Освячення пам’яттю - Вільне життя\nВажливо, Головне, Особистості, Політика\n28.11.201616.10.2020Автор Вільне Життя\nЦя розповідь про велич Подвигу і святість Пам’яті, присвячена Героям Небесної Сотні, які стали Героями України, — уродженцям нашої області. Зі своїми побратимами вони зробили для нас усе, що змогли. І тепер з високості своєї Вічності дивляться на нас: чи не схибили, чи пам’ятаємо, чи вміємо бути вдячними?\nБійся байдужих! Це за їхньої\nкоїться все зло на землі!\nОкремі особи можуть\nнарод — ніколи.\nПам’ять — категорія моральна. Глибоко моральна. Недарма кажуть: той, хто не пам’ятає свого минулого, не гідний свого майбутнього.\nЗгадую, як на початку 90-х років минулого століття в журналі «Огонёк», головним редактором якого тоді був В. Коротич, певний час друкували окремі розділи особистого щоденника видатного українського кінорежисера Олександра Довженка. Він був глибоко вражений побаченим, коли в 1943 році ступив на щойно визволену від гітлерівців землю України: понівечену, зруйновану, сплюндровану та понищену ворогами і страшним подвійним валом вогню та смерті воєнних фронтів. У рідному містечку Сосниця, на дорогій його серцю мальовничій наддеснянській Чернігівщині, Олександр Петрович побував на місцевому кладовищі, де покоїлися його рідні кількох поколінь. І завмер від болю од страшної картини, бо на цвинтарі, що став місцем недавніх боїв, сотні могил зруйновані, а десятки — вивернуті вибухами снарядів і авіабомб з оголеними кістками давно похованих людей.\nРозуміючи, яку велетенську працю доведеться вкласти українському народові для відбудови, відновлення визволеної землі, О. Довженко тоді записав у щоденнику, що цивілізованість нації визначатиметься її ставленням до пам’яті предків. У той надважкий час геніальний митець і великий патріот України думав про необхідність приведення до порядку і понівечених страшною війною цвинтарів. У цьому вбачав велич народу до пам’яті своїх пращурів.\nУ рік нашого славного ювілею — 25-річчя проголошення Незалежності — я не випадково згадав ту публікацію довженківського щоденника. Вона з’явилася майже тоді, коли мільйони українців у небаченому пориві — понад 90 відсотків! — проголосували на референдумі за омріяне багатьма поколіннями нашого волелюбного народу прагнення і право жити на своїй оновленій землі, де — за словами Т. Шевченка — «врага не буде супостата». Разом за це свої голоси віддали представники різних політичних сил — нерідко абсолютно антагоністичних, люди різних релігійних конфесій, різних національностей, різних матеріальних статків і т. д. і т. п. Різних, але об’єднаних святою метою Незалежності, що так яскраво проявила глибоко притаманне будь-якому народові бажання бути вільним у своєму виборі, своїй вірі, своєму способі життя. А вже для українців усе те особливо болісно, бо, напевно, немає у світі народу, який би протягом багатьох поколінь сплатив і донині сплачує таку величезну ціну за свою Мрію. Все, що ми сьогодні маємо, переважно заслуга наших пращурів, які важкою працею і смертельною боротьбою заклали основу незалежності Української держави. Тож не лише пам’ятати, але й зберігати для прийдешніх поколінь цей освячений їхньою кров’ю безцінний скарб — наш глибокий синівський обов’язок.\nЗнову ж повертаюся до слів незабутнього Олександра Довженка про «цивілізованість нації» в її ставленні до пам’яті предків — як далеких, так і зовсім близьких. Адже ми, нині сущі, живемо завдяки їхній жертовності, героїзму і вірі у перемогу. Ми не маємо права забути полеглих за нашу волю козаків-запорожців, героїв Крут і Лисоні, солдатів Другої світової та вояків УПА, Героїв Небесної Сотні й учасників АТО.\nНе маємо права… Та чи всі так чинять? Хочу розповісти про те, що мене болісно вразило у дні підготовки нашої області й Тернополя до 25-ї річниці Незалежності. Зокрема, як у нас вшановують світлу пам’ять Героїв Майдану.\nП’ятеро їх, наших земляків, у цьому сумному мартиролозі: Назар Войтович, Устим Голоднюк, Олександр Капінос, Ігор Костенко і Тарас Слободян. Хоча, на мою думку, повинно бути шестеро, адже Василь Мойсей, якого «своїм» вважають лучани, теж уродженець нашого краю. Але про це нижче. Отже, про них…\nНАЗАР ВОЙТОВИЧ. Наймолодший, 17-річний, Герой Небесної Сотні. Єдина в сім’ї дитина. В його рідному селі Травневому Збаразького району, де похований, школа, в якій навчався, тепер носить його ім’я. На фасаді при вході — пам’ятна дошка з барельєфом загиблого на Майдані хлопця. Поблизу односельці звели Пагорб Гідності Героя. До річниці його смерті у школі відкрили музей Пам’яті Назара Войтовича, де зібрали картини його авторства, атрибути київського Майдану: бруківку, каски, щити, прапори, шини… Батько Назара на всю стіну намалював картину про Майдан. У Тернопільському кооперативному торговельно-економічному коледжі студенти і викладачі облаштували Куток пам’яті Назара Войтовича, де також є фотографії і графічні роботи часів його навчання в цьому закладі, звідки тоді поїхав у Київ.\nУСТИМ ГОЛОДНЮК. Народився у Збаражі. Він на два роки старший за свого земляка Назара Войтовича, а загинули юнаки в один день — 20 лютого 2014 року, коли від куль снайперів полягло найбільше захисників Майдану. Устим був серед перших учасників тих героїчних і водночас трагічних подій. Ще 30 листопада 2013 року опинився на майдані Незалежності, коли беркутівці жорстоко побили присутніх тут людей, тому став бійцем першої ж сформованої сотні захисників Євромайдану. За кілька днів до загибелі написав у соцмережі: «Рабів до раю не пускають!» Похований у Збаражі. На фасаді місцевої загальноосвітньої школи №2, яку закінчив, меморіальна дошка на честь Героя. У шкільному музеї Героїв Небесної Сотні йому присвячена окрема експозиція. Майже водночас, 31 серпня 2014 року, пам’ятну дошку Устимові Голоднюку відкрили також на головному корпусі Бережанського агротехнічного інституту, студентом якого був. Пам’ятний знак виготовили львівські майстри на добровільні пожертви студентів та викладачів навчального закладу. До першої роковини загибелі на могилі Устима встановили та освятили величний пам’ятник у вигляді козацького хреста. Кошти на це збирали громади міста і всього району, сотні небайдужих людей переказували на благодійний рахунок у банку. Ім’ям Героя названа вулиця при в’їзді у Збараж. А в Бережанах ще в березні 2014 року сесія міськради присвоїла Устимові Голоднюку звання «Почесний громадянин міста Бережани» (посмертно). Депутати також проголосували його ім’ям назвати сквер, що веде до інституту, планують тут спорудити меморіал на честь Героїв Майдану (тепер іде реконструкція скверу). На початку цьогорічного серпня в Збаражі уже вдруге відбувся відтепер традиційний спортивний турнір «Героям — слава!», присвячений пам’яті Устима Голоднюка і Назара Войтовича.\nОЛЕКСАНДР КАПІНОС. Він був фермером із с. Дунаєва Кременецького району. Із золотою медаллю закінчив місцеву школу, потім з відзнакою — Український лісотехнічний університет у Львові. Любив землю і працю на ній. У «Фейсбуці» писав: «Сьогодні мусить кожен віднайти в собі оцього господаря, якими були наші діди-прадіди! Господаря своєї землі! Отоді і запануємо у своїй сторонці… А інакше ніяк». І за це право бути господарем своєї землі, своєї долі боровся мужньо та безкомпромісно: і будучи учасником голодування проти прийняття сумнозвісного «закону Ківалова—Колесніченка», і потім на Майдані, де був одним з найвідважніших та найактивніших у 35-й штурмовій сотні «Волинська Січ». За непохитний дух дістав псевдо «Кремінь». Великий авторитет мав і у своєму Дунаєві, де проживав. «Жоден житель цього села стільки не зробив, як він. Його вся молодь поважала, такого хлопця більше немає в усьому районі», — думка його односельців. 19 лютого 2014 року Олександр помер на Майдані від важкого поранення в голову. Вже через два тижні на сільському клубі в сусідній Куликівці, звідки родом, земляки відкрили йому меморіальну дошку. А незабаром, на День Незалежності 24 серпня 2014 року, в центрі Дунаєва біля сільради постав чудовий пам’ятник Герою Небесної Сотні Олександрові Капіносу, на якому він зображений на повний зріст із прапором в руках. Кошти на це збирали всією громадою не лише села, а й району, чималий внесок зробили спонсори, зокрема ВО «Свобода», членом якого він був. Нині школа, яку закінчив, носить його ім’я, як і вулиця, де проживав і дотепер живуть його батьки. Щоліта неподалік Дунаєва, у мальовничій місцині Кременецьких гір, які так любив Сашко, молодь області проводить патріотичний табір імені Олександра Капіноса: вшановують пам’ять Героя, співають його улюблені українські пісні, активним збирачем яких був. Пам’ятна дошка на честь Героя України Олександра Капіноса також є на приміщенні корпусу №2 Національного лісотехнічного університету у Львові.\nІГОР КОСТЕНКО І ВАСИЛЬ МОЙСЕЙ. Їхні імена не випадково разом. Хлопці значну частину свого молодого життя — 22 і 21 рік відповідно — провели поруч і за волею долі поруч опинилися в його останні хвилини. Село Зубрець Бучацького району чи не єдиний населений пункт України, де народилися одразу двоє Героїв Небесної Сотні. Ігор старший за Василя на неповних три місяці. Виростали поруч, обоє закінчили місцеву дев’ятирічку.\nПотім їхні долі тимчасово розійшлися, кожен обрав у житті свій шлях. Ігор вступив до Бучацького колегіуму імені святого Йосафата, написавши у випускному альбомі в 2009 році: «Вірю, що колегіанти з патріотичним духом будуватимуть Україну. Будьмо українцями в душі і з Богом у серці». Потім — Львівський держуніверситет, де юнак був серед кращих студентів географічного факультету, активним редактором Української Вікіпедії. За два з половиною роки створив для неї понад 280 статей, зробив понад 1600 редагувань. З перших днів брав активну участь у подіях Євромайдану, востаннє приїхав у Київ 18 лютого 2014 року, разом з іншими прибулими львів’янами відразу взявся допомагати на будівництві барикад.\nВасиль Мойсей середню освіту здобув у школі №21 в Івано-Франківську. Потім вступив до Луцького інституту розвитку людини університету «Україна», мріяв бути священиком. Уже студіював четвертий рік, але не судилося. Не змовляючись, як і його земляк Ігор Костенко, на Майдан приїхав у ніч з 18 на 19 лютого 2014 року. Тут долі зубрецьких юнаків перетнулися востаннє — на шляху до Вічності. Вони загинули майже водночас, уранці 20 лютого, в той найкривавіший день героїчного Майдану.\nІ хоча Ігор спочив на кладовищі рідного села, а Василь похований у Луцьку, громада Зубреця глибоко вшанувала пам’ять обох своїх найкращих синів. Зокрема, Бучач зустрів тіло Ігоря Костенка церковним дзвоном. Після панахиди труну пронесли на головну площу міста, звідки до місця останнього спочинку провели салютом із мисливських рушниць і славнем України. Треба відзначити, що організацію похорону народженого на Тернопільщині студента львівського вишу взяла на себе Львівська міська рада. У травні 2014 року на географічному факультеті Львівського національного університету урочисто відкрили Меморіальну аудиторію імені Героя Небесної Сотні Ігоря Костенка. В зубрецькій школі є зала Пам’яті Героїв з меморіальними дошками Ігореві Костенку і Василеві Мойсею, в класах парти, за якими колись сиділи хлопці, пофарбовані в кольори національного прапора. Вулиці села, де народилися і виросли, названі їхніми іменами. Перед школою заплановано спорудити меморіальний комплекс, кошти на виконання робіт якого вже виділили відомий бучацький підприємець, Герой України П. І. Гадз та інші місцеві спонсори. Затримка лише за необхідністю спочатку привести до ладу зовнішній вигляд самого приміщення навчального закладу, що потребує вже коштів з районного бюджету. За високу активність у формуванні Української частини Вікіпедії співзасновник її Джиммі Вейзл у серпні 2014 року в Лондоні оголосив Ігоря Костенка «вікіпедистом року». В січні 2015-го його визнано кращим освітянином року за версією Всеукраїнського громадсько-політичного тижневика «Освіта». В лютому 2015 року на стіні Бучацького колегіуму імені святого Йосафата відкрили меморіальну дошку Ігореві Костенку.\nВасиля Мойсея «своїм» вважають і лучани, бо саме звідси він поїхав на Євромайдан у Київ. І вже через місяць після поховання Героя України Луцька міська рада присвоїла йому посмертно звання «Почесний громадянин міста Луцька». В березні 2015-го в Луцьку відкрили пам’ятну дошку. В центрі міста, неподалік меморіалу Небесній Сотні, Василеві Мойсею спорудили окремий пам’ятник, на його честь перейменували частину проспекту Перемоги. Вшанували його пам’ять і в Івано-Франківську, де тоді ж на фасаді школи №21 відкрили анотаційну дошку Героєві Небесної Сотні.\nДо 25-річчя Незалежності України велелюдним зібранням біля приміщення сільської ради пам’ять Героїв України Ігоря Костенка і Василя Мойсея вкотре вшанувала громада рідного села. Тут урочисто відкрили пам’ятний знак Героям Майдану, на мармурі якого їхні фотографії. Кошти на святу справу пожертвувала родина керівника місцевого ПАП «Зубрець» С. М. Кушнірчука. В цих урочинах взяли участь рідні обох юних героїв, а також їхніх побратимів — полеглих захисників Майдану.\nЯ свідомо зібрав чимало інформації про вшанування святої пам’яті наших молодих земляків-патріотів, наших сучасних предків — убитих на Євромайдані. Бо підходжу до найдраматичнішої, на мій погляд, сторінки: як їх вшановують у Тернополі, саме в нашому обласному центрі. Адже все пізнається у порівнянні.\nТак, у місті донедавна була одна пам’ятна дошка: на центральній вулиці — Руській 24 лютого 2015 року на фасаді Тернопільського кооперативного торговельно-економічного коледжу її відкрили Герою Небесної Сотні Назарові Войтовичу, який тут навчався. «Збирали добровільні пожертви учні, викладачі та працівники закладу. Активно долучилися також спонсори — кооператори області, — розповів заступник директора коледжу І. П. Бабій. — Загалом, за цей пам’ятний знак заплатили 42 тисячі гривень. Його освятив архієпископ Нестор».\nОтже, колектив Тернопільського кооперативного торговельно-економічного коледжу до роковини загибелі свого студента — Героя України, уродженця села Травневого Збаразького району Назара Войтовича гідно пошанував його світлу пам’ять. Як це зробив колектив Івано-Франківської школи №21 та Львівського національного університету імені Івана Франка щодо пам’яті Ігоря Костенка з бучацького села Зубреця, як закарбували пам’ять про Олександра Капіноса з кременецького Дунаєва у Львівському національному лісотехнічному університеті, як увічнили в студентських лавах Бережанського агротехнічного інституту народженого у Збаражі Устима Голоднюка, як у пам’яті свого міста освятила ім’я і образ хлопця з Тернопільщини Василя Мойсея громада Луцька.\n…ТАРАС СЛОБОДЯН. Єдиний з Героїв Майдану корінний тернопілець. Із золотою медаллю закінчив ЗОШ №12, що на житловому масиві «Дружба». Далі — ТНЕУ, диплом з відзнакою. Викладацька робота, аспірантура, підготовка до захисту кандидатської. Але подальша доля юнака виявилася особливо трагічною. Він зник на Майдані у Києві під час заворушень напередодні 2014 року, батьки вже не почули від сина новорічне привітання. Найімовірніше його викрали «тітушки», що були особливо жорстокі до «западєнцов» — хлопців із західних областей України. Тарасове тіло знайшли аж 1 березня 2014 року на околиці Сум зі слідами численних катувань: з відірваними кистю лівої руки і пальцем правої. Неможливо уявити, яких жахливих тортур він зазнав. Експертиза шокувала: хлопець помер у страшних муках…\nУ християнства є висока за своєю символікою традиція — великомучеників за віру возвеличувати у ранг святих. Щоб пам’ятали! Щоб не забули їхній подвиг! Щоб мали за приклад для наслідування! Тому не можу збагнути, чому в нашому чудовому Тернополі, який гордо й пафосно величають П’ємонтом українського національного духу, майже забули ім’я свого громадянина — Героя України Тараса Слободяна, якого рідні, друзі та студенти запам’ятали добрим, щирим, світлим? Я не закликаю до його беатифікації, тобто до введення у сонм святих. Але ж цей молодий чоловік, що тільки-но встиг відзначити своє 31-ліття, теж загинув за Віру! Трагічно загинув за Віру в Україну!\nДата його смерті невідома. Але менш як за три з половиною місяці, 5 березня 2017 року, виповниться третя роковина поховання Тараса. Натомість на його ТЗОШ №12, яка нині називається «Школа-колегіум Йосифа Сліпого», пам’ятну дошку урочисто відкрили тільки тепер — 25 жовтня 2016 року. Але не за кошти навчального закладу чи громади міста, не завдяки рішенню місцевої влади. Можна сказати, допоміг випадок. Отаман козацької Труханівської січі Микола Бондар з однодумцями організував потяг єднання України «Труханівська січ», яким до Тернополя приїхали 186 волонтерів, студентів і старшокласників із прифронтових населених пунктів Донецької та Луганської областей.\n— Ми тоді запланували відвідати в Тернополі школу, яку закінчив Тарас Слободян, — каже Микола Бондар. — Але я був дуже вражений, коли дізнався, що тут немає ніякого пам’ятного знака — міська влада не спромоглася. Тож Тернопільська громадська організація «Спілка військових священиків» терміново зібрала необхідну суму і замовила меморіальну дошку, яку ці ж святі отці урочисто освятили перед гостями Тернополя зі сходу України.\nТак довелося активістам рятувати гідність нашого міста. Щоправда, у вестибюлі школи-колегіуму є невеликий стенд «Від Майдану — до АТО. Герої — наші випускники», на якому виклад біографій Тараса Слободяна і двох загиблих бійців АТО. Я в жодному разі не применшую героїзм цих захисників Вітчизни, впевнений, коли закінчиться страшна і безглузда війна на Донбасі, таким хлопцям теж відкриватимуть пам’ятні знаки. Але Тарас Слободян — Герой України, Герой Небесної Сотні, що загинув майже три роки тому і якого вже давно належало б увічнити в пам’яті нині сущих, як це зробили у згаданих селах нашої області та містах України.\nДо речі, виступаючи на відкритті пам’ятної дошки Тарасові Слободяну, відомий у нашому краї громадський діяч, учасник бойових дій, «афганець» Євген Філь повідомив, що за ініціативи громадських організацій Тернополя навесні 2017 року перед фасадом цього закладу планують відкрити меморіальний комплекс Герою Небесної Сотні Тарасові Слободяну і загиблим бійцям АТО, теж випускникам цієї школи Павлові Римару і Павлові Басу. Вже розпочали збір благодійних коштів.\nЗнову ж натомість у нашому славному ТНЕУ, який ще недавно так підлабузливо називали «президентським університетом», лише загальний стенд у вестибюлі присвячений Небесній Сотні. Ні на фасаді, ні в кабінетах, ані в жодній аудиторії, де ще недавно вчився і працював Тарас Слободян, немає жодної згадки про свого випускника і аспіранта — Героя Небесної Сотні. Його подвиг своїм указом відзначив Президент: «…за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння українському народу, виявлені під час Революції Гідності». А в нашому ТНЕУ цього чомусь не бачать! Майже три роки — тотальна амнезія і сліпота! Не дивно, що учасників потягу єднання не запросили у ТНЕУ — їх тут не чекали.\nЦе тому на сторінках інтернетної Вікіпедії, присвячених Героям Майдану, звідки я, власне, взяв більшість інформації про них, лише в розповіді про Тараса Слободяна відсутній розділ «Увічнення пам’яті». Бо немає про що повідомляти!!! Уявіть собі: тільки наш Тернопіль став єдиним обласним центром, навіть єдиним населеним пунктом України, де так бездушно-байдуже поставилися до пам’яті свого Героя Небесної Сотні! Оце вже справді ганьба неабияка!!!\nНапевно, саме через байдужість до людських доль улітку виник конфлікт з бійцями АТО, які пікетували університет щодо «земельного питання». І, як наслідок такого ставлення до людей, далеко не кращими результатами підсумувалась остання вступна кампанія до цього колись досить престижного вишу.\nВажко зрозуміти, яких високих християнських чеснот навчать учнів колегіуму, що носить ім’я видатного нашого земляка — самовідданого ісповідника віри Патріарха Йосифа Сліпого, якщо так дотично тут поставилися до світлої пам’яті свого мученицьки загиблого випускника-медаліста, до речі, мама якого Марія Борисівна Слободян багато років була вчителькою географії саме в цій школі. І так само важко дається розумінню «фігура замовчування» щодо пам’яті Героя України Тараса Слободяна з боку ректорату ТНЕУ — його вчорашніх керівників і старших колег.\nСкажете, коштів немає, не під силу це школі та університету? Але ж хіба у згаданих попередньо селах і навчальних закладах живуть і працюють скоробагатьки? Ні, там такі ж, як і ми, але небайдужі люди. Не-бай-ду-жі!\nПідкріплю свою думку деякими статистичними даними, які мені надали в міському відділі та обласному управлінні освіти. Нині в загальноосвітніх закладах Тернополя працюють понад три тисячі вчителів і навчаються 25379 учнів. Разом — майже 29 тисяч чоловік. Якщо кожен з них добровільно пожертвує 2—3 гривні, а це вартість половини найдешевшого пиріжка, то… Ви зрозуміли? Якщо ми будемо небайдужими, тоді навіть першачки, яким пояснити, згодом гордитимуться своєю нехай маленькою, але причетністю до святої справи. Батьки їх, без сумніву, підтримають. Я вже не кажу про свідомість старшокласників та всього освітянського загалу міста — хіба наші вчителі гірші за своїх сільських колег?\nДалі: нині ТНЕУ — найчисленніший виш в області, нараховує 16193 студенти і 712 викладачів. Плюсуємо — майже 17 тисяч чоловік. «Зекономлять» по одному пиріжку в студентському кафе… Зрозуміло? Хоча й це ще не все, бо в Тернополі нині — 12 вищих навчальних закладів різних рівнів. А в них загалом — 33184 студенти і майже 3 тисячі викладачів. Є ще запитання?\nЄ! Треба зовсім мало: проявити свою небайдужість. А це значить — людяність, доброту, шляхетність, християнську і громадянську позицію. Це те, чого досі не вистачає у «президентському університеті», який на недавнє відзначення 50-річного ювілею знайшов немалі кошти, напевно ж, значно більші од вартості пам’ятного знака.\nВиступаючи перед підлеглими, студентами або учнями, можна виголошувати красиві патріотичні слова, закликати гордитися Героями Небесної Сотні, зокрема, і своїми вчорашніми випускниками школи або вишу. Але на цьому такий ура-патріотизм і вичерпається: якщо слово не буде підкріплене активною дією, вийде фарисейська мильна бульбашка.\nНа жаль, технічний прогрес значно випереджає процес морального вдосконалення людини, а споживацькі інтереси часто витісняють складові її духовності. Як наслідок, йде підміна пріоритетів. Це коли, скажімо, впорядкування пляжу «Циганка» вартістю 10 мільйонів гривень з наших податків видається як неабияке досягнення міської влади на честь 25-річчя Незалежності України, про що активно «проспівали» всі місцеві ЗМІ. Тоді як пам’ятник Героям Небесної Сотні, які віддали свої переважно молоді життя за цю омріяну поколіннями українців Незалежність, відклали у часі як об’єкт менш важливий.\nНа підтримку саме такої своєї думки — витяг із ще одного Указу Президента України «Про вшанування подвигу учасників Революції Гідності та увічнення пам’яті Героїв Небесної Сотні». Зокрема, пункт 4: «Обласним, Київській міській державним адміністраціям забезпечувати у День Героїв Небесної Сотні, День Незалежності України, День Гідності та Свободи, День Соборності України покладання квітів до пам’ятників та пам’ятних знаків Героям Небесної Сотні». (Акцентую: для вшанування пам’яті Героїв Небесної Сотні Президент конкретно означив найважливіші загальнодержавні свята.) І далі: «Здійснити в установленому порядку заходи щодо вшанування подвигу учасників Революції Гідності та увічнення пам’яті Героїв Небесної Сотні, зокрема, шляхом установлення пам’ятних знаків, меморіальних дощок, відповідного найменування (перейменування) площ, вулиць у населених пунктах України тощо, присвоєння в установленому порядку імен загиблих учасників Революції Гідності навчальним закладам, заснування премій та стипендій».\nОсобисто я, недосипаючи-недоїдаючи, але по-іншому б розставив і реалізував пріоритети, бодай, щоб до славної дати здати обидва об’єкти.\nТак, погоджуюся: пам’ятник «Небесній Сотні» — споруджений, відкритий і освячений. Так, був чудовий сонячний день на свято Покрови Пресвятої Богородиці. Було свято Українського козацтва, вояків УПА, захисників Вітчизни! Було чудове свято всіх тернопільців! Дякуємо тим, хто його зробив! Перш за все — скульптору Романові Вільгушинському і його команді, а також підприємцям-спонсорам. Хоча це не сталося у визначене указом Президента загальнодержавне свято.\nНа жаль, тут знову не обійшлося без ложки дьогтю. На відкритті пам’ятника були присутні батьки лише двох Героїв України — тернопільця Тараса Слободяна і уродженця села Травневого Збаразького району Назара Войтовича. Ігор Тарасович і Марія Борисівна Слободяни сказали, що їх на урочини «мобілкою» запросили в переддень Покрови о 21 годині (!). О 10 годині (!) того ж вечора зателефонували батькові Устима Голоднюка — Володимирові Васильовичу. «Я з волонтерами тоді перебував у зоні АТО. Звісно, встигнути на відкриття пам’ятника ніяк не міг. Чому не повідомили завчасно? Я б по-іншому спланував свої справи», — обурився Володимир Васильович Голоднюк. А Юрієві Петровичу і Оксані Зіновіївні Войтовичам про це зателефонували того ж вечора аж о 22.30! Прикро, але й тут вилізло бездушне і байдуже мурло бюрократа, який не спромігся за кілька днів наперед надіслати батькам наших Героїв Небесної Сотні офіційне запрошення на таку важливу для них подію, через що не всі батьки змогли взяти участь у відкритті пам’ятника, присвяченого також і їхнім загиблим синам.\nІ ще одна гірка думка: а що, неможливо було з десяти мільйонів «пляжних» коштів «відщипнути» малу дещицю на 40—50 тисяч гривень, щоб виготовити бодай одну пам’ятну дошку Тарасові Слободяну? Або з двох із половиною мільйонів, затрачених на пам’ятник, приблизну суму «вділити» на інший подібний пам’ятний знак, то не було б соромно і за вищу школу. Адже пам’ятник Небесній Сотні хоч і чудовий, але не персоніфікований, тобто, так би мовити, це узагальнений образ. А конкретно ні міськрада, ні її депутати не згадали саме про тернопільського Героя, після загибелі та поховання Тараса ніхто жодного разу не поцікавився життям і здоров’ям його батьків. «Я не бідний, ми самі поховали сина і поставили пам’ятник на його могилі. Але чому таке ставлення?» — і в очах Ігоря Тарасовича Слободяна задавнений біль… А батько іншого Героя з гіркотою сказав: «Наша область одна з небагатьох в Україні, де рідні Героїв Небесної Сотні зовсім не отримали жодних визначених їм державою соціальних пільг. Тоді як уже в кількох містах України сім’ям загиблих на Майдані навіть вручили ключі від нових квартир. Тільки прошу не називати моє прізвище. Ми порядні люди і нічого не просимо для себе. А дітей наших уже не повернеш…»\nНа жаль, байдужість і бездушність спустошили серця не одних керівних осіб. І немає впевненості, що вони зміняться. Тільки дивина бере: невже у нас риба байдужості активно гниє з високих голів? Тому вважаю, що треба не чекати милості від деяких (без)відповідальних панів. Священик, який виступив на відкритті пам’ятника Небесній Сотні, закликав позбутися байдужості, як одного із найстрашніших гріхів, закликав єднатися людей небайдужих для творення добрих справ.\nТому звертаюся до всіх, хто читає ці рядки, до всіх, кому розкажуть про прочитане — до небайдужих тернопільців. Звертаюся до вчителів шкіл, до викладачів вишів, до учасників Майданів у Києві й Тернополі, а вони чи не в кожному колективі. Звертаюся до студентів, учнів та їхніх батьків. До членів молодіжних патріотичних організацій, зокрема, пластунів, яких так багато в усіх освітніх закладах, до волонтерів та інших активістів. Звертаюся до щедрих на підтримку добрих справ родин відомих у Тернополі підприємців-меценатів Тараса Демкури, Михайла Ратушняка, Володимира Бліхара та їхніх колег-бізнесменів, до всіх, у кого добре християнське серце. Ще раз повторюся — до всіх небайдужих!\nЗробімо миром, громадою нашого Файного міста святу справу — зберімо кошти на пам’ятні знаки Герою Небесної Сотні, Герою України Тарасові Слободяну, а також полеглим бійцям АТО Павлові Римару і Павлові Басу, про створення меморіалу яким говорив Євген Філь. Я відкрив рахунок у Приватбанку. Накопичені на ньому кошти пропоную контролювати членам Тернопільської громадської організації «Спілка військових священиків». Вони вже показали свою справжню християнську духовність, не схиблять і цього разу.\nДоведімо, що тернопільці — це частина цивілізованої спільноти України, про яку мріяв великий син нашого народу, незабутній Олександр Петрович Довженко.\nДо третьої роковини поховання Тараса Слободяна, 5 березня 2017 року, залишилося трохи менше трьох із половиною місяців. Встигнемо?!\nЗ повагою і вірою у вашу небайдужість і цивілізованість — заслужений журналіст України Євген БАРОВ.\nР.S. Спонсорський рахунок у Приватбанку: № картки 5168742701243259, з поміткою: «На меморіал Героям Майдану і АТО».


Які ознаки вагітності на ранніх термінах: поради і корисна інформація\nНаш організм можна порівняти зі складною саморегулюючою системою. Вагітність кожної окремої жінки, так само як і прояв перших її ознак - процес дуже індивідуальний. Які ознаки вагітності на ранніх термінах?\nЦим питанням часто задаються жінки, коли місячні не починаються в належний час. Але збої менструального циклу не завжди говорять про вагітність.\nІноді на ранніх термінах вагітності менструація присутня, хоча кровотеча має відміну від звичних виділень. Будь-який стрес, нервове перенапруження або невеликий гормональний збій може так само викликати порушення менструального циклу жінки.\nОднією з ознак вагітності є ранній токсикоз. Складно дати однозначну відповідь, на якому терміні починається токсикоз. Іноді його симптоми у вигляді блювоти, запаморочення і нестабільності тиску починаються на 3 тижні, але частіше за все проявляються на 5-6 тижні.\nЖінка може помічати у себе як всі ознаки даного неприємного явища, так і деякі з них, наприклад, тільки нудоту і блювоту.\nНайхарактерніші ознаки прояву токсикозу:\n- неприйняття запахів, які раніше не викликали відрази;\n- запаморочення і занепад сил;\n- дратівливість і нервозність.\nЯкщо дані ознаки проявляються більш явно, присутній задишка і рівень гемоглобіну знижений, то причиною може бути багатоплідна вагітність.\nПідтвердити багатоплідної вагітність можна після 8 тижнів, на першому місяці детальний діагноз отримати важко.\nТочно сказати, скільки триває токсикоз досить складно, так як і в цьому випадку все відбувається індивідуально.\nСпособи полегшення стану при ранньому токсикозі\nІснують перевірені способи того, як позбутися від токсикозу:\n- стежити за харчуванням, а саме вживати достатньо фруктів і овочів, каш, білків і клітковини;\n- організувати режим харчування таким чином, що б прийоми їжі були не менше 5 разів на день, але порції повинні бути не більші;\n- повністю відмовитися від куріння і спиртних напоїв в будь-якому вигляді;\n- дотримуватися режиму дня, а саме - багато гуляти на свіжому повітрі, займатися дуже простими фізичними вправами (якщо немає протипоказань, можна відвідувати басейн);\n- намагатися підтримувати нервову систему - уникати стресів, наскільки це можливо.\nЯкщо у жінки спостерігається блювота, то необхідно стежити за тим, щоб не настало обезводнення організму і не завдати шкоди серцево - судинній системі.\nНародна медицина при симптомах токсикозу\nДоктора, як правило, не призначають медикаментів при токсикозі, якщо, звичайно це не друга або третя ступінь тяжкості, які має на увазі блювоту (до 10 разів на добу), прискорене серцебиття, підвищення температури тіла і слабкість.\nЯкщо токсикоз проявляється не дуже сильно і здоров`ю майбутньої мами нічого не загрожує, то можна звернутися до народної медицини.\nТрав`яні чаї з листочків м`яти, материнки, шавлії і меліси допоможуть впоратися з нудотою і блювотою, якщо вживати їх регулярно, в помірних кількостях. Але, перед вживанням, обов`язково слід проконсультуватися з лікарем.\nЖуравлинний морс, справжній помічник в боротьбі з цією недугою. Цей напій усуне нудоту і наситить організм вітамінами і мікроелементами, зміцнить імунітет, виведе токсини, нормалізує обмінні процеси. Пити його можна як в гарячому, так і холодному вигляді.\nТоксикоз може супроводжувати другої вагітності і подальшим. Він може і зовсім відсутні - все залежить від гормонального фону жінки і від загального стану її організму.\nЖінкам, стурбованим симптомами токсикозу здається, що можуть прояснити ситуацію до затримки місячних: форум, поради в інтернеті або розповіді подруг. Але тільки аналізи крові і сечі дадуть точну картину. Тест так само може помилитися, якщо у жінки є проблеми з нирками.\nПро те, скільки триватиме токсикоз, лікарі говорять неоднозначно. На основі досліджень, медики прийшли до висновку, що чим раніше це стан виникає при вагітності, тим воно гірше переноситься і триває довше.\nМолочниця, як ознака вагітності явище досить часте. Через зниження імунітету в цей період, молочниця може з`явитися вперше. Якщо з`явилися сирні виділення і свербіж, слід звернутися до лікаря, який призначить безпечне і адекватне лікування молочниці.\nЗародження нового життя в організмі жінки - це справжнє диво. Щоб уникнути токсикозу, молочниці і інших негативних симптомів, краще підготується до цієї події заздалегідь. Слід пройти обстеження, здати необхідні аналізи, для того, що б виявити можливі хронічні захворювання і пройти курс лікування, якщо це буде необхідно.\nРанній клімакс у жінок - причини - лікування\nuatontrigh.ru » Лікування » Які ознаки вагітності на ранніх термінах і як полегшити симптоми токсикозу простими і доступними методами


Канада відправила в Україну елітну групу спецпризначенців – ЗМІ – Київ Інфо\n19.01.2022 19.01.2022 by administrator\nНі уряд, ні канадські збройні сили офіційно не підтвердили нову присутність сил спеціального призначення в Україні.\nКанада перекинула в Україну елітну групу спецпризначенців (CSOR) на тлі зростання напруженості на російсько-українському прикордонні й між відносинами НАТО та Росією.\nПро це повідомляє Global News з посиланням на джерела.\nПрисутність канадських спецпризначенців є частиною спроби союзників по НАТО стримати російську агресію в Україні і визначити способи надання допомоги українському уряду.\nЗа словами джерел, завдання підрозділу полягає також у допомозі евакуації канадських дипломатів на випадок вторгнення.\nГлава МЗС Канади Мелані Жолі під час візиту до Києва підтримала підтримку Оттавою суверенітету України: “Зосередження російських військ і техніки в Україні і довкола неї ставить під загрозу безпеку у всьому регіоні”.\n“Ці агресивні дії необхідно стримувати. Канада буде працювати зі своїми міжнародними партнерами, щоби підтримати міжнародний порядок і захищати права людини й гідність українців”, – заявляла вона.\nКанада послідовно підтримує Київ у її відносинах з Росією з моменту окупації РФ Криму й Донбасу. З 2014 року країна виділила 750 мільйонів доларів підтримки, включаючи військове обладнання і відправку військ щопівроку на навчання українських силовиків.\nНі уряд, ні канадські збройні сили офіційно не підтвердили присутність сил спеціального призначення в Україні у коментарі журналістам, за винятком того, що ці спецпризначенці брали участь у ширшій допомозі Канади.\nЯк зазначила речниця командування Ембер Біно, канадські підрозділи проводять навчання, а також “діляться досвідом” з українськими колегами з 2020 року. Хоча виданню повідомили про нову відправку силовиків.\nНазадПід Києвом продають похмурий замок за 1 мільйон доларів (фоторепортаж)\nВпередВакцинованим українцям віком від 60 років дозволили витрачати “тисячу Зеленського” на ліки


Косметика Младна, Україна ~ Натуральне оливкове мило «Мармур»\nНатуральне мило «Мармур»\nГоловна / Магазин натуральної косметики / Мило ручної роботи / Натуральне мило «Мармур»\nУнікальне гіпоалергенне оливкове мило створено з натуральних компонентів для ніжної та чутливої шкіри.\nНатуральне мило «Мармур» кількість\nКатегорій: Жирна шкіра, Зріла шкіра, Кокос, Комбінована шкіра, Мило ручної роботи, Нормальна шкіра, Оливкова олія, Проблемна шкіра, Рицинова олія, Суха шкіра, Чутлива шкіра Позначок: кокосове масло, оливкова олія, руки, тіло, чутлива шкіра\nОчищення – основа догляду за шкірою. Саме тому до вибору цих засобів потрібно підходити особливо ретельно, адже неправильно підібране мило чи гель може пересушувати шкіру та викликати подразнення. В інтернет-крамниці українського косметичного бренду Младна, ви знайдете створене з турботою про вашу красу оливкове мило «Мармур», яке стане справжньою знахідкою для чутливої шкіри.\nУнікальна формула мила не містить парабенів, сульфатів, формальдегідів, тваринних жирів та мінеральних олій. Завдяки повністю натуральному складу мило є гіпоалергенним і підходить навіть для найніжнішої шкіри малюків.\nВ основі мила – оливкова олія, користь якої для шкіри важко переоцінити. Недарма навіть в стародавні часи оливкову олію називали «рідким золотом» через її унікальні лікувальні властивості.\nОливкова олія багата корисними речовинами, жирними кислотами, вітамінами A, D і E. Вона якісно зволожує шкіру, надовго зберігає її пружність, запобігаючи виникненню подразнень, тріщин і дрібних зморшок. Крім того, цей компонент допомагає вивести зі шкіри накопичені токсини, а тому сприяє очищенню організму на глибокому рівні.\nДо складу мила також входять рицинова олія та кокосове масло, які підсилюють унікальну дію мила та омолоджують шкіру. Рицинова олія активізує процеси регенерації тканин та виділення колагену в організмі, тим самим оновлюючи епідерміс. Кокосове масло робить шкіру більш оксамитовою, має виражену протигрибкову та антибактеріальну дію.\nОливкове мило підходить для будь-якого типу шкіру. Суху шкіру воно ефективно очистить без зайвого пересушування, нормальній шкірі забезпечить потрібний та ефективний базовий догляд, жирну зробить більш матовою, а чутливу заспокоїть та зніме подразнення.\nПісля застосування мила «Мармур» шкіра залишиться м’якою та зволоженою надовго. Як і вся якісна українська косметика від Младни, цей засіб є повністю етичним та не тестується на тваринах.\nСклад натурального мила ручної роботи «Мармур»\nОливкова олія першого віджиму, вода, рицинова олія, кокосове масло, гідроокис натрію, діоксид титану, харчовий пігмент.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Натуральне мило «Мармур»”“ Скасувати відповідь


Скачати 459.19 Kb.\nНазва Психологічні основи управлінських функцій менеджера психологічний зміст функцій управління\nРозмір 459.19 Kb.\nКласифікація управлінських функцій\n3. Процес розробки управлінського рішення\nЛюдський чинник у реалізації системних змін\nНе проблема створює нові проблеми, а саме рішення, що застосовується.\nСихологія управління процесом змін\nЯк управляти системними змінами Констатувати факт\nЗакріпити нові методи роботи для того\nДо тих пір, поки працівники не розуміють необхідності змін, вони не можуть бути достатньо мотивованими.\nЗагроза втрати влади та впливу\nЗалученням працівників до співпраці\n6.1. Психологічний зміст функцій управління\nДля здійснення управління (розробки управлінського впливу) необхідно виконувати різні види управлінських робіт, або функцій.\n^ Класифікація управлінських функцій. В основу класифікації управлінських функцій можна брати:\nВсю структуру діяльності керівника організації: загальні (збереження здоров’я персоналу і навколишнього середовища, колективна згуртованість, професійна підготовка і соціальна мотивація), специфічні (інформаційно-діагностична, розпорядчо-виконавська, соціального прогнозу).\nЦільові (виконання планів і завдань, досягнення цілей організації) – організаційні (розподіл доручень між співробітниками, налагодження дисципліни,, створення нових підрозділів для виконання певних завдань).\nОрганізаційно-адміністративні (загальна та спеціальні – планово-економічні, кадрові, технолого-управлінські дії) і соціально-психологічні (комунікативна, постановка мети і мобілізація, психологічна підтримка)\nІдея функціонального управління належить американському інженеру Ф. Тейлору (1856 - 1915), що запропонував замінити старий управлінський апарат («майстра на всі руки») новим керівним персоналом (компетентним фахівцем). Він увів функцію планування. Як самостійні дії керівника він називав контроль і організацію, але не ставив їх у число основних.\nА. Файоль (1841 - 1925), французький інженер, теоретик європейського менеджменту, виділив п'ять функцій адміністрації: передбачення, організація, розподіл, координація і контроль. Більш того, він заклав основи особливого напрямку в менеджменті - структурно-функціонального підходу. Якщо у Ф.Тейлора - одна функція (планування) і один структурний підрозділ, у А.Файоля - п'ять функцій і ціла система функціональних служб. Сучасне розуміння управління включає усі файолівські функції. Розроблена їм модель виявилася дуже плідною.\nУ загальному менеджменті більшість завдань пов’язані з координацією діяльності співробітників структурного підрозділу. Приблизно 15% загального часу менеджер витрачає на вирішення завдань, що вимагають від нього спеціальних знань. Функціональний менеджер, який виступає перш за все як спеціаліст, допомагає своїм співробітникам вирішувати завдання, що стоять перед ними, контролює їх виконання, виправляючи помилки, а не координуючи їх сумісну роботу. Це відбувається саме тому, що він, перш за все, несе відповідальність за якість та обсяг функції, що здійснюється.\nКожна управлінська дія пов’язана з відображенням дійсності у свідомості суб’єктів управління, а значить, має психологічні особливості. Тому при розподілі роботи мають враховуватися індивідуальні можливості і здібності людини з точки зору досягнення поставлених цілей, вироблення та прийняття управлінських рішень.\nПсихологія відіграє важливу роль в ефективному здійсненні функцій управління. Саме тому помітна актуалізація управлінських процесів, пов’язаних з регулюванням, мотивуванням праці, продукуванням знань, розвитком здатності до пізнання своїх підлеглих, партнерів, конкурентів та ситуації загалом. Багатоманітність функцій у процесі здійснення управлінської діяльності вимагає високої компетентності, відповідальності і відповідної психологічної підготовленості керівника.\nСучасний менеджмент вимагає аналізу як зовнішнього середовища, так і урахування всіх чинників внутрішнього середовища організації.\nЗв'язки і відносини людей, що спільно здійснюють той чи інший процес, є основою тих умов, у яких виявляється кожен окремо узятий працівник у ході виконання їм своїх функцій. Пильної уваги і турботи менеджерів на різних рівнях управлінської ієрархії потребують:\nузгодження відносин між учасниками єдиного виробничого процесу, що виходять далеко за межі підконтрольної менеджеру організаційної структури;\nкоординації трудових, виробничих, матеріально-технічних, фінансових і інформаційних процесів як усередині своєї організації, так і за її межами;\nсвоєчасної інформаційної підтримки всіх учасників єдиного виробничого процесу;\nрегулювання потоків виробничих ресурсів.\nЦе наповнює змістом процес менеджменту представницькими, організаційними, адміністративними і контролюючими функціями. Всі вони передбачають психологічний контекст. Виконання представницьких функцій припускає встановлення таких відносин із зовнішнім оточенням організації, які б щонайкраще відповідали її інтересам і дозволяли зробити її роботу максимально ефективною (наприклад, кількість клієнтів організації багато в чому буде залежати від поведінки голови відповідного відділу).\nОрганізаційні функції вимагають уміння менеджера правильно вибудувати систему розподілу і кооперації праці в межах своєї компетенції. Він має розподіляти принципи і порядок, відносин підпорядкованості серед персоналу, сформувати систему, що відповідає організаційним цілям, соціально-економічній і психологічній мотивації персоналу, забезпечити формування належної корпоративної культури. Адміністративні функції покликані забезпечити сприятливі умови, щоб усі процеси, що здійснюються у підпорядкованій менеджеру структурі, не виходили за межі встановлених правил. Якщо менеджер, як організатор, прагне до створення таких відносин, що виключали б виникнення в системі конфліктів через ресурси чи неузгодженість дій виконавців, то як адміністратору йому слід приймати рішення саме в конфліктних ситуаціях, що вимагають регулюючого втручання.\n6.2. Психосоціологічні особливості\nОсобливо важливим для діяльності організації є вміння керівника визначати її загальну концепцію, стратегію. Без цього неможливо з’ясувати місію організації, встановити чіткі, довгострокові цілі, сформулювати зрозумілі спільні кроки, спрямовані на її досягнення.\nСтратегія (грец. – strategia - військо і ago – веду) – довгостроковий курс розвитку організації, який ґрунтується на усвідомленні сутності її виробничо-господарської та соціальної діяльності, способів досягнення її цілей.\nІноді в процесі такої трансформації виникає організація, дуже схожа на ту, у надрах якої вона зародилася, тобто організація з традиційною структурою. А іноді — організація з рефлексивною структурою, тобто така, у якій врахований весь минулий досвід і в який може з'явитися механізм самонавчання організації.\nУспішне виконання стратегічної функції пов’язується із подоланням проблем, що мають психосоціальний вимір: делегування повноважень; прийняття рішень; побудова інноваційної тактики (обов’язково має враховувати психологічний опір людей організаційним нововведенням).\nВ Україні спостерігаються ознаки управлінської кризи: власники підприємств втрачають контроль за роботою менеджерів-виконавців (ті беруть «відкати» і т. ін.). Щоб ефективно контролювати їх діяльність, необхідно ефективно розробляти стратегію, і у відповідності з нею – оцінювати діяльність менеджменту. З цією метою організації повинні мати плани розвитку організації – «п’ятирічки» (а не плани заходів на два-три роки). Необхідно також регламентувати повноваження керівника: які рішення він може приймати самостійно, а які – лише колегіально.\n^ Прийняття рішень є психологічно найскладнішою процедурою, найголовнішим оцінювальним критерієм здібностей, умінь і навичок менеджера. Процес розробки управлінських рішень пов`язує основні функції управління – планування, організацію, мотивацію, контроль. Прийняття управлінського рішення – вольовий акт формування послідовності дій, результатом яких є досягнення конкретної цілі на основі перетворення вихідної інформації.\nСучасний менеджмент надає перевагу колегіальності рішень (включення всього персоналу у процес обговорення будь-яких рішень) і системі партисіпативного керування, що передбачає активну участь співробітників у процесі вироблення рішень. І хоча колективне рішення не завжди є найбільш вдалим, воно залежить від творчого, професійного потенціалу учасників прийняття рішення. Разом з тим, актуальним залишається і вислів античного мислителя Геракліта: «Для мене один вартує тисячі, якщо він є найкращим».\nПрийняття рішень в управлінській ситуації залежить як від характеристик самої проблеми (міри структурованості), так і від характеристик персоналу, який має брати участь у пошуку або реалізації рішень. Тому головною професійною рисою менеджера визнається така, як уміння віднайти проблему, що заважає ефективному функціонуванню процесу, та забезпечити її подолання. У сфері його уваги мають знаходитися зв’язки, що формують бізнес-систему та відносини, як у внутрішньому, так і у зовнішньому середовищі.\nПроблемна ситуація за своєю суттю має психічний характер, оскільки пов’язана з психічним станом людей, які стикаються з невизначеністю та емоційно переживають її. Думки людей у цей момент виражають скоріш симптоми проблеми, ніж її сутність. Наприклад, менеджер, незадоволений роботою персоналу, спочатку безсистемно вказує на ознаки неефективної роботи (недостатню ініціативність, порушення дисципліни), на те, що «чіпляє» саме його і пов’язано з його мотивацією. За своєю суттю, проблемна ситуація відображає психічний стан людини, яка стикається з невизначеністю та переживає її. Невідповідність реальної ситуації бажаній викликає спочатку емоційно особистісну реакцію. Висловлювання людини у цей момент вказують скоріш на симптоми проблеми, ніж на саму проблему.\n^ 2. Формулювання (постановка) завдань.\nМетою є виявлення причин, що породжують проблеми. Наприклад, неефективна робота персоналу (недисциплінованість) може мати причини: погану організацію праці, низьку зарплату і т. ін.\n^ 3. Процес розробки управлінського рішення (пошук варіантів рішення, їх оцінка та вибір оптимальних).\nдіалогова система мозкової атаки (BrainStorming):\nметод синектики — використання аналогій з інших галузей, сфер життя, живої природи;\nметод контрольних запитань спеціальній групі експертів.\nЯкщо проблема є складною (комплексною), рішення має бути також складним. Не уявляється, щоб невелике рішення могло мати великі наслідки. Ідеї щодо пошуку варіантів рішень потребують відбору за критеріями. Відбір найпривабливіших ідей можна зробити через їхню рейтингову оцінку, а також через SWOT-аналіз (Streengths – сила, Weaknesses – слабкості, Opportunities – можливості, Threats – небезпеки), тобто виявлення „слабких та сильних сторін”, „шансів”, „небезпек”.\nСеред соціально-психологічних характеристик прийняття управлінських рішень слід звертати особливу увагу на комплексність, регулятивну спрямованість, рівень використання системи операційних засобів, інтегративність, послідовність, високу варіативність.\nнаявністю остаточної невизначеності (не володіємо повною інформацією, а приймати рішення необхідно\nв ольове зусилля)\nнеобхідністю санкціонувати рішення, тобто прийняти на себе відповідальність.\nвзаємодією з персоналом (оскільки наслідком спроб вирішення проблеми є різноманітність точок зору, усталена структура стосунків у групі порушується, виникають нові комунікації. Наприклад, друзі можуть опинитися «на протилежних барикадах». Процеси відновлення структури та цілісності групи реалізуються на стадії прийняття нового рішення, після чого знімається напруга (здійснюється психологічна підтримка «ображених»), а потім спостерігається інтеграція групи (статус членів групи змінюється).\n6.3. Управління нововведеннями (змінами)\nХарактеризуючи нову концепцію сучасного менеджменту, один з найбільш відомих теоретиків цієї галузі П.Друкер висловив таку думку: „Здійснюй інновації – або помирай!”. Американські економісти Г.Хемел і К.Праалад, які досліджували функціонування глобальних американських, європейських і японських компаній, встановили: одні з них (наприклад, «Хонда», «Коматсу», «Кэнон») функціонують і розвиваються більш успішно порівняно з іншими («Дженерал Моторс», «Катерпіллар»,«Ксерокс») унаслідок того, що інакше уявляють собі основи і рушійні сили свого організаційного розвитку при інших у принципі рівних умовах.\nВідповідно до результатів проведеного аналізу, менш успішні компанії сьогодні продовжують підтримувати і розвивати ті свої якості, що забезпечували їм конкурентні переваги раніш. Більш успішні, напроти, зосереджуються на рішучому і вільному користуванні своїми ресурсами. Вони завжди прагнуть використовувати те, чим володіють у даний час, по-новому, нетрадиційно і найбільш інтенсивно намагаючись досягти, здавалося б, недосяжних цілей. Тут менеджери не просто пристосовують використання ресурсів до умов середовища і поточного моменту, залишаючи поза увагою ті вимоги, що їхня організація не в змозі задовольнити. Навпаки, вони творчо використовують весь потенціал фірми, визначаючи параметри її оточення, яким вони можуть відповідати щонайкраще, змушуючи виконувати напружені плани, постійно обновляючи і трансформуючи свою компанію.\nЗміни першого типу дозволяють системі підтримувати рівновагу. Існує чимало компаній, яким протягом тривалого часу вдається досить успішно функціонувати, не маючи чіткого плану розвитку. Більшість з них дотримуються принципу підтримки динамічної рівноваги зі своїм оточенням — принципу еволюційного розвитку. Зміни, що відбуваються в таких компаніях, завжди погоджуються з загальним напрямком змін у їхньому оточенні — у політичних, економічних, соціальних і технологічних умовах ведення бізнесу.\nЗ огляду на всі ці чинники, менеджери намагаються утримувати свою компанію в стані, що нагадує «здоров'я», шляхом покрокових, логічно зв'язаних між собою перетворень: упроваджують нові технології, активно керують відносинами з громадськістю, оптимізують свої фінансові схеми відповідно до існуючих в державі економічних обмежень тощо. Такий стиль керування називається ірраціональним інкременталізмом (збільшенням).\nУдосконалення існуючого процесу вимагає змін в системі (на рівні її елементів), а не системи. Проста зміна звичних підходів у діяльності не вимагає зміни в напрямі думок чи дій, простої зміни. Узгоджена і структурована сукупність додаткових дій, реалізується за рахунок нового розподілу відповідальності серед учасників змін.\nУ компанії не відбувається глибоких змін, принаймні до тих пір, поки немає глибоких і раптових змін у середовищі її функціонування. Зазвичай, менеджери йдуть на інкрементальне управління розвитком своїх компаній, коли, по-перше, чітко усвідомлюють неможливість прогнозувати стан зовнішніх умов у майбутньому, а по-друге, розуміють, що компанія нерозривно зв'язана з політичною системою її оточення і проведення самостійної лінії розвитку неминуче змусить її вступити в конфлікт із цим оточенням. Тим самим інкременталізм є похідним від напрямку і сили дії зовнішніх умов.\nУ тих компаніях, де всю діяльність прагнуть порівняти із заздалегідь розробленим планом, розвиток виявляється через періодичні революційні зміни. У таких компаніях менеджери завзято намагаються протистояти тим змінам, до яких їх об'єктивно підштовхує динаміка зовнішнього оточення, і продовжують раніше намічений стратегічний курс. Але поступова невідповідність зовнішніх умов і способу функціонування компанії досягає своєї критичної межі. В умовах організаційної кризи, що настає, компанія раптово здійснює внутрішні зміни, що виводять її на зовсім новий рівень розвитку. Це супроводжується зламом старих організаційних структур, стереотипів мислення, технологій і порядку дії.\nТаким чином, інновація процесу вимагає виконання трудової діяльності радикально новим способом, на відміну від удосконалення процесу, що зводиться до виконання того ж процесу із більшою ефективністю. Системні зміни спричиняють зміни колективної поведінки в організації чи в її взаєминах з навколишнім середовищем. Нова поведінка торкається напряму думок і дій, позиції і вчинки окремих особистостей чи групи. Рішення проблеми виходить за межі звичних підходів, і звична поведінка стає неефективною.\nСучасні умови, у яких змушені існувати і розвиватися компанії, виявляються важко прогнозованими з погляду напрямків і тенденцій їхніх змін. Ці умови все частіше визначають одним ємним поняттям — «хаос». У такій ситуації розвиток кампанії часто зосереджується тільки навколо сильних характеристик організації і унікальних характеристик організації. У результаті фірма стає заручником своїх же з сильних сторін, що згодом можуть стати причиною її загибелі. Справа в тому, що, досягши успіху завдяки використанню своїх сильних характеристик і відмітних здібностей, компанія прагне як можна довше утримувати і зберігати ці якості. Таке прагнення провокує збільшення розмірів компанії, призводить до появи в ній різноманітних догматичних правил і ритуалів. У підсумку компанія занадто пізно усвідомлює сумний для себе факт: навколишній світ уже змінився настільки, що її сильні сторони є насправді слабкими.\nЗміни на рівні культури (які торкаються образу дій, поведінки і ментальності людей) звичайно «пускають у хід» косність в людських системах. Переживаючи зміни як зневагу до своєї ідентичності, ці системи переживають постанову про проведення змін як якусь агресію і мобілізують весь свій опір для того, щоб протистояти змінам. Пошлемося на Е.Форе (міністра Франції): «Видаючи указ про проведення змін, бачимо, як приходить у дію косність, і я вже не знаю, як її зупинити». Зміни відбудуться тим легше, чим більше менеджери будуть спиратися на ресурси, якими володіє система для еволюційного розвитку, і уникати наказів і постанов, що порушують рівновагу.\nУявіть собі клітку, в якій мешкають 5 мавп. У клітці високо підвішують банан, під ним ставлять драбину. Через деякий час одна з мавп лізе за бананом. Коли вона торкається драбини, на всіх мавп ллється холодна вода. Ще через деякий час інша мавпа робить спробу з тим самим результатом - всі мавпи потрапляють під холодний душ. Після цього воду вимикають. Але якщо якась із мавп торкається драбини, всі інші намагаються їй завадити, не дивлячись на те, що вода вже не ллється.\nПотім одну з мавп замінюють новою. Звісно, новачок бачить банан та хоче його дістати. Але, як тільки мавпа торкається драбини - жах! - інші нападають на неї. Після декількох спроб нова мавпа розуміє, що до драбини краще не підходити.\nДалі у клітці замінюють ще одну мавпу. Новачок підходить до драбини, але на нього нападають. Причому попередній новачок активно бере участь у нападі, хоча й гадки не має, чому не дозволено торкатися драбини та чому тих, хто торкається, б'ють. Поступово у клітці замінюють всіх мавп. Таким чином, не лишається жодної, яка пам'ятає, що таке холодний душ. Але ж мавпи не наближаються до драбини та не дозволяють це робити новеньким. Чому ні? "Тому що так було завжди!"\nЯкщо активні учасники і ініціатор змін акцентують увагу на недоліках і дисфункціях (порушеннях у роботі) системи і прагнуть їх усунути, у них є всі шанси для успішної активізації протидії людей і посилення дисфункцій. Якщо ініціатор змін виходить з фундаментальної потреби бути визнаним і оціненим для еволюційного розвитку, якщо замість того, щоб намагатися усунути дисфункції, він почне з функцій, корисних для використання при проведенні змін, у такому випадку ресурси і компетенції системи стають такими, що піддаються мобілізації для того, щоб досягти бажаних змін.\n^ Людський чинник у реалізації системних змін


Конспект НСД по аплікації в середній групі дитячого садка «Автобус»\nТип Автобус. Заняття, рольові ігри, посібники\n1.1. Закріплювати вміння вирізати потрібні частини для створення образу предмета (об'єкта);\nПродовжувати вчити зрізати у прямокутника кути, закругляя їх (кузов автобуса, розрізати смужку на однакові прямокутники (вікна автобуса);\nРозвивати уміння композиційно оформляти свій задум;\n1.2. Вчити дітей користуватися ножицями: правильно їх тримати, різати по прямій;\nВчити складати зображення з частин, правильно розташовуючи і акуратно наклеюючи їх;\nУдосконалювати навички роботи з клеєм;\n1.3. Активізувати вживання в мові назв предметів, їх частин;\n2.1. Виховувати у дітей уважність, зосередженість.\nСпостереження на вулиці за транспортом; Розгляд ілюстрацій з видами транспорту; Читання віршів і оповідань Н. Носова «Автомобіль», А. Дугілова «Моя вулиця»\nІлюстрації по темі; Варіативний зразок Жовтий картон розміром 1 \_ 2 альбомного листа, кольорові заготовки розміром 6х10см (червона) і 2х6 (біла, 2 чорних кола діаметром 2,5 см; Клей, серветка, ножиці;\nМатеріал для дітей\nЖовтий картон розміром 1 \_ 2 альбомного листа. Кольорові заготовки розміром 6х10см (червона) і 2х6 (біла, 2 чорних квадрата 2,5х2,5см; Клей, серветка, ножиці, клейонка, клейова кисть;\nДіти, сьогодні вранці я знайшла на вікні маленький квиток. Виявляється, до нас в місто Тюмень приїхав цирк екзотичних тварин. І цей квиток запрошує нас на виставу. А на чому можна поїхати в цирк? (на машині, на таксі, на маршрутному таксі, на автобусі). Відгадайте загадку:\nЩо за диво - довгий будинок!\nІ харчується бензином (автобус).\nРозглядаємо іграшковий автобус.\n- Хлопці, що є у автобуса (кузов, вікна, колеса). Хлопці, подивіться як нас багато. Ми все не вмістилося в один автобус. Що ж робити? (зробити ще автобус). Спочатку виконаю основну деталь - кузов, плавно зрізавши 2 кута по верхній стороні прямокутника. Чого не вистачає (немає віконець і коліс). Зараз зроблю віконця. Беру білу смужку, складаю навпіл, потім ще раз навпіл. Розгортаю і розрізаю по згинах на шматочки. Ось так: це одне віконце, це інше, а от третє і четверте. Всього чотири віконця. Викладаю віконця на автобус - ось так рівно, акуратно і по черзі приклеюю. Ще чого не вистачає? (коліс). Беру чорний квадрат і зрізаю куточки для отримання кола. Приклеюю колеса на кузов автобуса.\nУстановка на роботу.\n-Вспомнім правила безпеки використання ножиць: Ножиці не можна залишати у відкритому вигляді; не можна тримати лезами вгору або у напрямку до себе, можна наштовхнутися і поранитися.\n-Напомінаю, що перед тим як нанести клей на деталь, елементи аплікації спочатку розташуйте на аркуші, а потім тільки приклеюйте. Щоб автобус вийшов красивим. Колеса приклеюються в останню чергу.\n-тим дітям, які швидко зроблять аплікацію, запропонувати прикрасити автобус. Стежити за акуратною роботою з папером і клеєм; стежити за поставою.\nФизминутку. (Гра «Автобус») руху по тексту.\nМи в автобусі сидимо, і в віконечко дивимося.\nДивимося назад, дивимося вперед, ну що ж автобус не щастить.\nКолеса закрутилися, вперед ми покотилися,\nА щітки по склу шарудять\nНехай автобус нас трясе, ми їдемо, їдемо все вперед.\nХлопці, подивіться, скільки вийшло багато автобусів. Всі вони гарні і яскраві. Тепер всім місця вистачить. Запросимо батьків, друзів поїхати з нами в цирк.


Білоруський цукор загрожує національній безпеці України - Гроші - TCH.ua\nПродавців білоруського цукру пропонують штрафувати\nГроші 16 липня 2009, 08:05\nДешевий цукор з Білорусі заполонив український ринок і загрожує знищенню вітчизняного цукровиробництва.\nПостачання цукру з Білорусії загрожує українському виробництву та національні безпеці.\nТак вважає заступник міністра аграрної політики Івана Демчик. Він виклав свою позицію у листі голові Державної податкової адміністрації (ДПА) Сергію Буряку.\n"Зростання обсягу постачань цукру з Білорусії загрожує зменшенням площі посівів буряка, закриттям заводів і може негативно відбитися на національній продовольчій безпеці", - зазначається в листі Івана Демчака.\nЗгідно з документом, в травні з цієї країни до України було ввезено 7,528 тис. т цукру, а вже в червні – 10 тис. т. Торік в травні постачання склали близько 1,85 тис. т, а в червні постачань не було. Всього за I півріччя цього року до України було ввезено 22 тис. т білоруського цукру на суму 9,6 млн. дол.\nЗростання об'єму імпорту білоруського цукру стало можливе завдяки сезонному зростанню цін на нього, наголошується в листі пана Демчака. З початку року цукор подорожчав майже вдвічі. У Мінагрополітіки це пояснюють діями перекупників.\nВ Україні ж торік виробництво цукру скоротилося на 15,5%.\nБілоруський цукор сирець продається в Україні в середньому на 100 доларів дешевше бурякового. Крім того, в Білорусі діє пільговий режим оподаткування, що дозволяє здешевити переробку цукру. А його ввезення до України з Білорусії не обкладається митом – з 1 січня 2007 року цукор включений в договір про режим вільної торгівлі.\nУ листі Іван Демчак зажадав від ДПА штрафувати продавців білоруського цукру, причиною є перевищення квоти.\n"Ми також поводилися з листом в Держмитницю з проханням не розмитнювати білоруський цукор. І ініціюватимемо антидемпінгове розслідування", - повідомив Іван Демчак.\nДля того, щоб ДПА почала штрафувати підприємців, необхідно змінити закон ''Про державну податкову службу".\nКрім того, Україна не може виключити цукор з режиму вільної торгівлі з Білорусією в однобічному порядку. Це викличе відповідну реакцію білоруської сторони.\nЯкщо ж темпи імпорту білоруського цукру збережуться, українські цукровиробники втратять внутрішній ринок.


Спірея Літл Принцес — квітучий чагарник для садів і парків | Господарство\nГоловна › Господарство › Спірея Літл Принцес — квітучий чагарник для садів і парків\nСпірея Японська Літл Принцес (LITTLE PRINCESS) – низькорослий компактний декоративний чагарник, широко використовуваний садовими дизайнерами в багатьох країнах світу. Його відрізняють невеликі розміри і округлі форми. Кущі характеризуються рясним і тривалим цвітінням, чудово смотрящимся на тлі яскравої зелені. Такі рослини чудово підходить для ландшафтного дизайну садів, парків, дворів, територій навчальних закладів і установ охорони здоров’я. Їх можна застосовувати як живопліт або просто посадити на клумбу біля під’їзду.\n1. Маленька японська принцеса — опис рослини\n2. Посадка спіреї Японської\n1 Маленька японська принцеса – опис рослини\nСпірея Японська Літл Принцес родом з Японії. Вона відноситься до листяних рослин сімейства Розоцвітих. Маленька Принцеса дійсно невеликої висоти. Вона рідко виростає вище одного метра. Рівні часті втечі червонуватого кольору утворюють щільний кущ незвичайної кулястої форми. Листя тонкі, дрібні, ланцетної форми, з настанням осені змінюють колір з яскраво-зеленого на жовтий з червонуватим відтінком. Густа крона надає чагарнику подушкообразный вигляд.\nЦвісти спірея Літл Принцес починає на третій рік після посадки. Квіти у цієї рослини дрібні, всього 5 мм, рожево-червоні, зібрані в суцвіття щиткообразной форми розміром 2-3 см і зосереджені на кінцях пагонів. Цвітіння починається в червні і триває в середньому півтора місяці.\nОбрізка відцвілих суцвіть здатна значно продовжити термін вегетації аж до кінця серпня – середини вересня. Утворюються після цвітіння плоди не мають цінності і зрізуються, щоб не псувати зовнішній вигляд всього куща.\nКрім цього, у квітки є й інші достоїнства. До них відносяться:\nДовгий термін життя. При грамотному догляді він може становити до 30 років.\nЗа рік спірея Японська виростає лише на 9-10 сантиметрів.\nСпірея Японська Літл Принцес володіє хорошою здатністю до адаптації, що і дозволило їй широко поширитися в багатьох регіонах не тільки нашої країни, але і світу. У Росії цей вид рослин ще називаю таволгою або степовим лабазником.\nДейція Шорстка – квітучий чагарник, живопліт або садова скульптура\n2 Посадка спіреї Японської\nЦе рослина цвіте влітку, тому висаджується навесні. При виборі місця потрібно врахувати, що спірея любить сонячні або мало затінені ділянки. Коріння розташовуються поблизу поверхні, розростаючись приблизно на півметра від основного стебла. Посадку можна проводити такими методами:\nПосадка відведеннями вважається найбільш грамотним рішенням, оскільки дозволяє саджанцям набрати чинності від материнського куща. Опис такого способу дано нижче.\nДаний метод застосовується ранньою весною, коли у рослини тільки з’являються бруньки. Для отримання відсадків потрібно пригнути до землі кілька хороших сильних пагонів. Вздовж кожного потрібно викопати канавку, укласти туди стебло і зафіксувати його скобами з дроту. Канавку засипають землею.\nПерший час це місце треба добре поливати, щоб грунт постійно був вологим. У пагонів з’являються обривають листя і суцвіття, це необхідно для доброго розвитку кореневої системи.\nПісля того як пагони наберуть чинності, їх відділяють від материнської рослини і пересаджують на нове місце.\nСпособом ділення куща спирею можна розсаджувати на 3-4 рік життя. Більш дорослі приживаються набагато гірше. Для пересадки отрубается приблизно 1/3 куща. Коріння необхідно замочити у воді на добу, а потім перед висадкою в грунт добре промити. В цьому випадку культура буде цвісти вже в перший рік.\nРозсадження методом ділення куща допускається тільки в осінній період, до того, як опало все листя.\nДля висадки саджанців в грунт викопують яму з прямовисними стінками. Розмір її повинен бути візуально більше в три рази, ніж обсяг кореневої системи. На дно викладається дренаж з битої цегли. Спірея любить родючий грунт, тому саджанці слід засипати хорошим грунтом з вмістом піску і перегною. Після висадки землю потрібно злегка ущільнити, рясно полити і замульчувати торфом.\n← Юка Нитчатая — квітуча екзотика на дачній ділянці Вишня Тургенєвка — як одержати 20 кг ягід з одного дерева →\nВарення з кабачків на зиму рецепти пальчики оближеш


Іп Мен: Народження легенди дивитися онлайн українською мовою безкоштовно\nKino4ua.com » Фільми » Іп Мен: Народження легенди\nYip Man chin chyun / The Legend Is Born: Ip Man\nЮ-Ханг То, І Хуан, Єн Біяо, Роуз Чан, Іп Чун\nСюжет картини розповідає про те, як все починалося, як головний герой картини робив перші кроки в пізнанні бойових мистецтв. Дії фільму розгортаються в місті Фошань, де Іп Мен провів своє дитинство, і в зрілому віці став одним з найсильніших бійців.\nБудучи хлопчиком, Іп Мен разом з однолітками навчався у одного з найбільших майстрів вин-чун - Чень Хуашуня. Він допомагав дітям пізнати філософію і східні традиції, без яких просто неможливо навчитися бойовому мистецтву. Коли ж Чень помер, Іп Мен продовжив навчання у приймача майстра Чжунсу. Через роки герой розлучається з друзями і відправляється в Гонконг, щоб продовжити навчання там. На новому місці Іп Ман стикається з великою кількістю перешкод, які роблять його тільки сильніше і мудріше.\nЦе історія розповідає про велику людину і бійця, який пройшов через безліч образ і принижень, і врешті-решт став легендарним майстром в світі східних бойових мистецтв. ©Kino4ua Іп Мен: Народження легенди 2010 дивитися онлайн українською мовою безкоштовно в хорошій якості!


Міський голова Києва Віталій Кличко разом з ветеранами Другої світової війни і військовими Збройних сил України в День пам’яті та примирення вшанували пам’ять жертв війни 1939-1945 років і поклали квіти на могилу Невідомого солдата у парку Вічної слави в столиці.\nПро це із посиланням на сайт мера повідомляє Укрінформ.\nКличко поклав квіти на могилу Невідомого солдата в парку Вічної Слави / Фото: kiev.klichko.org\n«Сьогодні кожен українець має як ніколи зрозуміти справжню ціну словам «хвилина миру». Бо так само, як і під час тієї страшної війни, українцям зі зброєю в руках доводиться відстоювати цілісність та незалежність своєї держави. І ми повинні вірити та робити все для того, щоб мир нарешті запанував в Україні», - сказав Кличко.\nЧитайте також: «Не на заміну 9 травня»: Зеленський сказав, для чого українцям День пам'яті та примирення\nДруга світова Віталій Кличко День пам’яті та примирення Ветерани війни