Дерев`яна кабіна для літнього душа своїми руками\nВідео: ДАЧНИЙ ТУАЛЕТ і ДУШ своїми руками\nДана конструкція з дерева може бути використана на дачній ділянці не тільки як кабіна для літнього душа, а й в якості річного туалету, сараю для зберігання садового або іншого інвентарю. Пропоную загальний опис конструкції виробу, короткий опис кожного етапу зборки, ескізи всіх конструктивних елементів, а також видаткова кошторис використовуваних матеріалів.\nДана конструкція з дерева може бути використана на дачній або садовій ділянці, а також в сільському обійсті не тільки як кабіна для літнього душа, а й в якості річного туалету, сараю для зберігання садового або іншого інвентарю.\nУ пояснювальній записці до уваги читачів Мірсоветов пропонується загальний опис конструкції виробу, короткий опис кожного етапу виготовлення або зборки, ескізи всіх конструктивних елементів, а також приблизна витратна кошторис використовуваних матеріалів за цінами 2011-го року.\nЗруб висотою в два колоди виготовляється з восьми колод довжиною близько 2 м і діаметром 12-15 см. Нижні колоди виступають на 10-12 см щодо верхніх для більшої художньої виразності. Для цієї ж мети торці колод можна зашліфувати.\nКутове з`єднання колод виконується за допомогою сокири рубаною «в чашку».\nПісля складання всі колоди з`єднуються між собою цвяхами №200 (або «глухарями») і обробляються захисно-декоративної просоченням для дерев`яних поверхонь - «Акватекс», «Пінотекс» або «Белинка».\nОсновний каркас зроблений з соснового бруса перерізом 70 * 100 мм і довжиною 2 м. Брус строгается з чотирьох сторін і на внутрішньому ребрі робиться фаска за допомогою рубанка або жолобник радіусом 8-10 мм за допомогою фрезерної машинки.\nВикористовуючи цвяхи №200 (або глухарі діаметром 8 мм довжиною 100-120 мм) бруси основного каркасу кріпляться в кути зрубу. При цьому потрібно строго контролювати вертикальність установки брусів.\nКаркас під покрівлю та двері\nКаркас під покрівлю зроблений з обрізної дошки товщиною 30 мм, шириною 10 см і довжиною 100 см. За допомогою інструменту (або коронок по дереву) на кінцях деталей вирізаються ажурні деталі - знову-таки для більшої виразності. Ребра вирізів обробляються фрезерної машинкою.\nКаркас під двері складається з двох брусів перетином аналогічним брусу основного каркасу - 70 * 100 і довжиною 2,2 м. Бруси кріпляться до передньої стінки зрубу симетрично від центру таким чином, щоб відстань між осьовими лініями широких сторін бруса дорівнювало ширині майбутніх дверей плюс 1 см для зазору.\nДеталі покрівлі скручуються між собою попарно саморізами з внутрішньої сторони за допомогою металевої перфорованої пластини або дерев`яної планки.\nЗібрана конструкція кріпиться на основному каркасі саморізами по дереву завдовжки 60-70 мм. Аналогічним чином кріпляться дві дошки дверного каркаса і обрізаються під кутом.\nДалі покрівля зашивається обрізний струганий дошкою товщиною 20 мм, шириною 10 см і довжиною 100 см. Для цієї мети можна також використовувати вагонку. З внутрішньої сторони на ребрах можна зробити фаски або жолобник.\nПідлога зроблена з соснової дошки обріза завтовшки 50-60 мм, шириною 150 мм і довжиною 100 см. Дошка строгается з чотирьох сторін і на бічних гранях за допомогою дискової фрези на циркулярному верстаті або за допомогою фрезерної машинки робиться паз шириною 10-12 мм для рейки , так як необхідно забезпечити відсутність щілин в зібраних підлогах.\nКрім цього робляться вирізи для брусів каркаса. Перед складанням всі деталі з двох сторін обробляються аналогічної декоративно-захисним просоченням в два-три шари.\nДошки підлоги з`єднуються способом «на рейку» і кріпляться до верхніх колодах зрубу цвяхами довжиною 120-150 мм або шурупами довжиною 70-90 мм. Передні і задні торці закриваються строганой обрізний дошкою товщиною 20 мм і шириною 100 мм.\nБічні і задня стінки обшиваються «наглухо» блокхаусом шириною 196 мм і товщиною 32 мм. Блокхаус кріпиться до бруса каркаса за допомогою саморезов довжиною 50-70 мм - по два самореза з кожного боку.\nПанель блокхаус довжиною три метри ріжеться на три частини - 120 см для задньої стінки і дві частини по 90 см для бічних стінок. Звертаю увагу читачів МіpCовeтов, що таким чином досягається значне зменшення відходів.\nЗадня стінка обшивається аналогічно боковим, з тією лише різницею, що у верхній частині необхідно буде підрізати верхні панелі під кутом.\nДо передньої стінки прикручуються відрізки блокхаус. Необхідно забезпечити симетрію щодо дверного отвору. Відрізки кріпляться аналогічно, саморізами по два штуки, таким чином, щоб залишився отвір невеликої ширини (13 см), щоб згодом можна було вставити віконні рами.\nЗ боку дверного бруса відрізки кріпляться від центральної осьової лінії. Таким чином можна отримати «чверть» для дверей. Крім цього необхідно строго контролювати перпендикулярність різу панелей - це необхідно для рівної лінії стиків.\nВіконні рами виготовляються з соснового бруса перерізом 40 * 40 мм. Кутові з`єднання виконуватися способом шип-проушина, з`єднуються столярним клеєм (ПВА) і дерев`яними нагелями. Із зовнішнього боку рами робиться фаска або жолобник фрезерної машинкою. Чверть під скло розміром 11 * 11 мм вирізається з внутрішньої сторони рами. Для установки рами в підготовлений отвір також вирізається чверть розміром 11 * 25 мм.\nШматки рифленого матового скла вставляються в раму з попередньо нанесеним в чверть для скла тонким шаром прозорого силіконового герметика та з`єднуються дерев`яними перемичками. Далі скло кріпиться до рами за допомогою тонких цвяхів і дерев`яних штапиків.\nРами кріпляться у віконному отворі саморізами з внутрішньої сторони.\nДуже ефектно і виразно будуть виглядати в рамах вітражні кольорові стекла. Їх можна або замовити в спеціальній майстерні, або виготовити самим - технологій існує безліч і знайти їх не складає особливих труднощів.\nДвері збирається з восьми панелей вузького блокхаус шириною 90 мм і довжиною 2 м.\nПанелі кріпляться саморізами довжиною 25 мм до поперечних рейок або відрізків блокхаус. На крайніх панелях состругівают, відповідно, паз і гребінь панелей. При складанні паз і гребінь кожної панелі промазиваются столярним клеєм (ПВА), щільно притискаються один до одного і прикручуються саморізами до намазала клеєм поперечині.\nДвері кріпляться в дверний проріз на фігурних петлях, пофарбованих чорною матовою фарбою за допомогою саморізів довжиною 50 мм.\nДверні ручки з внутрішньої і зовнішньої сторони дверей вирізаються з красиво вигнутих гілок дерев. Для «невидимості» кріплять саморізів спочатку прикручується внутрішня ручка саморізами довжиною 50 мм, а потім з невеликим відступом - так, щоб закрити капелюшки саморезов - прикручується зовнішня ручка з внутрішньої сторони дверей.\nВнутрішній шпінгалет використовується стандартний.\nГотове і зібране виріб обробляється декоративно-захисним просоченням в два-три шари, яке додасть дерев`яному будові приємний відтінок зі збереженням красивою природної структури дерева і, крім того, захистить дерево від несприятливих погодних умов, сонячних променів і вигорання, а також від цвілі, грибків , гниття і комах.\nПісля обробки просоченням кути стінок закриваються панелями вузького блокхаус (попередньо оброблених просоченням) за допомогою саморізів.\nдверні петлі бажано використовувати фігурної форми. Найкраще для цієї мети підійдуть ковані візерункові петлі з хитромудрим малюнком.\nНа дерев`яну поверхню покрівлі за допомогою меблевого степлера прибивається руберойд. Далі покрівельними саморізами кріпиться фарбований кольоровий шифер або металочерепиця. Досить ефектно виглядатиме покрівля з м`якої бітумної черепиці. Колір бажано підбирати контрастний, наприклад, темний тон горіха відмінно буде поєднуватися з яскраво-зеленою або яскраво-синьою покрівлею, будь то шифер, металочерепиця або м`яка бітумна черепиця.\nПри необхідності прикручується оцинкований коник.\nДля більшого комфорту і зручності в експлуатації в конструкції передбачена електропроводка. Вона складається з кола освітлення і розетки. В освітлювальної мережі використовується провід марки ПГУНП перетином 2 * 1,5. У розеточной ланцюга використовується провід аналогічної марки перерізом 3 * 2,5. Згідно з вимогами електро-і пожежної провід втягається в гофру діаметром 16 мм і кріпиться на кліпсах до внутрішньої стінки.\nЗ`єднання проводів виконуються в розподільній коробці, яка також кріпиться на внутрішній стінці. При цьому з`єднання слід ретельно ізолювати. Розетка і вимикач виносяться на зовнішню стіну.\nЯк освітлювального приладу використовується лампа денного світла малої потужності (13 Вт), яка кріпиться на стелі.\nВведення рекомендую читачам МірСoветoв робити знизу, наприклад, з-під землі, оскільки таким чином не порушується природний вигляд споруди простягнутими проводами.\nНижче наведена таблиця, в якій відображені кількість використовуваних матеріалів і приблизні ціни на них.\n№ пп найменування матеріалу кількість,\n(Шт, м) Ціна за одиницю,\nруб / од. вартість,\n1 Колоди 2000 мм * 150 8 50 400\n2 Цвяхи 200 мм 16 5 80\n3 Брус 70 * 100 * 2000 мм 4 84 336\n4 Глухар 8 * 120 мм 8 10 80\n5 Обрізна дошка 30 * 100 * 1000 мм 4 18 72\n6 Брус 70 * 100 * 2200 мм 2 100 200\n7 Обрізна дошка 20 * 100 * 1000 мм 18 12 216\n8 Саморіз 3,5 * 75 мм 12 0,5 6\n9 Саморіз 3,5 * 51 мм 100 0,4 40\n10 Обрізна дошка 50 * 150 * 1000 мм 6 45 270\n11 Рейка 10 * 25 * 1000 мм 5 10 50\n12 Обрізна дошка 20 * 100 * 1000 мм 2 12 24\n13 Саморіз 3,5 * 91 мм 24 1 24\n14 Саморіз 3,5 * 51 мм 8 0,4 3,2\nБічні і задня стінки\n15 Блокхаус 146 * 32 * 3000 мм 12 220 2640\n16 Саморіз 3,5 * 75 мм 150 0,5 75\n17 Блокхаус 96 * 18 * 2000 мм 8 80 640\n18 Блокхаус 146 * 32 * 3000 мм 3 220 660\n19 Саморіз 3,5 * 75 мм 100 0,5 50\n20 Брусок 40 * 40 * 1500 мм 4 15 60\n21 Брусок 35 * 15 * 1000 мм 1 10 10\n22 Скло рифлене 4 мм, кв. м 0,5 400 200\n23 Штапик 8 * 8 * 1500 4 15 60\n24 Цвяхи 30 мм 30 0,1 3\n25 силіконовий герметик 1 110 110\n26 Саморіз 3,5 * 51 мм 4 0,4 1,6\n27 Блокхаус 96 * 18 * 2000 мм 8 80 640\n28 Обрізна дошка 20 * 100 * 1000 мм 2 12 24\n29 Саморіз 3,5 * 25 мм 40 0,3 12\n30 дверні петлі 2 50 100\n31 шпінгалет 1 20 20\n34 Руберойд, м 2 20 40\n36 оцинкований коник 1 120 120\n37 Покрівельний саморіз 3,5 * 30 мм 15 3 45\nБаня: брус або колоду - що вибрати для будівництва\n» Будинок і дача » Дерев`яна кабіна для літнього душа


Лінія Керзона – ПОРОХІВНИЦЯ\nАвтор «Porohivnyçä» «Порохівниця»Опубліковано 7 Грудня, 2019 21 Грудня, 2019 4 Коментарі до Лінія Керзона\nКоли Держава втрачає Державність і Незалежність, хто завгодно і як їм завгодно вимальовують кордони та користуються окупованими теренами пошматованої й поневоленої Держави…\nТак сталось з Україною 100 років тому. Так може статись знову…\n1919 рік. Українська Народня Республіка, дипломатично визнана країна, намагається закріпити свою Незалежність на ганебній Паризькій мирній конференції у Версалі, звідки українську делегацію буквально виставили за двері й проігнорували дипломатичне визнання та Незалежність України. Так Франція помстилась за першу мирну угоду Великої Війни — Берестейський Мир.\nЗахідні політикани перестали рахуватись з Україною і розмальовували мапи повоєнної Європи на свій розсуд.\n8 грудня 1919 року Джорж Керзон запропонував провести східний кордон Польщі по лінії Керзона, за межами якого поляки не складали більшість. Але Керзон не врахував такі етнічні українські землі, як Холмщина, Лемківщина, Посяння і Підляшшя. Вони опинились на захід від лінії Керзона…\nТого ж дня Найвища рада Паризької мирної конференції (члени Антанти) ухвалюють декларацію, котрою встановлено "Лінію Керзона" та юридично затверджено анексію Польщею Західного Етнічного Терену України ("Закерзоння").\nФактичне пошматування України з мовчазної згоди Антанти між Польщею і невизнаним терористичним квазідержавним утворенням "РСФСР \_ Совєтская Россія" відбулось в березні 1921 року.\n8.ХІІ.1919 Найвища рада Паризької мирної конференції (члени Антанти) ухвалила "Декларацію Верховної Ради союзних і об'єднаних держав з приводу східного кордону Польщі", яка встановила "Лінію Керзона" між східним кордоном Польщі та УНР: від Гродно на Ялівку — Немирів — Берестю (Брест-Литовський) — Дорогуськ — Устилуг, на схід від Грубешова через Крилів і на захід від Рави-Руської та на схід від Перемишля до Карпат, що юридично затвердило анексію Польщею таких українських етнічних земель, як Холмщина, Підляшшя, Лемківщина та Надсяння.\nТак у нашій історії та мові з’явилися терміни "Лінія Керзона", "Закерзоння", утворені від прізвища міністра закордонних справ Великобританії Джорджа Керзона, який запропонував умовну демаркаційну лінію, як можливий кордон перемир’я у війні між другою Польською республікою і невизнаним терористичним квазідержавним утворенням "РСФСР \_ Совєтская Россія" під час совєтсько-польської війни 1919—1921 років.\n"Лінія Керзона" з поправками на користь СССР встановлено як німецько-совєтський кордон у договорі між Третім Райхом й СССР 28 вересня 1939 року таємним додатком до пакту Молотова-Ріббентроппа.\nВостаннє "Лінія Керзона" прийнята з поправками на користь Польщі, як польсько-совєтський кордон на Ялтинській конференції (лютий 1945 року), санкціоновано договір між СССР і Польщею 16 серпня 1945 року.\nЯк виник кордон між Польщею і совєтською Україною 1920 року\nЛінія Керзона на географічній мапі відмежовує польську територію від української. В історії України та Польщі вона фігурувала двічі: уперше під час совєтсько-польської війни 1920 року з негативним результатом для України, а повторно — на Тегеранській конференції глав держав антигітлерівської коаліції (1943-го) із позитивним результатом. Обидва випадки мають спільний знаменник — політику Кремля щодо Польщі та України, але мусять розглядатися окремо. Українсько-польський державний кордон встановлювався в силовій боротьбі або в дипломатичних переговорах великих держав упродовж 30 років, а тому слід розуміти обставини, у яких перебували згаданий тривалий період політичні сили, що відстоювали національні інтереси своїх народів. Отже, у цій статті поговоримо про обставини першої появи лінії Керзона. Друга заслуговує окремого матеріалу.\nЛінія Керзона, як і весь комплекс українсько-польських відносин у ХХ столітті, цікавила мене довгий час. Свою першу статтю "Лінія Керзона в історичній долі українського народу" я опублікував ще в 1991-му в журналі "Наука і суспільство". З 1993 року очолив групу науковців і вчителів в українській частині спільної з поляками урядової комісії експертів у питаннях удосконалення змісту шкільних підручників з історії та географії. Щороку ми збираємося, щоб обмінятися судженнями, чи нема в нових підручниках матеріалів, здатних негативно вплинути на образ сусіднього народу, чи не пропущені сюжети, які сприяють виробленню у школярів позитивного ставлення до нього. Багато разів брав участь в українсько-польських семінарах із "важких питань" спільної історії. Наводжу факти особистої біографії, щоб читачі з більшою увагою прислухалися до аргументації, наведеної в цій статті.\nДосвід спілкування з видатними польськими істориками переконав мене в тому, що спільного погляду на наше минуле чекати не слід, але на "важкі питання" можна подивитися без зайвих емоцій. На жаль, цьому заважають крайні погляди з обох сторін, які не спираються на всю суму об’єктивних фактів. На превеликий жаль, до таких міркувань нині схиляється керівництво Польської держави, незважаючи на наявність спільної для обох країн загрози з боку Кремля.\nСправді, середньовічний польський західний кордон зник під впливом політичної й демографічної експансії Німців, які розширювали власний "життєвий простір", відбираючи слов’янські землі (Drang nach Osten). На своїх західних землях поляки стали національною меншиною. Після утворення Речі Посполитої вони активно колонізували величезну територію Великого князівства Литовського включно з його білоруськими й українськими землями. У литовській столиці Вільно (Вільнюсі) і галицькій столиці Львові поляки стали з ХІХ століття більшістю населення, однак залишалися національною меншиною на етнічній території Литовців, Білорусів та Українців.\n"Начальник держави" Юзеф Пілсудський тиснув на Францію, щоб забезпечити найвигідніший західний кордон, але водночас докладав зусиль для поширення польської військової присутності на східному напрямку. Очільників Франції не треба було благати про підтримку. У міру того як вимальовувалася перемога большевиків у війні проти України, їхня зацікавленість у створенні могутньої Польщі ставала величезною. Франція потребувала союзника на східних кордонах Німеччини, щоб у разі нового збройного зіткнення змусити останню воювати на два фронти, як це сталося у 1914–1917 роках.\nТериторія, окупована кайзерівською армією на сході, залишалася під німецьким контролем і після капітуляції Німеччини. Велика Британія і Франція так розпорядилися, щоб усунути можливість встановлення в цих регіонах совєтської окупації. Однак німецькі війська на початку 1919 року стали повертатися додому, і в Білорусі та Україні розгорталася боротьба за владу. Одним із її учасників була армія Пілсудського, якій вдалося оволодіти частиною Білорусі, усією територією Західньо-Української Народньої Республіки й українськими землями в складі УНР по Збруч і Горинь.\nТим часом Антанта прагнула обмежити Польщу на сході її етнографічними землями, щоб не зачепити інтересів Росії. Йшлося, звичайно, про "бєлоґвардєйскую", а не "красную" "Совєтскую Россію", поки був шанс поразки останньої. Питання про східні межі території, на якій Польща мала право запроваджувати свою адміністрацію, розглядалося на Паризькій мирній конференції вже після підписання Версальського мирного договору. Було утворено територіальну комісію, якій конференція доручила визначити східний кордон Польщі, керуючись етнографічним принципом. Результатом її діяльності стала ухвалена 8 грудня 1919 року "Декларація Верховної Ради союзних та об’єднаних держав з приводу тимчасового східного кордону Польщі". Ця лінія від Гродно до Бересті (Брест-Литовська), Дорогуська, Устилуга, на схід від Перемишля і до Карпат залишала Польщі населені переважно поляками землі, за винятком старовинних українських земель, заселених поляками лише частково: Підляшшя, Посяння, Лемківщини й Холмщини. Трохи згодом у зв’язку з подіями совєтсько-польської війни цей кордон був позначений ім’ям британського міністра закордонних справ лорда Джорджа Керзона.\nПольща не піддалася тиску Антанти й не створила єдиного фронту з "бєлоґвардєйцамі" Антона Дєнікіна, коли той ішов на Москву. Пояснення просте: Пілсудського не задовольняли східні кордони, накреслені, як наполягала Антанта, за етнографічним принципом, а в разі перемоги Дєнікіна не випадало розраховувати на щось інше. Незважаючи на те що Польща перебувала в неоголошеному стані війни з Совєтською Росією, "начальник держави" дав їй зрозуміти, що не втрутиться в боротьбу. Унаслідок цього дислоковані на Польському фронті найбільш боєздатні частини "красной армії" були спрямовані проти дєнікінців. Пізніше Дєнікін скаржився, що Пілсудський украв у нього перемогу.\nУсі ми, колишні совєтські громадяни, знали, що три польські армії сукупною чисельністю в 150 тисяч бійців у квітні 1920 року вторглися в Україну й 6 травня захопили Київ. Проте з якого дива маленький польський Давид накинувся на російського Голіафа з його п’ятимільйонною армією? Невже йшлося про те, щоб відвоювати Україну в большевиків і віддати її Симону Петлюрі, із яким Юзеф Пілсудський у квітні 1920-го уклав оборонний і наступальний союз?\nМи не задумувалися над цим… Не задумувалися навіть над тим, чому поляків у Совєтській Росії називали "бєлополякамі", хоча "бєлоґвардєйцы" в прагненні відновити "єдіную і нєдєлімую Россію" не забували й про польські губернії в її складі.\nПро польські губернії в складі Росії не забував насамперед Владімір Лєнін. На відміну від Колчаків-Дєнікіних у нього були честолюбніші помисли: спочатку Польща, яку треба "пощупать штыком" ("промацати багнетом"), далі Німеччина, яка "уже бурліт", потім Італія. І про Азію не забував… Це стало відомо в 1999 році, коли Федеральна архівна служба РФ наважилася надрукувати книгу "В. И. Ленин. Неизвестные документы. 1891–1922 гг.".\nПоразка дєнікінців восени 1919‑го створила нову ситуацію на лінії совєтсько-польського розмежування. Кордону ще не було, Польща з’явилася у 1918 році без усяких кордонів. За розпорядженням Лєніна з інших регіонів РСФСР почалося перекидання військових підрозділів на лінію розмежування з польськими військами. Стягуючи сили на Західний і Південно-Західний фронти, він вимагав робити це в абсолютній таємниці. У телеграмі від 11 лютого 1920‑го, яка адресувалася Сталіну (той перебував на Південно-Західному фронті), Лєнін просив: "Повідомте точніше, які заходи пропонуєте для створення галицького ударного кулака й для того, щоб не тасувати дивізій; дипломатія наша повинна не галасувати, а мовчати про Галичину". Не слід забувати, що Польща проковтнула Галичину під час українсько-польської війни 1918–1919 років.\nІнструкція "не галасувати, а мовчати" визначалася аж ніяк не бажанням зберегти в таємниці від противника наміри розпочати повномасштабну війну. Зрештою, обидві сторони розуміли, що усталення кордону між ними мусить вирішуватися не переговорами, а силовим способом. Лєнін робив усе можливе, щоб не здаватися ініціатором війни, оскільки народним низам остогиділи безперервні протягом шести років воєнні дії. 28 лютого 1920-го політбюро ЦК передало в розпорядження Польського бюро при ЦК РКП(б) значні кошти на підтримку комуністичного руху в Польщі та визначило основний напрям його пропагандистської діяльності такими словами: "Щоб війну з Польщею, що може виникнути, правильно зрозуміли російські й польські маси: як напад імперіалістичної Польщі на догоду Антанті на Совєтську Росію, яка бажає миру".\nМожна не сумніватися в тому, що Юзеф Пілсудський мав вичерпні дані про большевицьку активність у власній країні, спрямовану на розклад державних інститутів. Готуючись до вирішальної проби сил, польське керівництво зміцнювало армію.\nВважаючи Польщу головною ланкою в "санітарному кордоні" навколо Совєтської Росії, Франція, Велика Британія і США надали їй велику кількість озброєння.\nПольська армія за короткий час стала однією з найбільших у Європі, і Пілсудський наважився на превентивний удар.\nДуже повчально порівняти декларації обох урядів, опубліковані відразу після початку воєнних дій. У декларації польського Сейму йшлося: "Наші Орли несуть мешканцям Волині, Поділля та Київщини порядок, свободу, благословенний мир, несуть народу можливість спокійної праці та гарантії того, що її результати ніхто не забере… Ми ведемо війну, яку нам нав’язали, з метою, щоб над нами не постала загроза нової війни. Ми повинні встановити такі стратегічні кордони, котрі забезпечували б неможливість нової війни. Опріч цього, ми маємо пам’ятати, що за західним берегом Дніпра мешкає півтора мільйона польського населення".\n(Остання теза взагалі марення — звідки на Правобережжі, себто, Київщині, "пувтора мульйона поляков"? Ну, поляки любили домалювати, це факт! — примітка «Порохівниці»)\nЦе звернення адресувалося лише мешканцям Правобережної України. Населення цих трьох губерній запевнялося в тому, що результатів його праці ніхто не забере: явний натяк на "продразвёрстку". Термін "стратегічні кордони" засвідчував прагнення польських політиків перетворити на державний кордон лінію розмежування сил, визначену дозволом Антанти зайняти територію колишньої Російської Імперії до річки Збруч. І, нарешті, сейм висловлював турботу про польську національну меншину на Правобережжі, але не претендував на його включення до складу Польщі. Це підтверджується укладеною між Другою Річчю Посполитою та УНР 21 квітня 1920 року конвенцією. Пілсудський відмовлявся від претензій поширитися до кордонів Речі Посполитої 1772‑го, визнаючи Правобережжя за УНР. Симон Петлюра погоджувався з кордоном між Польщею та УНР по лінії, яку зайняли польські війська, тобто відмовлявся від претензій на Холмщину, Підляшшя, Посяння, Лемківщину, Західну Волинь, частину Полісся по річку Збруч і Галичину.\nУ день захоплення Києва 6 травня 1920-го польськими військами совєтський ВЦИК звернувся по радіо до населення Польщі. Звернення, яке передрукували газети, починалося з констатації очевидного факту: війну розпочав польський уряд. Далі повторювалася заява Совнаркому, передана по радіо 28 січня того самого року, яку підписали Владімір Лєнін, Лев Троцький і Ґєорґій Чічєрін. У ній запевнялося, що "совєтскоє правітєльство желаєт міра і потому Красная Армія нє пєрєйдёт лінію Бєлорусскоґо і Украінскоґо фронтов". Це можна було зрозуміти так, що лінія фактичного розмежування сил ставала основою під час визначення кордону. Тобто "Совнарком" нібито готовий був укласти мирний договір ціною пóступки Польщі всіх зайнятих нею українських і білоруських земель. У радіограмі від 6.V.1920 ця теза формулювалася більш визначено: перед вторгненням поляків Совєти були готові поступитися Польщі "територією, навіть не населеною переважно поляками". Усі карти Кремля розкривалися в кінці.\nХоча "красная армія" відступала, ВЦИК був переконаний в остаточній перемозі й запевняв:\n"Не верьте, что Красная армія несёт вам рабство или собирается насильно навязать вам коммунизм. Разгромив ваших панов, Советская власть даст польскому народу право устраивать свою жить по собственному желанию. Хотите ли вы сохранить у себя нынешний порядок, или возьмёте землю и фабрики в собственные руки — это решать вам самим, польским рабочим и крестьянам."\nОтже, проголошувалося, що "побєдоносная красная армія" поставить поляків перед вибором: зберегти в себе сучасний порядок або здійснити соціально-економічні перетворення комуністичного типу. Можна не сумніватися, що Червона армія зробила б правильний вибір замість поляків…\nМої коментарі до обох радіозвернень суб’єктивні. Вони, однак, відповідають подіям, що відбувалися раніше й пізніше. Події, пов’язані з наступом "красной арміі", особливо показові. 12.VІ.1920 армії Юзефа Пілсудського покинули Київ, 11.VІІ.1920 — Мінськ, 14.VІІ.1920 — Вільно, 26.VІІ.1920 — Тернопіль. В останній день свого наступу, 13.VІІІ.1920, "красная армія" підійшла до варшавської фортеці Модлін.\nСовєтская Россія не спробувала поставити населення Другої Речі Посполитої перед вибором: чи зберегти тодішній лад, чи розпочати комуністичні перетворення. Цей вибір вона таки зробила за нього. 15.VІІ.1920 була проголошена "Галицька Соціалістична Радянська Республіка" на чолі з "Галицьким ревкомом", який видав декрети про конфіскацію поміщицьких і церковних земель, націоналізацію промисловості та банків. Призначені Польським бюро ЦК РКП(б) члени Тимчасового ревкому Польщі ("Польревкому") зібралися 24.VІІ.1920 в Мінську й через тиждень у першому польському місті Білостоці оголосили про початок комуністичних перетворень.\nКерівники Великої Британії та Франції пообіцяли Польщі допомогу, але вона мусила дати згоду на східний кордон, визначений у декларації Верховної Ради Антанти від 8 грудня 1919 року. Польський уряд погодився, і 11 липня лорд Джордж Керзон звернувся до "Совнаркому" з нотою. У ній пропонувалося, щоб російські війська зупинилися на відстані 50 км на схід від лінії, визначеної 8 грудня 1919-го як східний кордон Польщі. У мирних переговорах, що мали відбутися в Лондоні, британський уряд брав на себе посередництво. Визначену Антантою лінію кордону саме тоді стали називати лінією Керзона.\nУ відповідь Лєнін у таємній телеграмі члену Реввійськради Південно-Західного фронту Сталіну поставив вимогу "шаленого посилення наступу на Польщу". В офіційній відповіді лорду Керзону нарком Ґєорґій Чічєрін запевнив, що "совєтський уряд готовий" проводити прямі переговори з Польщею про припинення воєнних дій і "виявляє готовність погодитися на більш вигідний польському народові територіальний кордон, ніж той, що утворився в грудні 1919 року". Він звинувачував союзників Польщі, тобто тієї країни, із якою Росія перебувала в стані війни, в ігноруванні польських територіальних інтересів на сході, що могли бути задоволені тільки за рахунок суміжних з нею радянських республік — України й Білорусі! А через кілька днів у центральних газетах було опубліковане звернення "Совнаркома РСФСР" за підписами Лєніна, Троцького й Чічєріна, у якому вказувалося: "Питання територіальне не може становити для нас жодних утруднень. Разом із дійсними представниками польського народу ми без зусиль встановимо кордон Польщі незрівнянно більш правильний і відповідний інтересам польського народу, ніж той, який маршал Фош і його споборники накреслили під тиском Сазонова, Маклакова та інших представників великоруської білогвардійщини". Склад "дійсних представників польського народу" був незабаром оголошений у Білостоці. Це були члени "Польревкому" Фєлікс Дзєржинскій, Фелікс Кон, Юліан Мархлевський та інші компартійно-радянські діячі польського походження.\nВідповідаючи на ноту Чічєріна, Керзон зауважив «готовність російського уряду надати Польщі кордон, не менш зручний, ніж етнографічний, первісно запропонований Верховною Радою». Він не мав наміру дискутувати з цього приводу і заявив з іронією: "Це, однак, не є питанням, на якому британський уряд має хоча б найменше бажання наполягати, якщо совєтський уряд і далі дотримується своєї лінії". Керзон наполягав тільки на тому, щоб "красная армія" зупинила наступ.\nНаступ, однак, тривав і далі. Та виявилося, що Польща, так само як Німеччина чи Угорщина, не бажала приймати диктатуру совєтського зразка. Завдяки мобілізації та записуванням добровольців польська армія в короткі строки зросла на 100 тисяч осіб. Сейм ухвалив закон про радикальну земельну реформу, який об’єднав селянство з урядом. Франція надала Польщі допомогу зброєю і боєприпасами. До Варшави прибув уславлений генерал Максім Вейґан, який розробив план контрнаступу.\nСовєтський наступ на Варшаву поступово згасав, "красная армія" була знесилена втратами й відірвана від баз постачання. Польське командування створило шестикратну перевагу сил у напрямі головного удару й 14 серпня перейшло в контрнаступ. В останній декаді вересня фронт знову перемістився у район Житомира й Бердичева.\nВ інструктивному листі Чічєріну від 14 серпня Лєнін серед умов пропонованого миру з Польщею назвав і такий пункт: "...кордонів, більших від Керзона". Тепер це означало тільки одне: добитися згоди на укладення миру через пóступки польській стороні частини української та білоруської територій. Від життєво необхідних Україні й Білорусі кордонів по лінії Керзона, що забезпечувалися посередництвом Антанти, доводилося відмовлятися без сподівань на совєтізацію Польщі.\nЗа матеріялами відкритих джерел:\n© «Український Тиждень»\nVIA © Hanna Cherkasska\nVIA © Юрій Гарматний\n„Тигр європейської політики“\nОпубліковано 7 Грудня, 2019 21 Грудня, 2019 Автор «Porohivnyçä» «Порохівниця»Категорії Публіцистика,Історія,І Світова війна WW-I,І Визвольні Змагання,ІІ Світова війна WW-IIПозначки Визвольні Змагання,Ⅰ Визвольні Змагання,WW-Ⅰ,совєтська окупація,польський шовінізм\nПопередня стаття:Берестейщина — відмежована Совєтами\nНаступна стаття:Вбитий за українську мову…\n4 коментарі до “Лінія Керзона”\nСповіщення: Як українська Холмщина перетворилась на польську “Землю Хéлмську” – ПОРОХІВНИЦЯ\nСповіщення: Антанта — кривава згода проти України – ПОРОХІВНИЦЯ\nСповіщення: Про Українську Кубань – ПОРОХІВНИЦЯ


На Полтавщині затримали банду викрадачів автомобілів / Полтавщина\n30 червня 2017, 11:14 Розмір тексту\nНа Полтавщині затримали банду викрадачів автомобілів\nПравоохоронці затримали трьох мешканців Чернігівської області, які викрали близько 10-ти автомобілів протягом двох років\nСпівробітники управління карного розшуку поліції Полтавщини затримали трьох мешканців Чернігівщини 25, 28 та 29 років. Затриманих підозрюють у викраденні близько 10 автомобілів протягом двох років. Про це повідомили у прес-службі ГУНП в Полтавській області.\nЗловмисники спеціалізувались на автомобілях ВАЗ. Викрадені автомобілі переобладнували та збували. Географія злочинів складає 4 області: Київська, Сумська, Чернігівська та Полтавська.\nПравоохоронці провели близько 20 санкціонованих обшуків за цією справою. У результаті вони знайшли та вилучили викрадені автомобілі, номерні знаки, кузови та документи.\nНаразі підозрюваним обрали запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою й домашній арешт. Чоловікам, відповідно до ч.2 ст. 289 (незаконне заволодіння траспортним засобом) КК України загрожує покарання — від 5 до 8 років позбавлення волі на строк.\nНагадаємо, що 2 тижні тому на Донеччині затримали 4 мешканців Полтавської області, які викрадали автомобілі за допомогою ключів, що залишали собі після продажу, і знову перепродавали.\n30 червня 2017, 11:14\nПравоохоронці Полтавщини 5 годин відкопували тіла зниклих на Volkswagen Touareg полтавських підприємців 22 червня 2017, 11:07\nУ Кременчуці двоє молодиків за допомогою евакуатора викрали автомобіль з автостоянки 17 червня 2017, 12:41


На Житомирщині авто іноземця на смерть збило пішохода, поліція встановлює особу загиблого — Житомир.Life\nНа Житомирщині авто іноземця на смерть збило пішохода, поліція встановлює особу загиблого\n10:43 - 06 груд. 2018\nНа 205 км автодороги Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, неподалік с. Ружки Житомирського району, 5 грудня близько 22.00 сталася ДТП, внаслідок якої загинула людина. Поліцейські з’ясовують обставини події та встановлюють особу загиблого пішохода.\n«Попередньо, водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», 53-річний житель сусідньої держави, здійснив наїзд на пішохода, який рухався по крайній праві смузі автодороги. Його прикмети: чоловік віком близько 60-65 років, зріст 170-175 см, волосся сиве, худорлявої статури, був одягнений в сіру куртку, сірі штани, в’язану шапку сірого кольору з білими полосами, чорні чоботи», - інформують у відділі комунікації поліції Житомирської області.


За масові вбивства майданівців карають рядових «беркутівців», а їхнє керівництво на волі\n28 лютого 2021, Київ 23:56\n24 листопада 2014, 21:20\nСпецпризначенці ведуть вогонь по майданівцям. Київ. 20 лютого 2014 року\nКиїв – Суддя Печерського районного суду міста Києва Тетяна Остапчук задовольнила клопотання Генпрокуратури і продовжила тримання під вартою колишнього «беркутівця» Сергія Зінченка ще на два місяці – до 25 січня. Напередодні таку саму ухвалу вона винесла Павлу Аброськіну. Обоє молодих чоловіків вже 9 місяців під арештом. Їх підозрюють у розстрілі десятків майданівців 20 лютого на вулиці Інститутській. Аналогічну підозру висунули і їхньому керівнику Дмитру Садовнику, який після призначення йому домашнього арешту втік і перебуває у розшуку. Аби знайти винних у розстрілах, потрібна політична воля, а її немає, кажуть родичі Небесної сотні та адвокати і щоб справу не затягували, пропонують передати її в міжнародні інстанції.\n24-річний боєць розформованого спецпідрозділу «Беркут» Сергій Зінченко сидить на лаві підсудних, тримаючи в руках Кримінальний кодекс. За ґратами він вже 9 місяців. Генеральна прокуратура інкримінує йому причетність до вбивства 39 майданівців 20 лютого на вулиці Інститутській. Його старша сестра Наталя підходить до ґрат, щоб підтримати брата. Вона обурена «судилищем» над Сергієм, каже, він був у підкріпленні, у запасі і під час розстрілів сидів в автобусі.\nБоєць «Беркуту» Сергій Зінченко, обвинувачений у розстрілі 39 майданівців 20 лютого 2014 року\n«Це політична замова. Ну не можуть два сержанти, один працює 1,5 року, а інший два роки, бути відповідальними за цей Майдан. Тим паче, що по мобільному телефону, де він був, коли відбувалися ці події, його не було на місці. Вони були в автобусі, що Аброськін, що Зінченко. А люди в нас такі: раз посадили, значить винний», – сказала вона Радіо Свобода у перерві судового засідання.\nОдним із доказів причетності Сергія Зінченка до масових вбивств є відео, втім Наталя переконує, що на ньому не її Сергій.\n«Там Сергій у плечах на 10 см менший. Прокурори кажуть, що він схуд. Як людина може схуднути на 7 см в рості і на 10 у плечах? Це нонсенс. Це на голову не налазить. Там обличчя не видно. Як вони його по овалу лиця визначили? Як можна людину в шоломі і масці ідентифікувати?» – запитує обурена сестра.\nОкрім Сергія Зінченка у розстрілі Небесної сотні підозрюють його однолітка Павла Аброськіна та їхнього керівника – очільника так званої чорної роти «Беркуту», майора міліції Дмитра Садовника. Декілька днів тому Павлу Аброськіну суд також продовжив термін утримання під вартою ще на 2 місяці – до 25 січня. А от де перебуває Дмитро Садовник – не відомо. Спершу йому призначили домашній арешт, з-під якого він втік. Сьогодні він у розшуку.\nГенпрокуратура пояснює: фігурантами розстрілів Небесної сотні є ці троє, бо інших «беркутівців» не ідентифікували. До того ж, не обов’язково, щоб хлопці, яких судять, безпосередньо стріляли у протестувальників. Вони були у складі загону, тож відповідають за всіх, пояснює прокурор Генеральної прокуратури Олексій Донський.\nЯкщо злочин вчинюється групою осіб, то не обов’язково, щоб всі стріляли\n«Справа в тому, що є поняття об’єктивної сторони злочину, і якщо злочин вчинюється групою осіб, то для того, щоб інкримінувати всім особам вчинення конкретного злочину, зовсім не обов’язково, щоб всі стріляли. Якщо мова йде про масове вбивство, кожен має виконати свою якусь частину об’єктивної сторони злочину. В даному випадку був єдиний бойовий загін, який виконував єдині задачі, а дії одних осіб зумовлювали дії інших. Тобто не могло без одних бійців відбутись вбивство», – каже прокурор.\nКерівник головного слідчого управління, заступник генерального прокурора України Олег Заліско додає, що за час розслідування допитали майже 2,5 тисячі свідків, провели 100 обшуків і тисячу експертиз. А ще перевірили трафіки телефонів 1400 правоохоронців, 77 особам вручили повідомлення про підозру. Втім, попри все це, слідство гальмує той факт, що знищено 90% документації.\n«На жаль, документація майже на 90%, яка стосувалась подій на Майдані, знищена і знищена свідомо, і це є предметом розслідування кримінального провадження. Всі бійці, які брали участь у протидії протестним акціям, як серед керівників, так і серед виконавців, під час слідства не дали жодної інформації, яка б допомогла нам встановити об’єктивну істину», – пояснює Заліско.\nДавайте передамо справу під юрисдикцію Міжнародного кримінального суду – адвокат\nАдвокати рідних Небесної сотні таким «відмазкам» Генпрокуратури не дивуються. Те, що бійці не йдуть назустріч слідству і відмовляються давати свідчення, само собою зрозуміло, адже вертикаль «Беркуту» не змінилась і свідчити проти своїх керівників ніхто не хоче. Справу свідомо спускають на гальмах, каже адвокат родин Небесної сотні Павло Дикань, втім її ще можна розкрити.\n«Заяви (Генпрокуратури – ред.) про те, що «ми все зробимо», ми чуємо вже 9 місяців, але вони носять декларативний характер. Ми їм кажемо: зберіться разом, обговоріть існуючі проблеми. Ми кажемо, що їх можна вирішити, а справу можна розслідувати. Можливо в якійсь частині і ні, бо в нас немає багатьох високопосадовців. Вони за кордоном і ми не можемо до них добратись. Але давайте тоді передамо справу під юрисдикцію Міжнародного кримінального суду», – пропонує адвокат.\nРодичі загиблих на Інститутській зібрали вже багато доказів. Майже кожен з них знає, звідки і з якого калібру стріляли у його брата чи сина, і вони готові долучитись до слідства. Україна ж повинна зробити все, що від неї залежить, додає адвокат, і судити справді причетних, а не будь-кого, хто не може відкупитись чи потрапив під гарячу руку. В ім’я Небесної сотні і всіх українців.


Рецепт помідорів по-чеськи, консервованих з цибулею на зиму, багатьом господиням відомий ще з радянських часів. Правда, більшість з нас довгі роки роблячи заготівлю салату і не підозрювали, що називається він по-іншому. Чому так називається салат, невідомо, в моїй записній книжці він іменується просто: помідори з цибулею – неймовірний рецепт пальчики оближеш.\nВпевнена, що різновиди чеської закуски з’явилися саме завдяки кмітливості наших жінок, захоплено заготовляють овочі в різних варіаціях. Звідси рецепти з додаванням часнику, кропу, болгарського перцю. Спочатку обов’язковою процедурою була стерилізація салату. Але згодом знайшли можливість уникнути тривалої процедури. Всі вони запропоновані в даній підбірці, а за вами право вибрати найкращий спосіб, і засукати рукава.\nСпочатку, рецепт чеської закуски був простий і складався виключно з томатів з цибулею. Тому і вважається класичним. У цьому варіанті є якась «відсебеньки» — додано часник і кріп.\nЗнадобиться на кожну півлітрову банку:\nНа заготівлю важливо підібрати правильний сорт томатів. Віддавайте перевагу щільним, м’ясистим. Ідеально підходять вершки, дамські пальчики.\nРозділіть на половинки або чверті, якщо вам попалися великі екземпляри. Виріжте місце у плодоніжки.\nНашаткуйте цибулини великими кільцями.\nОбполосніть укропные парасольки. Зубчики часнику розрізати на частини.\nСтерилізуйте банки з кришками і гумками.\nНа денце підлогу літрових ємностей киньте пару горошин перцю, лист лаврушки, парасолька кропу.\nУкладіть ряд томатів зрізом вниз. Накрийте цибульними кільцями і знову додайте в банки нарізані помідори. Набивайте щільно, намагаючись не пошкодити половинки томатів.\nЗакип’ятіть воду, залийте в банки, налив по вінця. Прикрийте ємності кришками. Залиште банки на чверть години, щоб овочі встигли добре прогрітися.\nПоверніть маринад в банки, влийте в кожну масло.\nЗакрутіть гвинтовими кришками або загорніть під ключ.\nПереверніть, тепло укутайте, залиште до наступного дня повільно остигати. На завтра перевірте, чи не підтікає чи маринад, докатайте при необхідності. Заберіть заготовку на зимове зберігання.\nЦе одна з версій салату по-чеськи, видозмінена нашими господинями. Але від додати рецепт тільки виграв, тому вважається самим смачним.\nЦибуля (білий, червоний) – 1 кг.\nЦікаве: Кукурудзяні коржі – 5 рецептів приготування смачних коржиків з кукурудзяного борошна\nНашаткуйте кільцями цибулини середньої товщини.\nВидаліть у солодкого перцю насінну коробку. М’якоть покришіть соломкою.\nПодрібніть в крихту часточки часнику.\nПідготуйте до роботи скляну тару, ретельно промивши її і простерилізований.\nУкладіть овочі шарами, починаючи з томатною нарізки. Слідом відправте в банки цибулю, далі соломку перцю. Проміжки заповніть крихтою часнику. Повторіть шари, поки не закінчиться місце в ємності. Буде дуже гарно, якщо ви зробите багато шарів і додайте перець різних кольорів – жовтий, червоний, зелений.\nПриготуйте маринад, додавши в киплячу воду цукор з сіллю, оцет, олію. Налийте в овочі.\nНакрийте стерильними кришками, помістіть в каструлю, наповнену гарячою водою для стерилізації. Для літрових банок час обробки 20 хвилин, ємності 0,7 літра зажадають 12 хвилин.\nЗагорніть салат, переверніть. Повільно остудіть під ковдрою. Перенесіть на зберігання в холодне приміщення.\nВ закусці неймовірно смачний пряний маринад, завдяки великій кількості зелені і приправ.\nЗакип’ятіть настій, засипте спеції. Коли кристали розпустяться, влийте в банки. Додайте під кришку оцет і масло.\nНадішліть заготовку на стерилізацію. Для літрових банок достатньо 20 хвилин, ємності 0,5 літра обробляйте 10 хвилин.\nНаріжте цибулю кільцями, помідори часточками, зручними для закладання в банки. У перців видалити насіння з перегородками, настрогайте пелюстками. Часникові головки розберіть на зубчики, великі розрізати навпіл.\nРозкладіть овочі шарами у баночки. Залийте киплячим маринадом.\nСтерилізуйте заготовку, потім загорніть. Сховайте під ковдру, поставивши на попа. Дайте салату поступово охолонути, потім заберіть на зимове зберігання в холод.\nПеред вами авторський варіант зимової заготівлі по-чеськи. Дивіться і повторюйте дії, і нехай на вашому столі будуть тільки найбільш смачні помідори!


Винос Truvativ HUSSEFELT 40 чорний - Велоцентр\nВинос Truvativ HUSSEFELT 40 чорний\nTruvativ Hussefelt - винос середнього рівня для фрірайда і даунхіла. Він вирізняється високою міцністю та жорсткістю.\nЦі показники досягаються за рахунок використання кованого алюмінію 6061.Кріплення керма - стандартне, на 4-х болтах.\nПри довжині 40 мм, вага виноса складає всього 203 грама.\nМатеріал: 3D-кований алюміній AL-6061-T6\nКришка: кована, алюмінієва, чотирьохболтова\nКріплення до рульової трубки: на 2 гвинтах\nПідйом: 0 градусов\nДля рульових труб:+ 1-1/8"\nВага: 203 гр. (40 мм)


Машини, які розчищали дороги від снігу, повідривали асфальт (Відео) – MMR — Motor Media Review\nМашини, які розчищали дороги від снігу, повідривали асфальт (Відео)\nВже на початку зими вибоїн на дорогах Тернополя стало набагато більше. За словами начальна відділу технагляду міської ради Олега Вітика, пошкодила його снігоприбиральна техніка.\nФахівець каже, що через несвоєчасне очищення магістральних вулиць Тернополі утворилися наледі. Для їхньої ліквідації довелося задіяти великогабаритну техніку – це і катерпіллєри і маніту, яка з гідравлічним прижимом йде по дорозі і відриває цей асфальт.\n— Внаслідок цього утворилася ямковість, де чуть слабша основа, там і відлетів асфальт, щоб було зрозуміло, — говорить Олег Вітик.\nНагадаємо, що в середині листопада аномальний снігопад паралізував Тернопіль. Зупинився весь громадський транспорт, на вулицях не було жодної маршрутки. В місті можна було побачити покинуті просто посеред проїжджої частини автомобілі.\nДетальніше в сюжеті ІНТБ


Міні навантажувачі телескопічні Bobcat компактні, невеликих розмірів використовуються всюди де пріоритетом є розмір і потенціал машини.\nХарактеристики телескопічних навантажувачів BOBCAT\nBobcat є світовим лідером у виробництві компактних навантажувачів. Перша модель мінінавантажувача була створена в 1957 році компанією братів Келлер. Незабаром після цього у 1958 році компанія Melroe придбала права на машини Keller. Найближчим часом також змінилася назва компанії Melroe Bobcat, а перші навантажувачі під маркою Bobcat вийшли з конвеєра в 1962 р. Термін «BOBCAT» став синонімом всякого роду міні машин для будівельних і сільськогосподарських робіт.\nЗверніть увагу! Компанія «Міцному» пропонує широкий асортимент такелажної продукції для різноманітних вантажно-розвантажувальних робіт: канатний строп 4ск павук, стропи петльові, карабіни, ланцюги і т. д. оптовим покупцям значна знижка!!! Телефонуйте зараз +7 (921) 964 33 51\nУ середині 80-х. компанія представила мініекскаватори, а потім телескопічні і шарнірні навантажувачі. В даний час 25% продажів продукції припадає на Європу, а Bobcat є частиною гіганта корейського концерну DOOSAN, виробника будівельного устаткування і промислових машин.\nКомпанія BOBCAT використовує свій 50-ти річний досвід виробляє машини відмінної якості, що знайшов застосування в багатьох галузях промисловості.\nT35120/T35120L/T35120SL / T35120SL МР\nВсі навантажувачі Bobcat мають блокування АМА, яка запобігає рух машини під час роботи. Цю систему прекрасно доповнює індикатор руху (LMI), який чітко відображає значення поздовжньої стійкості навантажувача. Просте технічне обслуговування значно скорочує час простою. До плюсів бобкет потрібно віднести:\nВелика вантажопідйомність при максимальному радіусі дії — для зручного виконання будь-яких завдань\nМають кращу вантажопідйомність у своєму класі навіть при максимальному радіусі дії — ви можете виконати роботу легко і безпечно. А завдяки ідеальній стабільності машини впоратися з будь-якими перешкодами на пересіченій місцевості.\nТочність управління завдяки гідростатичному редуктора. Управління машиною залишається точним навіть у самих маленьких просторах, а імпульсна педаль забезпечує плавне маневрування при невеликих швидкостях, стійкість і точність гальмування, незалежно від навантаження.\nГідравлічна система з розділеним потоком забезпечує повне управління стрілою, електричний розподільник-дозатор дозволяє пропорційно і одночасно проводити руху, надаючи оператору повний контроль над стрілою, незалежно від вантажу.\nТри режими керування щоб застосують в різних умовах роботи дозволяють виконати машині на перший погляд неможливе. Дивіться відео до цієї статті.


Джироламо Саккері — Вікіпедія\n5 вересня 1667(1667-09-05)[…]\n25 жовтня 1733(1733-10-25)[…] (66 років)\nматематик, філософ, викладач університету, шахіст\nДжироламо Саккері у Вікісховищі\nДжироламо Саккері (італ. Giovanni Girolamo Saccheri; 1667—1733) — італійський математик, єзуїт, творець першого начерку неевклідової геометрії.\nУ Турині і Павії викладав богослов'я, логіку, метафізику, арифметику, алгебру, геометрію та інші математичні науки. Під впливом математика Джованні Чева були написані Саккері два математичні твори: «Quaesita Geometrica etc.» (Мілан, 1693) і «Neostatica» (ib., 1708). У пресі з'явилися ще його «Logica demonstrativa» (Павія, 1701) і твори з богослов'я.\nЦілком оригінальним мислителем можна постав Саккері в своїй головній праці під назвою «Евклід, очищений від усіх плям» («Euclides ab omni naevo vindicatus»), виданому в Мілані, в 1733 році. В ньому автор, випередивши на століття творців неевклідової геометрії, Лобачевського і Бойяї, замінює п'ятий постулат Евкліда на альтернативний постулат гіперболічної геометрії (Лобачевського) і доводить цілий ряд теорем цієї геометрії. Він розглядає чотирикутник, аналогічний чотирикутнику Ламберта і правильно відкидає одну з трьох альтернатив щодо четвертого кута: гіпотезу тупого кута. Однак далі, в результаті обчислювальної помилки він робить невірний висновок, що ця геометрія містить в собі протиріччя і відкидає гіпотезу гострого кута, яка, насправді, не може бути спростована в рамках абсолютної геометрії.\nТвір Саккері було оцінено лише після створення неевклідової геометрії.\nДжироламо Саккері відомий також, як один з найсильніших італійських шахістів свого часу. Сучасників він дивував здатністю грати наосліп одночасно на трьох — чотирьох дошках.\n↑ а б Національна бібліотека Німеччини, Державна бібліотека в Берліні, Баварська державна бібліотека та ін. Record #101231687 // Німецька нормативна база даних — 2012—2016.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Джироламо_Саккері&oldid=29124834\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 10:35, 7 серпня 2020.


Дніпрянам презентують фільм на реальних подіях "Чужа молитва". Культура, Анонс ДНІПРОГРАД\nГоловна / Культура , Анонс / Дніпрянам презентують фільм на реальних подіях "Чужа молитва"\nДніпрянам презентують фільм на реальних подіях "Чужа молитва"\n19 травня в кінотеатрі «Мост-Кіно» прем'єра фільму Ахтема Сеітаблаєва - «Чужа молитва». Про це повідомляє Дніпроград з посиланням на публічну сторінку події у Facebook.\n«Чужа молитва» - неймовірна, заснована на реальних подіях історія молодої кримськотатарської дівчини, яка під час окупації фашистами Бахчисарая врятувала життя 88 єврейським дітям. Саїді - вихователька в притулки для татарських дітей-сиріт. До неї за допомогою звертається паренішка Іцхак, який разом з іншими дітьми-євреями ховається від фашистів.\nПеред дівчиною виникає важка моральна дилема - допомогти дітям або врятувати себе саму. Не дивлячись на смертельну небезпеку, Саїді Веред під свій захист небезпечних вихованців і перетворює маленьких євреїв в татар - дає їм нові імена, навчає мови, традицій, молитвам.\nСпеціальні гості: режисер фільму Ахтем Сеітаблаєв, продюсер фільму Іванна Дядюра, виконавці головних ролей Лілія Яценко та Adrian Zwicker (Адріан Цвікер, Німеччина).


У Житомирі на перевізників чекатимуть перевірки та штрафи за невиконання угод - 0412.ua\nУ Житомирі на перевізників чекатимуть перевірки та штрафи за невиконання угод\nВсі приватні перевізники погодились із умовами виконавчого комітету та підписали зміни в угоди про перевезення.\n14 підприємців, за три дні після виконкому на якому прийняли рішення про зростання проїзду у маршрутках з 3 до 5 гривень, підписали необхідні додаткові угоди. Про це під час брифінгу повідомив заступник міського голови Дмитро Ткачук.\n«З 1 червня рішення про зростання тарифу буде діяти разом із усіма змінами внесеними в додатки угод перевізників. Це чотири ключові пункти: впровадження електронного квитка, оновлення парку маршруток, до кінця року 23 автобуси потрібно замінити, безкоштовне та безумовне перевезення пільговиків та постійне перевезення школярів за 2 гривні», - повідомив Дмитро Ткачук.\nУ разі якщо перевізник не буде виконувати ту чи іншу позицію до нього будуть залучатись фінансові санкції, це приблизно 850 гривень по кожному порушенню. Аби перевірити факти порушень фахівці управління транспорту та зв’язку міської ради оперативно організовуватимуть такі перевірки.\n«Наразі вже затверджений графік планових перевірок на квартал, але якщо будуть звернення від житомирян ці перевірки будуть оперативно проводитись. Перевізники погодились на наші умови, і всі повинні зрозуміти, що правила єдині для всіх»,- наголосив Дмитро Ткачук, заступник Житомирського міського голови.\nНагадаємо, що 16 травня виконавчий комітет Житомирської міської ради прийняв рішення про встановлення вартості проїзду у маршрутках розміром 5 гривень з 1 червня, якщо перевізники погодяться на внесення змін до угод про перевезення.\nжитомир перевізники маршрутки 5грн угода ткачук перевірки штрафи


Пенсія: збирати чи забити? | ТВ-Чиркей\nТВ-Чиркей > Интересные факты > Пенсія: збирати чи забити?\nПенсія: збирати чи забити?\n- What do you mean by virgin investors? - автор бестселера How To Read The Financial Pages Майкл Бретт не приховував здивування. Наш діалог проходив у Лондоні, місті, жителі якого мають, якщо не "вродженої", то придбаної фінансовою грамотністю. Принаймні, питання про те, як змусити гроші працювати, не застає зненацька представників британського середнього класу, які активно використовують банківські продукти, можливості фондового ринку, страхові накопичувальні пенсійні програми... Інше становище у країнах з перехідноюекономікою: росіяни в більшості своїй не знайомі з інвестиційними інструментами - питання "як вкладати?" для них не актуальне через відсутність заощаджень.\nУ 2002 році уряд РФ запропонувало жителям країни задуматися про "довгих грошей". Закон "Про трудові пенсії в Російській Федерації" спочатку давав таке визначення предмета: "пенсійні накопичення - сукупність врахованих у спеціальної частини індивідуального особового рахунку коштів, сформованих за рахунок отриманих страхових внесків на обов'язкове накопичувальне фінансування трудових пенсій і доходу від їх інвестування". Через деякий час, по мірі того як з'явився інструмент державного співфінансування пенсій, формулювання було внесено доповнення:"і внесків на співфінансування. Втім, після десяти років, як показують соціологічні дослідження (див. коментар Людмили Преснякової), співвітчизники виявляють слабкий інтерес до пенсійними програмами. Можливість самостійно накопичити кошти оцінили по достоїнству тільки представники середнього класу, для яких пенсія не є єдиним джерелом коштів в майбутньому, оскільки у них можуть бути й інші активи, що володіють більшою або меншою рентабельністю. Що ж стосується менш заможних верств, вони воліють покладатися на авось або на державу.\nПоложення, при якому близько 25% жителів дбають про своє майбутнє, а 75% - ні, могло тривати й далі, але в 2012 року в Пенсійному фонді Росії (ПФР) виявився дефіцит у розмірі близько 1,3 трлн рублів. У зав'язалася дискусії про те, де взяти гроші для його покриття, відомства зайняли протилежні позиції. Міністерство праці запропонував профінансувати недолік коштів з накопичувальної частини пенсій. Міністерство фінансів, а також Мінекономрозвитку розцінюють скасування програм накопичення як запобіжний шкідливу, загрозливудовгостроковими негативними наслідками. Протиріччя між сперечальниками, активно обговорюються в діловий пресі і в соціальних мережах, відображені в таблиці.\nМова йде не тільки про технічне рішення, що дозволяє ПФР звести кінці з кінцями, але і про вибір курсу: росіяни впливати на формування майбутніх пенсій, або їм належить як у минулі часи цілком покладатися на державу? Перший варіант призводить до консолідації грошей на індивідуальних рахунках і в перспективі - до появи прошарку людей, самостійно відповідають за фінансове благополуччя після закінчення трудової діяльності. Другий - до накопичення пенсійних прав, а не грошей. Чим будуть забезпечені законні вимогигромадян, які досягли пенсійного віку через пару десятків років, - невідомо. Втім, є й інша точка зору: накопичення грошей на рахунках не має сенсу, оскільки призводить лише до надування бульбашок на фінансових ринках, в період криз ці заощадження безповоротно "згорають".\nНакопичувальна частина пенсій: pro et contra\nАргументи на користь ліквідації Тимчасове поліпшення балансу ПРФ: ліквідація дефіциту\nПрибутковість по пенсійних накопичень в НПФ і керуючих компаніях часто виявляється нижче інфляції\nКошти, які сьогодні йдуть на фінансування накопичувального компонента (6%) відволікають гроші з системи, при те, що могли б бути спрямовані на виплати нинішнім пенсіонерам\nПри збереженні status quo неможливо підтримувати розмір пенсії на соціально прийнятному рівні\nДля працівників із середнім і високим рівнем доходу нинішня система не приваблива: їх пенсія складе 10-15% від рівня зарплати\nВ результаті зростає навантаження на державу: зростає розмір бюджетного трансферт в ПФР\nВикористані матеріали виступів депутата Держдуми Оксани Дмитрієвої та публікації Міністерства праці РФ\nАргументи проти ліквідації\nЛіквідація вже наявних обов'язкових накопичень у розмірі ~2 трлн руб., в тому числі 560 млрд руб. в недержавних пенсійних фондах (НПФ)\nПовернення до розподільної системи соціального забезпечення часів раннього ринку\nПогіршення збалансованості пенсійної системи в перспективі: розподільний компонент не захеджувати накопичувальним\nРуйнування ринку недержавних пенсійних фондів\nПогіршення розвитку фінансових ринків в цілому: зникнення "довгих грошей"\nПосилення ризику політичних криз: накопичення "прав на пенсію" замість грошей може призвести до протестів: права є, а грошей немає\nСтимулювання фінансового інфантилізму населення: невміння, небажання планувати власне фінансове майбутнє\nЯк результат всіх названих чинників: удар по інтересах середнього класу\nЧерез кілька років РФ буде змушена реалізувати "жорсткий" варіант реформи: підвищити пенсійний вік, ліквідувати дострокові пенсії і знизити обсяг пенсійних виплат як у країнах Південної Європи\nВикористані матеріали виступів екс-міністра фінансів Олексія Кудріна і Міністерства фінансів РФ\nОбговорюємо тему з експертами:\nВолодимир Мельников, незалежний фінансовий радник, член AIFAR: "Зараз в уряді готуються пропозиції про зміни в пенсійній системі. Цього разу, мабуть, справа не в тому, що хтось вирішив збагатитися (хоча хто знає? ще подивимося), а в тому, що в ПФР утворилася дірка, вона вже перевищує 1 трлн руб. і продовжує зростати, реформа буксує, сама пенсійна система коштує враскорячку: ні накопичувальна, ні розподільна, а просто подачки з держбюджету на користь бідних.\nБеруть участь у дебатах відомства хочуть і дотримати пристойності (не підвищувати пенсійний вік), і якось вирішити наболілу проблему дефіциту ПФР. Справа йде до того, що накопичувальну компоненту (6%) у людей заберуть і приєднають її до розподільної. Як завжди найцікавіше поки незрозуміло: заберуть всю накопичувальну частина, або не всю, відберуть у майбутньому або постраждають навіть ті накопичення, які вже є на індивідуальних рахунках? Те, що зараз відбувається, це, звичайно, не реформа, а просто миттєве рішення, але вектор розвиткупенсійної системи може змінитися. Варіантів, вважаю, два: або назад до зрівнялівки і до скасування навіть тих небагатьох прав по управлінню власною пенсією, які були надані росіянам, або знайдеться... інший вихід, більш ринковий, коли людина сама впливає на розмір майбутньої пенсії. Але, мабуть, запанує перший варіант, швидше за все, у формі якогось компромісу.\nЗа допомогою цієї міри дірку, звичайно, можна скоротити, але тимчасово. Кілька років чиновники можуть розраховувати на поліпшення звітності про виконану роботу. Однак в принципі ця міра не змінить існуючого положення речей: пенсії маленькі, власна активність населення у вирощуванні пенсії - низька. Зате кожен третій людина у нас виходить на відпочинок не за віком, а за пільгою. Середній вік виходу - 48-49 років (за даними Незалежного інституту соціальної політики). У реальності це означає, що частина населення припиняєроботу в 55-60 (жінки і чоловіки відповідно), а третина - значно раніше. Чому ми в такому випадку краще Греції?\nХто виграє, хто програє від скасування накопичувальної компоненти? Думаю, ніхто не виграє. Програють ті люди, у кого вже накопичилася (або могла би накопичитися) значна сума на індивідуальному рахунку, якщо вони не "мовчуни". Крім того, може суттєво постраждати вся система незалежних пенсійних фондів (НПФ): повинні зменшитися надходження коштів до них в управління приватних клієнтів - "не мовчунів". Це означає, що у керуючих компаній, які розпоряджаються активами НПФ, буде менше коштів.Відповідно менше грошей піде на фондовий ринок, більше - у держбюджет: мабуть, ПФР буде більше купувати облігацій Мінфіну, от і все.\nАле я не бачу особливого сенсу стежити за цим процесом - в ньому немає практичного сенсу. Я знаю ситуацію в країні і не вірю, що у мене навіть теоретично може бути стерпна держпенсія. Вважаю більш розумним витрачати ресурси на створення особистого фонду, на який рідна держава не зможе накласти лапу. Мій приватний пенсійний резерв - за кордоном, я накопичую і інвестую сам, як звичайний європеєць. Я не бюджетник. Працюю у ринковій економіці, плачу зарплату сам собі. Сенс вибору такої зайнятості був саме в тому, щобсамостійно керувати усіма питаннями життя, включаючи пенсійне питання. Був би я "білим комірцем" - точно так само сподівався б тільки на себе, тому що ця категорія громадян державну пенсію на гідний рівень ніяк підняти не зможе: від людей майже нічого не залежить. Бюджетникам не знаю що побажати, напевно, удачі в пільгах на пенсію. А зайнятим у ринковому секторі можу порадити наступне: ворушіться самі, дійте, не чекайте. Все, на що ви можете розраховувати - державна пенсія по старості (якщо вона взагалі збережеться до моменту, коли ви завершите кар'єру)".\nІрина Агафонова, персональний фінансовий консультант: "Міркувати про пенсійну стратегії складно принципі, оскільки галузеве законодавство заплутано і непрозоро. І це неправильно. Воно повинно бути прозорим до такої міри, щоб громадяни самі могли усвідомити свої пенсійні права і зрозуміти залежність розміру майбутньої пенсії від заробітку. Хто зараз може сказати, що маючи певний дохід, наприклад, 30 тис. руб. на місяць, він заробляє собі пенсійні права в розмірі, наприклад, 20 руб. щомісячної пенсії?Відпрацював місяць - буде пенсія 20 руб., відпрацював рік - буде пенсія 20 * 12 = 240 руб., відпрацював 40 років - заробив пенсію 240 * 40 = 9600 руб. в місяць. В реальності ніхто не знає майбутніх пенсійних прав, але всі бачать зрівнялівку, середня трудова пенсію - 8500 руб., а середня соціальна пенсія близько 5900 руб. Людина, яка відпрацювала 40 років, отримує всього на 2600 більше, ніж той, хто взагалі не працював.\nЯкий сенс мати білу зарплату і офіційне оформлення стажу з відрахуванням страхових внесків в ПФР? Ніякого. Вигідніше працювати за зарплату в конверті і отримувати більше на 13%. А жителям Москви можна взагалі не оформлятися на "білу" зарплату, тому що, якщо ти живеш в цьому місті, то гарантовано отримаєш свої 12 тис., що значно більше середньої пенсії. Це основне, що робить пенсійну реформу не цікавою нікому, крім тих 40 млн, які вже на пенсії. Убивши на корені зацікавленість користувачів - майбутніхпенсіонерів у пенсійній системі держава, шукає експертів, які змогли б щось придумати.\nА що тут придумати? Збільшувати внески не вийде - за вищевикладеною незацікавленість громадян у їх сплаті. Зменшувати розмір пенсій 40 млн пенсіонерів небезпечно для влади: їй не вистачає ще пенсионерских флешмобів. Розкручується в ЗМІ боротьба за накопичувальну частина - це взагалі тактичний питання. У тому вигляді, в якому сьогодні існує накопичувальний компонент, ніхто багато не накопичить. Одні - через граничного обмеження доходів, що потрапляють під страхові внески. Другі - з-за незначності накопичувальної частиниунаслідок низьких зарплат. Всі разом - через відсутність держгарантій на збереження і прибутковість накопичувальної частини пенсійних коштів.\nНе можуть в одній пенсійній програмі бути застраховані жителі заМКАДья з зарплатою 10 тис. руб. і жителі внутриМКАДья з зарплатами від 200 тис. руб. Наявність такої зрівнялівки - перший ознака профанації. А раз так, то чому б не використовувати накопичувальну частину страхових внесків на поточні виплати з метою покриття дефіциту бюджету. Чого бояться ті, хто проти витрати накопичувального компонента? Ці кошти не чиїсь особисті, вийняті з іменного гаманця, ці 6% за всіх платив роботодавець, включаючи їх у собівартість, а значить, завеликим рахунком, платила вся країна. Зараз мова йде не про скасування накопичувального компонента, а про боротьбу двох відомств за те, хто буде витрачати накопичене: Мінфін, змінюючи свої казначейські зобов'язання на довгі пенсійні гроші або ПФР, виплачуючи з цих грошей поточні пенсії. Для майбутніх пенсіонерів накопичена накопичувальна частина пенсії все одно втрачена, оскільки основні питання по гарантії збереження і прибутковості не вирішені, а перманентний світова фінансова криза гарантує негативну прибутковість інвестицій.\nПро що тоді мова? Як завжди - про політику, про можливості зрубати дивіденди. Зрозуміло, що на гарячій темі можна в черговий раз пропіаритись. Але тоді, вплутуючись у відомчий, по суті справи, спір, думайте, що для вас особисто становить велику цінність: збереження умов для гідної старості, щоб бути старим у країні вашого перебування не стало ще більш принизливо чи технічна допомога жменьці людей, тимчасово виконуючих обов'язки чиновників Мінфіну. Не зайвим буде також пам'ятати, що мова йде про "простих"громадян, що працюють в комерційних структурах, тому що військові і федеральні чиновники отримують зовсім інші пенсії, набагато вище, ніж середня по країні. І що найприємніше, отримують пенсії, продовжуючи працювати, а тепер ще й до 70 років".\nЛюдмила Преснякова, кандидат політичних наук, директор проекту ФОМ-ФІН: "Одна з причин недостатньої ефективності накопичувальної системи - низька інформованість населення про неї і про її вигоди. Наші дослідження показують, що переважна більшість її адресатів (людей, народжених у 1967 році і пізніше) обізнані лише про її існування, але не про її суті: 61% знає про накопичувальної частини, 27% щось чули, 10% чують зараз вперше, 2% вагаються з відповіддю. При цьому відповіді на запитання "чи Знаєте або не знаєте, дезараз знаходиться обов'язкова накопичувальна частина вашої пенсії?" розподілилися так:\nУ Пенсійному фонді РФ - 49%\nУ недержавному пенсійному фонді -14%\nЯ не знаю - 16%\nУ мене немає накопичувальної частини пенсії - 8%\nНе знаю, чи є у мене накопичувальна частина пенсії - 6%\nВажко відповісти - 8%\nБільшість респондентів нічого не робив з накопичувальної частиною своєї пенсії. Тільки кожен десятий перекладав її з ПФР в НПФ, і лише по 1% - назад в ПФР і між різними НПФ. Тобто, "мовчуни", і клієнти приватних пенсійних фондів здебільшого задоволені тим, як вони розпорядилися засобами. Оскільки люди не розуміють суті накопичувальної системи, багато можуть сказати, чи вигідна вона їм (32%), або не бачать різниці між нею і попереднім варіантом (31%), в якому не було накопичувальної частини.Вигоду для себе в накопиченні побачили 25%, частіше відзначають її клієнти НПФ. Люди, самостійно або з допомогою роботодавця включилися в процес накопичення пенсії, вже оцінили вигоду. Саме вони з несхваленням поставляться до скасування цієї системи.\nОскільки населення не дуже добре розбирається в суті обов'язково накопичувальної системи, підтримка ідеї перетворення її на добровільну пов'язана скоріше з роздратуванням від факту її обов'язковості, ніж з розумінням її недоліків або з готовністю взяти відповідальність за пенсійні накопичення на себе. При цьому, незважаючи на підтримку ідеї зробити накопичувальну частину добровільною, більшість громадян (54%) не готові відкладати собі на пенсію. Всього 27% заявили про готовність збирати на старість. Це, як правило, люди більш освічені ізабезпечені - тобто ті, що може подбати про себе і без участі держави. Таким чином, скасування обов'язкової накопичувальної системи може вдарити не стільки по середньому класу, який сам про себе готовий подбати, скільки за більш бідним верствам. Виникає ризик отримати широкий прошарок "бідних" пенсіонерів, які не зуміли нічого накопичити до старості. Зараз немає достатньої соціальної бази для заміни обов'язкової системи на добровільну. При існуючих об'єктивних соціокультурних обмеження длясамостійного накопичення переклад обов'язкового пенсійного накопичення в статус добровільного передчасний: значна частина населення просто не зможе накопичити собі на пенсію. Переходу від обов'язкового принципу добровільного має передувати розвиток фінансового ринку для довгострокового інвестування і підвищення фінансової грамотності населення".\nВолодимир Шевченко, генеральний директор порталу FinNews.ru: "Дефіцит ПФР давно вже перейшов у хронічну стадію. Поки він погашається за рахунок коштів федерального бюджету, але уряд періодично намагається знайти варіанти ліквідації розриву. В такі моменти в пресу просочуються різні чутки про реформу пенсійної системи. Найчастіше звучить версія збільшення пенсійного віку. На цей раз мова пішла про ліквідації накопичувальної частини.\nЧому виник дефіцит ПРФ? Фундаментально - через падіння народжуваності. Причини цього в принципі ті ж, що і в розвинених країнах: урбанізація країни, в результаті якої в сім'ях не потрібно велику кількість робочих рук. Зміна системи цінностей населення: замість сім'ї та дітей на перше місце вийшли кар'єра і "потреблятство" у зростаючих кількостях. Значну роль у знищенні колишніх класичних цінностей зіграла реклама виробників товарів і банків, зацікавлених у зростанні своїхпродажів і прибутків. Це призводить до того, що поступово зростає частка пенсіонерів і знижується число працюючих в населенні країни. Оскільки солідарна розподіляє між пенсіонерами ті гроші, що зібрані у вигляді податків з працюючих, то зменшуються з кожним роком кошти потрібно примудряються виплачувати зростаючому кількості одержувачів.\nУ Росії зниження народжуваності почалося в 1960-х роках (також як і в США). Але в Росії до цих факторів додалися ще два. Перший широко відомий. Це антилюдські реформи 1990-х років, коли в результаті катастрофічного зубожіння населення воно перестало розмножуватися, щоб не плодити злидні. Але це тільки частина правди. Цей демографічний спад наклалася на другу хвилю наслідків Великої вітчизняної війни. У 2020 році, коли покоління початку нульових почне працювати, положення в ПФР стане просто катастрофічним.Спочатку уряд спробувало вирішити проблему за чилійським варіанту, ввівши накопичувальну частину пенсії. Суть її в тому, щоб кожен сам збирав собі пенсію. Ідея цікава, але в чилійському варіанті вона працює тільки в тому випадку, коли населення багато заробляє. У Чилі внески у накопичувальну частину сплачує не роботодавець (примусово), а працівник (фактично добровільно). В результаті у зв'язку з недостатністю заробітків чилійців навіть на поточне споживання, експеримент з накопичувальної пенсією фактично провалився.\nУ Росії внески сплачує роботодавець. Але, у зв'язку з тим, що досі не зжита практика виплати зарплати у конвертах з метою мінімізації оподаткування, частина населення так само, як і в Чилі, взагалі нічого не перераховує на накопичувальну частину пенсії (або перераховує сущий мізер). Але навіть конвертна зарплата не настільки велика, щоб можна було дозволити собі робити з неї самостійні внески в якій-небудь пенсійний фонд. Її ледве вистачає на поточне споживання. В результаті у нас накопичувальна система буде точно також провалена, як і в Чилі.\nЄ у накопичувальної системи і ще недоліки. Дуже докладно висвітлила їх депутат Держдуми від "Справедливої Росії" Оксана Дмитрієва (див таблицю). На її думку, проведена в Росії пенсійна реформа з введенням накопичувальної частини призвела до того, що нинішнім пенсіонерам дістається менше грошей, а майбутнім дістається ще менше. І це тільки частина доводів.\nПри цьому ми ще не розглядали питання з прибутковістю інвестицій. Рекламісти фондового ринку апелюють до статистикою: за 100 останніх років (з 1900 року по 2000 рік) середньорічна дохідність акцій в США склала 10,1% в номінальному вираженні і 6,7% в реальному вираженні (з урахуванням інфляції). Це дуже красива казка. Незрозуміло тільки, чому акції повинні зростати швидше, ніж зростає економіка країни? Виходить, що з кожним роком за володіння 1 доларом прибутку підприємства інвестор повинен платити все більше і більше грошей. Це самасправжня інфляція інвестицій. Ймовірно, фінансова система в США влаштована таким чином, що саме на фондовому ринку в основному стерилізуються надлишки гарячих грошей. Тому споживча інфляція в цій країні формально низька. Проте, періодично міхур на фондовому ринку лопається, спалюючи тим самим надлишки гарячих грошей.\nЯке це має відношення до пенсійної системи? Саме безпосереднє. Накопичувальну частину пенсії прийнято інвестувати з метою приросту капіталу. Поки на фондовому ринку надувається пузир, все чудово. Але ось коли він здувається, пенсійні накопичення перетворюються у розтрати. Скажете, нічого страшного, потім все знову зросте? Тоді дайте відповідь на просте питання: коли почав отримувати прибуток від вкладень в американські акції чоловік, що купив їх в жовтні 1929 року (перед самим кризою)? Я підкажу - через 25 років, у 1954 році. А колипочав отримувати прибуток від вкладень в японські акції чоловік, що купив їх восени 1989 року? Я підкажу - ніколи. З того часу пройшло вже 23 роки, скоро буде поставлений рекорд збиткових інвестицій в акції.\nПропонуєте поставити над росіянами подібний експеримент? Чому? Тому що останні кілька років весь світ розвивався за сценарієм кінця 1920-х років. Ті ж пузирі на фондовому ринку та ринку нерухомості. Ті ж падаючі процентні ставки від центральних банків. Та ж перша хвиля кризи, яка закінчилася так швидко, що ніхто не встиг навіть злякатися. Ті ж переможні реляції від політиків всього світу про успішне подоланні кризи. І те ж повільне, але неухильне погіршення економіки всього світу. А раз ніхто не злякався, тоніхто ніяких висновків не зробив. І ось на тлі сповзання всього світу в нову "Велику депресію" нам пропонують інвестувати зароблені нами кров'ю і потом гроші в фантики. Які найближчі кілька років будуть переважно падати в ціні.\nЗагалом, накопичувальну частину пенсії дійсно треба ліквідувати. І чим швидше, тим краще. До чого це призведе? Знизиться дефіцит ПФР, і, отже, дефіцит федерального бюджету. Скажете, сьогодні бюджет профицитен? Ну, це тільки поки. Поки нафта коштує більше $100 за барель. А коли вона знизиться до $50, федеральний бюджет просто розсиплеться. Апологети накопичувальної системи можуть сказати, що в результаті ліквідації цієї системи з економіки зникнуть "довгі гроші". А скажіть, тільки чесно - хіба вони були? Вони зігралихоч яку-небудь значущу роль? Трохи розігріли фондовий ринок, і все. Хіба за їх рахунок був побудований хоча б один новий конкурентоспроможний на зовнішніх ринках новий завод? Було зроблено фундаментальне відкриття в науці? Була впроваджена у виробництво хоча б одна інновація? Не було зроблено нічого корисного. Лише трохи заробили офісні хом'ячки з інвестиційних компаній. Але всі 17 років існування російського фондового ринку переконливо показали, що ці хом'ячки абсолютно марні для російської економіки. Вони не приносятьїй ніякого додаткового продукту. Вони лише перерозподіляють. В основному в свої кишені. Тому після ліквідації накопичувальної системи постраждають тільки інвестиційні компанії. Економіка в цілому нічого не втратить. ПФР і федеральний бюджет стануть більш збалансованими. Звичайні люди в близькій перспективі не помітять взагалі нічого. У далекій перспективі пенсії не впадуть до значення 10% від середньої зарплати. Дуже сподіваюся, що вони зможуть вирости до 40%, що вважається нормою, зафіксованої в конвенції Міжнародної організації праці".\nЯким шляхом піде уряд? Чекати залишилося недовго: 1 жовтня 2012 року кабінет міністрів повинен представити свої пропозиції президенту. 11 вересня перший віце-прем'єр Ігор Шувалов заявив: "Накопичувальна частина пенсії скасовано не буде, це все чутки". А яке рішення на помсту влади прийняли б ви?


Молоко за шкідливість: професії, які псують психіку - ЗНАЙ ЮА\nМолоко за шкідливість: професії, які псують психіку\nУ людей часто виникає депресія від важкої роботи\n4 лютого 2018, 23:00\nРобота часто робота пов'язана з постійним стресом, однак деякі професії можуть критично вплинути на стан психологічного здоров'я.\nРейтинг професій, які викликають у людей депресії частіше за інших:\n1. Медсестри та няні\nНайчастіше страждають депресією люди, чия робота пов'язана з доглядом за літніми і хворими людьми, а також з наглядом за дітьми.\n2. Працівники громадського харчування\nЛюдям, що працюють в сфері харчування, потрібно бути завжди в хорошому настрої, зуміти розташувати до себе, згладити конфлікт і не просто нагодувати людину, але і залишити позитивні емоції від відвідування закладу.\n3. Соціальні працівники\nЛюди цих професій частіше за інших стикаються з агресією саме від тих, кому вони намагаються допомогти.\n4. Медичні працівники\nЛікарі щодня бачать людей не найщасливіші моменти їх життя. Пацієнти часто разом з фізичними проблемами приносять з собою весь негатив, який накопичився за певний період.\n5. Люди мистецтва\n9,1% представників творчих професій страждають депресією. Спостерігається спад популярності, або навпаки популярність накрила хвилею, є натхнення, або воно давно не заглядало — від усього цього залежить їхня професійна діяльність і заробіток.\nПрацівники зі сфери освіти не просто вкладають знання в голови учнів. У роботі вчителя також важливо зуміти знайти підхід до учнів і їх батьків, що відбирає чимало сил.\n7. Консультанти в сфері продажів\nПідвищений стрес пов'язаний з тим, що продавці не мають фіксованої заробітної плати, а їх дохід залежить тільки від здібностей продати якомога більше і швидше, щоб виконати план з продажу.\nНагадаємо, на проспекті Шухевича, відразу за Московським мостом сталося велике ДТП.\nКрім того, не так давно двоє ветеранів АТО вирушили на реабілітацію до Чехії, і вони не будуть останніми з ветеранів, які пройдуть лікування за кордоном.\nДивіться сюжет про роботу\nЯк повідомляв інформаційний портал "Знай.uа", Київ сколихнуло жорстоке вбивство беззахисної жінки.\nТеги: робота професії шкода\nПотрібно більше працювати: МВФ в черговий раз засмутив українців\nМільйон за ефір: скандальна Шуригіна показала, як потрібно "працювати"\nРобота Instagram порушена: хто постраждав


ДОБРИЙ ЯНГОЛ Маші Єфросиніної | Передплатна агенція «Основа»\nДОБРИЙ ЯНГОЛ Маші Єфросиніної\nКар’єра не завадила їй створити сім’ю, а сім’я — повернутися до кар’єри.\nКожна друга дівчина мріє бути актрисою, співачкою або моделлю. У багатьох це бажання з віком зникає, багато хто зберігає його в пам’яті як нереалізовану мрію, а деякі все-таки прямують назустріч своїй мрії, приїжджаючи з маленьких провінційних міст до столиці, щоб випробувати власну долю і заявити про себе.\nТак і наша героїня Маша Єфросиніна, приїхавши з Керчі, майже відразу ж стала зіркою, точніше, її зоря запалала над нею. Можна довго перелічувати її нагороди та премії, конкурси, в яких вона брала участь, і різноманітні великі концерти й ток-шоу, на яких була ведучою. Вона журналіст, що спілкується зі світовими зірками, актриса кіно й віднедавна актриса Київського театру на Лівобережжі. Здається, в цієї дівчини зірка над головою сяє вповні. Однак не ці регалії та привілеї Маша вважає своєю зіркою. Єдиною зірочкою, а точніше янголом, вона вважає свою дочку Нану. Навіть у розмові про кар’єру Маша говорить, що робить усе для того, щоб Наночка пишалася нею. — Діти — це наше багатство,— говорить Маша.— Звичайно, найважливішою людиною для мене є Наночка, але мене турбує доля багатьох людей, я стежу за соціальними реформами у сфері допомоги матерям і дітям, беру участь у благочинних акціях, спрямованих на допомогу знедоленим дітям. Від усього серця пишаюся вчинком своєї подруги Лілії Підкопаєвої. Між іншим, знаю, що могла б учинити так само, і не факт, що найближчим майбутнім такого не зроблю. Я відчула шалену радість, коли дізналася, що вагітна. Це, мабуть, один з найщасливіших моментів у моєму житті. Розуміння, що в мені розвивається маленький живий організм, викликало особливі почуття. Зараз Нана — важлива частка мого життя. Певною мірою донька змінила мої стосунки і з подругами: я все частіше помічаю, що розмовляю з ними більше не про жіночі дрібниці, світські бомонди, а про дитячі турботи, одяг, харчування, дорослішання. Крім того, поява доньки змінила мене фізично: ви, мабуть, встигли помітити, що я схудла на десять кілограмів. Це, мабуть, особливість жінок мого типу, ми всі під час вагітності худнемо. Зараз я намагаюся підтримувати фігуру, віддаю перевагу роздільному харчуванню, вже давно забула смак хліба й картоплі. Але плитку гарного шоколаду раз на місяць дозволяю собі. Намагаюся дотримуватися режиму й навчаю цього дочку.\n— Машо, від вас усе-таки віє якоюсь родинністю. Що для вас сім’я?\n— Сім’я — це все. Сім’я — це життя і стимул для нього. Мої батьки — унікальні люди. Мама — моя гордість. Вона працює в банківській сфері і є зразком сучасної бізнес-леді. Я пишаюся нею. Мама завжди була для мене подругою. Вона знала про мене абсолютно все, тобто навіть такі інтимні дрібниці, про які дівчата не завжди розповідають своїм матерям. А батько був незвичайною людиною, між нами існував підсвідомий енергетичний зв’язок. Він ніколи не лаяв і не хвалив мене, я ніколи не могла зрозуміти, які почуття викликає в нього моя діяльність. Мама згодом по секрету розповіла мені, що він завжди пишався мною. Він тільки запитував: «Ти впевнена, що це твоє?» Взагалі можна сказати, що в мене з татом був свій дивовижний світ. Я верещала від радості, коли він приділяв мені увагу, ми читали книги, гуляли, розмірковували про різне, їздили рибалити. І до останнього, якщо мені було погано, він готовий був примчатися до Києва, щоб лишень поговорити зі мною.\nУ Маші є рідна сестра — Ліза Єфросиніна. Вона не лише сестра, але й хрещена мати Нани. Вони люблять одна одну, часто грають нарівні, Ліза обдаровує улюблену хрещеницю одягом, іграшками. Ліза — гарна молода дівчина, яка, схоже, поки що не збирається наслідувати сестру. Як вона сама говорить, популярність сестри зовсім не заважає їй. За словами Маші, Ліза дуже розумна і смілива дівчина, їх зв’язує міцна дружба. Сестра цікавиться танцями, модельним бізнесом, активна в суспільному житті.\n— Ви говорите, що ваша Нана — янгол. Це в прямому чи переносному значенні?\n— Якщо чесно, то і так і так. Ім’я Нана в перекладі з грузинської означає «мати», а — це найсвятіше, що є на світі. У Наночці дуже багато від моїх мами й тата. Хоча зовні вона копія Тимура. Ось, наприклад, коли вона була зовсім маленькою, я звернула увагу на те, що вона все бере і кладе лівою ручкою. Я, звичайно ж, не стала переучувати її, а потім побачила, що вона все робить саме такими жестами, як тато, він також був лівшою. От я і зраділа, що батько, хоча й не побачив онуки, частинку себе все одно передав їй. Хіба це не божественно?\n— А звідки взялося таке рідкісне ім’я — Нана?\n— Не повірите, але вона сама мені сказала. Дивно, так? Це сталося уві сні. Я довго ламала голову, як назвати? Книжки читала, в Інтернеті шукала. А уві сні мені явилася білява дівчинка, точно така, як вона зараз, ніби янгол, і сказала?: «Мамуню, та я ж Нана!» Я прокинулася з переконаністю, що, по-перше, в мене буде дочка, а по-друге, що ім’я її Нана.\n— Які методи ви використовуєте у вихованні Нани?\n— Не галасувати. Все пояснювати й оточувати любов’ю. Пояснювати і раз, і десять, і сто. І жодних покарань. Не можна категорично говорити: «Це роби, цього не роби»,— слід обов’язково пояснити, що до чого. Іноді я почуваюся винною перед Наночкою через те, що їй доводиться більше часу проводити з нянею. І коли, на свій жах, я почала помічати, що Нанусик більше тягнеться до няні, ми все змінили. Дочка має свою кімнату, няню замінила гувернантка, а роль мами я мужньо виконую сама. Іграшок стільки, що з усіма погратися не встигає, всі вихідні проводить з батьками. Я часто беру її із собою — до крамниці, перукарні, на мийку машин, щоб приділяти їй більше уваги і щоб вона була в курсі всіх справ сім’ї. Можливо, це якась манія, але мені здається, що оскільки вона три роки була позбавлена цього, то тепер потрібно надолужити втрачене.\n— Машо, не боїтеся розпестити?\n— Ні, я не приховую, що водночас я сувора мама. Я вмію врівноважити кількість любові, всепрощення й захопленості дитиною достатньою порцією суворості й дисципліни. Не бачу в цьому нічого поганого. Я більше боюся дітей розбещених, некерованих, ніж серйозних. У мене є один метод, який поки що достатньо допомагає. Цю виховну процедуру ми називаємо «вирушити подумати». Якщо Наночка нашкодить, ми відводимо її за руку в дитячу кімнату поміркувати; усвідомивши свою помилку, вона біжить до нас, пояснює провину і просить вибачення. Діти — великі психологи, вони відразу відчувають, коли ти що-небудь робиш несерйозно, тому я, хвала Богу, поки що знаходжу з нею спільну мову, але спілкуюсь тільки цілком серйозно. Якось я почала боятися, що можу щось упустити, щось важливе у спілкуванні з дочкою, щось, важливе в житті, чого потім не зможу надолужити. Тому останнім часом я живу виключно нею.\n— За вашими розповідями, Маріє, здається, що у вас ідеальна, щаслива сім’я...\n— Це справді так, головне, щоб любов увесь час підігрівалася емоціями. Ми з Тимуром, а тепер і з Ананасиком, не приховуємо своїх почуттів. Якщо я хочу кричати про свої почуття, я робитиму це. Ми звикли, що в нас ніхто не приховує почуттів. Наночка також завжди обнімає і цілує нас. Вона янгол, вона стільки добра принесла в моє життя, душу, дім! Зізнаюся, що раніше я не замислювалася над тим, що найголовніше в моєму житті. Завагітнівши, виносивши дитину, я народжувала її, як усі «радянські» жінки, не за кордоном, а у звичайному пологовому будинку, з муками й болями, але щастя від появи Наночки дало зрозуміти, що головне призначення будь-якої жінки — материнство!


Свято наближається: парк Горького прикрашають новорічною ілюмінацією : 07:11:2017 - 20 хвилин Вінниця\nСвято наближається: парк Горького прикрашають новорічною ілюмінацією\n- Минулого року прикрашали місто пізніше, але роботи багато, - розповідає один з працівників Вінницямісьсвітло. - Цьогоріч почали раніше, щоб не поспішати. Парк – це лише початок, потрібно попрацювати ще по місту.\nНоворічну ілюмінацію вже повішали на алеї біля літнього театру, що виходить в сторону вулиці Соборної. Залишилась ще частина алеї в сторону Театральної. За словами робітників, ілюмінація не зміниться і виглядатиме так само, як в минулі роки.\nНовий рік Центральний парк\nДадуть на мільйон більше грошей для початківців бізнесу. Ще є час подати заявку «Коли приїхали екологи з Вінниці, місцеві заспівали по-іншому». Як прибирають розлиту хімію у селі Клебань Рекордний «Щедрик»: що варто знати про майбутній рекорд України й композитора Миколу Леонтовича «В кайфі кайфу не буває». Історія вінничанки про залежність від алкоголю


Маріуполець облаштував кімнату в будинку під наркотеплицю (ФОТО) / pr.ua . Маріуполь\nУ Маріуполі у місцевого жителя в приватному будинку виявлено наркорослини, вирощені в горщиках.\nПравоохоронці отримали інформацію про те, що місцевий житель незаконно вирощує рослини конопель. Під час проведення обшуку в будинку чоловіка поліцейські зайшли в кімнату, обладнану системою підігріву, освітлення і поливу.\n«Зловмисник вирощував наркорослин в горщиках і створив сприятливі умови для їх швидкого зростання. Конопля з явними ознаками культивації, канабіс і насіння наркорослин вилучені», - йдеться в повідомленні.\nЗа словами чоловіка, наркотики він замовив в інтернет-магазині і висадив з метою власного вживання. Маріупольцю інкримінують ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (Посів або вирощування снотворного маку чи конопель). Санкція статті передбачає позбавлення волі на строк від трьох до семи років.\nРаніше повідомлялось, що маріуполець запросив до хати, «набитої» наркотиками, поліцію.


"вони просто писали в чаті"\n15 березня 2018 року правоохоронними органами росії були затримані десять осіб, що входили до маловідому організацію «нове велич». Їм інкримінувалося створення екстремістського співтовариства, подразумевавшего, крім іншого, «насильницьке захоплення державної влади в росії». Деяким затриманим, в тому числі сімнадцятирічної ганні павликовой, судом було обрано такий запобіжний захід, як утримання під вартою.\nз тих пір щодо цієї справи було зламано дуже багато копій. Громадськість, звісно, обурилася «необґрунтованою» жорстокістю правоохоронних органів, кидають у в'язницю, навіть дітей.\nДо того ж з'явилися підстави вважати цю справу провокацією спецслужб, що моментально порушило потомствених правозахисників до стану повної екзальтації: почалися різного роду акції солідарності, в тому числі петиції, «марш матерів» і різного роду флешмоби в соцмережах. Організація «меморіал» поспішила визнати заарештованих у справі «нового величі» політв'язнями. Були демонстрації, звернення правозахисників до президента – загалом, хлопців у біді не кидали. Аргументи захисників, справді, були. Насамперед це поведінка якогось руслана д.\n(інтернет-псевдонім, під яким він був відомий членам організації), якого і адвокати, і батьки затриманих майже в один голос вважають агентом фсб, який не просто увійшов в угрупування, а чи не власноруч створив її. Йому приписується створення статуту організації, чітко витриманого в дусі відповідної статті кк рф, а також оренда приміщення для зустрічей учасників групи. Однак у справі він проходив як засекречений свідок. Відповідно, ні його справжнього імені, ні професії дізнатися з матеріалів справи не можна.\nЗа матеріалами справи він проходив як «олександр константинов», саме на його свідченнях трималося обвинувачення, а нещодавно стало відомо, що з матеріалів справи він взагалі зник. Також відомо, що за недовгий термін існування організації в неї завітали аж двоє співробітників правоохоронних органів. Один з них представляв мвс, а інший – росгвардию! останнє особливо цікаво – організація створена не так давно, навряд чи встигла створити потужну агентурну мережу або хоча б службу, та все-таки встигла відзначитися тут. Пізніше двом дівчатам, ганні павликовой і марії дубовик, все-таки змінили запобіжний захід на домашній арешт. А нещодавно відбулися перші суди по цій справі – деякі справи були виділені в окреме провадження, оскільки обвинувачені пішли на угоду зі слідством і дав свідчення проти своїх подільників. Павло ребровский, нещодавно засуджений судом до 2,5 років реального ув'язнення, моментально відмовився від своїх свідчень.\nЗа його словами, в результаті угоди зі слідством йому був обіцяний умовний термін і слідство не виконало умов «джентльменської угоди». Відповідно, він заявив, що дав свої свідчення під тиском, оскільки йому погрожували перекваліфікувати справу на «тероризм» з усіма витікаючими з цього наслідками. Захисники затриманих також не залишають своїх спроб привернути до справи увагу. Зокрема, деякі відомі (і не дуже, і зовсім невідомі) музиканти записали на підтримку «нового величі» музичний кліп. Про його переваги чи недоліки ви можете судити самі, зазначу лише, що серед виконавців відзначилися такі «брили», як а.\nМакаревич і б. Гребенщиков.\nемоційна обробка дає плоди\nзізнатися, мені було дуже складно працювати над цією статтею. Складно саме тому, що на поверхні безліч статей, заміток, матеріалів, прямо виправдовують учасників організації «нове велич». Причому робиться все досить професійно, через емоції: ах, сімнадцятирічна дівчинка у в'язниці позбулася можливості народжувати! дорослі провокатори підбили дітей на висловлювання в чаті, і тепер їх за це судять! дітей судять за слова! дорослі мужики під підпискою, а дівчатка в сізо, у камерах з дорослими рецидивістка! каюсь – моя перша реакція була саме емоційною.\nЯ вже майже прийняв точку зору захисників «онижедетей», але щось на краю свідомості скребло душу і не давала заспокоїтися. І раптом я згадав. 2 травня 2014 року. Я дивлюся якусь онлайн-трансляцію з одеси. У місті бурління, протести, протистояння.\nВеде трансляцію хтось з активних прихильників майдану, він у вирі промайданной тусовки, і раптом я бачу, як дівчата, справжні «онижедети», віком приблизно як ганна павликова, раптом сідають на бруківку, дістають зубила, молотки і починають сноровисто, методично вибивати камені для своїх бойовиків. Починалося те саме протистояння, яке в підсумку призвело до трагедії у будинку профспілок. Але я, на жаль, відволікся на якісь справи, які тоді здалися мені більш важливими, і не бачив, як цими камінням зганяли «колорадів» до будинку профспілок. Потім ці дівчатка розливали по пляшках "коктейль молотова", писали у соцмережах про «смажених колорадів», про «травневі шашлики» тощо.\nна жаль, але дівчатка бувають різними, і якщо ми будемо судити про них виключно за віком та гендерною ознакою, нас може очікувати велике розчарування. А варто було ще трохи подумати, як дуже дивним здався епізод з агентами різних спецслужб, впровадженими в «нове велич». Давайте будемо реалістами: фсб досить потужна структура, і навряд чи б їй знадобилася допомога мвс і росгвардии у розробці організації, що складається з десяти-п'ятнадцяти малоліток і «ботаніків».\nНі, навіть уявити смішно – йде нарада десь на луб'янці, встає якийсь генерал і доповідає бортникову – у нас тут десяток екстремістів на прикметі, але з ними ми явно не впораємося, потрібна допомога мвс, так і росгвардия не завадить. Російські (та й які завгодно) спецслужби не люблять ділитися заслуженими лаврами. Тобто думка про свідоме залучення співробітників суміжних спецслужб до такого простого справі (а справа проста, відеозапису зборів «нового величі» велися з першого дня) давайте залишимо як повністю неспроможну. А значить, нам залишається тільки один висновок: хлопці так активно залучали до себе увагу, що і мвс, і росгвардия самостійно вийшли на них і визнали за потрібне запровадити туди свою агентуру. І це не дуже узгоджується з версією про безвинних дітлахів, які просто у своєму секретному чаті лаяли владу, погодьтеся? а раз так, довелося шукати інформацію з іншого боку, з боку звинувачення.\nІ виявилося, що з тієї сторони багато що бачиться зовсім інакше.\nфакти без емоцій\nу валі тієї виправдувальної інформації, яка є у цій справі в змі, все-таки вдалося знайти статтю журналістки «комсомольської правди» уляни скобейды, з якої оперативники поділилися скріншотами з чату «нового величі». Також там містилися аудіоматеріали з голосового чату. На жаль, це вся інформація, яку дійсно можна назвати фактичної, чіткої, уникла будь-яких інтерпретацій і підтасувань. Нижче ви можете бачити деякі з скріншотів, які досить точно відображають суть учасників організації та її спрямованість.\nдиверсія проти нафтосховища «роснефти»? зрозуміло, «заперечення етичного характеру» в учасників немає. Є «практичні» заперечення (ох, вже ці диванні практики диверсійних воєн), та не зовсім зрозуміло, як це допоможе справі. Але «ідею можна обговорити». Це не екстремізм?\nа ось юна ганна павликова зізнається, що навіть мама вважає її екстремісткою. «аня б точно пішла».\nТут ніякого криміналу, але штришок, що називається, «характерний». Взагалі, образ невинної постраждалої, зліплений з сімнадцятирічної павликовой, при ближчому ознайомленні зі справою як-то меркне. Як вам така цитата юної валькірії:\nхламідіоз всі люблять? кому відсипати?\nхто не в курсі, поясню: хламідіоз є одним з найбільш поширених венеричних захворювань. Інфекція, збудником якої є хламідії, передається в основному статевим шляхом і в першу чергу вражає сечостатеву і репродуктивної сфери людини. А ось діалог в чаті. Жартівливий, зрозуміло:\n— зарубим мента і з'їмо.\nАнь, з тебе сокира. — а що, я люблю обробляти туші. — я хочу з'їсти його печінку. — я — мозок. — не вийде за відсутністю такого.\nможе, дійсно, просто жарт. Але ось вам ще один скріншот:\nдосить красномовно про відношення до «ментам», правда? ну і ще одна цитата, на цей раз інший валькірії, марії дубовик:\nнаша кінцева мета — добитися зміни влади, не вийде мирно, значить, вийде не мирно.\nхлопці планували напади на офіси «єдиної росії», закуповували рації для прослуховування частот поліції і росгвардии, вчилися метати (і робити) «коктейль молотова», виїжджали на природу постріляти з «сайги». Загалом, звичайний гурток за інтересами, який об'єднав вчорашніх дітей і тридцятирічних розвінчувачів. Хіба що інтереси у них специфічні, але «це просто розмови», правда? у мене все-таки дуже складне ставлення до цієї справи.\nНевдоволення, протести – все це виникає не на порожньому місці, а багато в чому є прямою реакцією на дії (або бездіяльність) влади. І ховати у в'язницю сімнадцятирічну дівчину, при всьому її радикалізм, все-таки не справа. Тут, як ніколи, автор шкодує про відсутність в країні тілесних покарань: різки і заборону суду виходити з дому після 21:00 (інакше знову різки) тут дали б набагато більше ефекту, ніж в'язниця. Але з іншого боку, українських «онижедетей» я теж добре пам'ятаю. І про те, чим закінчилося потурання українським націоналістам, поставили буквально на потік військову підготовку своїх бойовиків, всі ми чудово знаємо. Тому я чітко знаю одне: як би не закінчилася справа «нового величі», я ніколи не кину камінь у тих, хто вів їх оперативну розробку і віддав під суд.\nЗрадимо їх сьогодні, і вони не стануть захищати нас завтра. І хто знає тоді, справа обмежиться тільки перевернутими і палаючими автозаками.


Сьогодні в Чернівцях запрацює перша реабілітаційна кімната для аутистів - 0372.ua\nСьогодні в Чернівцях запрацює перша реабілітаційна кімната для аутистів\n12:02, 16 листопада 2016 р.\nЗавдяки волонтерам у Чернівцях з 16 листопада почне працювати реабілітаційна кімната для дітей-аутистів.\nВона буде знаходитись у реабілітаційному центрі «Особлива дитина» в районі вулиць Південно-Кільцевої та Головної.\nНа цей час у нашій області із розладами спектру аутизму та іншими затримками в розвитку проживають близько 2 тис. дітей, пише cv.cv.ua\nНа сьогоднішній день в Україні діти із такими проблемами часто залишаються без належної уваги та кваліфікованої допомоги.\nЧастою причиною цього є відсутність інформації та спеціалістів. Проте не можна забувати, що є такі батьки, які через страх бути не прийнятим суспільством не звертаються до психіатра, навіть якщо і помічають симптоми.\nВ наш час вже є багато програм навчання, проте найефективнішим методом, який має наукове підтвердження є програма втручання.\nЧитайте також: В Чернівцях волонтери розпочали будівництво майданчику для CrossFit\nЧернівці діти аутисти