Френк Адамс - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Наука\nДень народження: 05.11.1930 року\nМісце народження: Вулидж, Великобританія\nАдамс був членом Королівського товариства (Royal Society) і одним із засновників теорії гомотопий.\nФренк Адамс народився 5 листопада 1930-го в Вулидже (Woolwich), передмісті на південному сході Лондона (London). Він зацікавився дослідницькою роботою в студентські роки, коли навчався під керівництвом Абрама Безиковича (Abram Безікович), однак незабаром переключився на алгебраїчну топологію.\nАдамс одержав ступінь доктора філософії в Університеті Кембриджу (University of Cambridge) в 1956-м. Його дисертація, написана під керівництвом Шона Уайлі (Shaun Wylie), була названа ‘On spectral sequences and self-obstruction інваріанти’ (досл. ‘Про спектральних послідовностей і самообструкции інваріанти’).\nВін завідував кафедрою математики в Манчестерському Університеті (University of Manchester) в період з 1964-го по 1970-й, після чого з 1970-го по 1989-й обіймав посаду професора астрономії та геометрії в Кембриджському Університеті. У 1964-му Френк Адамс був обраний членом Королівського товариства.\nОднак Адамс серйозно захоплювався не тільки математикою. Він включив у сферу своїх інтересів альпінізм і стратегічну настільну гру го.\nАдамс загинув в автомобільній аварії у Бремптон, Кембріджшир (Brampton, Cambridgeshire), 7 січня 1989-го. В пам’ять про математику була встановлена меморіальна дошка в каплиці Триніті-коледжу в Кембриджі (Trinity College, Cambridge).\nУ 1950-ті теорія гомотопий перебувала на ранній стадії розвитку і рясніла невирішеними проблемами. Адамс зробив ряд важливих теоретичних досягнень в області алгебраїчної топології. Під впливом французької школи Анрі Картана (Henri Cartan) і Жан-П’єра Серра (Jean-Pierre Serre) він переформулював і зміцнив свої способи вивчення гомотопічних груп у світлі спектральної послідовності. Сьогодні ‘спектральна послідовність Адамса’ впевнено використовується для обчислення стабільних гомотопічних груп.\nЗастосувавши спектральну послідовність, Френк в 1960-му вирішив проблему інваріанти Хопфа і зробив глибокий аналіз вторинних операцій когомологии. Таким чином, була вирішена проблема алгебри з розподілом. Спектральна послідовність Адамса-Новікова дозволила використовувати екстраординарну теорію когомологии замість класичної когомологии і будувати вищі інваріанти Хопфа.\nКрім іншого, Адамс був піонером в області застосування алгебраїчної К-теорії. Він ввів ‘операції Адамса’ в К-теорії, також в даний час широко використовується в суто алгебраїчних контексті.\nУ 1974-му він став першим лауреатом премії ‘Senior Whitehead Prize’ від Лондонського математичного товариства (London Mathematical Society). Серед його студентів було багато талановитих математиків, які справили суттєвий вплив на розвиток алгебраїчної топології у Великобританії і у всьому світі. Його лекції, які він читав в Університеті Чикаго (University of Chicago), були опубліковані в 1996-му – в серії під назвою ‘Chicago Lectures in Mathematics Series’. У серію увійшли його лекції під назвою ‘Lectures On Exceptional Lie Groups and Stable Гомотопічних and Generalised Гомології’ про виняткових простих групах, стабільної гомотопии і узагальненої гомології.\nКонференц-зал, де проходять основні математичні дослідження, розташований в будівлі ним. Алана Тьюринга (Alan Turing Building) при Манчестерському Університеті, названий на честь Френка Адамса.


УРОК № 2 Тема. Соціальна структура українського суспільства та економічне життя. - Історія України 8 клас (нова програма) - Середня школа - Каталог статей - Учительська світлиця\n2. Якими були основні верстви населення українських земель у другій половині XIV — XV ст.?\nВершину панівного стану — шляхти — посідали нащадки удільних князів Рюриковичів і Гедиміновичів. Вони становили замкнену групу, до якої не можна було увійти навіть маючи великі статки або обіймаючи найвищі державні посади. Князівські роди поділялися на «княжат головних», до яких належали Острозькі, Заславські, Сангушки, Чарторийські, Корецькі, Гольшанські-Дубровицькі, та «княжат-повітовників». «Княжата головні» не підлягали дії місцевої адміністрації, мали право входити до великокнязівської ради й виступати у військові походи зі своїми загонами під родовими гербами. Їм належали спадкові землеволодіння, де вони мали право здійснювати суд над своїми підданими, установлювати податки й повинності, надавати підлеглим землю за умови несення служби. «Княжата-повітовники» таких прав і привілеїв не мали, а їхні збройні загони виступали у складі повітового ополчення, підпорядкованого місцевій адміністрації.\nМіста, ремесло, торгівля\nТорговельні шляхи зі сходу на захід, із півночі на південь. Центри міжнародної торгівлі — Київ, Львів, Луцьк, Кам’янець\nІз повідомлення литовського дипломата Михалона Литвина про розвиток торгівлі в Києві в середині XVI ст.\nКиїв дуже багатий на іноземні товари, бо нема шляху більш звичного, як давня, давно прокладена й добре відома дорога, що веде з чорноморського порту, міста Кафи, через ворота Таврики, на Таванську переправу на Дніпрі (Тавань — острів у нижній течії Дніпра. — Авт.), а звідти степом у Київ; цією дорогою відправляють з Азії, Персії, Індії, Аравії, Сірії на північ у Московію, Псков, Новгород, Швецію й Данію всі східні товари, а саме: коштовне каміння, шовк і шовкові тканини, ладан, пахощі, шафран, перець й інші прянощі. Цією дорогою часто йдуть іноземні купці: вони створюють загони іноді в тисячу осіб, які називаються караванами, і супроводять обози, що складаються з численних навантажених возів і нав’ючених верблюдів…\nПри приході каравану значні прибутки здобувають київські жителі: воєводи, митники, купці, міняйли, човняри, візники, трактирники й шинкарі, і це не викликає жодних скарг…\n9. Що таке фільварок?\n1. Опрацювати § 1 підручника.\n2. Підготувати есе (див. пам’ятки в додатку до підручника) за темою «Позитивні та негативні наслідки станового поділу українського суспільства XVI ст.».


Черги на КПВВ Донбасу знову йдуть на рекорд: За добу нарахували 46 тисяч осіб – останні новини Донбасу\nЗа минулу добу інтенсивність пасажиро-транспортного потоку на пунктах пропуску на Донбасі збільшилась до 46 тисяч осіб\nУ Станиці через лінію розмежування "шастають" люди у захисному спорядженні\nПовідомляється, що загалом через КПВВ прослідувало 46 тисяч осіб та 4,8 тисячі транспортних засобів: "Майорське" – 10425 осіб та 1180 транспортних засобів; "Мар’їнка" – 9275 осіб та 1370 транспортних засобів; "Новотроїцьке" – 9235 осіб та 1480 транспортних засобів; "Гнутове" – 3895 осіб та 765 транспортних засобів; "Станиця Луганська" – 13180 осіб.\n"Сьогодні зранку в КПВВ на в’їзд та виїзд знаходилася така кількість транспортних засобів: "Майорське" – 30/35; "Мар’їнка" – 0/75; "Новотроїцьке" – 30/40; "Гнутове" – 20/10", - йдеться у повідомленні.\nНагадаємо, протягом доби 19 лютого пасажиро-транспортний потік на пунктах пропуску по лінії розмежування на Донбасі був динамічним і сягнув 43 тисяч осіб.\nУ мережі вже показали, як біля пункта пропуску "ДНР" в Олександрівці ("Каргілл") під Донецьком сьогодні, 21 лютого, зібралася величезна автомобільна черга.\nЧитайте також: У Станиці через лінію розмежування "шастають" люди у захисному спорядженні


Голландська телятина і птах по-французьки | Блог METRO\nСкуштувати вишукані страви високої кухні, приготовані з елітних продуктів зірковими шефами — це можливо, якщо ви стали гостем майстер-класу від METRO «Голландська телятина і французька птиця». Нагадуємо, як це було, і розповідаємо всім, хто пропустив подію, чим пригощали гостей кулінарні майстри і чому вам обов’язково потрібно побувати на наступному майстер-класі.\n23 березня на локації Maresto відбувся майстер-клас «Голландська телятина і французька птиця», організатором якого виступила компанія METRO. Напередодні заходу в соціальній мережі Facebook були розіграні двадцять ексклюзивних квитків: переможці стали гостями майстер-класу, всі інші шанувальники високої кухні могли насолоджуватися прямою трансляцією події.\nПроводили майстер-клас шефи Стефан Вайттінадан і Девід Вейнстра.\nСтефан Вайттінадан приїхав в Україну з Франції — епіцентру світової гастрономії. Він працював у провідних ресторанах Парижа і готував для найвибагливіших гостей. Зараз шеф живе в Києві і очолює ресторан «Intercontinental Kyiv». Як справжній парижанин, Стефан провів першу частину майстер-класу, присвячену французьким стравам з птиці.\nДевід Вейнстра приїхав на захід з Нідерландів. За плечима Девіда солідний досвід роботи в ресторанах із зіркою Мішлен. На батьківщині він славиться як сміливий експериментатор, кулінарний учитель і мотиватор. Зараз шеф багато подорожує світом, проводить майстер-класи та семінари, але про голландські корені Девід Вейнстра не забуває, тому на нашому класі презентував голландську телятину і страви з неї.\nФуа-гра і французький півник кокюле\nФуа-гра (foie gras) — жирна печінка качки або гуски, вирощеної й вигодуваної за спеціальною технологією. Це неймовірно смачний і корисний продукт, істинний делікатес і атрибут розкішного життя.\nЛідером з продажу та споживання фуа-гра є Франція, в цій країні знають, як створювати першокласний продукт. Саме тому для майстер-класу було віддано перевагу французькій фуа-гра з качиної печінки від LDC Foods. Це компанія-лідер з виробництва екопродуктів з птиці, яка об’єднує ряд торгових марок, в тому числі фуа-гра Domaine De Lanvaux. Всі продукти сертифіковані комітетом Cifog.\nФуа-гра використовується в сирому, напівготовому і консервованому вигляді як вишукана закуска. Шеф Стефан Вайттінадан пригощав гостей foie gras mi cuit (тобто приготована, в нашому випадку смажена і напів варена) і foie gras cru (тобто сира).\nПісля дегустації гостей чекало кулінарне шоу у виконанні Стефана: шеф приготував класичну страву французької кухні — турнедо Россіні (Tournedos Rossini)! Для цього він використовував філе качки барбарі, яке попередньо приготував в су-віді з часником, чебрецем і вершковим маслом. На порційні качині медальйони шеф виклав обсмажені скибочки фуа-гра. На гарнір — грибний мікс з білих грибів і глив. Як акомпанемент Стефан використовував соус з вакуумного пакета, в якому м’ясо готувалося в су-віді, тому що він увібрав в себе прекрасний аромат спецій і качки. Вуаля — ресторанна версія турнедо Россіні у виконанні Стефана Вайттінадана готова!\nІ, нарешті, третя страва — півник кокюле. Його називають королем французької кухні. Для того, щоб наш дегустаційний півник кокюле вийшов чудово, була обрана французька продукція LDC Foods. Невеликі півники (страва на виході становить 300-400 г) вирощуються на спеціальних екофермах. Птахи харчуються тільки натуральними кормами. Це може бути кукурудза, тоді м’ясо півника має характерний жовтуватий відтінок, або пшениця, м’ясо в такому випадку біле.\nНіжки кокюле Стефан приготував в су-віді (це зайняло 2,5 години), а філе — на сковороді, оскільки воно готується швидше. Шеф використовував білого і жовтого півнів, щоб гості могли вловити різницю. Біле м’ясо дієтичне, жовте — жирніше і під час готування набуває приємного золотистого відтінку. Як гарнір до птиці Стефан вибрав салатний цикорій, який традиційно подають в якості легкого і корисного гарніру у Франції. Овоч був приготований в су-віді, завдяки повільному готуванню у вакуумі при постійній температурі цикорій зберігає свої колір, форму і смакові якості.\nОсобливу увагу шеф також приділив подачі страви. Залишилося полити вишукану композицію соусом із соку кокюле та цикорію з додаванням кмину, часнику, розмарину і вершкового масла. Півник кокюле від шефа Стефана Вайттінада готовий!\nГолландська телятина і страви з неї\nПісля кава-брейку з чудовими вершковими круасанами гості знову зібралися в залі, щоб дізнатися про особливості вибору і приготування голландської телятини.\nДля того, щоб приготувати відмінні страви з телятини, потрібні професійний шеф і якісний продукт. Для цього на майстер-клас був запрошений гуру м’ясних страв Девід Вейнстра, який приїхав з Нідерландів. А в якості ключового продукту обрана телятина від світового лідера, компанії повного циклу VanDrie Group.\nГрупа компаній VanDrie Group контролює всі етапи виробництва — від вирощування теляти до фасування та транспортування кінцевого продукту. У підприємства навіть є власна компанія з виробництва кормів для тварин, тому VanDrie Group може бути впевнена в тому, чим харчувалося теля протягом життя. Продукція компанії користується великою популярністю в секторі HoReCa і задовольняє запити найвимогливіших шефів. Наприклад, такого, як Девід Вейнстра!\nНа початку класу Девід пригостив гостей найніжнішим віттелло тонато. Назва страви дослівно перекладається як «телятина тунцева». Це тонко нарізані шматочки маринованого м’яса із крем-соусом, основу якого становить тунець. Девід Вейнстра подав страву з авторською знахідкою — висушеними солоними каперсами.\nШеф розповів про тонкощі вибору телятини та правила роботи з м’ясом. Кожна частина телячої туші — шия, спинна частина, задня частина, щоки, язик — має свої особливості. Крім того, Девід продемонстрував гостям зобну залозу, яка є рідкісним делікатесом для справжніх цінителів. Залоза, або так зване «солодке м’ясо», є тільки у телят і відповідає за гормон росту, у дорослих тварин вона пропадає.\nПісля закінчення практичної лекції всіх чекало більш ніж щедре частування — стейки і медальйони з різних видів телятини з традиційним голландським гарніром, в який входять тушковані й подрібнені до кашоподібного стану картопля, морква та цибуля.\nМайстер-клас «Голландська телятина і французька птиця» підійшов до кінця. Кожен гість пішов із заходу з подарунками. Всі продукти, в тому числі кокюле, фуа-гра та голландську телятину, надала компанія METRO. Ви також можете втілити в життя практичні знання, отримані на майстер-класі, завітавши за покупками в магазини торгової мережі у вашому місті. Дякуємо зірковим шефам за їх безцінний досвід і блискучу демонстрацію свого кулінарного таланту, а гостям — за те, що розділили з METRO цей захід.


Купити Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна\nЗбірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна1.001\nДПА 2021 Збірник завдань Історія України 9 клас. Збірник містить завдання для проведення підсумкової атестації з історії України у 9 класі. Збірник укладено відповідно до оновленої навчальної програми з історії України для 5-9 класів та орієнтовних вимог стосовно оцінювання навчальних досягнень учнів в основній школі. Для вчителів та учнів 9-х класів.\nАвтор Капіруліна С. Л.\nПитання стосовно замовлення Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна\nЯк придбати Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна?\nПридбати Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна можна декількома способами\nЯк відбувається доставка Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна?\nДоставка Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна відбувається головними операторами доставки України: Нова пошта та Укрпошта\nЯк відбувається оплата Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна?\nОплата за Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна можлива двома способами\nПокупатели, которые приобрели Збірник завдань з географії ДПА 9 клас 2021, автор Капіруліна, также купили


Обсяг інтернет-трафіку Київстар у роумінгу виріс у 10 разів | Київстар\nОбсяг інтернет-трафіку Київстар у роумінгу виріс у 10 разів\nАбоненти Київстар стали активніше користуватися роумінгом. Так, у травні 2016 мобільний трафік виріс у 10 разів у порівнянні з попереднім роком, а його проникнення — в два рази і зараз становить 20%. У середньому один абонент використовує близько 150 МБ за час свого перебування за кордоном — для спілкування в соціальних мережах, на карти і навігатори, для перегляду і завантаження фото- та відеоконтенту.\nПісля зниження тарифів на роумінг у кінці квітня та впровадження автоматичного підключення абоненти стали активніше спілкуватися за кордоном, і крім інтернет-трафіку, виріс також обсяг голосового трафіку — на 70%. При цьому кількість абонентів, які стали користуватися цією послугою, зросла на 20%.\nНайбільш популярними країнами для спілкування в роумінгу серед українських туристів у травні стали Росія, Польща, Туреччина, Німеччина, Єгипет, Білорусь, Молдова, Італія, Чехія та Угорщина.\nСпільна пропозиція Київстар і Booking.com набирає популярність. Так, з моменту запуску сервісом скористалася вже 1000 туристів, які отримали 300 000 грн у вигляді бонусів на спілкування в роумінгу.\nНагадаємо, Київстар надає абонентам унікальні умови спілкування в 67 країнах за вигідними тарифами: дзвінки від 2 грн за хвилину (пакет 15 хвилин вартістю 30 грн у день користування), інтернет від 0,35 грн за мегабайт (пакет 100 МБ вартістю 35 грн у день користування), SMS — 1,00 грн/SMS (пакет 25 SMS вартістю 25 грн у день користування). Тепер абонентам не потрібно замовляти додаткові послуги, оскільки роумінг буде підключатися автоматично, при цьому абонент може користуватися тільки тим пакетом, який йому необхідний — дзвінки, інтернет, SMS або будь-яка їх комбінація.


Українську систему крові реформуватимуть з урахуванням досвіду ЄС – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Суспільство > Медицина > Українську систему крові реформуватимуть з урахуванням досвіду ЄС\nМета оновлення системи крові — забезпечення рівноправного та своєчасного доступу пацієнтів до якісних та безпечних компонентів донорської крові у достатній кількості, повідомляють у Центрі громадського здоров’я.\n«Стратегія схвалена Урядом у лютому цього року — це велике досягнення. Тепер нам треба перейняти найкращі європейські практики для її реалізації. Стратегія передбачає, що парадигма фінансування центрів крові зміниться і буде базуватись не на кошторисному утриманні, а здійснюватиметься через механізм відшкодування вартості компонентів крові медзакладами. Вартість компонентів крові повинна бути включена у вартість послуги, яку закуповуватиме НСЗУ в рамках медичних гарантій», — наголосив перший заступник гендиректора Центру громадського здоров’я Віктор Ляшко.\nУчасники стратсесії розглянуть переваги та недоліки систем крові країн ЄС (Іспанії, Фінляндії, Хорватії та Португалії), їхні моделі фінансування та ліцензування. Окрему увагу буде приділено побудові структури інспектування роботи закладів системи крові.\nНагадаємо, у лютому 2019 року Уряд ухвалив Стратегію розвитку національної системи крові в Україні. Стратегія передбачає впровадження до 2022 р. нових механізмів фінансування й управління, що є невід’ємною складовою реформи всієї системи охорони здоров’я.\nВалюта Купівля Продаж USD24.8500025.25000EUR27.4500028.05000BTC7838.42948663.5272


Що робить Україна для подолання туберкульозу\nГоловна -> Новини -> Що робить Україна для подолання туберкульозу\nПитання боротьби з туберкульозом роками залишається актуальним не лише в Україні, а й у всьому світі. Проте міжнародна спільнота демонструє позитивні результати з подолання цієї хвороби. Ліквідація туберкульозу цілком реальна вже у найближче десятиліття, але за певних умов.\nУ вересні 2018 р. у Нью-Йорку відбулася перша в історії нарада високого рівня Генасамблеї ООН з туберкульозу на тему: «Об’єднані для викорінення туберкульозу: заходи реагування на глобальну епідемію».\nБільшість експертів вважає, що ця зустріч стала переломною подією в боротьбі з туберкульозом. Саме на ній очільники держав схвалили масштабну політичну декларацію, яка сприятиме удосконаленню підходів до ліквідації ТБ та нарощуванню інвестицій у цій сфері. Як наслідок — буде врятовано мільйони життів.\nДосить приємно, що Україна долучилася до цього процесу. І не тільки на папері. Сьогодні політична підтримка боротьби з туберкульозом у нашій країні не є декларативною. Витрати державного бюджету для подолання ТБ за останні роки зросли більш ніж утричі й 2018 р. склали майже мільйон гривень.\nЕфективне об’єднання державних структур та неурядових організацій дало змогу залучили до цієї сфери ще 785 млн грн додаткових коштів донорів, зокрема Глобального фонду. Завдяки цьому фактично всі пацієнти з туберкульозом, що лікуються амбулаторно, змогли скористатися такими послугами, як отримання препаратів за місцем проживання, психологічна та юридична допомога, оплата дорогих методів діагностики, отримання продуктових наборів тощо.\nУкраїна повністю фінансує закупівлю ліків для лікування туберкульозу. Значну роль тут відіграла реформа системи закупівель лікарських засобів у Міністерстві охорони здоров’я.\nУ червні 2018 р. в Україні зареєстровано сучасний протитуберкульозний препарат бедаквілін, а в лютому цього року — деламанід. Завдяки змінам, які демонструє країна на шляху викорінення туберкульозу, та активній адвокаційній кампанії Центру громадського здоров’я ми здобули гарантію постачання більше 8 000 курсів бедаквіліну для лікування хворих на МРТБ безкоштовно.\nЗ метою покращення якості лікування заклади охорони здоров’я України мають змогу користуватися міжнародними клінічними протоколами, що відповідають принципам доказової медицини. У 2018 р. фактично всі протитуберкульозні заклади затвердили нові клінічні протоколи.\nВелику увагу приділяє Україна вчасному виявленню хворих на туберкульоз. Система GeneXpert, що дає змогу діагностувати ТБ і виявити стійкість до рифампіцину за дві години, буде доступна у всіх госпітальних округах вже у І кварталі 2019 р.\nПоказники ефективності лікування в нашій країні за останні роки значно покращилися. Ми досягли європейського рівня лікування туберкульозу, чутливого до протимікробних препаратів. Пріоритетом для фахівців з громадського здоров’я сьогодні є лікування мультирезистентного туберкульозу, який поки важко подолати. Зокрема, уряд затвердив Національний план дій щодо боротьби зі стійкістю до протимікробних препаратів і в країні є новітні протитуберкульозні препарати. Тож ми на порозі революційних змін у боротьбі з туберкульозом!\nДжерело: https://phc.org.ua/news/show/shcho-robit-ukrajina-dlya-podolannya-tuberkulozu Підготував: ЦГЗ


Чому Пекін тоне, в той час як його підземні води висихають? - vsyachyna.com\nYou Are Here:→Новини та суспільство→Навколишнє середовище→Чому Пекін тоне, в той час як його підземні води висихають?\nЧому Пекін тоне, в той час як його підземні води висихають?\nЗгідно з новим дослідженням, результати якого були опубліковані в журналі дистанційного зондування, столиця Китаю Пекін тоне зі швидкістю 11 сантиметрів на рік. Експерти стверджують, що виною всьому висихання підземних вод. Розглянемо цю ситуацію докладніше.\nҐрунтова вода виконує роль водоносного горизонту\nДослідники відзначають, що китайська столиця розміщена на гідратованих підземних породах. У зв’язку з цим грунтові води відіграють велику роль в поведінці висотних будівель, виконуючи функцію водоносних горизонтів. Занурення почалося ще в 30-і роки минулого століття, коли був зафіксований перший різкий демографічний сплеск в місті. З тих пір населення активно використовувало грунтові води. До того ж було відзначено різке збільшення чисельності промислових підприємств і сільськогосподарських угідь, що висушують запаси вологи в прилеглих до Пекіну районах.\nВ даний час в найбільшому китайському мегаполісі проживає близько 20 мільйонів чоловік. Уявіть всю міць тиску численних будівель, автомобільного руху і людського потоку! Тому немає нічого дивного в тому, що тонуть райони в основному розташовані в центрі, де спостерігається найбільше скупчення гігантських хмарочосів (наприклад, фінансовий район Пекіна).\nЦя доля спіткала не тільки китайську столицю\nДослідження стало можливим завдяки супутниковим знімкам і даними GPS. Вчені аналізували топографічні зміни в китайській столиці з 2003 по 2010 роки. Так було виявлено, що місто дійсно робить повільний рух вниз. Варто відзначити, що Пекін – далеко не єдиний мегаполіс в світі, що має таку проблему. Вченим відомо про дефіцит грунтових вод в Мехіко і Венеції. І ця тенденція буде тільки посилюватися.\nКоли жителі Пекіна споживають близько 3,5 мільярдів літрів води на рік, підземні запаси вологи стрімко вичерпуються. Місцева влада стурбовані тим, що незабаром стала усадка будівель може привести до їх пошкоджень. Постраждають також залізничні магістралі та інші важливі об’єкти інфраструктури.


Страница 3 | News - Clean sky\nБагато хто з них, повертаючись додому, не знає, куди звернутись, на що він має право, як адаптуватись до мирного життя. За наказом президента в обласних адміністраціях були створені "Центри допомоги учасникам АТО, їх сім'ям та сім'ям загиблих". Такий центр вже третій тиждень працює при Київській обласній адміністрації. Входять до складу центру волонтери, які не перший рік активно допомагають нашій країні позбутися як зовнішнього ворога, так і внутрішнього. Зараз в Центрі створюється гаряча лінія для визначення проблематики в Київській області та оперативного реагування.\nВідзнаки волонтерам выд Євромайдан SOS


Riffmaster на свободі: прокурор вперше за 1,5 роки ув'язнення не був проти\nПідозрюваного у вбивстві журналіста Павла Шеремета Андрія Антоненка (Riffmaster) випустили з СІЗО. Йому обрали новий запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслета.\nЧоловіка також зобов’язали носити електронний засіб контролю, тобто браслет.\nТаке рішення ухвалив Шевченківський суд міста Києва 30 квітня, пише bbc.\n"У нас дуже гарний настрій. Велика п'ятниця. На щастя, Андрія відпустили, змінили захід на цілодобовий домашній арешт - наступні 17 днів, до наступного судового засідання, він буде вдома з родиною", - заявив журналістам адвокат Антоненка Дмитро Круговий.\n"Віримо, що правда буде в цій справі знайдена, це великий крок у цьому напрямку. А далі будемо продовжувати боротьбу. В якомусь сенсі це приємний сюрприз", - додав адвокат.\nВідомого російського і білоруського журналіста Павла Шеремета вбили у липні 2016 року. Міністр внутрішніх справ Арсен Аваков тоді називав розкриття вбивства справою честі поліції.\nТам він заявив про розкриття злочину й затримання виконавців. Ними, за його словами, виявилися дитячий хірург та волонтерка Юлія Кузьменко, музикант Андрій Антоненко та військова медсестра Яна Дугарь. Їм висунули підозри, затримали та відправили у СІЗО.\nПрисутність президента та генпрокурора додавала ваги словам Авакова.\nПідпис до фото : Юлія Кузьменко, Андрій Антоненко, Яна Дугарь\nВодночас багато озвучених згодом у суді доказів обвинувачення проти затриманих заперечували захисники, через що виникло багато запитань до версії слідства.\nСпіврозмовники ВВС у керівництві МВС наполягали, що слідство мало достатньо підстав для звинувачень підозрюваних.\nЗгодом, у травні 2020 року, під заставу випустили військову медсестру Яну Дугарь, а потім скасували їй і обмеження на пересування.\nCopyright © 2019, req:46 sql:0.0243 s php: 0.0449 s time:0.0692 s mem:6 mb


Результати тестування 12-нм процесора AMD Ryzen 3 1200 AF\nНещодавно до продажу на європейському ринку надійшов процесор AMD Ryzen 3 1200 AF (4/4 x 3,1 - 3,4 ГГц; 65 Вт TDP). У плані технічних характеристик він нічим не відрізняється від оригінального Ryzen 3 1200 - ті ж 4 ядра в 4 потоки з динамічною частотою до 3,4 ГГц. Але він побудований на базі 12-нм мікроархітектури Zen+ замість 14-нм Zen. Це призвело до підвищення стабільності тактових частот, поліпшення розгінного потенціалу та оптимізації роботи з оперативною пам'яттю.\nYouTube-каналі GameER вдалося роздобути для тестів процесор AMD Ryzen 3 1200 AF. Вони протестували його в номіналі і в розгоні до 4 ГГц (пам'ять прискорили до DDR4-3600), а потім порівняли отримані результати з 14-нм AMD Ryzen 3 1200 і двома конкурентними аналогами (Intel Core i5-7400 і Core i3-9100F).\nУ синтетичних тестах AMD Ryzen 3 1200 AF у номіналі без проблем обходить AMD Ryzen 3 1200. Розгін покращує його показники ще на 15%, що дозволяє йому залишити позаду Core i3-9100F. Також GameER показали його продуктивність у деяких популярних іграх, виміряли енергоспоживання і нагрівання. Усе це є в їх відео.


Всі записи спільноти Сам собі Мандрівник. Подорожі Україною та світом. - UkrOpen\nВсі записи спільноти «Сам собі Мандрівник. Подорожі Україною та світом.» (48)\nСам собі Мандрівник. Подорожі Україною та світом.\nАвтомобілі Kia, нові моделі та характеристики автомобілів Kia. Новинки від Кіа.\n25 січ 2019 в 11:28\nБудівництво цього без перебільшення головного собору Римської католицької церкви призвело до порушення єдності цієї самої церкви та виникнення явища протестантизму і багатьох релігійних воєн післяренесансної Європи. Просто Папі на будівництво, як завжди, не вистачало грошей… А ще, за переказами, тут знаходиться камінь, на якому стоїть уся Римська католицька церква. Цей камінь – апостол Петро. Принаймні, церква розповідає, а народ вірить, що могила апостола Петра знаходиться саме у соборі. Можливо…\n18 січ 2019 в 08:22\nАвтомобілі Mazda, нові моделі та характеристики автомобілів Mazda. Новинки від Мазда.\n7 груд 2018 в 08:58\n6 груд 2018 в 12:26\nЖиття на колесах: Як словаків стимулюють не зраджувати залізниці\nЖиття на колесах: Як словаків стимулюють не зраджувати залізниці - Новини Закарпаття та Ужгорода Depo.ua\nКореспондент Depo.Закарпаття, навчаючись в одному з "вишів" Братислави, випробувала на собі принади залізничного транспорту Словаччини\n6 груд 2018 в 12:25\nАвтомобілі Volkswagen, нові моделі та характеристики автомобілів VW. Новинки від Фольксваген.\n4 груд 2018 в 13:44\n3 груд 2018 в 17:02\nАвтомобілі Volvo, нові моделі та характеристики автомобілів Volvo. Новинки від Вольво.\n17 жовт 2018 в 09:43\n3 жовт 2018 в 10:12\n6 вер 2018 в 08:30


Кабмін зобов'язав чиновників користуватися лише поштою в зонах .gov.ua i .укр » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nКабмін зобов'язав чиновників користуватися лише поштою в зонах .gov.ua i .укр\nКабінет міністрів зобов'язав органи виконавчої влади користуватися для службової переписки виключно поштовими сервісами, що розміщені у доменних зонах .gov.ua i .укр.\nПри цьому програмно-технічні засоби, на яких розміщуються державні сайти, для яких здійснюється реєстрація доменного імені, повинні розташовуватися на території України.\nКрім цього, документ визначає вимоги до назв офіційних сайтів – вони повинні містити слово або словосполучення, яке відповідає повній чи скороченій офіційній назві органу, який реєструється.\nТакож документ рекомендує дотримуватися цих вимог і органам місцевого самоврядування, суб’єктам господарювання державного та комунального секторів економіки.\nЯк відомо, вищі українські органи влади та силові відомства масово використовують російські поштові сервери, такі як mail.ru, yandex.ru та інші.\nНагадаємо, на Буковині чотири міськради не мають власних офіційних сайтів.


Друк надіпок на підлогу | Виготовлення наліпок на підлогу - RPK Univest\nДивіться під ноги !!!\nЯк ви думаєте, для чого замовляють наклейки на підлогу? Адже логічніше було б розташувати рекламу на рівні очей. Але, як не дивно, люди часто дивляться собі під ноги. Особливо, якщо бачать щось незвичайне на своєму шляху. Наприклад, оригінально оформлену рекламу вашого продукту або компанії.\nАле як же отримати креативне рішення, яке до того ж прослужить досить тривалий час? Замовляючи таку продукцію у нас, Ви знайдете відповіді на ці питання.\nРеклама на підлозі – це продукт, який знаходиться в найжорсткіших умовах експлуатації. По ньому ми, в буквальному сенсі слова, ходимо ногами, їздимо візками і натирачами.\nЖиттєвий цикл підлогової наклейки, виробленої на звичайній самоклеючій плівці без спеціального захисту, не більше 3-5 днів.\nВ ідеалі, плівка, на яку наноситься зображення, повинна бути рекомендована виробником для аплікації на підлогу. У гіршому випадку – це може бути стандартна серія плівки, але європейського виробництва.\nНаклейки, які прослужать протягом декількох місяців, в обов’язковому порядку повинні бути захищені спеціальним захисним ламінатом. Це дорогий матеріал, який розроблений спеціально як зносостійке покриття для підлоги. Але навіть в цьому випадку для підлоги наклейка рідко зберігає свій товарний вигляд більш 1 року.\nДрук подібних виробів зазвичай виконують сольвентною фарбою, яка забезпечить краще зчеплення з захисною плівкою.\nКрім типу друку, на вартість вашого замовлення вплине його форма. Наклейки прямокутної форми обійдуться вам дешевше, ніж нестандартні рішення.\nВартість наклейки на підлогу залежить від її площі.\nНаприклад, наклейка, виготовлена за правильною технологією, площею 1м2 коштує 500грн.\nЦя вартість передбачає:\n– друк з фотоякістю;\n– ламінацію спеціалізованим «підлоговим ламінатом»;\n– порізку по периметру з виступом плівки для підлоги для максимально надійної фіксації до підлогового покриття.\nЯкщо ви вже визначилися і вам, наприклад, потрібні рекламні наклейки на підлогу – сліди, то для отримання додаткової інформації, а також розрахунку вартості замовлення заповніть форму. Наші фахівці вам передзвонять найближчим часом.\nПідлогові наклейки, що не зітруться\nВінілові наклейки на підлозі піддаються постійному впливу агресивного середовища: взуття відвідувачів, вода, бруд, щітки миючих машин. Щоб вони зберігали презентабельний вигляд, фахівці Univest Advertising Production розробили і відтестувати оптимальний технологічний цикл виробництва подібної продукції.\nДля роботи ми застосовуємо тільки спеціалізовані підлогові ламінати з гарантованим терміном експлуатації.\nЛамінація наноситься на друк ще на виробництві. Таким чином, в магазин наклейка приїжджає повністю готовою до монтажу і з мінімальною кількістю бруду між друком і ламінатом.\nЛамінуюча плівка клеїться так, щоб вона виступала за контури виробу. Це створить свого роду захисний бар’єр, який продовжить термін служби ваших наклейок.\nЗавдяки тому, що в Univest Advertising Production порізка виконується на автоматизованому цифровому комплексі ZUND G3, ваше замовлення буде строго відповідати макету, а виступаючий край захисної плівки буде точно повторювати контури виробу.\nЯкщо у вас є ідеї для підлогової наклейки, але нікому створити макет, наші дизайнери з радістю допоможуть розробити візуальне рішення.\nПеред тим як створювати макет наклейок і відправляти його до нас на друк, обов’язково ознайомтеся з технічними вимогами. Вони дозволять оперативно обробити ваше замовлення, не вдаючись до правок з боку нашого дизайнера. Таким чином, ви збережете гроші та час.\nНадійним партнером, який допомагає нам вирішувати різноманітні завдання, з 2013 року, є Univest Advertising Production . Разом з "Юнівест" ми забезпечили і продовжуємо забезпечувати всі регіони України необхідною рекламною продукцією ...


Голова Одеської ОДА Степанов: За 100 днів нашій команді вдалося запустити багато нових і ефективних процесів | Факти\nФакти / Україна / Голова Одеської ОДА Степанов: За 100 днів нашій команді вдалося запустити багато нових і ефективних процесів/ Квітень, 25 , 2017 в 13:41\nГолова Одеської ОДА Степанов: За 100 днів нашій команді вдалося запустити багато нових і ефективних процесів\n25 квітня голова Одеської ОДА Максим Степанов презентував звіт за підсумками перших 100 днів своєї діяльності на посаді. Він підкреслив, що за останні 100 днів його команді вдалося запустити дуже багато нових та ефективних процесів для Одеської області.\n– Деякі з них можна побачити і навіть доторкнутися до них вже сьогодні. Деякі з них поки що не помітні широкому загалу. Але робота ведеться, і я та представники моєї команди обов’язково інформуватимемо вас про результати, – зазначив він.\nГолова Одеської ОДА зазначив, що однією з головних проблем, з якою він зіштовхнувся, прийшовши на посаду, була управлінська криза.\n– Коли я прийшов на посаду голови ОДА, система управління областю була практично зруйнована. Це стосувалося як центрального апарату облдержадміністрації, так і ситуації в районах. Вважаю, що загалом мені вдалося повернути керованість більшістю процесів. Хоча перші 100 днів мені фактично доводилося працювати самотужки – без заступників. Ще наприкінці лютого за підсумками відкритих конкурсів на посади 4 заступників голови ОДА були визначені переможці. Але через бюрократичну тяганину перші призначення були зроблені лише на минулому тижні. Також вже завершується процес формування керівництва районних державних адміністрацій: з 26 районів працюють 12 голів РДА, У 12 районах вже проведено конкурси та визначені переможці, – повідомив Степанов.\nПрезентуючи звіт Степанов наголосив на суттєвому зростанні показників реального сектору економіки протягом першого кварталу 2017 року у порівнянні з таким самим періодом 2016 року, значному зростанні митних надходжень ( 4, 8 млрд гривень за 1 квартал року, на 33% більше плану), що дозволило спрямувати на ремонт та будівництво доріг у області 596 млн гривень, а також на позитивній динаміці виконання державного, місцевого та зведеного бюджетів Одеської області у першому кварталі цього року.\n– Державний бюджет в порівнянні з планом перевиконано на 18,4%, місцеві бюджети перевиконано на 12,2%, зведений бюджет перевиконано на 16,9%, – зазначив він.\nСеред важливих для економіки області подій Степанов відзначив відновлення роботи Одеського припортового заводу у місті Южний, до чого значних зусиль доклало керівництво області, а також забезпечення підприємств області державними замовленнями завдяки співпраці з ДК Укроборонпром на загальну суму 140 млн гривень.\nЯк повідомлялося, 22 березня у Одесі Голова Одеської обласної державної адміністрації Максим Степанов презентував Стратегічний план дій на 2017-2019 роки, який отримав назву Розумний регіон. Програма передбачає реалізацію 4 основних регіональних пріоритетів: Підвищення якості управління регіональним розвитком, Забезпечення конкурентоспроможної регіональної економіки, Розвиток громад та людського потенціалу, Забезпечення гідної якості життя.\nЧитайте: Декларація Геращенко: квартира, Lexus, $30 тисяч готівкою\nДо слова, 5 квітня в Одесі Степанов презентував проект Будь розумним\_Be smart, мета якого – допомогти випускникам Одеської області якісно підготуватися до ЗНО в онлайн-режимі.\nОпубліковано Квітень, 25 , 2017 в 13:41


Підготовка до ЗНО з репетитором - Обирайте кращих викладачів на сайті Букі Географія, Новоселиця - Репетитор\nРепетитор з Географії Новоселиця, Підготовка до ЗНО\nРепетитор - Географія, Підготовка до ЗНО. Новоселиця\nРепетитор з географії Магістр географічного факультету Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича. Маю позитивний досвід підготовки абітурієнтів до здачі ЗНО, ДПА, олімпіад та конкурсів. Використання нових способів навчання географії, індивідуальний підхід до кожного. Якісна підготовка та бажаний результат!\nПідготовка до ЗНО з репетитором - Обирайте кращих викладачів на сайті Букі Географія Новоселиця - Репетитори\nРепетитори географії Підготовка до ЗНО Новоселиця - Ваш репетитор на сайті Букі. Кращі репетитори, відгуки клієнтів, рейтинг вчителів


Десятий день пологівці без газу. Що далі? | | ПІК\nДесятий день пологівці без газу. Що далі?\nОпубліковано в 13:58 21.07.2020 21.07.2020 admin Важливі, Новини, У Пологах 618\nЦя ситуація в багатьох викликала шквал обурення та невдоволення.\n«Ходять чутки, мов за поновлення пiдключення до мережi газу вимагають 900 грн».\n«До грошей ще не дійшло, але підключить не захотіли, мовляв, що немає договору на обслуговування імпортної газової плити, схоже на нову схему заробітку грошей».\n«Якщо імпортна газова техніка, то потрібен договір на обслуговування, заклечається в ТСЦ «Теплотех», окрім нього у нас в місті немає нікого, ще потрібен акт на вентиляційний канал. Працівники перевіряють відповідність техніки на момент включення газу, якщо щось не відповідає, то виписують попередження і протягом місяця треба вирішити питання».\nТа як насправді, ми дізнавалися в начальника управління зовнішніх комунікацій ПАТ «Запоріжгаз» Галустової Наталії:\n«Зараз йде підключення газу згідно Правил безпеки систем газопостачання. Є певна процедура підключення газу після ремонтних робіт, яка передбачає контакт з власником кожного приватного будинку чи квартири. Не всі бувають вдома в той час, коли приходять наші працівники. В таких випадках можна зателефонувати на номер 104 і викликати «аварійку» в той час, коли це зручно, але поки не стемніє. Є бригади, які чергують і на вихідних, щоб вирішити газове питання.\nДля підключення газу, необхідно надати такі документи: акт перевірки димових та вентиляційних каналів. В приватних будинках акти перевіряються перед початком опалювального сезону та після. В багатоповерхових будинках такі перевірки здійснюються раз на рік. Також обов’язково повинен бути договір на обслуговування імпортного газового обладнання.\nЗвичайно, є випадки, коли цього не достатньо. Є лічильники, в яких протермінований строк повірки лічильника. Таких абонентів ми не маємо права підключати, бо це безпека. На жаль, деякі люди, які з невідомих причин не дають знімати лічильник, категорично забороняють. Тому ми закликаємо людей не чинити опір працівникам «Запоріжгазу», а ставитися до цього з розумінням, це наша з вами безпека. Все має бути в відповідному стані: шланги, крани, лічильники та інше газове обладнання.\nНа даний момент газ підключили 230 абонентам. До вечора планується підключення ще 200. Бригада газовиків працює в посиленому режимі», – повідомила Наталія Віталіївна.\n761 оселя у Пологах БЕЗ ГАЗУ: Що відомо про наслідки аварії на водоводі та газопроводі? ВІДЕО\nКримінальна хроніка тижня: Пологівець побив жінку, в полі варились наркотики, п’яні за кермом


"Нафтогаз" опублікував квітневі ціни на газ для клієнтів\nЩо пропонує компанія своїм клієнтам?\n"Нафтогаз" розповів про свої тарифи\nНе дивлячись на те, що на вулиці потеплішало, опалювальний сезон продовжується. останні дні в Україні діє тариф на газ у розмірі 6,99 грн за кубометр, що був встановлений Урядом. С 1 квітня компанії, що постачають газ населенню, можуть підвищувати або ж знизити тариф. Компанія "Нафтогаз" показала, які ціни діють для клієнтів. Чому комусь треба буде заплатити майже 8 грн за куб, а іншим - менш ніж 5 грн.\nУ розпал опалювального сезону більшість компаній, що постачають в житло українців "блакитне паливо", підвищили тарифи. Це змусило вийти людей на протести, адже суми були космічними.\nТому, Кабінет міністрів втрутився в ситуацію та ввів граничну ціну на газ у 6,99 грн за кубометр, що діє до 31 березня. Вже з 1 квітня слід бути готовими до нових цін. Стало відомо, скільки кубометр газу буде обходитися у наступному місяці клієнтам компанії.\nВказано, що ціна на газ для побутових споживачів, що перейдуть на тариф "Місячний", буде складати 6,86 грн. Тобто, тариф не буде підійматися, але й менше теж не стане.\nКлієнти, для котрих "Нафтогаз" є постачальником останньої надії (ПОН), заплатять по тарифу 6,99 грн за кубометр. Пресслужба вказала, що ці тарифи вказані без вартості розподілу газу.\nОднак, минулого року "Нафтогаз" пропонував ще один тариф - "Річний". Ті, хто його оформив, сплачують цілий рік щомісяця одну й ту ж ціну - 4,73 грн, 5,24 грн або ж 6,45 грн. Ціна залежить від місяця оформлення договору на постачання газу.\nПовідомляється, що частка клієнтів компанії складає 13% від усіх домогосподарств по країні. Тобто, 1,7 млн осіб отримують блакитне паливо від компанії, враховуючи й клієнтів для кого "Нафтогаз" постачальник останньої надії (ПОН).\nТакож "Нафтогаз" нагадав, як можна перейти на їх обслуговування:\nЗараз заявку можна подати через сайт або ж навіть через додаток "Приват24";\nТакож оформити заявку можна й у відділенні банку - "ПриватБанк", ПУМБ або ж "Ощадбанк".\nТарифи Нафтогазу. Фото: скріншот Facebook\nРаніше портал "Стіна" повідомляв, що стало відомо, що чекає на боржників за комунальні послуги.\nТакож ми писали, що з 1 квітня українців чекає багато змін, про основні ми розповіли в матеріалі.\nНагадуємо, що з травня може суттєво зрости тариф на електроенергію.\nОпубликовано: 30.03 20:00\nТеги: Нафтогаз , комунальні послуги , газ , тариф на газ , ціна на газ


Лук’ян Галкін, Moviegram, «UA:КУЛЬТУРА» — про українське кіно, онлайн-медіа та технології | Na chasi\nЛук’ян Галкін, Moviegram, «UA:КУЛЬТУРА» — про українське кіно, онлайн-медіа та технології\nLuk’jan Galkin, Moviegram, «UA:KUĽTURA» — pro ukraїnśke kino, onlajn-media ta tehnologiї\nЦю розмову ми записували тоді, коли Лук’ян Галкін ще працював на «Суспільному» і не очолював реформований телеканал «UA:КУЛЬТУРА». Говорили про кіно — бо окрім інших проектів, Галкін відомий як автор блогу про кінематограф, достатньо популярного серед україномовних поціновувачів не лише масового прокатного репертуару\nCju rozmovu my zapysuvaly todi, koly Luk’jan Galkin šče pracjuvav na «Suspiľnomu» i ne očoljuvav reformovanyj telekanal «UA:KUĽTURA». Govoryly pro kino — bo okrim inšyh proektiv, Galkin vidomyj jak avtor blogu pro kinematograf, dostatńo populjarnogo sered ukraїnomovnyh pocinovuvačiv ne lyše masovogo prokatnogo repertuaru\nПро те, як все починалося. — 24 жовтня 2017-го ми відзначили 2 роки. Саме 2 роки тому моя давня подруга, а потім виявилося, ще й моя студентка, Аня Шакун мені зателефонувала і запропонувала зробити журнал про кіно. Мовляв, технічна реалізація за нею, за мною — тексти та ідеї. Я зрозумів, що чекати більше нічого. Така ідея якось у мене висіла у повітрі, але технічна реалізація — це все ж таки трохи не моє. Ми зустрілися 24 жовтня, тоді якраз був кінофестиваль Молодість. І ми швиденько уявили, кого хотіли бачити у команді. Двох людей ми завербували у той самий день, перехопивши їх між показами. І власне, до моменту старту сайту, 24 січня (на День народження Девіда Лінча), у нас вже була чимала команда. На той момент нас було 12 у команді. Потім, коли ми набирали найбільше волонтерів, які роблять класні штуки і можуть лише час-від-часу на нас працювати (бо то був некомерційний проект), нас було близько 20. Скрізь були люди, які працюють над Moviegram — це було досить прикольне відчуття. Нині нас не так уже й багато — 5 людей в основному складі. Ми маємо новинаря, літредактора, шеф-редактора, випускового редактора. І маємо певну частину людей, яких ми заангажували з нами працювати з самого початку, і вони з нами до кінця лишилися. Зараз вони не так уже часто пишуть, але все-таки ці люди вже два роки з нами, що дуже приємно. Якщо безпосередньо говорити про те, скільки довелося збирати команду, я би сказав, що її треба було довго впорядковувати. Тому що насправді кожен мав власне бачення проекту, і на самому початку це був процес, який потребував великої обережності. Я не певен, що її завжди вдавалося виявляти. Адже на самому початку над Moviegram працювала вся та величезна кількість людей, що для маленького некомерційного проекту неабияка кількість. Це було реально багато. Усі люди мали своє специфічне креативне бачення, і воно було дуже самостійним. І-от зліпити з 12-ти бачень щось єдине — це був важкий процес. Взагалі, на початку у нас була якась така ідилічна ідея. Насправді, це — проблема. Я потім робив локальний бізнес у Харкові, креативний простір. Це було не настільки критично, тому що там була команда досвідченіших людей, які допомогли швидко оминути цю помилку. Але це була дуже розповсюджена помилка, яка відбилася на перших місяцях існування Moviegram на 100%. Читатйте також: Перемоги та бентеги українського кіно — нотатки з ОМКФ. Ми вважали, що наша цільова аудиторія — це, власне, ми. Але це реально помилка так вважати, тому що треба завжди виділяти специфіку. Треба мислити так: якби твій бренд був людиною, то якою людиною він би був?. Оцей портрет бренду — дуже корисна штука для будь-якого бізнесу чи проекту. Тому що у якийсь момент ми вирішили, що оскільки нам абсолютно однаково по фану говорити про мейнстрім і про авторське кіно, і ми з однаковим задоволенням будемо порпатися у фільмографії Лісандро Алонсо та аналізувати якісь нові штуки у фільмах DC і Marvel, то це реально охопить нам певну аудиторію. Але насправді навіть коли я це говорю, мені хочеться одразу себе дворічної давності виправити, тому що це дуже очевидно не так. Треба мати певний портрет бренду і спрямування. Зараз набагато легше, тому що це спрямування — тональність нашого літредактора Тараса Співака, який до нас не так давно приєднався, це його основна задача. Я йому видав портрет бренду і тональність, якою ми спілкуємося. І ми її зараз намагаємося витримувати, щоб у нас матеріали, написані дуже різними людьми, були приблизно в одній стилістиці. Я вже перерахував частину команди, ще маю пригадати, що у нас є колега, який взагалі-то працює у Deutsche Welle. Він живе у Німеччині, це — Дмитро Прокопчук. Він у нас є, так би мовити, лідером автономії всередині Moviegram. Ми запропонували, і він, на нашу радість, погодився. Дмитро раніше був редактором журналу про відеоігри Князь ігор. І він погодився відновити його у рамках Moviegram. Ми спочатку залучили його як людину, яка може писати про відеоігри як про мистецтво. І, звісно, ми не пишемо про все, насправді у нас не так уже й багато матеріалів про відеоігри (десь між 10 і 20), але це щоразу матеріали, якими ми пишаємося. Про правила командної роботи. — Мій інсайт, який викристалізувався саме в роботі з Moviegram: навіть якщо людина не може довести тобі свою думку, це не означає, що вона не має рації. Для мене це було не надто приємне відкриття. Тому що коли я це повністю усвідомив, одразу пригадав випадки, коли я просто виявлявся більш аргументованим за свого колегу, і ми робили так, а не інакше. І я не можу сказати, що більшість із цих рішень були вдалими. Я дуже сподіваюся, що принаймні 50% з них були вдалими. Це штука, про яку дуже часто кажуть бізнес-коучі, лайф-коучі, всі на світі, про необхідність слухати і чути. Та мені здається, поки ти цього не усвідомлюєш, це просто слова. Але коли ти усвідомлюєш, що людина у цей момент має певну візію, але не має її формулювання, ти можеш переконати її, але це не піде на користь. І це дуже допомагає в усіх сферах. Я зараз працюю на Суспільному (інтерв’ю записувалося у жовтні 2017 року — прим.ред.), до цього мав проект у Харкові, і це насправді дуже допомагає. Це може бути не дуже приємним відкриттям, але потім стає чудовим новим світом. Навіть якщо тобі просто здається, що твій колега не правий, тобі не обов’язково його переконувати. Варто подивитися, може, це вийде на краще. І це також ускладнює добір людей. Тому що якщо ти розумієш, що видаєш колегам більший кредит довіри, ти маєш їх прискіпливіше добирати. Тобто ти впускаєш людину у власну зону комфорту, у власне бачення проекту. Але зробивши такі необхідні зміни, ти розумієш, що це — дуже крута штука. Мати рацію може будь-яка людина, котра так само, як і ти, горить проектом. І навіть якщо вона має принципово інше бачення, і це не треба зводити до спільного знаменника. Можливо, можна спробувати і так, і по-іншому. Оце — напевно — більший лайфхак. Про стан справ в українському кінематографі. — Як я вже сказав, зараз працюю на Суспільному мовленні. Я — виконавчий продюсер просвітницького напряму. Я маю свою програму про кіно на UA:Перший, куди запрошую українських режисерів. Після цього ми показуємо в ефірі їхній фільм у нормальний час, а не о 2 ночі. Власне, я думаю, це відбиває моє бачення. На мою думку, у нас зараз дуже багато крутого кіно. І думаю, його ставатиме тільки більше. Я вважаю, те, що може видаватися недоліком українських фільмів нині, з кожним роком стає менш критичним. Насправді, багато хто з індустрії, хто працює саме над створенням фільмів чи над організацією кінофестивалів тощо. У нас і так дуже великий поступ, дуже значний розвиток. Адже український кінематограф у нинішньому вигляді не існує стільки ж, скільки незалежна Україна. І треба розуміти, що це не 25 років історії українського кінематографу, а це значно менше. І те, що було досягнуто за цей період, це говорить про дуже стрімкий рух. Насправді, я думаю, що український кінематограф зараз найбільше потребує лояльного глядача. Глядача, який довірятиме фільму, тому що він український, але не робитиме йому знижку. Це — різні речі.. . . Я мав інтерв’ю з Остапом Костюком, режисером одного з, мабуть, найвидатніших українських документальних фільмів останніх років Жива ватра. І у нього була дуже класна фраза, яка мені запам’яталась, що треба мати такий ритуал — ходити в кіно на українське. І от для мене тут є велика відмінність між тим, щоб казати про фільм добре тільки тому що він український — ні, це зовсім не про те. Це про те, що насправді український кінематограф, зараз може дивувати навіть у тих місцях, коли йому не до кінця довіряєш, чи не до кінця довіряєш тематиці, чи це просто не твій жанр. Дуже варто йти і дивитися практично все. Це — велика підтримка, якої потребують режисери, адже у багатьох режисерів українського незалежного кіно доля їхніх робіт часто фестивальна. Не всі ці роботи виходять у прокат. Також ми говоримо про документалістику. Я вважаю, що в Україні зараз — ренесанс документалістики. З цим важко не погодитися, у нас просто нова хвиля абсолютно чудових документальних фільмів. Але документальне кіно у нас не завжди легко знаходить глядача. Воно є на Молодості, Одеському кінофестивалі, DocuDays та інших кінофестивалях. Справа в тому, що це все ж таки не до кінця прокатна історія. І от чого потребує українське кіно — глядача, який розумітиме, що люди зараз не видають продукт, який скидаєтся на якусь кальку американського чи російського кіно. Наше кіно може бути все ще недосконалим, але воно вже самобутнє. Це вже кіно, яке формулює власний портрет, імідж і рухається власним шляхом. Аби не виявився потім якийсь момент пробудження, що опа, у нас є кіно. Воно давно вже є. Воно вже просто потребує, щоб його прийшли і побачили. Насправді залучення телебачення — це теж дуже важлива штука. Якщо будуть по телебаченню йти не тільки комерційні прем’єри і створені за участю каналів, які вкладають в їх виробництво. Потім вони мають на них ексклюзивні телеправа, показують їх… Це добре, що у нас є такий мейнстрім. Насправді, я думаю, що у нас зараз із масовим кіно справи гірші, ніж із авторським і незалежним. Але мейнстрім він за визначенням своєю тематикою збирає більшу аудиторію. Тому так, незалежне кіно, якщо воно ще й буде після кінофестивальної історії йти десь по ТБ, це взагалі може справити дуже позитивний ефект. Тобто люди, які подивляться це по телебаченню, полюблять таке кіно, наступного разу, можливо, підуть до кінотеатру. Принаймні, ми на це сподіваємося. Про покази українського кіно та малу відвідуваність. — Це також велика проблема. З часом це змінюється і має змінитися, бо іншого вибору немає. Але в нас є ситуація такої собі централізації. І кожного разу, коли воно десь вилазить, це реально дратує. І це дає розуміння, що це не той шлях. Я взагалі все життя прожив у Києві, але коли на рік поїхав у Харків робити проект, то зрозумів, що якщо друге за величиною місто не залучене повною мірою до всього соціокультурного життя країни, то в менших містах ця ситуація може бути ще менш радісною. І насправді це ще одна з місій програми і показів українського кіно на нашому каналі, тому що UA:Перший дуже багато дивляться у регіонах. Власне, ми й хочемо показати це регіонам. Взагалі, мені здається, це проблема не зовсім про кіно і взагалі не про телебачення. Хоча ми маємо знову ж таки з командою Суспільного таке собі формулювання: ми хочемо зробити телебачення здорової людини. Тому що телебачення (це може здаватися у нашому полі гомогенності у Facebook) вже не важливо і його не існує. Але насправді, у сучасному вигляді 80 % українців дивляться телебачення. І чим здоровішим воно буде, тим здоровішим, можливо, на якусь дещицю буде наше суспільство. Але все ж таки справа в тому, що кожного разу як ми стикаємося з централізацією, з уявленням, що можливості є у Києві, а десь там їх менше — це дуже несправедливо. . У нас — величезна країна. І коли ця величезна країна розвивається тільки низкою міст, що менша за десяток — це дуже пригнічує. Ця логіка має змінитися у кожному. Тут ми й можемо підійти до кінопрокату, тому що тут якесь замкнене коло. Можливо, на ці фільми люди не вирушають, тому що вони тиждень йдуть у прокаті і на них ніхто не встигає. Дуже часто я чув таку штуку, яка мене реально дивувала. Ціна на квиток у 70 грн може стати проблемою. Я не дуже добре розуміюся на економічній ситуації в малих містах, але ж є якась можливість соціальних показів. От до цього долучений дуже сильно класний фестиваль Lampa.doc, з яким я співпрацюю. Вони приїздять у міста з населенням менше мільйона і роблять безкоштовні покази і лекції під відкритим небом. Це дуже крута ініціатива. І якщо у нас таких ставатиме ще більше, в чому я впевнений, це дуже на нас класно вплине. Бо ми не можемо існувати тільки в контексті Харків-Київ-Одеса-Львів. У нас велика країна, і кожен регіон має свій центр. Це не має бути єдиний центр або 4–5 центрів на всю країну. Це також неправильно. Про технології та кінематограф. — Щодо 3D-фільмів. Я насправді вважаю, що мова тут не про технології. Технології — це форма. Якщо автор вибирає собі цю форму — це його рішення і варто довіритися цьому автору. З іншого боку, ми маємо ситуацію, коли кіно не має автора, я говорю про масове кіно, коли це — продюсерське рішення. Тоді — це звісно, може бути трендом, може бути прагненням зробити фільм у 3D, бо зараз це популярніше. Але чи можна уявити собі 3D-драму? Он Він Вендерс відзняв стрічку Піна, біографічний документальний фільм про Піну Бауш. Я думаю, там 3D-рішення було дуже необхідним. Вендерс намагався засобами кінематографу якомога точніше репрезентувати балет, і тут ця тривимірність була дуже доречна. З іншого боку, є Гаспар Ное, остання робота якого Любов була також у 3D. Я дивився її в обох форматах. Не можу сказати, що насправді для мене була дуже велика різниця у перегляді Гаспара Ное у 2D і 3D. Тим не менш, це був класний експеримент, момент якогось наближення. Мені здається, що Ное тут хотів якоїсь опуклості своєї історії. Бо він насправді розповідав дуже просту історію, яка може бути загальним знаменником для всіх молодих, не дуже розумних і не дуже щасливих пар, які збігаються з драмою і потім розходяться. Це такий фільм, який багато в чому свідомо керується архетипами і навіть кліше про стосунки. І от коли це виконано у наближенні, яке може бути візуальним, все ж таки у 3D є функція трохи наблизити [глядача] до фільму, хоча щодо цього є дуже різні думки. Та це може існувати. Справа в тому, що цей фільм — драматичний, крутий і проникливий навіть без цього ефекту. Що я думаю стосовно технологій? Я вважаю, що справа не в технологіях. Насправді, справа у глядачі. І зараз уже є тенденції що фільми перестають зніматися якісь у 3D, продюсери перестають робити на це такий великий акцент, кінотеати зменшують кількість 3D-залів на користь більш якісного чи широкого зображення. Мене також дуже вразило інтерв’ю з оператором фільму Той, що біжить по лезу 2049, який казав, що його робота (яка дійсно вражаюча) не призначена для 3D-формату і для широкого формату. Її треба дивитися у звичайному форматі, щоби банально бачити краї кадру. І це — робота великого художника, мистецька робота, яка до того ж промовляє до широкої аудиторії. І так само Крістофер Нолан. Чи більше нам подобаються його фільми, чи менше, але вони все ж таки знаходяться на межі авторства і масового кінематографу. І він собі любенько знімає не в 3D і не на цифру, і взагалі надає перевагу плівці. Це дуже круто, це — ще одна з можливостей. Це не означає, що технології щось вб’ють. Насправді вбити щось чи не вбити, чи відсунути на якийсь час може тільки попит.. . . Про ставлення до блокбастерів. — Щодо думки про те, що сучасне кіно зіпсоване блокбастерами та надмірною кількістю комп’ютерної графіки, я насправді думаю, що треба дуже сильно розрізняти, про яке кіно ми говоримо. Коли говоримо про масове кіно, воно промовляє до глядача, який чекає на ці спецефекти. І мало того, можливо, це — десь на рівні конвенції, десь на рівні домовленості між продюсерами фільму і глядачами. І, власне, ця домовленість полягає у тому, що це буде не дуже складний сюжет, який завдасть не дуже сильного болю глядачам, вони не перейматимуться надто сильно і не вийдуть з кінотеатру травмованими. А вийдуть з якимось піднесеним настроєм чи просто нормально проведуть час за фільмом, який можна просто подивитися і не відчувати катарсису. Доводиться визнавати, що таке кіно також існує, це жарт звісно, але воно дійсно існує і його більше. Справа в тому, що багато людей, і я напевно в їх числі, приходять до кінотеатру і можуть почуватися обдуреними. Це коли те, що позиціонує себе як такий блокбастер, який вже на рівні постера і трейлера промовляє про спецефекти, якщо він їх буде позбавлений. Насправді у цих фільмів, у продюсерського кіно — не така вже й вигадлива історія та драматургія. І це дуже природньо. Адже це кіно має промовляти до широкої кількості людей. І його візуальне рішення може бути неабиякою принадою. Це нормально, що існує кіно, яке може більше стосуватися атракціону, або більше стосуватися мистецтва. Тому що кожен має обирати щось ближче собі. І на стику цих двох різновидів мистецтва, двох різновидів кінематографу можуть зустрічатися абсолютно чудові вигадливі речі. Читатйте також: Правда про Міфа: Українці зібрали 300 тис грн на фільм про оперного співака. З іншого боку, я не бачу перешкод для переходу з однієї якості в іншу. Ми можемо навіть згадати найеталонніший приклад кіно, що аж перевантажене комп’ютерною графікою — це блокбастер і супергероївське кіно. Але давайте пригадаємо, наприклад, трилогію того ж Крістофера Нолана про Бетмена, або Логан Джеймса Менголда. Ці автори примудряються давати серйозну драму, яка жанрово більш сполучена до більш класичних жанрів. У випадку з Ноланом — це нуарно-кримінальна драма. У випадку із Логаном — це скоріш вестерн також з елементами нуару. І насправді це рішення кожного конкретного фільму. Я не вбачаю серйозної проблеми у блокбастерах, тому що більше складне та вигадливе кіно одразу має не таку широку аудиторію. Тому що блокбастери — це guilty pleasure. Тобто фільми, до яких можна ставитися з презирством, але десь ти таки заскочиш на цей сеанс.. . . Коли йдеться про мистецьке кіно, про більш інтелектуальне кіно, я думаю, що якщо автор цього потребує і може знайти спільну мову з продюсером, то створюється таке кіно. Створюється кіно високобюджетне, зі спецефектами. З іншого боку, це теж залежить не від бюджетів, а від рішень конкретного фільму. Ми можемо пригадати Алехандро Гонсалеса Іньярріту, який знімав авторське похмуре і дуже важке кіно. Воно важке у психологічному сенсі, драматично насичене, але це не було кіно для найбільшої аудиторії. Зараз ми бачимо Іньярріту одним із провідних режисерів Америки, одним із улюбленців американської Кіноакадемії. І справа у тому, що його фільми не перенасичені, але насичені дорогимим операторськими рішенням, але сказати, що його високобюджетний проект Легенда Г’ю Гласса (Той, що вижив — прим.ред.) був перенасичений спецефектами. Та ні, це трохи не про це. Це про дорогий фільм, який пропонує дороге зображення. Тобто бурхливий розвиток і застосування технологій в кінематографічній індустрії, на мій погляд, зумовлений потребами конкретного фільму. Оскільки в нас досі до цього моменту час-від-часу виходять чорно-білі фільми, то я не бачу такої вже великої проблеми. Пам’ятаєте, як у Соборі Паризької Богоматері був такий собі Клод Фролло, який показував на книгу і потім на храм і казав, що це вб’є те, маючи на увазі, що книги можуть вбити культуру неписемності, що висловлювалася в архітектурі. А насправді я не думаю, що це має стосунок до блокбастерів і що це вб’є те. Мені здається, що зараз візуальне мистецтво дає можливість обирати.. . . Якщо звернутися, наприклад, до серіалів, ми маємо дуже якісні проекти. І вони нітрохи не гірші за те, що ми бачимо в кінотеатрах, за кінопроекти, які можуть задавати якийсь тон навіть кінопроектам. З іншого боку, ми бачимо серіали у більш звичному нам форматі. Вони теж стають більш винахідливими, але, безумовно, промовляють до ширшої аудиторії. Вони — видовищні, також можуть іти в кіно, не надто обтяжують глядача тими чи іншими дилемами. І вони можуть співіснувати між собою. P.S.. Виконавчим продюсером телеканалу UA:КУЛЬТУРА з 1 грудня 2017 року став Лук’ян Галкін. Раніше він працював на посаді виконавчого продюсера просвітницького напряму Суспільного. Про свої плани на посаді виконавчого продюсера телеканалу Лук’ян Галкін розповів, що найближчим часом прагне більше змінювати форму, аніж зміст контенту, значний відсоток якого, за його словами, є актуальним за ідеологією та посилом. Також він ставить перед собою завдання розширити наявну аудиторію телеканалу. Побажаємо йому успіхів у цій справі. | Фото: Kyiv International Short Film Festival, UA:Перший\nкіно, культура, люди, нові медіа\n— 24 жовтня 2017-го ми відзначили 2 роки. Саме 2 роки тому моя давня подруга, а потім виявилося, ще й моя студентка, Аня Шакун мені зателефонувала і запропонувала зробити журнал про кіно. Мовляв, технічна реалізація за нею, за мною — тексти та ідеї. Я зрозумів, що чекати більше нічого. Така ідея якось у мене висіла у повітрі, але технічна реалізація — це все ж таки трохи не моє. Ми зустрілися 24 жовтня, тоді якраз був кінофестиваль «Молодість». І ми швиденько уявили, кого хотіли бачити у команді. Двох людей ми «завербували» у той самий день, перехопивши їх між показами. І власне, до моменту старту сайту, 24 січня (на День народження Девіда Лінча), у нас вже була чимала команда.\nНа той момент нас було 12 у команді. Потім, коли ми набирали найбільше волонтерів, які роблять класні штуки і можуть лише час-від-часу на нас працювати (бо то був некомерційний проект), нас було близько 20. Скрізь були люди, які працюють над Moviegram — це було досить прикольне відчуття. Нині нас не так уже й багато — 5 людей в основному складі. Ми маємо новинаря, літредактора, шеф-редактора, випускового редактора. І маємо певну частину людей, яких ми заангажували з нами працювати з самого початку, і вони з нами до кінця лишилися. Зараз вони не так уже часто пишуть, але все-таки ці люди вже два роки з нами, що дуже приємно.\nЯкщо безпосередньо говорити про те, скільки довелося збирати команду, я би сказав, що її треба було довго впорядковувати. Тому що насправді кожен мав власне бачення проекту, і на самому початку це був процес, який потребував великої обережності. Я не певен, що її завжди вдавалося виявляти. Адже на самому початку над Moviegram працювала вся та величезна кількість людей, що для маленького некомерційного проекту неабияка кількість. Це було реально багато. Усі люди мали своє специфічне креативне бачення, і воно було дуже самостійним. І-от зліпити з 12-ти бачень щось єдине — це був важкий процес.\nВзагалі, на початку у нас була якась така ідилічна ідея. Насправді, це — проблема. Я потім робив локальний бізнес у Харкові, креативний простір. Це було не настільки критично, тому що там була команда досвідченіших людей, які допомогли швидко оминути цю помилку. Але це була дуже розповсюджена помилка, яка відбилася на перших місяцях існування Moviegram на 100%.\nЧитайте також: Перемоги та бентеги українського кіно — нотатки з ОМКФ\nМи вважали, що наша цільова аудиторія — це, власне, ми. Але це реально помилка так вважати, тому що треба завжди виділяти специфіку. Треба мислити так: «якби твій бренд був людиною, то якою людиною він би був?». Оцей портрет бренду — дуже корисна штука для будь-якого бізнесу чи проекту. Тому що у якийсь момент ми вирішили, що оскільки нам абсолютно однаково по «фану» говорити про мейнстрім і про авторське кіно, і ми з однаковим задоволенням будемо порпатися у фільмографії Лісандро Алонсо та аналізувати якісь нові штуки у фільмах DC і Marvel, то це реально охопить нам певну аудиторію. Але насправді навіть коли я це говорю, мені хочеться одразу себе дворічної давності виправити, тому що це дуже очевидно не так. Треба мати певний портрет бренду і спрямування.\nЗараз набагато легше, тому що це спрямування — тональність нашого літредактора Тараса Співака, який до нас не так давно приєднався, це його основна задача. Я йому видав портрет бренду і тональність, якою ми спілкуємося. І ми її зараз намагаємося витримувати, щоб у нас матеріали, написані дуже різними людьми, були приблизно в одній стилістиці. Я вже перерахував частину команди, ще маю пригадати, що у нас є колега, який взагалі-то працює у Deutsche Welle. Він живе у Німеччині, це — Дмитро Прокопчук. Він у нас є, так би мовити, лідером автономії всередині Moviegram. Ми запропонували, і він, на нашу радість, погодився. Дмитро раніше був редактором журналу про відеоігри «Князь ігор». І він погодився відновити його у рамках Moviegram. Ми спочатку залучили його як людину, яка може писати про відеоігри як про мистецтво. І, звісно, ми не пишемо про все, насправді у нас не так уже й багато матеріалів про відеоігри (десь між 10 і 20), але це щоразу матеріали, якими ми пишаємося.\nПро правила командної роботи\n— Мій інсайт, який викристалізувався саме в роботі з Moviegram: навіть якщо людина не може довести тобі свою думку, це не означає, що вона не має рації. Для мене це було не надто приємне відкриття. Тому що коли я це повністю усвідомив, одразу пригадав випадки, коли я просто виявлявся більш аргументованим за свого колегу, і ми робили так, а не інакше. І я не можу сказати, що більшість із цих рішень були вдалими. Я дуже сподіваюся, що принаймні 50% з них були вдалими. Це штука, про яку дуже часто кажуть бізнес-коучі, лайф-коучі, всі на світі, про необхідність слухати і чути. Та мені здається, поки ти цього не усвідомлюєш, це просто слова. Але коли ти усвідомлюєш, що людина у цей момент має певну візію, але не має її формулювання, ти можеш переконати її, але це не піде на користь. І це дуже допомагає в усіх сферах.\nЯ зараз працюю на «Суспільному» (інтерв’ю записувалося у жовтні 2017 року — прим.ред.), до цього мав проект у Харкові, і це насправді дуже допомагає. Це може бути не дуже приємним відкриттям, але потім стає чудовим новим світом. Навіть якщо тобі просто здається, що твій колега не правий, тобі не обов’язково його переконувати. Варто подивитися, може, це вийде на краще. І це також ускладнює добір людей. Тому що якщо ти розумієш, що видаєш колегам більший кредит довіри, ти маєш їх прискіпливіше добирати. Тобто ти впускаєш людину у власну зону комфорту, у власне бачення проекту. Але зробивши такі необхідні зміни, ти розумієш, що це — дуже крута штука. Мати рацію може будь-яка людина, котра так само, як і ти, «горить» проектом. І навіть якщо вона має принципово інше бачення, і це не треба зводити до спільного знаменника. Можливо, можна спробувати і так, і по-іншому. Оце — напевно — більший лайфхак.\nПро стан справ в українському кінематографі\n— Як я вже сказав, зараз працюю на «Суспільному мовленні». Я — виконавчий продюсер просвітницького напряму. Я маю свою програму про кіно на «UA:Перший», куди запрошую українських режисерів. Після цього ми показуємо в ефірі їхній фільм у нормальний час, а не о 2 ночі. Власне, я думаю, це відбиває моє бачення. На мою думку, у нас зараз дуже багато крутого кіно. І думаю, його ставатиме тільки більше. Я вважаю, те, що може видаватися недоліком українських фільмів нині, з кожним роком стає менш критичним. Насправді, багато хто з індустрії, хто працює саме над створенням фільмів чи над організацією кінофестивалів тощо. У нас і так дуже великий поступ, дуже значний розвиток. Адже український кінематограф у нинішньому вигляді не існує стільки ж, скільки незалежна Україна. І треба розуміти, що це не 25 років історії українського кінематографу, а це значно менше. І те, що було досягнуто за цей період, це говорить про дуже стрімкий рух.\nНасправді, я думаю, що український кінематограф зараз найбільше потребує лояльного глядача. Глядача, який довірятиме фільму, тому що він український, але не робитиме йому знижку. Це — різні речі.\nЯ мав інтерв’ю з Остапом Костюком, режисером одного з, мабуть, найвидатніших українських документальних фільмів останніх років «Жива ватра». І у нього була дуже класна фраза, яка мені запам’яталась, що «треба мати такий ритуал — ходити в кіно на українське». І от для мене тут є велика відмінність між тим, щоб казати про фільм добре тільки тому що він український — ні, це зовсім не про те. Це про те, що насправді український кінематограф, зараз може дивувати навіть у тих місцях, коли йому не до кінця довіряєш, чи не до кінця довіряєш тематиці, чи це просто не твій жанр.\nДуже варто йти і дивитися практично все. Це — велика підтримка, якої потребують режисери, адже у багатьох режисерів українського незалежного кіно доля їхніх робіт часто фестивальна. Не всі ці роботи виходять у прокат. Також ми говоримо про документалістику. Я вважаю, що в Україні зараз — ренесанс документалістики. З цим важко не погодитися, у нас просто нова хвиля абсолютно чудових документальних фільмів. Але документальне кіно у нас не завжди легко знаходить глядача. Воно є на «Молодості», «Одеському кінофестивалі», DocuDays та інших кінофестивалях. Справа в тому, що це все ж таки не до кінця прокатна історія. І от чого потребує українське кіно — глядача, який розумітиме, що люди зараз не видають продукт, який скидаєтся на якусь кальку американського чи російського кіно.\nНаше кіно може бути все ще недосконалим, але воно вже самобутнє. Це вже кіно, яке формулює власний портрет, імідж і рухається власним шляхом. Аби не виявився потім якийсь момент пробудження, що «опа, у нас є кіно». Воно давно вже є. Воно вже просто потребує, щоб його прийшли і побачили.\nНасправді залучення телебачення — це теж дуже важлива штука. Якщо будуть по телебаченню йти не тільки комерційні прем’єри і створені за участю каналів, які вкладають в їх виробництво. Потім вони мають на них ексклюзивні телеправа, показують їх… Це добре, що у нас є такий мейнстрім. Насправді, я думаю, що у нас зараз із масовим кіно справи гірші, ніж із авторським і незалежним. Але мейнстрім він за визначенням своєю тематикою збирає більшу аудиторію. Тому так, незалежне кіно, якщо воно ще й буде після кінофестивальної історії йти десь по ТБ, це взагалі може справити дуже позитивний ефект. Тобто люди, які подивляться це по телебаченню, полюблять таке кіно, наступного разу, можливо, підуть до кінотеатру. Принаймні, ми на це сподіваємося.\nПро покази українського кіно та малу відвідуваність\n— Це також велика проблема. З часом це змінюється і має змінитися, бо іншого вибору немає. Але в нас є ситуація такої собі централізації. І кожного разу, коли воно десь вилазить, це реально дратує. І це дає розуміння, що це не той шлях. Я взагалі все життя прожив у Києві, але коли на рік поїхав у Харків робити проект, то зрозумів, що якщо друге за величиною місто не залучене повною мірою до всього соціокультурного життя країни, то в менших містах ця ситуація може бути ще менш радісною. І насправді це ще одна з місій програми і показів українського кіно на нашому каналі, тому що «UA:Перший» дуже багато дивляться у регіонах. Власне, ми й хочемо показати це регіонам.\nВзагалі, мені здається, це проблема не зовсім про кіно і взагалі не про телебачення. Хоча ми маємо знову ж таки з командою «Суспільного» таке собі формулювання: ми хочемо зробити телебачення здорової людини. Тому що телебачення (це може здаватися у нашому полі гомогенності у Facebook) вже не важливо і його не існує. Але насправді, у сучасному вигляді 80 % українців дивляться телебачення. І чим здоровішим воно буде, тим здоровішим, можливо, на якусь дещицю буде наше суспільство. Але все ж таки справа в тому, що кожного разу як ми стикаємося з централізацією, з уявленням, що можливості є у Києві, а десь там їх менше — це дуже несправедливо.\nУ нас — величезна країна. І коли ця величезна країна розвивається тільки низкою міст, що менша за десяток — це дуже пригнічує. Ця логіка має змінитися у кожному\nТут ми й можемо підійти до кінопрокату, тому що тут якесь замкнене коло. Можливо, на ці фільми люди не вирушають, тому що вони тиждень йдуть у прокаті і на них ніхто не встигає. Дуже часто я чув таку штуку, яка мене реально дивувала. Ціна на квиток у 70 грн може стати проблемою. Я не дуже добре розуміюся на економічній ситуації в малих містах, але ж є якась можливість соціальних показів. От до цього долучений дуже сильно класний фестиваль Lampa.doc, з яким я співпрацюю. Вони приїздять у міста з населенням менше мільйона і роблять безкоштовні покази і лекції під відкритим небом. Це дуже крута ініціатива. І якщо у нас таких ставатиме ще більше, в чому я впевнений, це дуже на нас класно вплине. Бо ми не можемо існувати тільки в контексті «Харків-Київ-Одеса-Львів». У нас велика країна, і кожен регіон має свій центр. Це не має бути єдиний центр або 4–5 центрів на всю країну. Це також неправильно.\nПро технології та кінематограф\n— Щодо 3D-фільмів. Я насправді вважаю, що мова тут не про технології. Технології — це форма. Якщо автор вибирає собі цю форму — це його рішення і варто довіритися цьому автору. З іншого боку, ми маємо ситуацію, коли кіно не має автора, я говорю про масове кіно, коли це — продюсерське рішення. Тоді — це звісно, може бути трендом, може бути прагненням зробити фільм у 3D, бо зараз це популярніше. Але чи можна уявити собі 3D-драму? Он Він Вендерс відзняв стрічку «Піна», біографічний документальний фільм про Піну Бауш. Я думаю, там 3D-рішення було дуже необхідним. Вендерс намагався засобами кінематографу якомога точніше репрезентувати балет, і тут ця тривимірність була дуже доречна. З іншого боку, є Гаспар Ное, остання робота якого «Любов» була також у 3D. Я дивився її в обох форматах. Не можу сказати, що насправді для мене була дуже велика різниця у перегляді Гаспара Ное у 2D і 3D. Тим не менш, це був класний експеримент, момент якогось наближення. Мені здається, що Ное тут хотів якоїсь опуклості своєї історії. Бо він насправді розповідав дуже просту історію, яка може бути загальним знаменником для всіх молодих, не дуже розумних і не дуже щасливих пар, які збігаються з драмою і потім розходяться. Це такий фільм, який багато в чому свідомо керується архетипами і навіть кліше про стосунки. І от коли це виконано у наближенні, яке може бути візуальним, все ж таки у 3D є функція трохи наблизити [глядача] до фільму, хоча щодо цього є дуже різні думки. Та це може існувати.\nСправа в тому, що цей фільм — драматичний, крутий і проникливий навіть без цього ефекту. Що я думаю стосовно технологій? Я вважаю, що справа не в технологіях. Насправді, справа у глядачі. І зараз уже є тенденції що фільми перестають зніматися якісь у 3D, продюсери перестають робити на це такий великий акцент, кінотеати зменшують кількість 3D-залів на користь більш якісного чи широкого зображення. Мене також дуже вразило інтерв’ю з оператором фільму «Той, що біжить по лезу 2049», який казав, що його робота (яка дійсно вражаюча) не призначена для 3D-формату і для широкого формату. Її треба дивитися у звичайному форматі, щоби банально бачити краї кадру. І це — робота великого художника, мистецька робота, яка до того ж промовляє до широкої аудиторії. І так само Крістофер Нолан. Чи більше нам подобаються його фільми, чи менше, але вони все ж таки знаходяться на межі авторства і масового кінематографу. І він собі любенько знімає не в 3D і не на цифру, і взагалі надає перевагу плівці. Це дуже круто, це — ще одна з можливостей.\nЦе не означає, що технології щось вб’ють. Насправді вбити щось чи не вбити, чи відсунути на якийсь час може тільки попит.\nПро ставлення до блокбастерів\n— Щодо думки про те, що сучасне кіно зіпсоване блокбастерами та надмірною кількістю комп’ютерної графіки, я насправді думаю, що треба дуже сильно розрізняти, про яке кіно ми говоримо. Коли говоримо про масове кіно, воно промовляє до глядача, який чекає на ці спецефекти. І мало того, можливо, це — десь на рівні конвенції, десь на рівні домовленості між продюсерами фільму і глядачами. І, власне, ця домовленість полягає у тому, що це буде не дуже складний сюжет, який завдасть не дуже сильного болю глядачам, вони не перейматимуться надто сильно і не вийдуть з кінотеатру травмованими. А вийдуть з якимось піднесеним настроєм чи просто нормально проведуть час за фільмом, який можна просто подивитися і не відчувати катарсису. Доводиться визнавати, що таке кіно також існує, це жарт звісно, але воно дійсно існує і його більше.\nСправа в тому, що багато людей, і я напевно в їх числі, приходять до кінотеатру і можуть почуватися обдуреними. Це коли те, що позиціонує себе як такий блокбастер, який вже на рівні постера і трейлера промовляє про спецефекти, якщо він їх буде позбавлений. Насправді у цих фільмів, у продюсерського кіно — не така вже й вигадлива історія та драматургія. І це дуже природньо. Адже це кіно має промовляти до широкої кількості людей. І його візуальне рішення може бути неабиякою принадою. Це нормально, що існує кіно, яке може більше стосуватися атракціону, або більше стосуватися мистецтва. Тому що кожен має обирати щось ближче собі. І на стику цих двох різновидів мистецтва, двох різновидів кінематографу можуть зустрічатися абсолютно чудові вигадливі речі.\nЧитайте також: Правда про «Міфа»: Українці зібрали 300 тис грн на фільм про оперного співака\nЗ іншого боку, я не бачу перешкод для переходу з однієї якості в іншу. Ми можемо навіть згадати найеталонніший приклад кіно, що аж перевантажене комп’ютерною графікою — це блокбастер і супергероївське кіно. Але давайте пригадаємо, наприклад, трилогію того ж Крістофера Нолана про Бетмена, або «Логан» Джеймса Менголда. Ці автори примудряються давати серйозну драму, яка жанрово більш сполучена до більш класичних жанрів. У випадку з Ноланом — це нуарно-кримінальна драма. У випадку із «Логаном» — це скоріш вестерн також з елементами нуару. І насправді це рішення кожного конкретного фільму.\nЯ не вбачаю серйозної проблеми у блокбастерах, тому що більше складне та вигадливе кіно одразу має не таку широку аудиторію. Тому що блокбастери — це «guilty pleasure». Тобто фільми, до яких можна ставитися з презирством, але десь ти таки заскочиш на цей сеанс.\nКоли йдеться про мистецьке кіно, про більш інтелектуальне кіно, я думаю, що якщо автор цього потребує і може знайти спільну мову з продюсером, то створюється таке кіно. Створюється кіно високобюджетне, зі спецефектами. З іншого боку, це теж залежить не від бюджетів, а від рішень конкретного фільму. Ми можемо пригадати Алехандро Гонсалеса Іньярріту, який знімав авторське похмуре і дуже важке кіно. Воно важке у психологічному сенсі, драматично насичене, але це не було кіно для найбільшої аудиторії. Зараз ми бачимо Іньярріту одним із провідних режисерів Америки, одним із улюбленців американської Кіноакадемії. І справа у тому, що його фільми не перенасичені, але насичені дорогимим операторськими рішенням, але сказати, що його високобюджетний проект «Легенда Г’ю Гласса» («Той, що вижив» — прим.ред.) був перенасичений спецефектами. Та ні, це трохи не про це. Це про дорогий фільм, який пропонує дороге зображення. Тобто бурхливий розвиток і застосування технологій в кінематографічній індустрії, на мій погляд, зумовлений потребами конкретного фільму.\nОскільки в нас досі до цього моменту час-від-часу виходять чорно-білі фільми, то я не бачу такої вже великої проблеми. Пам’ятаєте, як у «Соборі Паризької Богоматері» був такий собі Клод Фролло, який показував на книгу і потім на храм і казав, що «це вб’є те», маючи на увазі, що книги можуть вбити культуру неписемності, що висловлювалася в архітектурі. А насправді я не думаю, що це має стосунок до блокбастерів і що це вб’є те.\nМені здається, що зараз візуальне мистецтво дає можливість обирати.\nЯкщо звернутися, наприклад, до серіалів, ми маємо дуже якісні проекти. І вони нітрохи не гірші за те, що ми бачимо в кінотеатрах, за кінопроекти, які можуть задавати якийсь тон навіть кінопроектам. З іншого боку, ми бачимо серіали у більш звичному нам форматі. Вони теж стають більш винахідливими, але, безумовно, промовляють до ширшої аудиторії. Вони — видовищні, також можуть іти в кіно, не надто обтяжують глядача тими чи іншими дилемами. І вони можуть співіснувати між собою.\nВиконавчим продюсером телеканалу «UA:КУЛЬТУРА» з 1 грудня 2017 року став Лук’ян Галкін. Раніше він працював на посаді виконавчого продюсера просвітницького напряму «Суспільного». Про свої плани на посаді виконавчого продюсера телеканалу Лук’ян Галкін розповів, що найближчим часом прагне більше змінювати форму, аніж зміст контенту, значний відсоток якого, за його словами, є актуальним за ідеологією та посилом. Також він ставить перед собою завдання розширити наявну аудиторію телеканалу. Побажаємо йому успіхів у цій справі. | Фото: Kyiv International Short Film Festival, «UA:Перший»\nТеґи: кіно, культура, люди, нові медіа


1920-1930 - презентація з української літератури\nЧи можна назвати цю добу “розстріляним відродженням” ? Українська література 1920 – 1930 років\nПідтеми Історичні умови; Літературні угрупування; Літературна дискусія М.Хвильового; Перший з'їзд письменників; Політичні репресії (розстріляне відродження); Літературні течії.\nІсторичні умови Фактично XX ст. почалося для України з розв'язанням Першої світової війни, коли наприкінці її вона постала як самостійна країна. Смерті М.Коцюбинського (1913), Лесі Українки (1913), І.Франка(1916), І. Нечуя-Левицького (1918) та Панаса Мирного (1920) створюють природну межу, що відокремлює два етапи в розвитку української літератури першої пол. XX ст. Революція, що відбулася в лютому 1917 р. в Петрограді, відкрила нову добу для української нації. Було скасовано всі заборони та обмеження на українську мову, за допомогою яких протягом тривалого часу Російська імперія стримувала природний розвиток нашої культури. Нація починала жити новим повнокровним життям.\nІсторичні умови У літературному процесі можна виділити два паралельні напрями: українську радянську літературу та літературу еміграції. Були змушені покинути рідний край М. Грушевський, В.Винниченко, О.Олесь; В. Самійленко, С.Черкасенко, М.Вороний, Д.Донцов, Д.Чижевський, Є.Маланюк, О.Ольжич і багато інших. За межами УРСР літературний процес Галичини, Буковини і Закарпаття репрезентували такі імена, як В.Стефаник, О.Кобилянська, Б. Лепкий, Б.-І. Антонич.\nІсторичні умови В УРСР у 1920-ті роки відбувся нечуваний доти розквіт літературного життя, ґрунт для якого, безумовно, був підготований по переднім етапом розвитку української літератури. Сприяло цьому й те, що радянська влада, аби завоювати довіру селянства та україномовної інтелігенції, розпочала процес так званої «українізації», тобто широкого впровадження української мови у всі сфери життя. До літератури прийшло нове покоління молодих талановитих письменників, переважна більшість яких була активними учасниками революції та громадянської війни. З'явилося багато літературних угрупувань.\nЛітературні угрупування «Плуг» (Спілка селянських письменників), «Гарт» (Спілка пролетарських письменників), «Аспанфут» (Асоціація панфутуристів), «Авангард», «Нова генерація», «Неокласики», МАРС (Майстерня революційного слова), ВАПЛІТЕ (Вільна академія пролетарської літератури), «Пролітфронт», ВУСПП (Всеукраїнська спілка пролетарських письменників), «Молодняк» (Спілка комсомольських письменників).\nЛітературні угрупування Плуг Ініціатор і єдиний голова Сергій Пилипенко. Його найактивніші члени Андрій Головко, Андрій Панів, Іван Сенченко, Григорій Епік , Павло Усенко та інші. Висвітлювали життя українського села, свідомо надавали творам доступної та простої форми, орієнтувались на масовість літератури.\nЛітературні угрупування Гарт Організатор, керівник – Василь Еллан-Блакитний. Члени спілки: Іван Кулик, Володимир Сосюра, Валер'ян Поліщук, Павло Тичина, Олександр Довженко та інші. Гарт проіснував до 1925 року, після смерті В. Еллана-Блакитного розпався.\nЛітературні угрупування ВАПЛІТЕ Організатор, керівник - Микола Хвильовий. Учасники: Михайло Яловий, Микола Куліш, Павло Тичина, Микола Бажан, Юрій Яновський та інші. Організація стояла на засадах створення нової української літератури кваліфікованими митцями на основі найкращих зразків західноєвропейської літератури.\nЛітературні угрупування Неокласики Цю школу творили Микола Зеров, Павло Филипович, Максим Рильський, Михайло Драй-Хмара, Освальд Бургардт, який у 30-х рр. виступав під псевдонімом Юрій Клен. Їх називають «п’ятірним гроном». Неокласики,зокрема,закликали осягати вершини світової культури, трансформувати її форми та образну систему на рідному полі поезії, щоб піднести її до світового рівня.\nЛітературна дискусія Літературна дискусія 1925—1928 років — публічне обговорення шляхів розвитку, ідейно-естетичної спрямованості та завдань нової української радянської літератури, місця і ролі письменника в суспільстві. Дискусія виникла через глибокі розходження у розумінні природи і мети художньої творчості серед українських письменників, ідейну і політичну конкуренцію літературних організацій. Приводом до неї стала стаття Миколи Хвильового «Про „сатану в бочці’’ або про графоманів, спекулянтів та інших просвітян», яка була спрямована проти низькопробної «червоної графоманії».\nМикола Хвильовий Висловив вимогу перед новою українською літературою перестати наслідувати Москву й орієнтуватися на «психологічну Європу». Його літературне гасло «Геть від Москви!Дайош Європу!» ,на жаль, набрало політичного звучання.\nЛітературна дискусія Активну участь у дискусії взяли літературні організації «Гарт», «Плуг», «Ланка»-МАРС, пізніше ВАПЛІТЕ і ВУСПП, письменники і громадські діячі Микола Хвильовий, Микола Зеров, Андрій Хвиля, Сергій Пилипенко, Олександр Дорошкевич, Самійло Щупак, Микола Скрипник та ін.Найбільш резонансними були памфлети Миколи Хвильового «Апологети писаризму», «Україна чи Малоросія», «Думки проти течії», Миколи Зерова «До джерел». Величезні аудиторії зібрали диспути у Всенародній бібліотеці України в Києві 24 травня 1926 р. та в Будинку ім. Василя Еллана-Блакитного в Харкові 21 лютого 1928 р.\nПерший з’їзд українських письменників Спі лка письме нників СРСР (СП СРСР) — громадська творча організація, що об'єднувала професійних літераторів Радянського Союзу. Спілку письменників СРСР створено 1932 року. Перший Всесоюзний з'їзд радянських письменників, що відбувся 1934 року, ухвалив статут СП СРСР, в якому дав визначеннясоціалістичного реалізму як основного методу радянської літератури та літературної критики. На 1 січня 1982 року Спілка налічувала 8815 членів.\nПолітичні репресії “Розстріляне відродження” Розстріляне відродження — літературно-мистецьке покоління 20-х — початку 30-х рр. в Україні, яке дало високохудожні твори у галузі літератури, живопису, музики, театру і яке було знищене тоталітарним сталінським режимом. Початком масового нищення української інтелігенції вважається травень 1933 року, коли 12—13 відбулися арешт Михайла Ялового і самогубство Миколи Хвильового, у недоброї пам'яті харківському будинку «Слово».\nРозстріляне відродження Кульмінацією дій радянського репресивного режиму стало 3 листопада 1937 року. Тоді, «на честь 20-ї річниці Великого Жовтня» у Соловецькому таборі особливого призначення за вироком Трійки розстріляний Лесь Курбас. У списку «українських буржуазних націоналістів», розстріляних 3 листопада також були Микола Куліш, Валер'ян Підмогильний, Павло Филипович, Григорій Епік, Марко Вороний, Михайло Яловий та інші. Загалом, в один день за рішенням несудових органів, було страчено понад 100 осіб представників української інтелігенції — цвіту української нації.\nЛітературні течії Український футуризм; Неокласицизм; Екзистенціалізм; Сюрреалізм; Символізм; Соціалістичний реалізм.\nВисновки Отже, літературна ситуація 1920-х рр. свідчила, що стверджувалася активна націо нальна свідомість молодої нації, яка вийшла на шлях вільного розвитку. Але всі плани та досягнення 20-х років були перекреслені з початком 1930-х рр.,коли комуністич на влада поставила під жорсткий контроль ідеологічну ситуацію в країні. 1933 р., передчуваючи свою майбутню долю, застрелився М. Хвильовий, було заарештовано Остапа Вишню. Масові арешти серед українських письменників відбулися 1934 р.Тому український літературний процес 1920-х — поч. 1930рр. ще йменують періодом «розстріляного відродження».


Пукача засудили до довічного ув’язнення\n29 січ 2013, 15:28\nЕкс-начальник головного управління кримінального розшуку Міністерства внутрішніх справ України (МВС) Олексій Пукач засуджений до довічного ув’язнення. Про це головний суддя у справі Пукача Андрій Мельник повідомив, зачитуючи вирок на судовому засіданні.\nВирок Пукачу передбачає також конфіскацію майна і заборону обіймати державні посади, передає «Українська правда».\nАдвокат Пукача Григорій Демиденко заявив, що подаватиме апеляцію на вирок Печерського суду, бо вважає вирок «надто жорстоким».\nЕкс-начальник головного управління кримінального розшуку Міністерства внутрішніх справ України (МВС) Олексій Пукач засуджений до довічного ув'язнення. Про це головний суддя у справі Пукача Андрій Мельник повідомив, зачитуючи вирок на суді.


Білоруський опозиціонер Знак припинив голодування ⋆ infoscope.news\n29 Вересня 00:20 / Published in Новини\nБілоруський опозиціонер Знак припинив голодування\nУ вихідні адвокат і член президії координаційної ради білоруської опозиції Максим Знак розпочав підготовку до виходу з голодування. Про це повідомив його захисник Дмитро Лаєвський, пише 28 вересня TUT.BY.\n“Сьогодні в СІЗО прийняли медичну передачу з підтримувальними засобами. Зараз Максим поступово відновлює вживання їжі. Подробиці він розповість сам, коли його звільнять. Ми сподіваємося, що це відбудеться незабаром”, – сказав Лаєвський.\nЗнака затримали 9 вересня. Він був одним із двох членів президії координаційної ради, який залишався на волі і перебував у Білорусі. Другою була білоруська письменниця і лауреатка Нобелівської премії Світлана Алексієвич, вона 28 вересня вилетіла до Німеччини.\n18 вересня Знак оголосив голодування після того, як йому висунули обвинувачення за ч. 3 ст. 361 (заклики до дій, спрямованих на заподіяння шкоди національній безпеці Республіки Білорусь) Кримінального кодексу Республіки Білорусь.\nІнших членів президії або затримали, або вони перебувають за кордоном. Зокрема, представника Мінського тракторного заводу Сергія Дилевського і довірену особу опозиціонерки Світлани Тихановської Ольгу Ковалькову затримали співробітники ОМОН 24 серпня біля прохідної МТЗ. Із 5 вересня Ковалькова перебуває в Польщі.\n31 серпня затримали ще одну членкиню президії, Юлію Власову. Ексміністр культури Білорусі Павло Латушко виїхав до Польщі 2 вересня, в інтерв’ю ТАСС він заявив, що йому поставили ультиматум – або він покидає країну, або його притягають до кримінальної відповідальності.\nМарію Колесникову затримали вранці 7 вересня в Мінську. Разом зі ще двома членами ради – Антоном Родненковим та Іваном Кравцовим – її намагалися вислати в Україну, але опозиціонерка порвала свій паспорт. Зараз вона в СІЗО, її обвинувачують за тією самою статтею, що і Знака.\nУ Білорусі з 9 серпня тривають масові акції протесту. Учасники демонстрацій вважають, що результати голосування на виборах президента сфальсифіковано. За офіційними даними, перемогу здобув чинний президент країни Олександр Лукашенко, за якого проголосувало 80,1% виборців. Друге місце з 10,1% голосів посіла опозиційна кандидатка Світлана Тихановська. Водночас альтернативні екзитполи демонстрували протилежну картину – впевнену перемогу Тихановської.\nБілоруські силовики жорстко розганяли мітинги, зокрема з використанням світлошумових гранат, гумових куль і водометів. За час протестів затримали приблизно 10 тис. демонстрантів, сотні дістали травми і поранення. За офіційними даними, загинуло четверо учасників мітингів.\nРосія поверне Україні кораблі, захоплені в Керченській протоці – ЗМІ


Керівник ДАІ розповів пранкеру Вовану, які насправді візитки роздає надважливим людям\nтеги: гумор, транспорт, ДАІ\nВідомий російський пранкер Вован, який часто розігрує зірок і політиків, додзвонився начальнику ДАІ України Володимиру Астапковичу.\nПранкер назвався сином президента України Віктором Вікторовичем Януковичем, передають «Факти». Головний даішник країни зізнався співрозмовнику, що має спеціальні сині візитки, які видаються особливо наближеним людям. На сьогоднішній день 932 візитки є у представників вищого керівництва країни, керівників СБУ, помічників міністрів. Візитки видаються за командою генерального прокурора Віктора Пшонки. Але візитними картками ніхто не торгує і не продає їх від імені родичів Астапковича.\nВолодимир Астапкович запевняв «сина президента» в тому, що дуже «переживає за своє відомство і хоче зліпити зі скелета хоч щось, дати йому важливі органи». Також начальник ДАІ попросив у псевдодепутата Януковича допомогти з важливими законопроектами у Верховній Раді й зізнався в глибокій повазі до всієї президентської сім'ї.\nВтім, трохи згодом Володимир Астапкович зрозумів, що його розіграли. Начальник ДАІ передзвонив Вовану сам, і, прийнявши його за одного з українських журналістів, в легкій формі попередив пранкера, що «ці дитячі ігри» ні до чого доброго не призведуть і пора закінчувати «займатися дурнею».\nРозмову пранкера з начальником ДАІ можна послухати тут.\nНаївний гумор. Як школяр українізує ровесників ВКонтакті (ФОТО)


Конвертувати ftlbf в кДж (фута-фунт сила в кілоджоуль)\nftlbf до кДж\nфута-фунт сила до кілоджоуль\nКонвертувати фута-фунт сила в кілоджоуль (ftlbf в кДж):\nЗі списку оберіть одиницю виміру, що відповідає значенню, яке потрібно конвертувати, в даному випадку це 'фута-фунт сила [ftlbf]'.\nНаостанок оберіть одиницю виміру, до якої потрібно конвертувати обране значення, в даному випадку це 'кілоджоуль [кДж]'.\nЗа допомогою цього калькулятора можна ввести значення, яке потрібно конвертувати, разом з оригінальною одиницею вимірювання; наприклад, '921 фута-фунт сила'. При цьому можна використовувати повну назву одиниці або її абревіатуруяк приклад: 'фута-фунт сила' або 'ftlbf'. Потім калькулятор визначає категорію одиниці виміру, яку потрібно конвертувати, в даному випадку це 'Енергія'. Після цього він конвертує введене значення у всі відомі йому відповідні одиниці. У отриманому списку ви обов'язково знайдете конверсію, яку ви спочатку шукали. В якості альтернативи, значення, яке потрібно конвертувати, можна ввести наступним чином: '62 ftlbf в кДж' або '23 ftlbf до кДж' або '9 фута-фунт сила -> кілоджоуль' або '40 ftlbf = кДж' або '59 фута-фунт сила в кДж' або '94 ftlbf в кілоджоуль' або '51 фута-фунт сила до кілоджоуль'. Для цієї альтернативи калькулятор також відражу визначає в яку одиницю конкретно потрібно конвертувати початкове значення. Незалежно від того, яку з цих можливостей ви використовуєте, він зберігає громіздкий пошук відповідного списку в довгих списках вибору з безліччю категорій та підтримуваних одиниць. Все це калькулятор робить за нас за долю секунди.\nКрім того, калькулятор дозволяє використовувати математичні вирази. В результаті, можна не тільки порахувати числа між собою, наприклад, '(49 * 88) ftlbf'. Але різні одиниці вимірювання можуть бути з'єднані між собою безпосередньо в конверсії. Це може, наприклад, виглядати так: '921 фута-фунт сила + 2763 кілоджоуль' або '90mm x 54cm x 43dm = ? cm^3'. Одиниці виміру, об'єднані таким чином, природно, повинні збігатися і мати сенс у даній комбінації.\nСкільки кілоджоуль у 1 фута-фунт сила?\n1 фута-фунт сила [ftlbf] = 0,001 355 817 948 331 4 кілоджоуль [кДж] - Калькулятор вимірювань, який може використовуватися для конвертації фута-фунт сила в кілоджоуль, тощо.\nПро компанію - Політика конфіденційності - © 2005-2020 by Thomas Hainke (v200404)