідає сучасним вимогам щодо безпеки АЕС; очевидна загроза збільшення строків та бюджету проекту; не було проведено належного конкурсного відбору; залишається незрозумілою ситуація зі збереженням радіоактивних відходів; законодавство України та фінансовий стан компанії оператора ядерної установки вказує на відсутність дієвих механізмів відповідальності та компенсації за завдану ядерну шкоду в Україні.\nЯкий не фахівець дійшов такого висновку, залишається загадкою, оскільки в згадуваних пропозиціях він вдало маскується під розмитим «ім’ям» громадські слухання, проте з точно вказаною адресою: с. Копитків, Україна, 24 травня 2011 року. І неважливо яким обсягом інформації про діяльність ХАЕС та її перспективи володіють конкретні жителі зони спостереження, із пропозицій, поданих від їхнього імені, виходить, що вони достеменно знають: «добудова енергоблоків №3 і №4 Хмельницької АЕС за таких умов суперечить інтересам громади, створює загрозу життю та здоров’ю громадян та порушує ряд норм чинного законодавства України». Далі автори, напевне, не догледіли, що в пропозиціях від імені селян конкретних сіл їх самих відверто проігнорували, винісши громади п’яти сільрад, що називається, за дужки. Бо як інакше розуміти наступні рядки: «Виходячи з вищевказаного, усвідомлюючи свою відповідальність за здоров’я та безпеку мешканців міста...» (?!)\nНе здивуюсь, якщо ці два слова звучатимуть в пропозиціях громадських слухань ще чотирьох сіл Острозького району. Автори ж бо цих документів одна й та ж десантна бригада. Вони вже переймаються, що складно буде охопити всі чотири села, оскільки слухання проходитимуть одного дня відразу у двох населених пунктах з кількагодинною різницею в часі. «Нічого, витримаємо!», - почула я за своєю спиною.\nГолова Здолбунівської райдержадміністрації, який до останнього тримав паузу і взяв слово лише після того, як група людей залишила зал, розцінив їх заполітизовану поведінку наближенням виборів. Нічого дивного, адже Україна з часу проголошення своєї незалежності так і не зуміла вибратися зі стану перманентних виборів: парламентські, місцеві, президентські, строкові і позачергові, тур перший, другий, третій… Маємо врешті навчитися достойно поводитися в цій ситуації, не дозволяючи нікому маніпулювати собою.\nСвітлана Ніколіна у дискусії з генеральним директором ХАЕС Миколою Панащенком на його запевнення у надійності нових енергоблоків дорікнула: «У вас риторика радянських часів». Якщо взяти за істину це твердження, смію зауважити, що риторика новітньої України, якою так майстерно володіє помічник народного депутата, нічим не краща. Запевнення генерального директора ХАЕС грунтуються на наукових даних, технічних та економічних розрахунках, висновках вітчизняних і міжнародних експертів, а суцільне заперечення опонентів конкретних намірів не завжди ставить за мету опиратися на таку базу. Головне, щоб красномовно і гучно подати. Така мова ультиматумів – чудова мітингова риторика, де не приймаються жодні рішення, а за виголошені вимоги і наміри ніхто не несе відповідальності та не береться їх виконувати. Тут же доведеться займатися копіткою й рутинною роботою, яка не до снаги мітингувальникам. Вони вже пообіцяли в разі невиконання своїх вимог «говорити іншою мовою і заставити почути», проанонсувавши як ініціювання місцевого дорадчого референдуму, так і більш радикальні кроки з перекриттям доріг, пікетуванням тощо.\nВиходить, і на двадцятому році незалежності України ми так і залишилися в 1991-у. Шкода.


Македонський каньйон Матка | Самостійне Подорож\nГоловна / Блог / Македонський каньйон Матка\nВлітку минулого року в одному з барів столиці Алжіру мій товариш по подорожах Максим – лікар швидкої допомоги і за сумісництвом бодибилдер – запропонував разом поїхати в Македонію. Я не думаючи погодився, тому що за природою схильний до швидких рішень. У результаті Максим від поїздки відмовився. Ну а ваш покірний слуга, не маючи звички включати “задню передачу”, опинився в Македонії один.\nДо столиці держави – міста Скопье – прямих рейсів немає. Російські авіаперевізники магістраль туди доки не відкрили. А національна компанія “Macedonian Airlines” в 2009 році збанкрутіла.\nАле незважаючи на відсутність прямого перельоту, я все ж дуже рекомендую відвідати цю прекрасну балканську країну. Хто не любить стикувальні рейси, може дістатися до Скопье з Софії автотранспортом. Чотири години шляху – не так вже далеко, але знадобиться болгарська віза. Другий варіант – через Бєлград, але поїздка звідти займе майже 6 годин. Я раджу не морочитися і летіти в Скопье на “турках”, як це зробив я. “Turkish Airlines” пропонує транзитні рейси через Стамбул з хорошим стикуванням.\n“Туркиши” останнім часом літають з Внуково. Їхати на машині по Москві у будь-який аеропорт, та ще з іншого кінця мегаполісу – заняття майже завжди ризиковане, недовго запізнитися на рейс. І я поїхав на аероекспресі з Київського вокзалу. 38 хвилин з центру столиці – і ти на місці. А ще було приємно побачити оновлені перони на вокзалі. Останній раз я був тут п’ятнадцять років тому. Відрадно, коли щось змінюється на краще.\n-> Техас: птахи, звіри, і квіти\nЇхати в електричці, на мій погляд, набагато комфортніше і цікавіше, ніж на машині.\nВнуковский аероекспрес відрізняється від шереметьевского і домодєдовського ще і тим, що під кінець шляху він “йде в грунт”. Перон у Внуково знаходиться під землею, що дуже оригінально.\nНа сьогодні вже три головні аеропорти столиці мають залізничне сполучення з центром Москви. Аероекспрес однозначно прийнятніше. Адже на відміну від таксі, приміром, вам не потрібно розраховувати час з так званим запасом, побоюючись можливих пробок.\nДіставати фотоапарат в транзитних аеропортах і аеропортах прибуття мені вже лінь, та і “дьюти-фри” зовсім набридли, тому фотографії в поїздках зазвичай починаються в перші екскурсійні моменти.\nУ Скопье я прибув увечері і вже уранці відправився на екскурсію в каньйон Матка. Перше, що заслуговує вашого увага в цих місцях – це жіночий монастир Пресвятої Богородиці Матка. Особливо в його ансамблі шанується вірянами і цінується істориками однойменна кам’яна церква, побудована в 1337 році на фундаменті ранньої християнської церкви.\nМонастир був відкритий тут в ХIХ столітті. Потім його роботу призупинили, і лише в 1998 році релігійна община запрацювала знову. Основне заняття у тутешніх черниць, окрім служб і молитов – пошивши одяг для священнослужителів.\nМонастир знаходиться поблизу самого каньйону Матка – унікального місця, заради якого я сюди і приїхав. Він був створений річкою Тріскою, це вона проклала собі шлях через гірський масив.\n-> Нормандія на швидкості 100 км\nУ 1938 році річку перегородили греблею. Так з’явилося озеро Матка. Його первинне призначення було чисте технічне – для нової гідроелектростанції була потрібна вода. Ніхто і подумати не міг, що штучна водойма стане з часом однією з головних пам’яток Македонії.\nКаньйон Матка – це музей просто неба. Тут можна зустріти представників флори і фауни, які більше ніде не ростуть і не мешкають. Інша його назва – каньйон метеликів. Учені налічили тут більше 400 різних видів цього дивовижного створення.\nОсь по такій доріжці, буквально прорубаній в скелі шлях веде до човнової станції і до монастиря Святого Андрія, – який був братом македонського короля Марко.\nНа цих човниках можна відправитися на екскурсію по озеру Матка.\nМене завжди цікавили балканські мови. Як відомо, на території колишньої Югославії зараз знаходиться 7 незалежних держав: Сербія, Чорногорія, Хорватія, Боснія і Герцеговина, Словенія, Македонія і Косово.\nЗ точки зору лінгвістики, свої мови є лише у словенських і македонців : так звана “словенщина” і, відповідно македонський. Далі: косовские албанці говорять на албанському. А ось серби, хорвати, Чорногорія і боснійці, по суті, мають спільну мову – хорватську (він же сербський). За часів правління Тито сербо-хорватский мова була національною мовою Югославії.\nАле після розпаду країни в Сербії, Хорватії і Боснії і Герцеговині почали свідомо вводитися мовні відмінності. Політичним силам, зацікавленим в тому, щоб народи колишньої Югославії були непримиренні, знадобилося розділити її населення за національними ознаками, у тому числі мовним, щоб возз’єднання було неможливим.\n-> RT - 03. Антарктичний щоденник - 4-5 Січня, організаційні збори і переліт "на лід"\nРізниця – штучна. А ось ріднять усі югославські мови їх слов’янські корені. Та і російський тут не чужий. У Македонії, якщо ви заговорите з місцевими на росіянинові, шанс бути понятим дуже великий. Хоча можна і на англійському. Молодь говорить на нім цілком стерпно, а іноді навіть дуже добре.\nНа цій табличці написано, що ловити форель заборонено.)\nНу ось і дісталися до церкви Святого Андрія. За легендою, під час війни між сербами і османами на цьому місці стояла корчма. І в один з днів 1392 роки брат короля Марко – Андрій – зайшов сюди після битви.\nМазко тим часом залишився чекати зовні. У корчмі були турки. Вони убили Андрія. А король, запідозривши недобре, увійшов туди зі своєю свитою і помстився туркам, знищивши їх усіх до одного.\nЦерква досі зберігає на своїх стінах відбиток руки короля Марко.\nЦерква була побудована в 1389 році.\nНапій Red Bull спонсорує рибу на озері Матка)).\nТут є стежка, по якій можна вчинити 6-кілометровий вояж уздовж річки. Я пройшов лише невеликий відрізок, і мені зустрівся на шляху ось такий пам’ятник альпіністському карабіну. На жаль, в поїздках я майже завжди обмежений в часі, тому довгою пішохідною прогулянкою віддав перевагу над моторному човну.\n-> Маленький, але славний Руст. Місто вина і лелек\nМи поплили в печеру Врело. По дорозі у самих берегів озера нам зустрічалися досить цікаві будівлі. Щось типу нічліжок для рибалк. “Похідний” варіант, в теж час з дуже привабливими умовами. Усього лише 20-25 квадратів суші. Згори гора. Знизу озеро. Дістатися до них по суші неможливо.\nКоли ми пливли, над озером розстилалася туманна пелена.\nА після човен причалив до пірсу. І скоро ми спустимося в печеру Врело. Вона одна з найглибших у світі. Аквалангісти з Італії досліджували її на глибину 220 метрів. Але печера ніби бездонна, і дослідження тривають.\nВода в річці незвичайна чиста, і, коли пливеш – цікаво спостерігати за рельєфом дна.\nСхема цієї печери при вході чомусь нагадала мені картинки часів СРСР.\nЕлектрика в печері підтримується генератором, який “замаскований” на декілька метрів вище за вхід.\nСталактити і сталагміти створювалися тут мільярди років. Я раніше завжди плутав, що є що, поки не почув одне дивовижне правило: сталакТит росте із стелі, потобно букві “Т”, а сталагМит росте знизу, подібно буку “М”. Утямив для себе цю просту річ і більше не помиляюся.\nЛюди так влаштовані, що усьому дають свої назви. Печери і їх вміст – не виключення. Ось цей сталактит хтось прозвав “шишкою”, і потім і увесь зал став “залом шишок”.\n-> Захід в Генте 2011\nВ глибині печери знаходиться озеро шириною 8 метрів, а глибиною аж цілих 15. “Пляж” поряд з озером називають росіянам. Македонці говорять, що російські авіа-інструктори, які тренували македонських пілотів, постійно приїжджали сюди купатися. Вода в озерці холодна, а освіжитися наші люди люблять. Так пляж і “обрусів”.\nУ печерах можна провести величезну кількість часу. Ходиш, гуляєш собі, порпавшись у своїй голові. Розглядаєш сталактити, сталагміти : на що схожі? Даєш їм назви.\nОсь, наприклад, що вам нагадує цей химерний сталактит? Я здогадався відразу, але про це “інтелігентно” промовчу.\nУ печері приголомшлива акустика, біля входу в неї навіть розташований “концертний зал”. Іноді тут насправді виступають артисти і музиканти.\nВідвідавши каньйон, ми відправилися до монастиря Святого Пантелеймона.\nМонастир Святого Пантелеймона – це православна македонська святиня ХII століття. Тут величезна кількість цікавих фресок.\nДві найстаріші фрески відносяться якраз до ХII століття: “Оплакування Христа” і “Зняття з хреста”.\nМонастир пережив пожежі, землетруси, грабежи і руйнування, але залишився святим і світлим свідком релігійної культури Македонії.\nТаким був мій перший день в чудовій балканській країні Македонія. У другій половині дня я прогулявся по столиціа на наступний ранок вже виїхав через Битолу на озеро Охрид.\nІнші звіти з подорожі Македонія – Албанія\n1). Скопье – столиця Македонії Оригинал на Турбіні | Моя сторінка на Турбіні