Відділ наукової інформації та бібліографії: Оголошено переможців конкурсу на найкращий книжковий дизайн 2017 року\nVII міжнародний фестиваль «Книжковий Арсенал» та Goethe-Institutв Україні за підтримки Франкфуртського книжкового ярмаркута фонду «Buchkunst», культурно-видавничого проекту Читомовизначили найкращий книжковий дизайн цього літературного сезону. Церемонія нагородження відбулася 20 травня у приміщенні Мистецького Арсеналу.\nПереможець у категорії «Проза та поезія» Видавництво Старого Лева: «Супергерої» Авторка: Олена Гусейнова. Дизайн: творча майстерня «Аґрафка» (Романа Романишин, Андрій Лесів).\nПереможець у категорії «Дитяча книга» Видавництво Старого Лева: «Голосно, тихо, пошепки» Творча майстерня «Аґрафка» (Романа Романишин, Андрій Лесів).\nПереможець в категорії «Мистецька книга» та Гран-Прі Видавницто «Основи»: «Decommunized: Ukrainian Soviet Mosaics» Дизайн: Дмитро Яринич, фото: Євген Нікіфоров.\nЗагалом до короткого списку цьогорічного конкурсу увійшло 15 видань: 1. Видавництво Старого Лева: «Голосно, тихо, пошепки», творча майстерня «Аґрафка» (Романа Романишин, Андрій Лесів). 2. «Ізоляція»: Збірка публікацій «Донбас. Перша лінія», упорядниця Любава Іллєнко. Дизайнерка: Марина Самохін. 3. Видавництво «Артбук»: «Енеїда Базилевича», упорядники: Павло Гудімов, Діана Клочко. Дизайнерка: Катерина Сіваченко 4. Видавництво «Червоне/чорне»: «Київський щоденник», Влада Ралко. Дизайн, ілюстрації: Віктор Володимиров-Лихоліт, Влада Ралко. 5. Видавництво «АРТБУКС»: «Книга кольорів» Марічка Рубан. 6. Видавницто «Основи»: «Місто», Валер’ян Підмогильний. Дизайнер: Максим Павлюк. 7. Nebo BookLab Publishing: «Розшукується Зіна», Юлія Лактионова. Ілюстраторка: Романа Рубан. 8. Видавництво Старого Лева: «Супергерої» Олена Гусейнова. Дизайн: творча майстерня «Аґрафка» (Романа Романишин, Андрій Лесів). 9. Видавницто «Основи»: «Тигролови», Іван Багряний. Ілюстратор: Анна Копилова, дизайнер: Денис Темний. 10. Видавництво Vivat: «Усе через банани», автор та ілюстратор Віолетта Борігард. 11. Видавництво «Медуза»: «Чорна земля. Голокост як історія і застереження», Тімоті Снайдер. Дизайн: Микола Леонович. 12. Видавництво Старого Лева: «Шевченко від А до Я», Леонід Ушкалов. Ілюстраторка: Анастасія Стефурак. 13. Видавницто «Основи»: «Decommunized: Ukrainian Soviet Mosaics». Дизайн: Дмитро Яринич, фото: Євген Нікіфоров. 14. Видавництво «Вавілон»: «My Park/Мій парк», автори: Дмитро Шуров, Дар’я Шаповалова, Олександра Андрусик, Лілія Пустовіт, Наталія Большакова, Алан Бадоєв, Олексій Нілов, Олександр Ройтбурд. 15. Видавництво «Родовід»: «Out of the Blue», Кірілл Головченко.\nОпубліковано Ольга Иваненко о 13:03


Вірусні інфекції під час вагітності »Ваш доктор Айболить\nВірусні інфекції під час вагітності\nНе можна залишати без уваги навіть на перший погляд нешкідливу ГРВІ, адже багато інфекцій не тільки негативно впливають на розвиток і здоров`я майбутнього малюка, але і здатні спровокувати переривання під час вагітності. Інфекційний процес - це патологічне відхилення у здоров`ї організму, викликане найпростішими, бактеріями і вірусами. Більшість інфекційних захворювань пов`язано з мікроорганізмами, які роблять свій вплив на людський організм, при цьому найбільшу небезпеку інфекції представляють для людей зі зниженим імунітетом, у яких навіть незначне інфекційне ураження може викликати важкі наслідки. Поговоримо в статті про вірусні інфекції під час вагітності.\nГРВІ (гостра респіраторна вірусна інфекція) - величезна група вірусів, які ускладнюють перебіг періоду під час вагітності, викликаючи неприємні наслідки для здоров`я плоду. Найбільш небезпечним для вагітних вважають грип. При інфікуванні в першому триместрі можливе формування у плода грубих вад розвитку, при цьому лікарі зазначають, що інфікування грипом на терміні до 12 тижнів відбувається за принципом «все або нічого», тобто або розвинуться вади, несумісні з життям, або інфікування Ніяк не відіб`ється на плоді. Після 12 тижнів ускладнення в розвитку дитини вже не відбуваються, але існує ймовірність розвитку гіпоксії плода, фітоплацентарной недостатності, підвищується ризик переривання вагітності або передчасних пологів.\nКраснуха - це гостре інфекційне захворювання, що викликається вірусом. Виявляється краснуха у вигляді мелкопятнистой висипу, збільшення потиличних і шийних лімфовузлів, болі в м`язах і підвищенні температури. У період виношування дитини вірус з крові матері проникає в тканини зародка, і якщо інфікування відбувається в перші три місяці вагітності, то відбувається внутрішньоутробне порушення розвитку плоду, часто приводить до мимовільного аборту. Ступінь і частота ураження залежать від того, на якому терміні відбулося зараження - чим менший термін інфікування, тим важче пороки розвитку у плода. Найбільш небезпечним періодом інфікування вважається термін вагітності до 12 тижнів, так як саме в цьому віці відбувається розвиток всіх важливих органів майбутньої дитини. Якщо інфікування відбулося в першому триместрі, то в 80% випадків відбувається ураження плода, при зараженні на 13-14-й тижнях - близько 70%, в 26 тижнів - 25%.\nПороки, що розвиваються у плода внаслідок інфікування краснухою, залежать від тяжкості захворювання матері. Це можуть бути пороки розвитку скелета, печінки, селезінки, сечостатевих органів, ураження головного мозку, очей, серця, глухота. Поразка нервової системи не завжди вдається діагностувати відразу після народження, зазвичай вони виявляються набагато пізніше у вигляді судом або розумового недорозвинення. У деяких випадках інфіковані діти, які не мають вад розвитку, народжуються з малою масою тіла і в майбутньому відстають від однолітків у фізичному розвитку. Крім вад розвитку у плода ускладнення можуть зустрічатися у вигляді невиношування або мертвонародження, також можливі ускладнення в процесі родової діяльності - кровотечі, сепсис (зараження крові), порушення в процесі пологів.\nВітрянка - дуже заразне захворювання, що вражає головним чином дітей, іноді зустрічається і у дорослих. Захворювання у вагітних протікає так само, як і у дорослих, але іноді негативно впливає на плід. Особливо небезпечно захворювання на ранніх термінах - можливо мертвонародження, рубці шкіри, затримка росту, атрофія кори головного мозку, гіпоплазія кінцівок, але, на відміну від краснухи, відсоток розвитку пороків при вітрянці дуже низький - близько 1%.\nПри інфікуванні на ранніх термінах найчастіше відбувається викидень, при зараженні на терміні до 14 тижнів ризик для плоду становить близько 0,4%, від 14 до 20 тижнів - не більше 2%. Після 20 тижнів ризику для дитини практично немає. Максимально небезпечний ускладненнями період - пізні терміни вагітності, за 2 дня перед пологами і до 5 днів після них. Якщо інфікування вагітної відбувається за 4-5 днів до пологів, то ймовірність розвитку вродженої вітрянки у малюка складає 10-20%, при цьому смертність збільшується до 20-30%. Вроджена вітрянка протікає важко і супроводжується ураженням внутрішніх органів дитини і розвитком у нього бронхопневмонії. При інфікуванні за 5 днів до пологів вітрянка протікає в легшій формі або зовсім не виявляється, саме тому при інфікуванні жінки лікарі намагаються затримати пологи на 5-7 днів. Якщо ж це неможливо, то жінці і її малюкові відразу ж після пологів вводять специфічний імуноглобулін, який допомагає уникнути смерті новонародженого. Після пологів дитину переводять в інфекційне відділення і призначають курс анти вірусної терапії.\nНа жаль, дана інфекція живе в організмі багатьох людей, і вони є її носіями, навіть не підозрюючи про це. Розвиток захворювання відбувається в момент зниження імунітету і проявляється збільшенням лімфовузлів, підвищенням температури тіла, болем м`язів і суглобів. Нерідко ці симптоми сприймають як ГРВІ. Особливо небезпечна дана вірусна інфекція під час вагітності, так як ризик інфікування плода досить великий. ЦМВІ займає перші місця по внутрішньоутробного інфікування. Особливо важкі наслідки викликає передача первинної інфекції, коли вірус потрапив в організм жінки вперше саме в момент вагітності. Саме тому цитомегаловірусна інфекція, так само як краснуха, герпес і токсоплазмоз, включені до групи хвороб, на які жінка повинна обстежитися до зачаття.\nАкушерство внутрішньоутробні інфекції причини\nКраснуха і вагітність. Симптоми і лікування\nНаслідки інфекції у вагітних\nКраснуха у вагітної\nЦитомегаловірусна інфекція в період вагітності\nЦитомегаловірусна інфекція підступна і непередбачувана, адже вона може ніяк не виявляти себе в організмі носія, але при цьому негативно вплинути на розвиток плода при його зараженні.Цитомегаловірусна інфекція, так само як і токсоплазмоз або герпес,…\nTorch інфекції під час вагітності їх небезпека\nВагітність - завжди серйозне випробування для організму жінки. Збільшується навантаження на нього, як фізична, так і психологічна. Починаючи з моменту зачаття і до самих пологів, майбутня мама відповідає не тільки за себе, але ще і за маленький…\nЦитомегаловірусна інфекція під час вагітності\nВагітність найпрекрасніший період у житті жінки. Організм жінки в цей період направляє частину своєї діяльність на виношування плоду, що робить його більш уразливим і схильним до різних інфекцій, серед яких цитомегаловірус.Цитомегаловірусна інфекція…\nВплив венеричних захворювань на вагітність\nВенеричні захворювання - це інфекції, які передаються переважно статевим шляхом. Кількість цих інфекцій не зменшилася, не дивлячись на високі технології сучасної медицини. Плачевний той факт, що і вагітні жінки хворіють або стають переносниками…\nЗахворювання в період внутрішньоутробного розвитку\nЗахворювання в період внутрішньоутробного розвитку, або внутрішньоутробні інфекції - це інфекційні хвороби, викликані проникли від матері до поду збудниками, носіями інфекції. Проникнення збудника може статися як до пологів, так і при проходженні…\nТак звані, «дитячі» вірусні захворювання мають досить багато спільного, зокрема, вони все здатні передаватися від людини людині повітряно-крапельним шляхом і є дуже заразними. Досить найменшої, невидимої оку мікрочастинки, крапельки,…\nТривалість вагітності в нормі становить 9 місяців або 40 тижнів. В результаті її частина припадає на перехідні періоди (весну або осінь), під час яких спостерігається підвищення захворюваності на гострі вірусні інфекції. Поговоримо про гострі…\nLikuvati.ru » Вагітність і пологи » Вірусні інфекції під час вагітності\nНаслідки і симптоми інфікування цитомегаловірусом при вагітності\nПричини і симптоми краснухи у вагітних\nВнутрішньоутробні інфекції плода при вагітності


У Тернополі почала діяти «Скринька хоробрості» (відео) - 0352.ua\nУ Тернополі почала діяти «Скринька хоробрості» (відео)\n18:45, 11 грудня 2015 р.\nУ Тернопільському державному медичному університеті імені І. Горбачевського стартував проект «Скринька хоробрості». Його мета - допомогти пацієнтам гематологічного відділення міської дитячої лікарні одужати після хіміотерапії. Ініціатором проекту є асистент кафедри ортопедичної стоматології ТДМУ, кандидат медичних наук Тетяна Дзецюх.\nВона розповіла «Терену», як і чим можна підтримати хворих дітей.\n- Пані Тетяно, розкажіть, будь ласка, про цей проект.\n- Ми розпочали проект, який називається "Повернемо щасливе дитинство онкохворим дітям". Розпочали саме із «Скриньки хоробрості». Етапи нашої акції: зібрати подарунки дітям відділення лікарні. Ці подарунки будуть дарувати діткам безпосередньо після хіміотерапії, хочемо подарувати для них максимально багато позитивних емоцій, віру у те, що все буде добре, і негаразди закінчаться.\n- Які це подарунки, хто може долучитися до акції?\n- Насамперед це книги, розвиваючі іграшки, розмальовки, кольорові олівці, конструктори і всі іграшки, якими діти можуть гратися. Одне прохання - не приносити м'які іграшки, адже вони дуже погано дезінфікуються, і є досить небезпечними для дітей, у котрих низький рівень імунітету. Усі люди можуть долучитися до акції - як студенти, так і небайдужі люди. Ми чекаємо на допомогу, адже вона дуже потрібна.\n- Як проходить акція?\n- Акція розпочалася 1 грудня. 19 грудня ми будемо з студентами дарувати подарунки. Наступними кроками є створення банку крові, в якому кожен студент може вказати свої дані і залишити свою кров задля допомоги дітям.\n- У медичному університеті вчиться велика кількість іноземних студентів. Як вони ставляться до таких акцій?\n- Насамперед вражена тим, як іноземні студенти відреагували. Акція триває декілька днів, і ми вже отримали велику кількість подарунків від іноземних студентів. Українські студенти також допомагають.\nТернопіль благодійна акція "Скринька хоробрості"


Тема 9. Загальна характеристика психологічного експерименту (om.net.ua - сайт Освітніх Матеріалів та рефератів)\nТема 9. Загальна характеристика психологічного експерименту\nАналіз і порівняння численних визначень експерименту демонструє їх неузгодженість і неповноту. Ця обставина навіть дає привід для дуже безрадісних оцінок можливостей дати йому повноцінну дефініцію: «Може бути, краще за все про експеримент говорити, користуючись метафорами ... А ще краще, може бути, зовсім не намагатися давати визначення того, що є експеримент, вважаючи, що це поняття не піддається компактному визначенням. Сенс його може стати ясним тільки після того, як про нього буде багато сказано ... Укладачі багатьох словників, мабуть, зрозуміли марність спроби визначити поняття «експеримент». Нічого не сказано про це поняття в таких добре відомих виданнях довідкового характеру, як енциклопедичний словник Брокгауза і Ефрона, Енциклопедичний словник Граната, Encyclopedia Britanica, Chamber's Encyclopedia, словник Larussn навіть в нашій Фізичної енциклопедії »[231, с. 13].\nПодібний песимізм, що межує з агностицизмом, в науці неприйнятний. Її обов'язок не ухилятися від чітких і зрозумілих, а по можливості і однозначних формулювань при описі і поясненні реальності, а, навпаки, прагнути до них. Як відомо, лаконічність і простота мови - красномовство науки. А головні елементи цього красномовства - визначення, в яких «словами повинно бути тісно, а думкам просторо».\nУникнути визначення експерименту в психології неможливо. Тому спробуємо в стислому вигляді узагальнити відповідні відомості.\nВважається, що головна відмінність експерименту в психології (втім, як і інших психологічних методів) від експерименту в інших науках зумовлено основним об'єктом дослідження. Людина як об'єкт вивчення в силу своєї активності і свідомості дуже сильно впливає як на процес, так і на результати дослідження. Звідси випливають особливі вимоги до процесу експериментування, оскільки він розглядався як процес спілкування експериментатора з випробуваним [147,148]. Цю особливість емпіричного психологічного дослідження психологи називають проблемою «суб'ектноcті об'єкта» . Конкретизацією цієї особливості психологічного експерименту є інструкція випробуваному, що дається в переважній більшості експериментальних робіт в психології.\nА головна відмінність психологічного експерименту від інших психологічних методів полягає в тому, що він дає можливість внутрішнього психічному явищу адекватно і однозначно проявитися в зовнішньому поведінці, доступному об'єктивному спостереженню. Адекватність і однозначність об'єктивізації експериментально викликаються психічних явищ досягаються за рахунок цілеспрямованого жорсткого контролю умов їх виникнення і протікання. С. Л. Рубінштейн писав із цього приводу: «Основне завдання психологічного експерименту полягає в тому, щоб зробити доступними для об'єктивного зовнішнього спостереження істотні особливості внутрішнього психічного процесу. Для цього потрібно, варіюючи умови протікання зовнішньої діяльності, знайти ситуацію, при якій зовнішнє протікання акта адекватно відображало б його внутрішнє психічне зміст. Завдання експериментального варіювання умов при психологічному експерименті полягає насамперед у тому, щоб розкрити правильність однієї єдиної психологічної інтерпретації дії або вчинку, виключивши можливість всіх інших »[328, с. 37].\nЗдійснення головної мети експериментального методу - гранично можливої однозначності в розумінні зв'язків між явищами внутрішньої психічної життя і їх зовнішніми проявами - досягається завдяки таким основним особливостям експерименту: 1) ініціатива експериментатора в появі цікавих йому психологічних фактів; 2) можливість варіювання умов виникнення і розвитку цих явищ; 3) суворий контроль і фіксація умов і процесу їх перебігу; 4) ізоляція одних і акцентування інших факторів, що обумовлюють досліджувані феномени, дає можливість виявлення закономірностей їх існування; 5) можливість повторення умов експерименту дозволяє багаторазову перевірку одержуваних наукових даних і їх накопичення, що значно підвищує їх надійність; 6) варіювання умов передбачає не тільки присутність або відсутність якихось елементів експериментальної ситуації, але і їх кількісні зміни, що дозволяє виявлені закономірності представляти в строгих кількісних виразах.\nВсе сказане дозволяє визначити експеримент як метод, при якому дослідник сам викликає цікавлять його явища і змінює умови їх протікання з метою встановлення причин виникнення цих явищ і закономірностей їх розвитку. Крім того, одержувані наукові факти можуть неодноразово відтворюватися завдяки керованості і строгому контролю умов, що дає можливість їх перевірки, а також накопичення кількісних даних, на основі яких можна судити про типовість або випадковості досліджуваних явищ.\nОсновні елементи експериментального методу\nГоловними компонентами будь-якого експерименту є: 1) випробуваний (досліджуваний суб'єкт або група); 2) експериментатор (дослідник); 3) стимуляція (обраний експериментатором подразник, спрямований на випробуваного); 4) відповідь випробуваного на стимуляцію (його психічна реакція); 5) умови досвіду (додаткові до стимуляції впливу на випробуваного, які можуть впливати на його відповіді).\nВідповідь випробуваного є тією зовнішньою реальністю, за якою можна судити про що протікають в його внутрішньому суб'єктивному просторі процесах. Самі ці процеси є результат впливів на нього стимуляції і умов досвіду.\nЯкщо відповідь випробуваного позначити символом R (від лат. Reactio - реакція, протидія), а впливу на нього експериментальної ситуації (як сукупності впливів стимуляції і умов експерименту) - символом S (від франц. Situation - ситуація), то їх співвідношення можна виразити формулою R = f (S). To є реакція є функція від ситуації. Але ця формула вірна лише як перше наближення. Саме нею користується біхевіоризм, який ігнорує активну роль психіки. Насправді реакція на ситуацію завжди опосередкована психікою. Відносно людини краще говорити про опосередкування відповідей його особистістю (Р - від лат. Persona). І більш того, в поняття «ситуація» необхідно включити і вплив на випробуваного експериментатора, який проводить досвід. Дійсно, відносини, що склалися між дослідником і випробуваним, можуть значною мірою впливати на відповіді останнього. Про цю специфіку експерименту докладніше поговоримо пізніше, а зараз зафіксуємо співвідношення між основними елементами експерименту: Р = f (P, S).\nПриклади: зміна величини відчуття (R) від зміни величини стимулу (S); ефективність запам'ятовування (R) від обсягу матеріалу (S) або числа повторень (S); вид та інтенсивність емоційного відгуку (R) на дію різних емоціогенних факторів (S); розвиток адаптаційних процесів (R) в часі (S) і т. д.\nСтруктурні відносини розкриваються через систему відповідей (Rp ..., Rn) на різні ситуації (Sl5 ..., Sn). Відносини між окремими відповідями структуруються в систему, яка відображатиме структуру особистості (Р).\nДиференціальні відносини виявляються через аналіз реакцій (Rp ..., Rn) різних випробовуваних (Рр ..., Рп) на одну і ту ж ситуацію (S). Відмінності у відповідях характеризують індивідуальні відмінності випробовуваних. Схема цих відносин така:\nПриклади: різниця в швидкості реакції у різних людей; відмінності в точності виконання рухів у представників різних професій; розвиток інтелекту в онтогенезі (коли людина в різні вікові періоди розглядається як різні індивіди); національні відмінності в прояві емоцій; статеві відмінності в будь-якої діяльності і т. д.\nУ теорії експерименту розглянуті компоненти воліють представляти в дещо іншому вигляді, що сприяє більш чіткому виділенню предмета експериментального дослідження. В ідеалі в якості предмета вивчення слід прийняти залежність відповідей випробуваного від стимуляції. Однак в реальності подібної «чистої» зв'язку не існує, так як в структурі відповіді присутні елементи залежності від інших привхідних факторів, на які ми вже звертали увагу. Це додаткові впливу, включені в поняття «ситуація» (зовнішні умови досвіду і вплив експериментатора), і опосередкування відповідей особистістю випробуваного. Для уточнення співвідношення всіх факторів, що входять в експеримент, введено поняття «змінної величини» або просто змінної. Тоді предмет дослідження в експерименті постає у вигляді співвідношення цих змінних, яке і визначає появу, перебіг і характеристики досліджуваного явища.\nВиділяють три види змінних: незалежні, залежні і додаткові. Фактор, змінюваний самим експериментатором, т. Е. Стимул, називається незалежною змінною (НП). Фактор, зміна якого є наслідком зміни НП, називається залежною змінною (ЗП). По суті, ЗП - це компонент в складі відповіді випробуваного, який безпосередньо цікавить дослідника. Додаткові змінні (ДП) - це супутні стимуляції (НП) впливу на випробуваного, що впливають на його відповідь, і відповідні складові відповіді, доповнюють ЗП. Сукупність додаткових впливів складається, як правило, з двох груп: зовнішніх умов досвіду фізичної природи і внутрішніх факторів психологічної природи. До зовнішніх ДП відносяться: фізична обстановка досвіду (освітленість, температурний режим, звуковий фон, просторові характеристики приміщення і т. Д.), Непередбачені перешкоди (наприклад, непередбачене поява сторонніх осіб або самого експериментатора в лабораторії), характеристики стимульного матеріалу, що не входять в комплекс НП (наприклад, форма зорового тест-об'єкта при вивченні впливу кольору на впізнання); параметри апаратури та обладнання (наприклад, дизайн вимірювальних приладів, відволікаючий випробуваного). До внутрішніх ДП відносяться: настрій і мотивація випробуваного, його ставлення до експериментатору і дослідам, його психологічні установки, схильності, знання, навички та досвід в даній діяльності, рівень втоми і т. Д. Всю сукупність перерахованих факторів можна представити наступною схемою:\nМал. 11. Схема співвідношень змінних в експерименті\nВсі додаткові впливу дослідник в ідеалі прагне звести нанівець або хоча б до мінімуму, щоб виділити в «чистому вигляді» зв'язок між незалежною і залежною змінними. Історія розвитку експериментального методу яскраво демонструє боротьбу з подібними «сторонніми» впливами, боротьбу за чистоту експерименту. На жаль! В реальних умовах експериментування цього домогтися неможливо. І тоді для порівнянності результатів необхідно ці додаткові впливу привести до гранично однакового рівня у всіх вимірах в межах хоча б одного досвіду (експериментальної серії). «Математична теорія експерименту якраз і виникла з розуміння того, що принципово неможливо створити точно враховуються умови для проведення експерименту; результат будь-якого експерименту завжди пов'язаний з деякою невизначеністю, і завдання хорошою організації дослідження полягає тільки в тому, щоб цю невизначеність усунути »[231, с. 13]. Подібна нівелювання впливів додаткових змінних є одним з основних правил експериментування.\nНа додаток треба сказати, що як НП, так і ЗП можуть включати в себе не обов'язково один якийсь компонент. Їх структура може бути складною. Власне поняття «фактора» має на увазі цю многокомпонентность його складу. Так, наприклад, в соціально-психологічному експерименті в якості НП може виступати поведінка будь-яких людей, що підлягає оцінці іншої людини. Мало того, що саме поняття «поведінка» - многосоставная категорія (руху, висловлювання, система відносин до світу і до конкретного випробуваному), але до цього додаються характеристики спостережуваних людей (їх соціальні статус і роль, освітній рівень, особистісні якості і ін.) . Ця складність незалежної змінної відбилася в тому, що входять до її складу окремі елементи отримали найменування організованих змінних, що підлягають вивченню. Інші параметри експериментальної ситуації не підлягають спеціальному вивченню в даному експерименті і отримали найменування неорганізованих змінних, вони повинні бути гранично константними.\nЗалежно від завдання дослідження експеримент може здійснюватися на трьох рівнях: 1) якісному, 2) факторном, 3) функціональному. Йдеться про рівні, тому що ця градація пов'язана зі ступенем інформативності одержуваних експериментальних даних.\nНа якісному рівні завдання полягає в отриманні даних, що характеризують будь-яке явище, що вивчається, будь-якого людини як щось окреме, поза зв'язком з іншими явищами. Це дані для опису психологічного факту самого по собі, поза контекстом впливів на нього, поза ним динаміки. У цьому варіанті експерименту інтерес представляє тільки сама по собі ЗП, без з'ясування її зв'язків з НП. Таким чином просто констатується наявність і ступінь вираженості досліджуваного феномена. Приклади: тип пам'яті; рівень емоційності; гострота зору; інтелектуальні особливості і т. д. Цьому рівню експерименту відповідає процедура тестування.\nНа факторном рівні встановлюється наявність або відсутність залежності окремого явища від будь-яких факторів. Інакше кажучи, з'ясовується, з'явиться або не відобразиться ЗП при дії НП. Приклади: факт залежності швидкості запам'ятовування або терміну зберігання від структурованості матеріалу; спосіб вирішення завдання від установки; поява шкірно-гальванічної реакції (КГР) при емоційному впливі і т. д. Експерименти цього рівня іноді називають пошуковими, дослідницькими (в англійській транскрипції - експлораторного) , що, на наш погляд, неточно. Пояснення про видах експерименту - попереду.\nФункціональний рівень характеризується виявленням характеру зв'язків між явищами. Експеримент на цьому рівні дозволяє відповісти на питання, як змінюється одне явище при зміні іншого? Тобто якою функцією ЗП пов'язана з НП. Приклади: залежність часу реакції від інтенсивності стимулу; основний психофізичний закон; психофізичні шкали; вплив обсягу матеріалу на число повторень при запам'ятовуванні і т. д. Ясно, що це вищий за інформативністю рівень експериментування. Експерименти цього рівня зрідка називають підтверджують (конфірматорнимі) як альтернатива експериментів попереднього рівня. Але як термін «дослідницький» не відображає суті факторного рівня, так і термін «підтверджує» не відображає суті функціонального рівня експериментування.\nІз запропонованого вище розуміння предмета експерименту - зв'язок між НП і ЗП випливають і основні елементи його процедури. Це: 1) цілеспрямоване пред'явлення НП; 2) контроль всіх додаткових до НП умов з метою нівелювання (або виключення) їх впливу на відповідь. А отже, і забезпечення можливості виокремлення залежності ЗП саме від НП; 3) фіксація ЗП.\nВиконання цих процедур здійснюється, з одного боку, експериментатором, дії якого визначено планом досвіду, а з іншого боку, випробуваним, чиї дії регламентовані інструкцією.\nТретім основним елементом експериментальної процедури f після пред'явлення НП і контролю ДП є фіксування залежною змінною. Якщо дивитися на процес експерименту як на реально виконувану процедуру, то реєстрація ЗП, по-перше, є частиною загальної процедури фіксації всього експерименту і, по-друге, виглядає як реєстрація відповідей випробуваного, в складі яких присутні впливу не тільки незалежної змінної, а й додаткових. Виділення з інтегрального відповіді впливу лише однієї складової (НП) - справа подальших роздумів і маніпуляцій дослідника на етапах обробки та інтерпретації даних. Якщо йому вдалося забезпечити сталість зовнішніх і внутрішніх додаткових змінних по ходу експерименту, то проблем з таким виділенням, зрозуміло, не буде. Якщо щось не вдалося, то зазначені роздуми неминучі.\nРозглянемо фіксацію експерименту як целостностном відображення всієї процедури. Тоді доречно навести слова фахівця з психологічного експерименту Р. Готтсданкер: «Експеримент не може існувати в розумі, факт його проведення оформляється в документах. Після експерименту у дослідника залишається одна або кілька переплетених зошитів, в яких міститься буквально все, що про цей експеримент можна сказати »[92, с. 33].\nДокументальної реєстрації підлягають всі компоненти експерименту: випробуваний, експериментатор, стимуляція, відповіді випробуваного і умови досвіду. Про випробуваному повідомляється максимум можливої інформації: стать, вік, фізичні та психологічні характеристики, стан здоров'я в цілому і досліджуваних психофізіологічних систем (наприклад, сенсорних), рівень освіти, навчальних досягнень у відповідній експерименту області. Список цей залежить, природно, від завдань експерименту і можливостей в отриманні достовірної інформації. Іноді ці можливості соромляться етичними нормами. Але загальне правило: висвітлити гранично можливу кількість характеристик випробуваного. Часто навіть незначні на перший погляд відомості згодом (при аналізі та інтерпретації даних) можуть виявитися вельми інформативними. Експериментатор повинен чітко визначити, які характеристики випробуваного він буде розглядати в якості додаткових внутрішніх змінних і які з цих ДП вимагають суворого контролю. Що стосується імені випробуваного, то якщо немає необхідності в анонімності обстеження, то бажано привести і його. Іноді вдаються до умовних позначень випробовуваних, до псевдонімів.\nВідомості про експериментатор і його помічників (зокрема, про протоколіст) потрібні з трьох причин. По-перше, це стимулює підвищену відповідальність за якість проведення та фіксації експерименту. По-друге, є можливість при повторенні експерименту іншими дослідниками звернутися за відомостями, консультаціями, рекомендаціями до відповідного адресата. По-третє, якщо виявляється помітний вплив експериментатора на відповіді випробуваного, то можливо проаналізувати, які якості дослідника мають значення в цих ситуаціях. Дані про експериментатора, звичайно, менш великі, ніж про досліджуваного, але його ім'я, посаду, спеціальність і т. П. «Реквізити» - зазвичай обов'язковий елемент експериментальної документації.\nСтимуляція у вигляді незалежних змінних описується в цілому і конкретизується в якісних і кількісних характеристиках, що приводяться в протоколі експерименту. Багато експерименти (особливо функціонального рівня) проводяться з використанням спеціальних засобів дозування і пред'явлення стимуляції. Тоді дається опис відповідної апаратури і режим експонування стимульного матеріалу. Дані про стимуляцію повинні бути вичерпними. Прогалини в цих відомостях неприпустимі, так як чреваті серйозними помилками на стадіях обробки даних та інтерпретації результатів.\nВідповіді випробуваного синхронізуються зі змінами стимуляції. Їх реєстрація ведеться настільки ж ретельно, як і фіксація пред'явлення НП. Тут треба нагадати, що реєстрації доступні тільки екстеріорізірованние дії випробуваного у вигляді вербальних, рухових або фізіологічних відповідей. Як писав П. Фресса, «ми спостерігаємо не інтелект, а то, як випробовувані вирішують завдання, що не товариськість, а то, скільки разів і до скільком особам звертається суб'єкт в даній ситуації» [388, с. 111]. Тому реєстрація відповідей повинна носити описовий, а не пояснювальний характер. Інтерпретація - потім. На стадії проведення експерименту відповіді повинні фіксуватися точно, простим і однаковим для серії дослідів мовою. Найчастіше це цифрові або будь-які уніфіковані показники і з однозначним тлумаченням. Як правило, для відповідей в протоколі залишаються спеціальні місця. Кількість і порядок відповідей зумовлені планом експерименту. Несподівані зміни в пред'явленні стимуляції, що тягнуть відповідні зміни в режимі відповідей небажані.\nСпосіб реагування випробуваного на стимуляцію, а отже, і типи відповідей регламентуються інструкцією. У психологічних експериментах частіше за інших застосовується примусова інструкція, яка зобов'язує випробуваного реагувати на стимуляцію заздалегідь обумовленим чином. Інструкція випробуваному в експериментальних звітах наводиться обов'язково і дослівно.\nУмови досвіду фіксуються гранично широко і точно. Експериментатор заздалегідь визначає, що необхідно віднести до важливих і строго контрольованим умовам, а чим можна знехтувати, т. Е. Визначається область додаткових зовнішніх змінних, які потребують строгого контролю. Обов'язковою фіксації зазвичай підлягають час (роки, доби) проведення досвіду, місце (географічне і ситуаційне), обстановка, акустичне середовище, освітленість, яка використовується апаратура і спеціальні пристрої та обладнання, наявність інших людей.\nБільшість психологічних експериментів проводяться в спеціальних лабораторних умовах. «Класичним ознакою психологічної лабораторії є оснащеність її устаткуванням» [388, с. 122]. Тому трохи затримаємося на цьому питанні. Устаткування виконує в експерименті три функції:\n1) засіб впливу на випробуваного (джерело стимуляції),\n2) засіб реєстрації його відповідей, 3) засіб забезпечення комфортності та сталості зовнішніх умов досвіду. Головним компонентом обладнання виступає апаратура, що забезпечує виконання перших двох функцій. До апаратурі висуваються такі основні вимоги: 1) необхідні точність і надійність; 2) міцність конструкції; 3) відсутність додаткових крім стимуляції ефектів, що впливають на відповіді випробуваного; 4) можливість автоматизації експонування стимульного матеріалу і реєстрації відповідей; 5) зручність і простота у використанні.\nОстаннім часом широкого поширення набули автоматизовані експерименти. У них комплекс апаратури включає в себе ЕОМ, програма якої чітко синхронізує весь процес експерименту і забезпечує не тільки пред'явлення стимуляції і реєстрацію відповідей, а й відповідну обробку даних, а іноді і елементарну інтерпретацію результатів . До цього розряду експерименту слід віднести і діалог «людина - ЕОМ». Діалоговий режим експерименту підвищує ефективність дослідження, надаючи можливість швидкого знаходження оптимальних варіантів процедури за рахунок безперервного отримання проміжних результатів, що видаються комп'ютером. Таким чином, діалоговий режим дозволяє в повній мірі реалізувати згадуване «гнучке планування».\nМожливості комп'ютеризації експерименту ще далеко не вичерпані, і подібні дослідження мають далеку перспективу. Однак слід зауважити, що досконалість апаратури ще не гарантує точності досвіду та адекватності методу. Ніяка техніка не компенсує вад гіпотези або методики. Тим більше що в даний час «в Росії не налагоджений випуск апаратури для проведення психологічних експериментальних досліджень. Немає стандарту обладнання експериментальних лабораторій. Випуск тестових методик також не задовольняє потреби дослідників і практиків. Тому основна апаратура або виготовляється самостійно, кустарним способом, або, якщо це можливо (переважно в психофізіологічних дослідженнях), використовується медичне обладнання та апаратура для біофізичних і психофізіологічних досліджень »[120, с. 93].\nЗавершити огляд фіксації експерименту слід зазначенням на основний документ, який складається експериментатором. Це - протокол. У ньому повинні бути відображені всі перераховані вище відомості про всіх основних компонентах дослідження. Зазвичай протокол включає наступні великі розділи: 1) вступна частина ( «шапка»), де наводяться основні «паспортні» дані про експеримент (тема, цілі, завдання, зовнішні умови, методика з інструкцією випробуваному, дані про досліджуваного, експериментатор і його помічників ( зокрема, про протоколіст); 2) основна частина - таблиця з вичерпною інформацією про систему стимулів і відповідей випробуваного; 3) додаткові відомості отримані в ході експерименту. Протокол підписується експериментатором і протоколістом. У навчальних цілях часто в протокол включаються додаткові розділи: обробка даних, обговорення результатів (інтерпретація) і висновки.\nІснує безліч поглядів на диференціацію експериментальних методик і значне число позначають їх термінів. Якщо узагальнити результати в цій області, то сукупність основних різновидів експерименту можна представити в наступному вигляді:\nI. За дійсності проведення та повноті процедури\n1. Реальний (конкретний).\n2. Уявний (абстрактний):\nII. За мети експерименту\n2. Діагностичний (обслідувальний).\nIII. За рівнем дослідження\n1. Попередній (розвідувальний).\nIV. За типом впливу на випробуваного\nV. За ступенем втручання експериментаторів життєдіяльність випробуваного (по типу експериментальної ситуації)\nА. Класична угруповання\n1. Лабораторний (штучний). ,\n2. Природний (польовий).\n3. Яка Формує.\nБ. Неординарна угруповання:\n1. Експеримент, дублюючий реальність.\n2. Експеримент, який поліпшує реальність.\nVI. По можливості впливу експериментатора на незалежну змінну\n1. Спровокований експеримент.\n2. Експеримент, на який посилаються.\nVII. За кількістю незалежних змінних\n1. Однофакторний (двовимірний).\n2. Багатофакторний (багатовимірний).\nVIII. За кількістю випробовуваних\nIX. За способом виявлення зв'язків між змінними (за процедурою варіювання експериментальної ситуації)\n1. Інтрапроцедурний (всередині).\n2. Інтерпроцедурний (між).\n3. Крос-процедурний (перетин).\nX. За типом зміни незалежної змінної\nРеальний (конкретний) експеримент - це досвід, який проводиться в дійсності в конкретних експериментальних умовах. Саме реальні дослідження дають фактичний матеріал, який використовується як в практичних, так і в теоретичних цілях. Результати досвіду справедливі для конкретних умов і популяцій. Їх перенесення на більш широкі умови носить імовірнісний характер.\nУявний експеримент - уявний досвід, нездійсненний в дійсності. Іноді до цього розряду відносять і уявні маніпуляції з приводу організації та проведення в майбутньому планованого реального експерименту . Але таке попереднє «програвання» в думці реального досвіду - фактично його обов'язковий атрибут, який реалізується на підготовчих етапах дослідження (постановка проблеми, висунення гіпотези, планування).\nДискусії з приводу «емпіричності» або «теоретичності» уявного експерименту нам здаються нескінченними і безперспективними, оскільки межа між відповідними видами знань і досліджень досить умовна. Прихильники теоретичного характеру уявного експерименту зазвичай посилаються на те, що його застосування пов'язане, головним чином, з висуненням і розробкою гіпотези [177, с. 167], а не з етапом збору даних про досліджуваному об'єкті. Це дійсно так. Уявний експеримент застосовується в основному з метою більш чіткого усвідомлення гіпотези, що висувається і для порівняння з реальним досвідом як еталон. Однак в ньому присутні всі ознаки і елементи емпіричного реального експерименту, але тільки в умовному і ідеальному вигляді: здійснюється пряме вторгнення експериментатора (нехай уявне) в життєдіяльність об'єкта (нехай представленого у вигляді ідеальної моделі); здійснюється суворий (нехай і умовно) контроль і фіксація всіх змінних і відповідей; допускається будь-яку кількість повторень досвіду; досягається однозначність розуміння результатів експерименту і т. д. В якості основних різновидів уявного експерименту виступають ідеальний, нескінченний і бездоганний експерименти.\nІдеальний експеримент - це експеримент, в якому на залежну змінну відсутні будь-які впливи крім однієї незалежної змінної. У реальності виключити додаткові впливу безлічі привхідних факторів неможливо. Тому ідеальний експеримент в дійсності неможливий. На практиці наближення реального досвіду до ідеального реалізується шляхом контролю додаткових змінних, викладеного при описі експериментальної процедури.\nНескінченний експеримент - експеримент, що охоплює всі можливі експериментальні ситуації для всієї досліджуваної популяції (генеральної сукупності). У реальності безліч таких ситуацій безмежно внаслідок величезних, а часто і невідомих, розмірів генеральної сукупності і незліченної кількості діючих на випробуваного факторів. Облік всього цього нескінченного безлічі ситуацій виконаємо тільки в фантазії дослідника. Внаслідок своєї безмежності (в розмаїтті і в часі) такий експеримент і отримав назву нескінченного. Практична безглуздість нескінченного експерименту полягає в протиріччі з однією з основних ідей емпіричного дослідження - перенесення результатів, отриманих на обмеженій вибірці, на всю генеральну сукупність. Він потрібен тільки як теоретична модель.\nБездоганний - це експеримент, який поєднає в собі риси і ідеального, і нескінченного експериментів. Як еталон вичерпного експерименту, дає можливість оцінити повноту і, відповідно, недоліки конкретного реального досвіду.\nДослідницький експеримент - це досвід, націлений на отримання нових знань про об'єкт і предмет вивчення. Саме з цим видом дослідів зазвичай асоціюється поняття «науковий експеримент», оскільки головна мета науки - пізнання невідомого. У той час як дві інші різновиди експерименту за критерієм мети носять переважно прикладний характер, дослідний експеримент здійснює в основному пошукову функцію.\nУ психологічних дослідженнях зазвичай мова йде про досліди, які постачають дані про поведінку людей і тварин, про різних психічних явищах. Але, мабуть, сюди ж слід віднести і експерименти, що сприяють розробці і вдосконаленню емпіричних методів. У цих випадках в якості предмета дослідження виступають не власне психічні явища, а способи їх вивчення. У зарубіжній літературі цей різновид експерименту іноді позначається терміном «впорядкує експеримент» , що в російській мові можна зрозуміти дещо інакше, а отже, і не може бути рекомендований до вживання.\nРаніше вже вказувалося, що іноді дослідницьким (пошуковим, експлораторного) експериментом називають досвід, який виявляє наявність (або відсутність) причинного зв'язку між незалежною і залежною змінними . На нашу думку, встановлення в досвіді наявності причинно-наслідкових зв'язків визначає не вид експерименту, а рівень його інформативності. У науці цей рівень прийнято називати факторним рівнем експерименту.\nДіагностичний (обслідувальний) експеримент - це досвід-завдання, що виконується випробуваним з метою виявлення або вимірювання у нього будь-яких якостей. Нового знання про предмет дослідження (як особистості) ці досліди не дають. Фактично це тестування. Але в кожному тесті, по-перше, присутні всі основні елементи експеріментатьного методу: випробуваний, його відповіді, дослідник, експериментальна ситуація. По-друге, процедура тестування в загальних рисах збігається з процедурою експерименту. По-третє, якщо про предмет дослідження (тому чи іншому психічному явищі) тут нових знань не отримують, то про об'єкт (конкретна людина або тварина) нові відомості отримати можна. Все це в поєднанні з розширювальним тлумаченням поняття «експеримент» дозволяє розглядати деякі види діагностичних методик як специфічні експерименти, спрямовані на з'ясування індивідуальних відмінностей.\nСюди в першу чергу відносяться об'єктивні тести, т. Е. Такі випробування, де обстежуваний повинен досягти якихось результатів у певному виді діяльності. Такі психомоторні випробування, тести інтелекту, тести досягнень. З діагностичною метою часто застосовуються багато психофізіологічні і соціально-психологічні експерименти. Оскільки діагностична процедура носить характер обстеження об'єкта вивчення, то і діагностичні експерименти допустимо називати «обслідувальний».\nДемонстраційний експеримент - це досвід ілюстративного характеру, що супроводжує пізнавальні або розважальні заходи. Безпосередньою метою подібних дослідів є ознайомлення аудиторії або з відповідним експериментальним методом, або з отриманим в експерименті ефектом. Найбільшого поширення демонстраційні досліди знайшли в навчальній практиці. З їх допомогою навчаються освоюють дослідні та діагностичні прийоми. Нерідко ставиться і додаткова мета - зацікавити учнів відповідної областю знання. У науковій практиці до подібних експериментів вдаються в основному з метою більш повного пояснення і наочного уявлення видобутого наукового матеріалу і висунутих гіпотез. Застосовуються демонстраційні досліди і в сфері розваг. Особливо коли отримується психологічний ефект може викликати у публіки підвищений інтерес або веселий настрій.\nПопередній (розвідувальний) експеримент - це досвід, який здійснюється для уточнення проблеми і адекватної в ній орієнтування. З його допомогою зондуючого маловідомі ситуації, уточнюються гіпотези, виявляються і формулюються питання для подальших досліджень. Дослідження такого розвідувального характеру часто називаються пілотажними. На підставі отриманих в попередніх експериментах даних вирішуються питання про необхідність і можливості подальших досліджень в цій області і організації основних експериментів.\nПопередні експерименти крім зондування (розвідки) досліджуваної проблеми широко використовуються і для вирішення більш приватних завдань в рамках основного дослідження. Будемо вважати це вузьким значенням попереднього експерименту. Найбільш типові завдання в цих випадках: 1) ознайомлення випробовуваних з процедурою основного експерименту для повного з'ясування ними інструкції та запобігання можливих збоїв в подальшому; 2) налагодження експериментальної процедури. Зокрема, визначення оптимального режиму пред'явлення стимуляції в основних дослідах; 3) нівелювання (або усунення) впливу деяких внутрішніх додаткових змінних (наприклад, тривоги, недосвідченість, зростання досвіду в даній діяльності та т. П.). Подібні попередні експерименти, що проводяться в рамках основного дослідження, іноді називають ознайомлювальними. Підсумки цих експериментів, як правило, в основний масив даних наступних основних дослідів не включаються.\nОсновний експеримент - це повномасштабне емпіричне дослідження, яке виконується з метою отримання нових наукових даних щодо необхідної експериментатора проблеми. Отриманий в результаті результат використовується як в теоретичних, так і в прикладних цілях. Основному експерименту можуть передувати попередні як розвідувального, так і ознайомчого характеру.\nКонтрольний експеримент - це досвід, підсумки якого порівнюються з результатами основного експерименту. Необхідність в контролі може виникнути з різних причин. Наприклад: 1) виявлені помилки в проведенні основних дослідів; 2) сумніви в точності виконання процедури; 3) сумніви в адекватності процедури гіпотезі; 4) поява нових наукових даних, що суперечать отриманим раніше; 5) прагнення до додаткових доказів справедливості прийнятої в основному експерименті гіпотези і перетворенню її в теорію; 6) прагнення спростувати наявні гіпотези або теорії. Зрозуміло, що за ступенем точності і надійності контрольні експерименти не повинні поступатися основним.\nКонтрольні експерименти, так само як і попередні, можуть мати широке і вузьке тлумачення. Широке значення вони мають, коли є самостійне дослідження поза рамками основного експерименту, що виконується для перевірки його результатів. У цій функції контрольні експеріментиможно називати підтверджують (або спростовують). У ційзв'язку слід ще раз звернути увагу читача на те, що деякі автори підтверджують (конфірматорнимі) називають досліди, що розкривають вид причинно-наслідкового зв'язку між незалежною і залежною змінними . Але возможностьустановленія через емпіричне дослідження виду залежності між змінними, на наш погляд, визначає не вид експерименту, а рівень його інформативності. Зазвичай цей рівень називають функціональним.\nПро вузькому значенні контрольного експерименту можна казати в тих випадках, коли в дослідженні передбачені спеціаль- ні досліди, що відрізняються від основних відсутністю незалежної змінної і проводяться паралельно з ними з метою порівняння. Результати, одержані в цих допоміжних дослідах на «контрольних групах», служать фоном, на якому про-, є залежності, одержувані в основних дослідах на «екс-. тальні групах ». Цей методичний прийом уже згадувався під ім'ям «методу паралельних груп».\nВнутрішній експеримент - це реальний експеримент, де психічні явища викликаються або змінюються безпосередньо вольовим зусиллям випробуваного, а не впливом з зовнішнього світу. Експериментування проводиться в суб'єктивному просторі людини, де він грає роль і експериментатора, і випробуваного. Внутрішній вплив завжди включає в себе незалежну змінну, а в ідеалі тільки нею і повинно обмежитися. Це зближує внутрішній експеримент з уявним ідеальним.\nЗрозуміло, що такого роду експерименти можуть проводитися тільки добре підготовленими випробуваними. Вони повинні вміти зосередитися на досліджуваних явищах (своїх психічних процесах і станах), відокремлювати їх від супутніх психічних факторів, однозначно і грамотно повідомляти про свої переживання і враження і т. Д. Ясно, що подібні експерименти здійсненні тільки в рамках інтроспекції. Звідси і незначне їх поширення. Навіть інтроспекціоністів минулого рідко вдавалися до Самовплив, а воліли интроспекцию поєднувати з зовнішньої стимуляцією.\nЗовнішній експеримент - звичайний експериментальний спосіб вивчення психічних явищ, коли їх поява або зміна досягається за рахунок зовнішніх впливів на органи чуття випробуваного.\nЛабораторний (штучний) експеримент - це досвід, який ставить в штучно створених умовах, що дозволяють строго дозувати стимуляцію (незалежні змінні) і контролювати інші дії на випробуваного (додаткові змінні), а також точно реєструвати його відповідні реакції, що включають залежні змінні. Випробуваний знає про свою роль в експерименті, але його загальний задум йому зазвичай не відомий.\nОскільки забезпечення зазначених умов можливо, як правило, в спеціально обладнаних приміщеннях - лабораторіях, то і метод отримав назву лабораторного експерименту. Синонімом є термін - штучний експеримент, в якому підкреслюється неприродність експериментальної ситуації в даному виді досліджень. Всі міркування по співвідношенню цих позначень, висловлені під час розгляду лабораторного спостереження, справедливі і в даному випадку.\nЗавдяки штучності умов і регламентації поведінки випробуваного (через інструкцію) лабораторний експеримент відрізняється особливо високим ступенем достовірності, надійності і точності результатів.\nГоловним недоліком є низький рівень так званої «екологічної валідності», т. Е. Можливу невідповідність природним життєвих ситуацій. Обумовлена ця «віддаленість від життя» наступними основними факторами. По-перше, випаданням з експериментальної ситуації істотних для досліджуваного явища умов. Так, в досвіді по заучування безглуздих складів відсутні смислові зв'язки, які виступають однією з провідних детермінант в роботі людської пам'яті. В експериментах по вимірюванню сенсорної чутливості або часу реакції зазвичай відсутній фактор значущості сигналу, який в життєвих ситуаціях відіграє найважливішу роль і має великий вплив на загостреність психічних реакцій. Друга причина «відриву від життя» - це аналітичність лабораторного експерименту. Вона полягає в тому, що в досвіді зазвичай яке-небудь психічне явище розглядається окремо від інших. Так, вивченню підлягають будь-які види відчуттів, пам'яті, емоцій і т. Д. Аналіз в експерименті превалює над синтезом. Третім важливим негативним фактором виступає абстрактність лабораторного експерименту. Вона виражається в його відриві від практичної діяльності людини. Розкриваються в штучних умовах закономірності носять досить загальний характер. Часто додаток цих закономірностей до практиці обертається механічним перенесенням результатів, отриманих в одних умовах, на інші, зовсім іншого роду.\nІ все-таки претензії з приводу «нежиттєвості» лабораторного експерименту не можуть похитнути його статусу найбільш точного наукового методу. До сих пір вважається, що лабораторним експеримент - це «вища форма емпіричного знання». Erdf * домінуюче становище в науці незаперечно. Класичні зразки лабораторного експерименту дають психофізичні методи і способи вимірювання часу реакції.\nПриродний (польовий) експеримент - досвід, який здійснюється в звичайних для випробуваного умовах з мінімумом втручання в його життя з боку експериментатора. Пред'явлення незалежної змінної як би «вплетено» природним чином в звичайний хід його діяльності. Залежно від виду виконуваної роботи і відповідної ситуації розрізняють і види природного експерименту: в умовах спілкування, трудової, ігрової, навчальної, військової діяльності, в умовах побуту і дозвілля. Специфічний вид подібного типу експериментів - слідчий експеримент, в якому штучність процедури поєднується з природністю умов протиправних дій.\nЗазвичай, якщо це можливо з організаційних та етичних міркувань, випробувані не інформуються про проведення експерименту і, природно, вони не підозрюють про свою роль в ньому. Експериментальні завдання або зовнішня стимуляція постають тут як невід'ємна частина виконуваної ними роботи.\nПриродний експеримент являє собою в певній мірі проміжну форму між експериментом і об'єктивним спостереженням. Дійсно, Обсерваційна складова тут більш вагома, ніж в лабораторному експерименті. Деякі риси методу спостереження навіть проявляються сильніше експериментальних особливостей. Так, ініціатива експериментатора виразно проступає лише в період підготовки досвіду і «впровадження» необхідних завдань в процес подальшої діяльності випробуваного. Протягом же подальшого часу дослідник, як правило, грає більш-менш пасивну роль спостерігача. Далі, експериментатор в цьому випадку практично не має змоги строго контролювати і підтримувати на постійному рівні більшість додаткових змінних як внутрішнього, так і зовнішнього роду. Дуже важко і варіювати умови розвитку досліджуваних явищ. Непросто йде справа з повторюваністю експериментів, так як відтворити ідентичні ситуації в природних умовах практично неможливо. Крім того, експериментатор зазвичай позбавлений і можливості суворої реєстрації як залежною, так і незалежної змінної. Тому результати тут здебільшого представляються в описовій формі.\nАле зате природний експеримент значно «ближче до життя», ніж лабораторний. Особливо широке застосування цей вид дослідів знаходить в прикладних дослідженнях і в сфері соціально-психологічної проблематики.\nСинонімом природного експерименту виступає «польовий експеримент». Все сказане про подібний термін щодо польового спостереження доречно і тут. Пріоритет у розробці та впровадженні природного експерименту в психологію і педагогіку належить А. Ф. Лазурський .\nФормуючий експеримент - це метод активного впливу на випробуваного, що сприяє його психічному розвитку і особистісного зростання. Головні сфери застосування цього методу - педагогіка, вікова (в першу чергу, дитяча) і педагогічна психології. Активна дія експериментатора полягає головним чином у створенні спеціальних умов і ситуацій, які, по-перше, ініціюють появу певних психічних функцій і, по-друге, дозволяють цілеспрямовано їх змінювати і формувати. Перше характерно і для лабораторного, і для природного експерименту. Друге - специфіка даної форми експерименту. Формування психіки і особистісних властивостей - процес тривалий. Тому формуючий експеримент зазвичай здійснюється тривалий час. І в цьому відношенні може бути віднесений до лонгітюдному дослідженню.\nПринципово подібний вплив може призводити і до негативних для випробуваного або суспільства наслідків. Тому надзвичайно важливі кваліфікація і добрі наміри експериментатора. Дослідження подібного роду не повинні шкодити фізичному, психічному і моральному здоров'ю людей.\nПевною мірою формує експеримент займає проміжне положення між лабораторним і природним. З лабораторним його зближує штучність створення спеціальних умов, а з польовим - природний характер цих самих умов. Переважне застосування формуючого експерименту в педагогіці призвело до розуміння цього методу як однієї з форм психолого-педагогічного експерименту. Іншою формою психолого-педагогічного експерименту тоді розглядається експеримент констатуючий, що дозволяє лише реєструвати той чи інший феномен або рівень його розвитку у дітей . Звісно ж все-таки, що ієрархія понять повинна бути іншою хоча б тому, що поняття «формування» ширше педагогічних понять «навчання» і «виховання». Процедура формування може відноситися не тільки до одухотвореній світу, але і до світу неживому. Що ж стосується формування психічних якостей, то воно може бути застосовано не тільки до людини, але і до тварин. Власне, на цьому грунтується навчення тварин.\nПоза педагогічного контексту розглядає формуючий експеримент Б. Ф. Ломов, коли аналізує проблему впливу експериментатора на відповіді випробуваного [194, с. 41]. І психолого-педагогічний експеримент тоді виступає як окремий випадок формує. Можна навести й інші приклади конкретизації формуючого експерименту, які виконують не тільки педагогічні функції. Так, експериментально-генетичний метод дослідження психічного розвитку, запропонований Л. С. Виготським, спрямований на вивчення формування різних психічних процесів [72, 73]. Розвитком експериментально-генетичного методу як дослідницького, діагностичного та навчального прийому є метод планомірно-поетапного формування розумових дій, запропонований П. Я. Гальперіним .\nШироке поширення отримав навчальний експеримент, основним завданням якого є варіювання змісту і форм навчальної діяльності людини з метою визначення впливу цих змін на темпи і особливості психічного (в першу чергу, розумового) розвитку людини. Як бачимо, і в цьому варіанті дослідницька складова не поступається навчальної. А саме навчання може проводитися не тільки в педагогічному плані, але і в професійному.\nВеликий внесок у розробку, вдосконалення і застосування цих методів внесли вітчизняні психологи Л. А. Венгер, П. Я. Гальперін, В. В. Давидов, А. В. Запорожець, Г. С. Костюк, О. М. Леонтьєв, А . А. Люблінська, Д. Б. Ельконін.\nСуть формуючого експерименту в контексті дитячої психології дуже точно сформулювала Л. І. Божович: це метод «вивчення особистості дитини в процесі його активного і цілеспрямованого виховання» [38, с. 129].\nВ якості синонімів формуючого експерименту крім навчає і психолого-педагогічного вживають ще безліч інших термінів: перетворює, творчий, творчий, який виховує, генетико-моделюючий експеримент, метод активного формування психіки і навіть психотерапевтичний експеримент [169, с. 129].\nБлизька до щойно розглянутому поділу на лабораторний і природний види експерименту класифікація, запропонована Р. Готтсданкер . Він виділяє приблизно за тим же критерієм (ступінь втручання експериментатора в діяльність випробуваного) два різновиди експерименту: дублюючі і поліпшують реальний світ.\nЕксперименти, що дублюють реальність, - це досліди, що моделюють конкретні ситуації реальному житті, результати яких мають невисокий рівень узагальнення. Їх висновки застосовні до конкретних людей в умовах конкретної діяльності, тому їх ще називають експериментами повної відповідності. Ці досліди переслідують суто практичні цілі. Даний тип експерименту близький до природного типу за класичною угрупованню.\nЕксперименти, що поліпшують реальність, - це досліди, в яких зміни піддаються тільки деякі, що підлягають вивченню змінні. Решта змінні - стабільні. Цей тип схожий з лабораторним експериментом за загальноприйнятою класифікацією.\nНаведена класифікація Р. Готтсданкер останнім часом деякими дослідниками кваліфікується як «надумана і архаїчна», оскільки «в розвинених науках прагнуть уникати« прямого замикання »експериментальний результат - реальність, бо зрозуміло, що експеримент будується виходячи з вимог перевіряється теорії, а не з вимог відповідності реальності »[120, с. 103]. Така критика обумовлена розумінням того, що зовнішня валідність психологічного експерименту як гранична адекватність експериментальної ситуації життєвим обставинам, по-перше, є недосяжною принципово  і, по-друге, актуальна лише в прикладних, але не в фундаментальних дослідженнях. Але тоді всі ці критичні стріли з тим же успіхом треба направити і на розподіл експерименту на «нежиттєвий» лабораторний і «близький до життя» природний.\nКлод Бернар запропонував розрізняти два види експерименту: спровокований і на який посилаються. Поль Фресса вважав цей поділ вельми корисним в психології .\nСпровокований експеримент - це досвід, в якому експериментатор сам впливає на незалежну змінну. Зміни НП можуть бути як кількісними, так і якісними. І тоді спостерігаються експериментатором результати (у вигляді реакцій випробуваного) як би їм же і спровоковані. Очевидно, що переважна більшість експериментальних досліджень відноситься саме до цього виду. П. Фресса не без підстав називає цей тип експерименту «класичним».\nЕксперимент, на який посилаються, - це досвід, в якому зміна незалежної змінної здійснюється без втручання експериментатора. Сюди відносяться зміни особистості, мозкові ушкодження, культурні відмінності і т. П. На думку П. Фресса, ці випадки дуже цінні, «так як експериментатор не може вводити змінні, дія яких була б повільним (система виховання), і не має права експериментувати на людину, якщо його експеримент може викликати серйозні і незворотні фізіологічні або психологічні порушення »[388, с. 12]. Можуть бути випадки, коли експеримент по одним змінним - спровокований, а за іншими - на який посилаються.\nОднофакторний (двовимірний) експеримент - це експеримент з однією незалежною і однієї залежної змінними. Оскільки є тільки один впливає на відповіді випробуваного фактор, остільки досвід і називається однофакторном або однорівневим. А оскільки є дві вимірювані величини - НП і ЗП, остільки експеримент називається двовимірним або бівалентним. Виділення тільки двох змінних дозволяє вивчити психічне явище в «чистому» вигляді. Реалізація такого варіанта дослідження здійснюється за допомогою описаних вище процедур контролю додаткових змінних і пред'явлення незалежної змінної. Основна маса експериментального матеріалу в психології здобута за допомогою однофакторних дослідів. Нагадаємо, що вони поки є основним інструментом вивчення психічних явищ на функціональному рівні, т. Е. На рівні, що дозволяє встановлювати функціональні залежності між змінними. Зрозуміло, що реалізується однофакторний експеримент в лабораторних умовах.\nБагатофакторний (багатовимірний) експеримент - це експеримент з кількома незалежними і зазвичай однією залежною змінними. Не виключається і наявність кількох залежних змінних, але цей випадок поки вкрай рідкісний в психологічних дослідженнях. Хоча, мабуть, за ним майбутнє, так як реальні психічні явища завжди є надзвичайно складну систему безлічі взаємодіючих факторів. До них може бути застосовано поширене в науці назву «погано організованих систем», яке якраз і підкреслює множинність детермінації їх прояви [74, 230].\nБагатофакторне експериментування розвивалося по двох головних напрямках. Перша пов'язана із згадуваним уже англійським вченим Р. Фішером, розробником дисперсійного аналізу. В основі цього підходу лежать ідеї статистичних закономірностей. Другий напрямок пов'язаний з ідеями кібернетики [65, 66]. Мабуть, цією обставиною обумовлено позначення багатофакторного експерименту терміном «кібернетичний експеримент» [177, 190]. До теперішнього часу, мабуть, обидва напрямки злилися воєдино і важко розрізняються.\nУ психології багатофакторний експеримент застосовується в ситуаціях, коли виключити або знівелювати вплив додаткових змінних неможливо або коли по завданню дослідження потрібно з'ясувати спільне вплив на випробуваного декількох незалежних змінних. Природно, в цю систему включають фактори, які піддаються обліку (а ще краще і вимірюванню).\nТаким чином, чого не можна домогтися прямої маніпуляцією змінних в однофакторном експерименті, можна досягти шляхом статистичного аналізу безлічі змінних в багатофакторному експерименті. Звичайним способом подібного аналізу є дисперсійний аналіз (і його модифікації). Раціоналізація процедури багатофакторного експерименту досягається за допомогою викладеного вище процесу планування експерименту. Головне достоїнство методу - наближення експериментальної ситуації до реальних умов життєдіяльності випробуваного. Значно знижується ризик спотворення або «забруднення» результатів побічними явищами, який притаманний однофакторном варіанту. Тут замість спроб усунути контамінірующіе ефекти (взаємовплив) проводиться їх вивчення. «Аналіз зв'язків між досліджуваними ознаками дозволяє виявити найбільше число прихованих структурних факторів, від яких залежать спостережувані варіації вимірюваних змінних» [212, с. 5].\nВ даний час психологічна наука вважає, що спостерігаються вихідні ознаки поведінки індивіда - це тільки поверхневі індикатори, побічно відображають приховані від прямого спостереження риси особистості, знання яких дозволяє просто і зрозуміло описати індивідуальну поведінку. Вважається, що цих прихованих рис (дійсно визначають поведінку факторів) менше, ніж поверхневих. Описи через фактори як системи взаємопов'язаних зовнішніх ознак значно економніше описів через ці зовнішні ознаки. Таким чином, багатофакторний експеримент сприяє виявленню справжніх, сутнісних детермінант поведінки людини. Очевидно, що многофакторное експериментування з успіхом може застосовуватися в областях, де поведінка вивчається в природних умовах.\nПроте багатофакторний експеримент поки що тільки завойовує рівне становище з однофакторном. Основними причинами такої ситуації вважаються: 1) труднощі (або іноді нездатність) вирватися зі звичних стереотипів про правила проведення досліджень і 2) мале число публікацій по теорії багатовимірних досліджень.\nСиноніми багатофакторного експерименту: багаторівневий; багатовимірний, мультівалентний експеримент\nІндивідуальний експеримент - досвід з одним випробуваним.\nГруповий експеримент - досвід з декількома випробуваними одночасно. Їх взаємовпливу можуть бути як суттєвими, так і незначними, можуть враховуватися експериментатором або не враховуватися. Якщо взаємовпливу випробовуваних один на одного обумовлені не тільки соприсутствие, а й спільною діяльністю, то можливо говорити про колективне експерименті.\nІнтрапроцедурний експеримент (лат. Intra - всередині) - це експеримент, в якому все експериментальні ситуації (а по суті, все значення незалежної змінної) пред'являються одному і тому ж контингенту випробуваних. Якщо випробуваний один, т. Е. Здійснюється індивідуальний досвід, то говорять про інтраіндивідуальний експерименті. Порівняння відповідей цього випробуваного, отриманих в різних ситуаціях (для різних значень НП), і дає можливість виявити залежності між змінними. Особливо зручний цей варіант при кількісних змінах НП для визначення функціональних залежностей.\nМожлива реалізація даної процедури і в груповому варіанті. Такі досліди зазвичай присвячені вивченню міжособистісних відносин в різних соціальних групах. Тоді досліди можна назвати штрагрупповимі. Справедливості заради треба сказати, що у відомій нам літературі термін «інтрагрупповой експеримент» відсутня. Його передбачається поки розглядати як логічне доповнення до інтраіндивідуальний. Головна мета таких експериментів - виявлення загальних закономірностей для тієї чи іншої популяції.\nІнтерпроцедурний експеримент (лат. Inter - між) - експеримент, в якому різним контингентам випробовуваних пред'являються однакові експериментальні ситуації. Робота з кожним окремим контингентом здійснюється або в різних місцях, або в різний час, або різнимиекспериментаторами, але по ідентичним програмам. Головна мета подібних дослідів - з'ясування індивідуальних або міжгрупових відмінностей. Природно, що перші виявляються в серії індивідуальних дослідів, а другі - групових. І тоді в першому випадку говорять про інтеріндивідуального експерименті, по-другому - про интергрупповой, або частіше межгрупповом експерименті.\nКрос-процедурний експеримент (англ. Cross - перетинати) - це експеримент, в якому різним контингентам випробовуваних пред'являються неоднакові ситуації. Якщо випробовувані працюють поодинці, то мова йде про крос-індивідуальному експерименті. Якщо ж кожної ситуації відповідає певна група випробовуваних, то це - крос-груповий експеримент, який іноді називають міжгрупових, що є термінологічною неточністю. Груповий - це синонім інтер, а не крос-групового експерименту. Зазначена неточність виникає або через неадекватну перекладу іноземних джерел, або з-за недбалого ставлення до термінології.\nЦей тип експерименту використовується з рівним успіхом як для вивчення загально психологічних, так і диференційно-психологічних факторів і закономірностей. Реалізація крос-процедури характерна для багатофакторного експериментування.\nКількісний експеримент - це досвід, в якому незалежна змінна може зменшуватися або збільшуватися. Ряд її можливих значень являє собою континуум, т. Е. Безперервну послідовність величин. Ці значення, як правило, можуть виражатися чисельно, оскільки НП має одиниці виміру. Залежно від природи НП її кількісне уявлення може здійснюватися різними способами. Наприклад, часовий інтервал (тривалість), дозування, вага, концентрація, число елементів. Це фізичні показники. Кількісне вираження НП може реалізовуватися і через психологічні показники: як психофізичні, так і психометричні.\nКількісний характер НП ще не гарантує отримання метричних (інтервальних і пропорційних) експериментальних даних, але є їх істотною передумовою.\nЯкісний експеримент - це досвід, в якому незалежна змінна не має кількісних варіацій. Її значення постають тільки як різні якісні модифікації. Приклади: статеві відмінності популяцій, модальностние відмінності сигналів і т. П. Граничний випадок якісного представлення НП - це її наявність або відсутність. Наприклад: присутність (відсутність) перешкод.\nТема 10. Лекція\nТема 7. Характеристика неексперіментальних методів дослідження 11 сторінка «-- попередня | наступна --» Тема 10. Експериментальні змінні і способи їх контролю


Як підготуватися до другої вагітності Про вагітність і пологи\nЯк підготуватися до другої вагітності\nОпубліковано lady в Пт, 12/16/2011 - 5:43, в категорії\nЩе тільки недавно здавалося б на світ з'явилося ваше ненаглядне дитя, ви йому невимовно раді, але час йде, і ось ви вже подумує про народження ще однієї крихти. Щож, бажання гарне, але до цієї події варто підготуватися.\nЛікарі рекомендують почекати з другої вагітністю близько 1,5-2 років після перших пологів. Якщо пологи закінчилися кесаревим розтином, можливо, доведеться почекати ще більше. При підготовці до другої вагітності, необхідно перевірити стан матки, яєчників, шийки матки за допомогою УЗД, при необхідності зробити кольпоскопію. Якщо попередні пологи закінчилися кесаревим розтином, то перед тим як планувати другу вагітність, варто перевірити стан рубця. Так само необхідно провести аналізи на приховані інфекції. І якщо аналізи будуть не втішними провести лікування.\nВи можете завагітніти, коли після пологів відновиться менструальний цикл. Якщо вагітність настає протягом першого року після народження дитини, організм несе дуже велике навантаження т. К. Він просто не встигає добре відновитися. Догляд за маленькою дитиною забирає багато сил, і нова вагітність може протікати не так добре як перша. Ускладнення може викликати і годування грудьми, немовля може просто відмовитися від молока через те, що воно набуло неприємний для нього смак. Іноді лікарі не рекомендують жінці годувати дитину грудьми, особливо на пізніх термінах вагітності, через ризик передчасних пологів.\nАле якщо ви все ж зважилися на погодок, то просто необхідно поговорити про це з вашим гінекологом, і якщо він дає вам добро, то можете, після всіх необхідних обстежень приступати до планування.\nДруга вагітність, так само як і перша, триває близько 40 тижнів. При цьому не важливо, на якому терміні жінка народила в перший раз. Другі пологи зазвичай проходять трохи швидше, ніж перші і, як правило, легше. Друга вагітність помітна раніше. Наукового підтвердження цьому факту немає, але більшість жінок відзначають, що перша вагітність ставала помітною пізніше, ніж друга. Це не можна пояснити розтягуванням матки: після кожних пологів вона швидко повертається до своїх первісних розмірів. Але ось уже зазнала розтягування черевна стінка при другій вагітності, можливо, швидше піддається розтяжці. І ще: при повторній вагітності жінка не тільки на кілька тижнів раніше відчуває рухи дитини, можливо, вона також раніше починає "випромінювати" її\nПісля народження своєї першої дитини Ви набралися досвіду, багато чого дізналися, по-новому поглянули на життя. І це чудово, якщо Ви вирішили подарувати життя ще одному малюк\nВагітність другим. Готуємося до другого дитині Коли ви вагітні вперше і вся сім'я з нетерпінням очікує первістка - увагу чоловіка і родичів до вас безроздільно. Чоловік носиться з вами, як з кришталевою хащами і просто пилинки з вас здуває. Але ось малюк народився, виріс і ваша родини чекає вже другу дитину - братика або сестричку для першого. З якими труднощами і особливостями може зіткнутися вагітна і вся сім'я на цей раз. Глобально відрізняє першу вагітність від другої (і наступних) відсутність часу і неможливість розпоряджатися собою. Простір будинку, сили і увагу мами, а нерідко ще й тата, бабусі і няні зайнято первістком. У жінки немає або майже немає часу на себе. Адже діти мають властивість газоподібне - вони займають весь наданий їм об'єм уваги. Так що перша дитина може вимагати нескінченної турботи.\nУважне ставлення до другої вагітності вимагає великих зусиль\nВам здається, що у вас абсолютно немає часу на те, щоб зробити гімнастику для вагітних, вичавити собі сік, сходити в басейн або зайвий раз відпочити - але той, хто сидить всередині вас - теж людина. І піклуючись про себе під час вагітності, насправді ви дбаєте про майбутню дитину, про його здоров'я і стабільності його психіки.\nКрім того, виділяючи час на свої потреби і специфічно вагітні заняття, ви м'яко, поволі готуєте себе, дитину і близьких до прийняття нового члена сім'ї.\nАдже і на нього буде потрібно час, і чималий. Місяці вагітності - хороша можливість для все членів сім'ї «посунутися» і звільнити психологічний простір для новенького. І робити це потрібно, розвантажуючи вагітну маму. Даючи їй кожен день протягом години або двох побути не хазяйка будинку, не мамою при виконанні всіх обов'язків, а просто вагітної.\nІ жінці потрібно вчитися планувати свій день, свій тиждень так, щоб залишався час вільний, не зайняте ніякими справами. На цей час не можна економити, а присвячувати його ви можете гімнастики, прогулянці на самоті і думкам про дитину, що розслаблює ванні.\nПідготуйтеся до настання нового року за Східним календарем-Все буде добре-Випуск 528-08.12.2015\nДень, за який ви тільки втомилися і ніяк не подбали про себе можна вважати не зовсім вдалим.\nНе намагайтеся відтворювати неробство і свободу від домашнього хорзяйства в період першої вагітності - тієї кількості вільного часу у вас не буде навіть при зробленому організації дня. Але ввечері, коли ви всіх укладіть і переробите справи (але тільки найнеобхідніші), постарайтеся залишити шматочок сил і присвятіть хоча б півгодини занурення в свою вагітність.\nМамі під час вагітності потрібно не боятися проявляти слабкість , безпорадність і приймати турботу від всіх членів сім'ї, а в першу чергу від чоловіка і дитини. Часто в тих випадках, коли саме мама стає ініціатором збільшення сім'ї, або якщо нова вагітність викликає протидію з боку ближніх, у жінки виникає бажання довести всім, що вона справляється з ситуацією і все абсолютно нормально. І через це вагітна звалює на себе більшу кількість обов'язків і роботи по дому, ніж те, з яким вона в силах розібратися без перенапруги. Це абсолютно зайве і може привести до перевитрати сил, які так знадобляться вам після пологів.\nДбайливе ставлення до себе з боку близьких під час другої вагітності потрібно м'яко «спровокувати».\nНе намагайтеся все встигнути і впоратися з усіма обов'язками і справами на «тверду п'ятірку». Вашим близьким буде корисно зрозуміти, що не тільки вагітна дружина і мама може про всі дбати, але і вона сама - істота, що потребує уваги, підтримки і трепетне ставлення.\nРенесанс в подружніх стосунках\nПотрібно добре усвідомлювати, що швидке народження другої дитини не тільки велика радість, а й значна нова навантаження на подружню підсистему сімейного організму.\nНе так давно завершився процес адаптації подружжя один до одного, виник договір про поділ ролей і розподіл обов'язків в сім'ї. Подружня діада перетворилася в тріаду «тато-мама-дитина». З усіма цими завданнями зовсім не просто впоратися. А швидке народження ще одного члена сім'ї - це нове завдання, нова висота, яку належить узяти подружній парі.\nДругу вагітність можна і потрібно сприймати як час перепочинку. Період, коли одне немовля підріс, а інший ще не народився варто використовувати на зміцнення відносин між вами, дорослими. НЕ намагайтеся за місяці вагітності додають первістку все, що тільки можете. Він і так отримав більше, ніж необхідно. А ось чоловіки часто виявляються закинутими. Дружина освоює нову професію материнства, стає експертом з усіх питань, пов'язаних з вихованням, розвитком, лікуванням, навчанням. А чоловікові залишаються крихти, залишки.\nПід час другої вагітності потрібно спробувати виявити і компенсувати брак уваги і турботи по відношенню до чоловіка. Тому що потім знову стане не до нього. Немовлята потужно перемикають фактично вся увага жінки на себе. Але поки ви ще вагітні - нехай чоловік відчує, що вам є до нього справу. Що люблять і піклуються у вашій родині не тільки про дітей. Тоді він стане вам союзником і помічником, а не ображеним трудоголіком. Обов'язково виділяйте хоча б один вечір на тиждень на похід удвох в гості, кіно або кафе.\nА старшому корисно буде бачити, що батьки можуть йти кудись удвох, без нього. Що вони не тільки тато і мама, але ще і чоловік і дружина.\nНеадекватне ставлення родичів до додатку\nВ сім'я, які виростили всього по одній дитині існує уявлення, що більше одного - вже багато і не потрібно. І хоча для демографії це катастрофа, а держава витрачає чималі гроші на те, щоб підвищити народжуваність, однодітні бабусі і дідусі часто непохитні: у вас вже є один хороший дитина, навіщо вам другий?\nДіти будуть ревнувати один до одного, битися і сваритися.\nЗвучати можуть і такі слова: другим займайтеся самі, ми не зможемо його любити так само, як першого.\nПід час вагітності подібні розмови можуть сильно псувати настрій. Пам'ятайте про те, що зазвичай, коли другий малюк народжується і трохи підростає, бабусі і дідусі беруть його і люблять не менше. Більш того, існують спостереження психологів про те, що одна з прабатьківських сімей «привласнює» собі одного з дітей, а інша - другого. Найчастіше це пов'язано з зовнішньою схожістю, або подібністю здібностей і обдарувань.\nА різка реакція на звістку про нову вагітність і бабусь і дідусів пов'язана з одним із законів сімейної динаміки: многопоколенного сім'я може проблематично реагувати на звістку про швидке народження дітей в тому випадку, якщо дітей повинно стати більше, ніж було в родині у батьків.\nБатьки, які виростили двох дітей, можуть насилу приймати народження третьої дитини в родині сина або дочки.\nЯкщо реакція попереднього покоління реєструватися вас - постарайтеся витрачати на неї якомога менше нервової енергії, а головне - не намагайтеся переконувати. Життя візьме своє, і як тільки у вашого младшенького з'являться перші досягнення, бабуся і дідусь, які й чути про нього не хотіли, будуть з гордістю показувати знайомим фотографії малюка і говорити: «дивіться, який у нас внук!»\nЩе однією потенційною небезпекою, що виходить від родичів, може стати бажання співпрацювати з старшим більше, ніж потрібно. Боєздатні бабусі можуть налаштовуватися забрати старшого до себе або під своє крильце. У моїй практиці кілька років тому був кричущий випадок, коли любляча бабуся говорила онукові: «ось, народиться у мами малюк, ти їй станеш не потрібен. Ну та нічого, у тебе є я, я тебе не залишу. Тільки ти маленького щось в кімнату до себе не пускай, а то він всю її займе ». У цих словах все навпаки, ніж потрібно чути дитині під час другої вагітності мами.\nЧекаючи другого малюка не треба вкладати ні в свою голову, ні тим більше в голову дитини, що мама може не справлятися з двома; що мама чогось не може, з чимось не в силах впоратися.\nВід вагітної мами дитині треба чути: « Уявляєш, у нас є тато, бабуся, дідусь, кішка, а тепер буде ще й малюк ». Нехай старший сприймає майбутнє народження малюка як додаток в господарстві.\nВагітні можуть побоюватися повторення негативних сімейних сценаріїв у відносинах між їх дітьми. І ці думки теж можуть отруювати час очікування другої дитини, паралізуючи волю мами до правильних змін. Нерідкі думки такого роду: «Я була наймолодшою дитиною і мене любили менше. Бідний мій другий - я постараюся дати йому якомога більше, щоб тільки це не повторилося »Не варто накручувати себе, думаючи про те, що ця нелюбов між братами обов'язково повториться знову в нашій родині.\nОбидва варіанту не правильні, так як прогнозують перекоси у відносинах.\nУ першому випадку вагітна може налаштовувати себе і чоловіка на компенсаторний, занадто сильний варіант любові. Всі життєві сценарії, побудовані за принципом «від противного» занадто жорсткі і чреваті перекосами. У нашому прикладі молодша дитина ризикує бути залюблений і зніженим, а ставлення батьків до нього буде тривожним і гіперопікаючою.\nНе варто думати про те, що проблемні відносини між дітьми, які були у вашій родині, або в родині вашого чоловіка ви обов'язково успадкуєте. У тому, як складаються відносини між братами і сестрами немає ніякої визначеності, але дуже багато залежить від поведінки і слів батьків, зокрема і під час вагітності.\nТривоги вагітної мами: «а чи правильно я роблю?»\nВиношуючи вашій старшій братика або сестричку, ви робите найправильніше справу. Адже ви готуєтеся народити близької людини для свого первістка, людини, з яким він має жити, допомагаючи один одному. Багато жінок турбуються про те, що не зможуть полюбити свою другу дитину - адже вони люблять першого так сильно, як тільки можливо.\nБатьківська любов - хитра штука.\nОбсяг і кількість її не ділиться, а множиться після народження наступної дитини. Це складно собі уявити заздалегідь, тому що поки немає дитини - і місця в душі і серці для нього начебто немає - все зайнято старшим.\nАле ось людина народилася і серце ваше розширилося рівно настільки, щоб туди помістилася величезна любов до другого. Вона може бути зовсім іншої якості - різних дітей батьки люблять по-різному, але вона не менше. Уявити все це зараз ви не можете абсолютно нормально. Немає людини - немає любові до нього. Але потім він з'являється, і свого життя без нього ви вже не мислите. Згадайте, адже так було і зі старшим.\nНе дарма кажуть про батьків, які мають дітей «які ви багаті». Тому що з народженням кожної дитини душа стає ширше і більш здатною до любові і прийняття.\nЦе відбувається не моментально в годину пологів, але за перші тижні життя другого.\nЧас вагітності добре б повністю розслабитися і не мучити себе думками про те, звідки ж візьметься любов до нового дитині. На рівні фізіології ці процеси теж мають пояснення: дитина, проходячи по родових шляхах матері «включає» певні центри головного мозку, відповідальні за материнське поведінку, а надійшли в перші години після пологів у кров гормони катехоламіни повністю переключать все «настройки» материнського організму на нового немовляти.\nІ вам буде здаватися, що єдино можливий прекрасний дитина нормального кольору, ваги і розміру лежить тепер у ваших грудях.\nА ось старший - це величезний білий слоненя.\nТак що якщо про кого і варто турбуватися - так це про старшого.\nВарто постаратися, щоб вся материнська любов не перекочувала до малюка.\nВагітність і старша дитина:\nСтарші діти, первістки, часто стають кумирами всіх дорослих в сім'ї. Кілька поколінь родичів думають тільки про те, як би догодити довгоочікуваного онука чи племіннику. І не можна сказати, щоб таке ставлення йшло дитині на користь - серед єдиних дітей махрових егоцентриків набагато більше. Зніміть первістка з трону заздалегідь, адже вагітність - тривалий час. за яке можна багато чого змінити в житті сім'ї.\nЗміна стилю виховання первістка має відбутися поки мама ще вагітна, тоді йому легше буде прийняти братика або сестричку. Чи не долайте зміни рухливості останніх місяців вагітності: вони готують старшу дитину до того, що мама не всі його бажання може задовольнити відразу, а деякі ідеї (на кшталт екстремального лазання) і зовсім не підтримує і брати участь в них не збирається.\nДо кінця вагітності поведінку старшого дитини може змінюватися. Справа тут почасти в тому, що і вагітна мама стала вже не та - не хоче довго тримати на колінах, відмовляється тягати на руках, а якщо і не завжди відмовляється, то часто у неї на обличчі відсутнє вираження, а думки явно десь далеко.\nДитина може стати вимогливим і більш примхливим, частіше проситися на ручки і вимагати більшої турботи - і все це саме тоді, коли вагітній мамі так важко і не хочеться робити ніяких зайвих рухів. Справа в тому, що діти інтуїтивно передчувають, що закінчується час їх безроздільного панування. Вони відчувають, що мама не належить тільки їм. А оскільки словами сформулювати свої складні почуття діти ще не можуть, вони змінюють поведінку. Адже поведінка - ту мову, через який ваша дитина висловлює свої статки. Вчіться уважно читати поведінку старшого. Всі його дивацтва - це прохання про кохання, уваги і турботи.\nНе намагайтеся приховувати або долати зміни, що відбуваються під час вагітності у вашому ставленні до майбутнього старшому. Те, що змінюється в вас, готує його до ще більших змін, які відбудуться після народження малюка. Це правильні зміни в сімейній системі, так як виховувати одну дитину набагато складніше. Але того, хто якийсь час ріс єдиним потрібен час, щоб звикнути до зміни статусу. І не варто в цей період передавати старшої дитини на чужі руки, навпаки, ці місяці потрібно використовувати для того, щоб самостійно, своїми руками зробити свого первістка дійсно старшим, тобто привчити його до побутової самостійності, елементарної допомоги по дому.\nСтаршому потрібно пояснювати, що мамі потрібен відпочинок, і навіть додатковий сон. А він в цей час повинен їй не заважати. Пам'ятайте вірш Благининой «Мама спить, вона втомилася» . Якщо дитині більше ніж три з половиною роки - він цілком може зрозуміти такого роду вимога.\n«Мамі важко, животику не подобається» - такі слова, спокійно повторювані мамою, допоможуть старшому прийняти природні обмеження маминих можливостей в перші місяці після народження малюка.\nВнутрішньоутробне виховання і «технічне забезпечення» другої дитини\nЗазвичай молодші діти підготовлені до ситуації, в якій вони виявляться після народження, самим протіканням вагітності. Вони набагато менш вимогливі і легше пристосовуються до існуючої ситуації. Молодші звикають враховувати потреби свого старшого брата або сестри поки сидить в животі.\nЗі старшим мама себе дуже берегла, намагаючись не робити різких рухів і не піднімати важкого. Але в вагітність другим, особливо якщо діти народжуються з невеликою різницею, дотримуватися такої щадний режим фактично нереально. Як би ви не старалися себе жаліти, все одно старший буде залазити на руки, хотіти спілкуватися з дитиною в животі і пробувати дати йому соску. Його потрібно буде знімати з гірки і виймати з ванною, в загальному робити безліч зусиль, які в вагітність ніби й не потрібні.\nЯкщо ви відчуваєте себе виснаженою або перенапрягшейся - розрада тут одне: дитина, ще внутрішньоутробно, готується до того, як бути молодшим братом або сестрою. Вважається, що після народження молодші діти дізнаються голос старшого. Крім того, якщо ви в останні тижні вагітності починаєте жити в дитячому режимі, тобто рано лягати і спати вдень, то існує ймовірність того, що після народження ваш друга дитина з легкістю приєднається до графіку старшого. Адже біоритми закладаються в останні тижні перед пологами.\nЗ приводу можливості любові до другого вагітній мамі найкраще заспокоїтися. А оце робота побуту краще за новою продумати і змінити ще під час вагітності.\nКоштувати подбати про дрібниці в сімейної логістики - наприклад про те, як організувати сон малюка на балконі, і як спорудити в кожній кімнаті містечка, куди можна на час покласти немовля.\nНалаштовуйтеся на більш спартанське виховання другого.\nАдже ви не зможете при всьому бажанні присвятити йому весь свій час і увагу, як це було з першим. Кращий подарунок, який мама може зробити собі самій, старшому, та й маляті теж - це постаратися не привчати його засипати з грудьми в роті або на руках. Дослідники вважають, що немовлята, які засипають самостійно, мають більш тривалий і безперервний сон.\nНалаштуватися на засинання без рук треба ще в період вагітності. Просто згадайте про те, як довго доводилося вам укладати старшого, коли він був немовлям і уявіть собі, як вам доведеться стільки ж часу присвячувати цьому і тепер, і що в цей час буде робити ваш старшенький.\nОтже, чекаючи другого малюка, постарайтеся виправити перекоси у вашому сімейному житті. Важливо, щоб найголовнішим не лише на словах був ваш чоловік, і у вас був час і сили на спілкування з ним. Згадайте про те, що ви не тільки тато і мама. Головне, що ви чоловік і дружина.\nПроводьте тижні вагітності так, щоб вам не було соромно потім перед своєю другою дитиною, а він не відчував себе обділеним з самого початку. Якщо мужа не підключити до турботам про дружину під час другої вагітності - він може не так активно брати участь в дитині і після пологів. Якщо час до пологів пройде в тіні проблем старшої дитини - батькові і після пологів може бути складно переключитися на турботу про малюка.\nЗгадайте вагітність першою дитиною - і знову станьте вагітної парою, тобто люблячими подружжям, які готуються разом до найважливішої події в житті сім'ї. Нехай ваша любов примножиться разом зі збільшенням сім'ї. Діти повинні об'єднувати подружжя, а не роз'єднувати.\nПотрібно хоча б намагатися залишати час і сили і без сумнівів витрачати їх на себе, своє здоров'я, спокій. Вчіться радувати себе і дозволяйте собі поблажки. Якщо ви самі не станете піклуватися про себе і про майбутнє малюка, це буде складно робити вашим близьким. Уріжте «раціон уваги» першій дитині. Від цього він тільки виграє згодом. Чи не труїте себе марними думками і сумнівами - двоє дітей набагато краще, ніж один. У вашого первістка буде ігрова пара, а сімейна система придбає рівновагу.


Оксана Луцишина : Не червоніючи : новели : Відгуки читачів\nОксана Луцишина : Не червоніючи : новели : Відгуки читачів.\nВідгуки читачів на книжку Оксана Луцишина. Не червоніючи : новели. У жанрах Феміністичне, Збірки прози, Психологічне.\nНе червоніючи : новели\n— Факт, 2007. — 120 с.\nОксана Луцишина дає можливість читачу зануритись у жіночу сутність глибше, здається, ніж це взагалі можливо. Пристрасно, відверто, часом аж до жорстокості, молода авторка подає фотографію жінки «зсередини», змальовує певний ек-зистенційний шлях через призму ключових символів, таких як батьки, шлюб, дитина, чоловік-як-дитина, примирення із віком тощо.\n

О.Луцишина. Не червоніючи : новели

\nУривок з книжки Рецензії в пресі (0)\t Відгуки читачів (1)\t Де купити (3)\t Скачати файл\nольга-марія (Оцінка: Варто прочитати)\nЧоловіки кажуть, що вони тут таааке прочитали в цій книзі, і тепер краще розуміють жінок.\nПо ідеї, жінкам тут нема чого відкривати, багато чого вони знають зсередини, а ті болі, що їх минували, - то кому тре чуже горе?\nАн нєт:) Не раз відмічали дівчата в коментах щодо цієї книжки (бо свого часу вона активно обговорювалась), що назвати проблему - це вже велике полегшення. Іноді ти просто борсаєшся у своєму відчаї і звинувачуєш у всьому себе. Тут уже не до раціональних пошуків виходу. Тому коли ззовні людина, що глибоко розуміє проблему, формулює це чітко і мудро - це відчувається як бальзам на рани.\nЦе - такий психотерапевтичний ефект збірки. Звісно, ним не обмежується. Це красива проза, досконала на всіх рівнях (без перебільшення. В короткій формі у Луцишиної кожна річ відпрацьована до мікрона).\nМожна порекомендувати і як читання для задоволення, якщо позитивність і життєствердність для вас не є небхідними умовами хорошої книжки.


Відбулася планова 29 сесія Приморської районної ради. — Приморська районна рада\nВи тут: Головна Головна Відбулася планова 29 сесія Приморської районної ради.\nНа сесії депутати розглянули та затвердили програму соціально-економічного розвитку на 2019 рік. Частина питань стосувалася внесення фінансових змін в програми, що реалізуються у поточному році. Внесено зміни до бюджету 2018 року. Потрібно відзначити, що планові показники надходжень до бюджету не виконано в повному обсязі, невиконання надходжень по податку на доходи з фізичних осіб (ПДФО) склало 2 млн. грн. Основною причиною не виконання стали цього річна засуха і неврожай.\nДля безперебійного функціонування медичних установ були прийняті ряд програм по цій галузі. Вперше, була запропонована програма «Місцевих стимулів для медичних працівників та поліпшення їх соціального захисту». Депутати уважно вивчили програму та висловили думки, що держава про медиків не турбується. Прийняті програми «Доступні ліки» на 2019 рік, Програма розвитку охорони здоров'я для надання первинної медичної допомоги населенню на 2019 - 2021 роки та затверджена Структура комунального підприємства «Приморський районний центр первинної медико-санітарної допомоги»,.\nТакож депутатами прийняті програмами на наступній рік: "Про Програму соціального захисту населення Приморського району в галузі безоплатного медичного обслуговування на 2019-2021 роки."; "Про затвердження районної програми «Компенсаційна виплата на соціальні послуги» на 2019-2021 роки."; "Про затвердження Порядку на відшкодування фактично понесених збитків від перевезення пільгових категорій громадян підприємствами-перевізниками у 2019 році."; "Про затвердження районної програми «Турбота» на 2019 рік та Порядків використання бюджетних коштів."\nРозгляд 13 питання порядку денного про районний бюджет на 2019 рік викликав жваву дискусію та дебати. Невиконання планових показників до районного бюджету цього року змусило фінансове управління Приморської районної державної адміністрації при складанні бюджету 2019 року, зменшити планові надходження з бюджетоформуючого податку ПДФО від оренди земельних ділянок (паїв). За рахунок зменшення очікуваної суми виплат по орендній платі за земельні паї, яка розраховувалась, як не менше 3 відсотків від грошової оцінки землі, що передбачає чинне законодавства. У попередні роки в розрахунках, цей відсоток закладався більшим.


Email розсилка, Email розсилки: Україна, Київ\nСайт каталог товарів\nХостинг і Домен\nВидалення вірусів з сайту\nСтворення корпоративної пошти\nІнтеграція 1С з сайтом\nhttps://webbuilding.pro/ukr/internet-marketing/mailer E-mail маркетинг\nРозсилка на електронні пошти (e-mail розсилка) – це відмінна можливість заявити про свій бізнес величезній масі потенційних клієнтів і партнерів за дуже короткий проміжок часу, з мінімальними витратами грошових коштів. Співвідношення низької ціни e-mail розсилки з значним охопленням потенційних клієнтів.\nE-mail розсилкаадреси буває трьох видів:\nТематична e-mail розсилка.\nРегіональна e-mail розсилка.\nСпам e-mail розсилка.\nТематична e-mail розсилка – це високоефективна маркетингова послуга. За допомогою даної розсилки можна в короткий термін повідомити про вашу діяльність неймовірно великому колу зацікавлених осіб. База для тематичної розсилки складається тільки з електронних адрес фізичних і (або) юридичних осіб, діяльність яких співпадає з тематикою листи, а одержане ними повідомлення несе інформаційну цінність, завдяки цьому і досягається висока ефективність.\nРегіональна e-mail розсилка – це швидкий вид інформування фізичних та юридичних осіб в окремо всзятом регіоні. Даний вид розсилки необхідний особам займаються бізнесом в одному або кількох регіональних, або ж компаніям бажаючим підсилити свій вплив в окремо взятому регіоні.\nСпам e-mail розсилка – це масове інформаційне повідомлення користувачів електронної пошти, ігноруючи те, що користувачі не бажають отримувати дану інформацію. Спам розсилання так само, буває, ефективна, тому що найчастіше поширюється на велику кількість e-mail адрес, що в той же час зможе викликати негативне ставлення до фірми, компанії, бренду або іншим особам безпосередньо проводять спам розсилку.\nЯка e-mail розсилка ефективніше?\nТематична розсилка набагато ефективніше, тому що цей метод реклами не порушує прав одержувача і не коли не створить негативне ставлення до Вашого бізнесу, а тільки поінформує потенційних клієнтів і партнерів про необхідної для них інформації.\nБаза студії «Web Building» нараховує достатню кількість адрес електронних пошт жителів і підприємств з різноманітних сфер діяльності по всій Україні, включаючи окремі області. База для e-mail розсилки стабільно оновлюється і перевіряється на актуальність.\nE-mail розсилка: ціна\nВартість e-mail розсилки:\nРозсилка Аудиторія Кількість одержувачів Регіон Ціна\ne-mail розсилка Київ великі компанії і дрібні фірми Києва 400 395 Київ і область 790 грн.\ne-mail розсилка Київ жителі Києва 401 746 Київ і область 790 грн.\ne-mail розсилка Україна великі компанії і дрібні фірми України 728 638 Україна 1110 грн.\ne-mail розсилка Україна жителі України 730 185 Україна 1110 грн.\ne-mail розсилка Харків большие компании и мелкие фирмы Харкова 173 694 Харків 720 грн.\ne-mail розсилка Львів большие компании и мелкие фирмы Львова 179 837 Львів 690 грн.\ne-mail розсилка Дніпро организации Дніпропетровська 148 538 Дніпропетровська 730 грн.\ne-mail розсилка Донецьк большие компании и мелкие фирмы Донецька 122 164 Донецьк 720 грн.\ne-mail розсилка Запоріжжя организации Запоріжжя 133 527 Запоріжжя 710 грн.\ne-mail розсилка Одеса большие компании и мелкие фирмы Одеси 141 275 Одеса 730 грн.\ne-mail розсилка Крим большие компании и мелкие фирмы Крима 110 643 АР Крим 690 грн.\nПісля розсилки надається звіт об ефектівності розсилки.\nДля отримання докладнішої інформації, звертайтеся до клієнт-менеджеру студії.\nРозсилка проводитися в поточний день ввечері, або на наступний день вранці, після отримання оплати та затвердження макету.\nЗвіт по розсилці надається тільки за запитом на e-mail впродовж 3-х днів після розсилки.\nДля «захисту» сайту і пошти додатково оплачується 100 грн за абузоустойчивый хостинг.\n01Офіс в Києві\nм. Киев, 02068\nвул. Ахматової 9/18\n02Офіс в Броварах\nм. Бровари, 07405\nвул. Чорновола 2-А\n«Web Building» – студія веб-технологій та інтернет-маркетингу. Всі права захищені.\nі ми зв'яжемося з Вами протягом дня\nПослуга...Замовити сайт для себеСтворити сайт для компаніїРозробка інтернет-магазинуНалаштувати рекламу в інтернетіПотреба в SEO/SMM


В області стартує щорічний екологічний конкурс «Україна в стилі ЕКО» - Видання Вичерпно\nВ області стартує щорічний екологічний конкурс «Україна в стилі ЕКО»\nРозпочинається щорічний обласний екологічний конкурс «Україна в стилі ЕКО». Тож, громадські об’єднання екологічного спрямування, навчальні заклади, які здійснюють в межах області відповідну діяльність, мають змогу подавати документи на конкурс. Про це повідомляє пресслужба ОДА.\nВідтак проєкти мають бути спрямовані на збереження довкілля, екологічну освіту та заходи з раціонального природокористування.\nВодночас в Управлінні екології та природних ресурсів ОДА зазначають, що фінансування проєктів здійснюється в межах видатків обласного бюджету в сумі 150 тис. грн – не більше 30 тис. грн на один проєкт.\nНа Золотоніщині автівка в’їхала в будинок, постраждала водійка (ФОТО)