Путівник Сплітом: де жити, що дивитися, як добратися - Tochka.net\n26 червня 2012, 08:00\nМи розкажемо про всі визначні пам'ятки, дамо адреси затишних вілл і розповімо, де можна смачно перекусити.\nЦікаві місця Спліта\nЦікаві місця Спліта© Олександра Гнатуш, flickr.com\nЦікаві місця Спліта© commons.wikimedia.org\nЦікаві місця Спліта© nostromo.hr\nФото 1 из 32: Цікаві місця Спліта© Олександра Гнатуш, flickr.com\nНа travel.tochka.net триває тиждень Балкан. Цього разу ми вирішили підготувати детальний гід одним із найпопулярніших міст Хорватії - Сплітом.\nЩорічно цей курорт відвідують багато українських і російських мандрівників, але не всі знають, як правильно спланувати свій день. У тих, хто прочитає цю статтю, такої проблеми не виникне.\nВизначні пам'ятки Спліта. 8:00-9:00 - оглядаємо палац Діоклетіана\nСпліт, захований за стародавніми стінами та розкреслений маленькими вузькими вуличками, зібраними зі стародавніх будівель - ідеальне місце для неквапливих прогулянок, тому ранок найкраще присвятити основним визначним пам'яткам, і вирушити просто до палацу Діоклетіана - об'єкт Всесвітньої Спадщини ЮНЕСКО.\nСаме з цього палацового комплексу площею приблизно 3 гектари почалася історія Спліта, та й зараз його залишки займають значну частину старого міста.\nВід часів імператора багато змінилося: з 15 веж кріпосних стін збереглися три, храм Юпітера був перебудований на баптистерій, а імператорський мавзолей згодом перетворився на католицький собор святого Дуе (Katedrala Svetog Duje).\nКожна зі сторін палацу була забезпечена своїми воротами - Золотими, Срібними, Бронзовими (або Мідними, оскільки з лат. Porta Aenea) й Залізними, і тільки останні повністю збереглися до наших днів.\nОднак починати прогулянку слід із Бронзових воріт, побудованих, щоб дати доступ із моря до великого комплексу печер, що використовувалися для зберігання олії та овочів.\nЗараз у цих підвалах розташувався сувенірний базар і проводяться різні виставки. Відкрите "підземелля" з 8:00 до 20:00.\nВідпочинок у Хорватії: поїздка на Плітвіцькі озера\nВизначні пам'ятки Спліта. 9:00-10:00 - гуляємо на площі Перистиль\nСходи виведуть вас до площі для зборів Перистиль (Peristil) - центру туристичного життя міста. Її красу та велич оцінили в різні часи багато відомих людей, серед яких архітектор Роберт Адам і Папа Іван Павло II.\nЦікаві місця Спліта © Олександра Гнатуш, flickr.com\nПо вечорах на площі влаштовують концерти (зокрема й оперні) і танці, а рано-вранці нею можна помилуватися без багатоголосої товкотнечі.\nДубровник - як бюджетно відпочити на найдорожчому курорті Хорватії\nВизначні пам'ятки Спліта. 10:00-11:00 - милуємося панорамою Спліта з дзвіниці собору святого Дуе\nРоздивившись навіть найменші деталі на площі Перистиль, вирушайте до кафедрального собору святого Дуе (Домна), покровителя Спліта - яскраву ілюстрацію поняття "іронія долі": Діоклетіан був відомим противником християнства, і вже точно не уявляв, що з його усипальниці зроблять церкву, попередньо позбувшись його власного саркофага.\nУ церковній скарбниці зберігається велика кількість історичних і культурних цінностей: ковчеги з мощами, ікони, книги, рукописи та багато іншого. При вході до собору можна побачити дерев'яні стулки, яким понад 700 років - ось що означає "зроблено на роки".\nОднак основним атракціоном буде піднятися на 60-метрову дзвіницю, з якої відкривається дивовижний панорамний вид на Спліт. Вартість вхідного квитка - 10 кун, сходинки доволі слизькі, тож постарайтеся одягти відповідне взуття.\nЇдемо відпочивати на Макарську рив'єру та милуватися озерами\nВідкритий колишній мавзолей із понеділка по суботу, з 7:00 до 12:00, і з 16:00 до 19:00. Маленький нюанс: якщо вам справді хочеться побачити найстаріше відоме зображення європейського короля, цього року таке, на жаль, вже неможливо, адже баптистерій відкритий для відвідувань тільки раз на рік - 24 червня.\nДля любителів прогулянок із гідом передбачені екскурсійні тури: подорож палацом і його околицями коштуватиме 80 кун (деталі на сайті).\nВизначні пам'ятки Спліта. 11:00-12:00 - перерва на каву\nЯкщо ви ще не втомилися, то випити каву з випічкою можна "не відходячи від каси", тобто на площі Перистиль, - у кафі Luxor, названому так на честь єгипетського гранітного сфінкса, розташованого напроти (в пошуках другого місцевого сфінкса вам доведеться пройти по найвужчому пасажу Спліта з назвою Pusti Me Proć - "дай мені пройти").\nЧас роботи цього закладу дуже гнучкий, і залежить виключно від бажання власників.\nВизначні пам'ятки Спліта. 12:00 - 14:00 - відвідуємо сплітські церкви.\nДалі є сенс подивитися деякі церкви старого міста.\nОдна із найстаріших церков - капела святого Мартіна, - розташована в самому серці палацу Діоклетіана, біля Золотих воріт.\nЇї будівля датується кінцем V століття. На сьогодні про церкву дбають черниці-бенедиктинки, які охоче розкажуть вам дивовижні історії про це місце (мови спілкування - хорватська, італійська, англійська).\nЦерква святого Теодора, заступника Візантійських військових, побудована над найбільш пожвавленою вулицею Спліта, точнісінько над Залізними воротами.\nУ XI столітті до неї була прибудована дзвіниця, яка досі збереглася в первозданному вигляді. Завдяки їй місцеві жителі називають церкву Gospe o'Zvonika - "Божої Матері з дзвіниці".\nЦерква святого Домініка розташована напроти Срібних воріт. Перша згадка про неї датується XIII століттям, однак своїм нинішнім виглядом вона зобов'язана кінцю XVII століття. Прекрасний вівтар у стилі бароко та полотна Джакомо Пальма-молодшого байдужим вас навряд чи залишать.\nТури у Хорватію: їдемо відпочивати до перлини Адріатики без віз\nМіж церквою, стіною палацу, залізничним мостом і східною частиною Ріви, - сплітською набережною, - розташований ще один ринок: фрукти й овочі, мед, сир і багато іншого. Купити там можна практично все.\nДо речі, як сувеніри можна привезти симпатичні баночки з інжиром, горіхами та медом: вони і кухню прикрасять, і життя у важку хвилину підсолодять.\nМонастир святого Франциска розташований на протилежному кінці Ріви. Популярна легенда свідчить, що святий Франциск особисто заснував монастир у 1214 році.\nРеальна ж історія трохи більш прозаїчна, - як завжди, "одні побудували, інші завоювали", що, втім, анітрохи не применшує величі монастиря та його чудової колекції витворів мистецтва.\nВизначні пам'ятки Спліта. 14:00 - 15:00 - купуємо макрель і анчоуси на Рибному ринку\nТакож варто зазирнути на Рибний Ринок (Peskarija, розташований посередині вулиці Marmontova), відкритий він щодня з 6:30 до 14:00. Звісно, для постояльців готелю ринок буде не більше ніж ще однією визначною пам'яткою міста, однак для тих, хто живе в апартаментах із власною кухнею та любить готувати, він стане одним із найважливіших пунктів призначення.\nТому, увага, кулінари: з одного боку, що раніше ви прийдете, то більший вибір риби буде, з іншого боку - після полудня ціни на те, що залишилося, зменшуються вдвічі. Найпопулярніша риба - макрель, анчоуси, сардини та кілька.\nДля тих, хто не любить чистити рибу, в будівлі ринку працює спеціальна людина, яка за символічну суму звільнить вас від цієї малоприємної роботи.\nВизначні пам'ятки Спліта. 15:00 - 16:00 - обідаємо в ресторані Nostromo\nЯкщо ви хочете спробувати традиційні страви з морепродуктів - за два кроки від рибного ринку є ресторан Nostromo, шеф-кухар якого запропонує гостям страви, приготовлені за легендарними далматськими рецептами.\nПодорож гурмана: скуштуйте в Хорватії омлет із трюфелями\nМеню ресторану з цінами можна подивитися тут. Також традиційні страви з риби та морепродуктів пропонують ресторани Šumica (Put Firula 6, Split) і Boban.\nБільш демократично пообідати можна в Kod Joze (4 Sredmanuska, Split) - "сімейна" таверна пропонує прості та смачні далматські страви за адекватними цінами (від €8 за основну страву); і в піцерії Galija (Tončićeva 12 21000, Split), однак невелика порада: піца в Galija по праву вважається однією з кращих у місті, а от з пасту та лазанью вони роблять не дуже смачну.\nЦікаві місця Спліта © nostromo.hr\nВизначні пам'ятки Спліта. 16:00-17:00 - піднімаємося на пагорб Мар'ян\nДругу половину дня можна присвятити або пляжам, або музейній практиці.\nУ будь-якому разі спершу варто потрапити на пагорб Мар'ян - ідеальне місце для велосипедних прогулянок (оренда велосипеда коштує приблизно 50-70 кун за 4 години) і пікніків, із нього відкривається неймовірний вид на весь Спліт - і стару, і нову його частини.\nЩе на пагорбі розташований міський зоопарк, але, якщо ви подорожуєте без дітей, його із чистою совістю можна пропустити.\nХорватія з висоти пташиного польоту - найкращі пейзажі\nВизначні пам'ятки Спліта. 17:00-19:00 - йдемо на пляж Бачвіце\nВідпочивши в тіні дерев, доведеться ухвалити непросте рішення: або вирушити досліджувати сплітські музеї - Археологічний музей, Міський музей Спліта, Галерею Мистецтв, Етнографічний музей і галерею відомого хорватського скульптора Мештровича, - або вирушати просто на один із місцевих пляжів, купатися й приймати сонячні ванни. Ми вибрали останнє.\nНайвідоміший пляж Спліта називається Бачвіце, розташований він у межах міста на західній стороні затоки. Пляж піщаний, чистий та ідеальний для відпочинку з дітьми: щоб потрапити на глибину, доведеться пройти не один десяток метрів по воді.\nУлітку він найчастіше переповнений, а тому любителі тиші й спокою віддають перевагу кам'янистому узбережжю за межами міста - благо, всі пляжі в Хорватії безкоштовні та загальнодоступні. Як добратися до інших пляжів Спліта, написано тут (карти додаються).\nВизначні пам'ятки Спліта. 19:00-21:00 - спостерігаємо захід за келихом вина\nІ після музейної практики, і після пляжного відпочинку повертайтеся на Ріву, щоб, випивши вина на одній із літніх терас, зустріти сутінки, які фіолетовим серпанком огортають місто. Мабуть, це найкрасивіший час: різнобарвні вогні переплітаються з глибокими синіми тонами моря, створюючи живі картини.\nПовечерявши в одному з ресторанів або випивши вина в Enoteca Terra (Prilaz braće Kaliterna 6, 21000), і зазирнувши ненадовго на центральну "типово венеціанську" площу Narodni Trg, повертайтеся на Перистиль, де саме почнуться вечірні вистави.\nВизначні пам'ятки Спліта - як добратися до міста з аеропорту\nАеропорт розташований за 23 кілометри від Спліта, в невеликому містечку Kaštela.\nДоставка гостей з аеропорту до центра Спліта здійснюється кількома перевізниками, найбільший із яких Pleso Prijevoz, він співпрацює з більшістю авіакомпаній, які літають до Спліта.\nРозклад автобусів можна подивитися тут, час у дорозі - приблизно 40 хвилин, вартість проїзду в одну сторону - 30 кун (€4).\nТакож доїхати до міста можна муніципальним транспортом: зупинка автобуса №37 розташована напроти аеропорту. Добиратися доведеться довше (приблизно 1 годину 10 хвилин), але значно дешевше - квиток коштуватиме 17 кун.\nКурсує автобус кожні 20 хвилин з 5:00 ранку та до 19:00 в робочі дні, і щопівгодини після 19:00 і на вихідні. Деталі можна знайти тут (хорватською).\nТаксі коштуватиме 250-300 кун, деякі готелі, втім, пропонують для своїх постояльців безкоштовний (і не дуже) трансфер.\nВизначні пам'ятки Спліта - де зупинитися\nСпліт - одне з тих міст, де дешевше та зручніше зупинятися в апартаментах або на віллах, благо, їх у місті безліч і на будь-який смак.\nТак, студія за 200 метрів від палацу Діоклетіана на двох коштує від €50/добу (Villa Olivia, Mrcelina 1, 21000 Split ), кімната з ванною на двох на віллі, неподалік пляжу, обчислюється в ще більш демократичну суму - від €40 (Rooms Valentino, Na Toć 4a, 21000 Split).\nЦіни на двомісний номер в готелі починаються від €60, а деякі готелі класу "люкс" пропонують кімнати й по €1000 за ніч.\nКрім того, у Спліті не проблема знайти хостели: так, один із них розташований у самому палаці та пропонує нічліг вартістю від €14 з особи (Diocletian's Palace Hostel, Nepotova 4, Split 21000, сайт - тут.\nЦікаві місця Спліта © commons.wikimedia.org\nЗверніть увагу, що "туристичний збір" до вартості здебільшого не входить, і становить додаткові 4-7 кун за ніч.\nЯкщо ж ви все-таки волієте зупинятися в готелях - рекомендуємо скористатися пошуком на hotels.tochka.net.\nЯК БРОНЮВАТИ ГОТЕЛІ НА hotels.tochka.net.\nВизначні пам'ятки Спліта - події курортного сезону 2012.\n17 липня в Spaladium Arena (Zrinsko Frankopanska 211) виступлять Guns'n'Roses. Вартість квитків - від 290 до 500 кун.\nІз 14 липня по 14 серпня в Спліті відбувається 57-й фестиваль Splitsko Ljeto. У програмі - концерти (так, любителів джазу порадує Кріс Беннетт), театральні постановки (цього року можна буде побачити, наприклад, гоголівського "Ревізора" і знамениту "Гекубу" Еврипіда) і навіть балет під відкритим небом. Більше інформації можна знайти на офіційному сайті події.\nІз середини до кінця серпня в Спліті - дні Діоклетіана. Вулиці знову повертаються в II-III століття, щоб нагадати, як це було за часів імператора. Костюми, тоги, дебати та інші деталі, характерні для Стародавнього Рима, додаються.\nІз 15 по 22 вересня в Спліті пройде щорічний кінофестиваль. Програму на цей рік обіцяють опублікувати в липні, але сумніватися в її насиченості не варто, адже справа не обмежується показом європейських фільмів: торік воркшоп провів відомий угорський режисер Бела Тарр, чий "Туринський кінь" одержав гран-прі журі на 61-му Берлінському кінофестивалі. Сайт фестивалю.\nВідпочинок у Чорногорії: вибираємо курорт до смаку\nЯк бюджетно відпочити на романтичному курорті Несебр у Болгарії\nПодорож на Охрид - найдревніше озеро в Європі\nЯкі пам'ятки Спліту порадили б подивитися ви?\nСпліт хорватия фотографії пам'ятки мандрівники Балкани\nНайкращі фото природи України: 10 світлин, від яких захопить подих


Британська художниця, яка 21 рік малювала лондонські пейзажі, раптом отримала визнання - Telegraf — журнал дизайнерів.\nБританська художниця, яка 21 рік малювала лондонські пейзажі, раптом отримала визнання\nБританська художниця Дорін Флетчер нарешті отримала визнання. Вона малювала пейзажі робочого району Іст-Енд 21 рік поспіль. В січні 2019 року в лондонській галереї Nunnery відкрили виставку її робіт.\nЇї картини в період з 1983 по 2004 рік показують, як швидко змінювалися вулиці в східній частині Лондона, Іст-Енді. Протягом двадцяти років Флетчер малювала занедбані підприємства і будівлі, які тепер знесені, поки не зіткнулася з відсутністю визнання. Випадкова зустріч з лондонським блогером допомогла привернути увагу публіки до її картин у 2015 році.\n«Ще будучи підлітком, я присвятила себе малюванню того, що зникає», — каже художниця.\nЇї пейзажі можна буде побачити в галереї до 24 березня 2019 року.\nКафе Pubali, Лаймхаус, Східний Лондон, 1996 рік:\nХудожниця про роботу: «Я була заінтригована цим кафе: воно завжди було відкрито, але здавалося, що ніхто не заходив всередину. Тільки маленький худий чоловік сидів за столом і їв тарілку каррі. Я піддалася спокусі та увійшла туди зі своїм партнером. Ми замовили каву, і вона була найгіршою з усього, що я коли-небудь куштувала. Це була субота, січень 1985 року, коли сонце намагалося прорватися крізь туман. Було затишшя, і раптом я почула гуркіт, схожий на грім. На Тауерському мосту вибухнула бомба, закладена IRA».\nПарк Бартлетт, 1990 рік:\nХудожниця про роботу: «Самотня будівля і дим, що піднімається з труби, спонукали мене намалювати це. Знадобилися місяці, щоб знайти правильний відтінок білого для клубів диму».\nАвтобусна зупинка, Майл-Енд, Східний Лондон, 1983 рік:\nХудожниця про роботу: «У Майл-Енді я опинилася в травні 1983 року, коли прийшла на побачення. Я була заінтригована будівлею за автобусною зупинкою, яка здавалося приреченою, і мені захотілося намалювати це до того, як сюди приїдуть бульдозери. Через рік будівлю все ж знесли. Мене також зацікавили ці жінки, які чекали автобус і питали одна одну, чи не знайомі вони».\nЛаймхаус, Східний Лондон, 2003 рік:\nХудожниця про роботу: «Сніг у Лондоні — рідкість, тому зловити цю магію потрібно швидко, перш ніж вона перетвориться в сльоту».\nМагазин на розі, Кеннинг-Таун, Східний Лондон, 1994 рік:\nХудожниця про роботу: «Одного разу суботнім днем в червні 1991 року я вирішила дослідити місто по той бік річки Лі. Я пішла за чорно-білим коллі по вулиці. Собака згорнула за кут і пропала, але я припускаю, що вона забігла у відчинені двері газетного кіоску. Це зображення залишилося в моїй пам’яті, тому восени я повернулася, щоб зробити кілька швидких начерків, але запізнилася. Вхід в магазин був забитий, і я так і не дізналася, чи увійшла туди собака».\nПральня, Боу, Східний Лондон, 1983 рік:\nХудожниця про роботу: «До 1990 року два рази на тиждень я ходила в пральню. Там працювали дві дами. Вони постійно базікали, і повітря було синім від суміші сигаретного диму і вихлопів автомобілів. Багато років я думала про те, щоб написати цю картину, але коли зважилася, пральня вже втратила свій характер. Пані вийшли на пенсію, а димна атмосфера випарувалася, бо з’явився червоний знак “Не палити”».\nУсі зображення: www.bbc.com\nТакож в Telegraf.Design можна дізнатися про те, що художній музей Клівленда виклав у відкритий доступ 30 тисяч творів мистецтва.\nЯк японські дизайнери працюють з текстом у плакатах. Візуальне дослідження


До організації «Пластової розколяди» долучилося багато людей\n14 Лютого 2020. 14:10\nІ не доречно заперечувати, що ще із прадавніх часів до нас іде життєва мудрість, певна настанова, яка закладена в українських звичаях, обрядах. Різдво Христове – одне з найважливіших свят у році, що має багатовікові традиції. І взагалі, зима у нас асоціюється саме із різдвяними святами. Але зима поволі відходить від нас, однак потрібно гідно провести Різдвяні свята. Тому 9 лютого 2020 року в приміщенні ресторану «На дубах», на території Великогаївської ОТГ, Тернопільський обласний пластовий вишкільний центр зібрав чудове товариство для «Пластової розколяди».\nЗимові свята проводжають розколядою – гучно, весело, багато. Після свят Водохреща та Івана Хрестителя закінчується вулична коляда, щедрівки, вертепи. Розколяда важлива тим, що її святкують громадою, в колі друзів і родини. На свято приходять із добрим настроєм і позитивними думками. Саме такими були і наші гості, які приїхали з різних куточків Тернопільщини, Києва та навіть США. Всі присутні на початку отримали благословення від Преосвященного Владики Дмитра та Високопреосвященнішого Владики Нестора. Далі була нагода побачити коротко роботу Тернопільського обласного пластового вишкільного центру за рік. Потім спільно колядували із студентами Тернопільського музичного коледжу ім. Соломії Крушельницької.\nПривітати гостей з розколядою завітали Великогаївський вертеп, Підволочиські та Великогаївські колядники, Козівська Маланка. Після чудового колядування, щедрування та засівання, учасники мали змогу ще й потанцювати українські народні танці, а саме «Плескач», «Канаду», «Гречаники», завдяки родинному гурту Гребеняків. На кінець заходу спільною молитвою подякували Богу за чудовий вечір, за те, що зібрав усіх в дружньому та родинному колі.\nПозначки: коляда, новини, тернопіль


Pinus mugo var. pumilio, Сосна гірська 'Пуміліо',C5 - горщик 5л: купить с доставкой в Украине от "Розсадник 'Зелені Янголи'. Рослини з душею.", опт и розница\nPinus mugo var. pumilio, Сосна гірська 'Пуміліо',C5 - горщик 5л\nPinus mugo var. pumilio, Сосна гірська 'Пуміліо',C5 - горщик 5лВ наявності\nPinus mugo 'Pumilio' Сосна гірська\nСосни - чудові дерева, які можна зустріти вмайже в будь-якій кліматичній зоні - від холодних північних земель до гарячих приморських рівнин. Було виведено багато сортів, проте найгарніші - вільноростучі соснові ліси, яким ніхто не регулює їх висоту чи форму.\nДля тих хто шукає сорт сосни гірської, яка б гарантовано росла в ширину, при цьому залишаючись низькою, то культивар 'Пуміліо' (Pumilio) cосни гірської (Pinus mugo) - саме те, що потрібно. Швидкість зростання - середня, росте щільно, хвоя коротка, темно-зелена, по дві в пучку. Росте в ширину і досягає аж 2м в діаметрі. Нові прирости мають неоднакову висоту, що надає цій сосні певної декоративної пластичності. Для любителів більш формального вигляду навесні слід підрівняти обрізкою до бажаної форми.\nПідходить для висадки як домінантна рослина для невеликих садів або висаджена перед комбінацією з вищих вічнозелених кущів чи дерев іншої форми. Сосна Пуміліо чудово переносити морози, а після вкорінення і суходолом. Не слід перезволожувати! Чудово переносити усі типи грунтів.\nКупити Pinus mugo var. pumilio, Сосна гірська 'Пуміліо', а також отримати більше інф-ії ви можете на сторінці товару на сайті нашого магазину\nЗагальна назва Сосна гірська 'Пуміліо'\nЛатинська назва Pinus mugo var. pumilio\nЦіна: 280,50 грн.


Сергій Соболєв: У проекті держбюджету-2014 прихована боргова діра, яка складає півбюджету країни – Тернопільська обласна організація Батьківщина\nНародний депутат фракції “Батьківщина” Сергій Соболєв заявляє, що “на жаль, ми не маємо ні бюджету, ні кошторису країни на наступний рік”. Про це він наголосив на брифінгу в прес-центрі Штабу національного спротиву.\nНа його думку, бюджет-2014 повторює всі негативні речі попередніх бюджетів уряду Януковича-Азарова – на 190 млрд. грн., зокрема, зупиняється дія цілого ряду законів.\nВін зазначив, що до сьогодні так і ухвалені законопроекти про внесення змін до цілого ряду соціальних законів, на яких базуються розрахунки бюджету на наступний рік.\n“Без цих змін бюджет отримає дірку, яка складає майже половину бюджету”, – підкреслив він.\nСергій Соболєв розкритикував уряд за несвоєчасне представлення проекту бюджету-2014 (згідно бюджетної резолюції це мало б відбутися 15 вересня поточного року,- ред.). Депутат нагадав, що зволікання з презентацією проекту держбюджету уряд пов’язував з невизначеністю ціни на газ та очікуваннями кредитів.\nНародний депутат підкреслив, що у проекті держбюджету-2014 про сталу ціну на газ не йдеться, як і про виплату короткострокового кредиту в 15 млрд. доларів від російського комерційного банку.\n“Цей бюджет взагалі не враховує ці два фактори, через які він нібито не подавався. Ні ціни на газ, ні так звані зовнішні запозичення, якими так пишався уряд Азарова-Януковича”, – сказав Соболєв.\nВін підкреслив, що ціна на газ буде встановлюватися щоквартально окремими додатками до газової угоди і може навіть бути більшою за сьогоднішню, і “ні про яку стабільну ціну у 268,5 дол. США не йдеться”.\n“Ні про яку стабільну ціну навіть на перший квартал, я вже не кажу за наступний 2014 рік, 268,5 дол. за тис. кубометрів не існує. Це лише побажання. І ці побажання, у разі, якщо протокол буде підписаний в січні місяці, нічого не означає, тому що все залежатиме від кон’юнктури ринку (ціни на нафту та газойль)”, – зазначив Сергій Соболєв.\nНародний депутат також підкреслює, що прихована дірка у видатках виникає через те, що не всі боргові зобов’язання країни фігурують у проекті держбюджету, зокрема, нагадує про 15 млрд. доларів нещодавнього кредиту російського комерційного банку\n“114 млрд. грн. погашення зовнішніх запозичень, які передбачаються у проекті бюджету, взагалі не передбачають, що власне буде з тими 15-ма млрд. доларів короткострокового кредиту від комерційного російського банку, який треба буде вже гасити”, – зазначив він.\nСоболєв нагадав, що у наступному році доведеться сплачувати не лише відсотки, а й тіло цього російського кредиту, про який днями вихвалялася влада.


Модуль № 4.2 Українська гетьманська держава (Військо\nГоловним наслідком Визвольної війни під проводом Б.Хмельницького 1648-1657 років стало створення Української гетьманської держави (Війська Запорізького), її політичний статус здебільшого визначався успіхами чи невдачами селянсько-козацького війська.\nУ разі успіхів на театрі воєнних дій з поляками, Україна виборювала статус близький до незалежності. Однак більшість часу Військо Запорізьке перебувало на правах автономії у складі Речі Посполитої. З 1654 року воно отримало автономний статус у складі Московського царства, уклавши з ним відомі Березневі статті.\n- гетьман. Обирався на довічний термін. Йому належала вища законодавча,виконавча та судова влада. Затверджував закони після їх ухвалення Генеральноюрадою. Очолював збройні сили країни. Влада гетьмана не поширювалася наСлобідську Україну та на Запорізьку Січ.\n- Генеральна рада — це колективний військово-демократичний козацькийорган Гетьманщини, який виконував адміністративні, законодавчі, управлінські,судові функції. Лише їй належало виняткове право обирати гетьмана, генеральнустаршину, інколи — полковників.\nІніціатива скликання Генеральної ради належала гетьману. Як правило, він відкривав засідання і головував на ньому. Рішення ухвалювалися шляхом голосування — підкиданням шапок або криком.\nПоступово компетенція Генеральної ради звужувалася, а до кінця XVII ст.\nїї значення як центрального органу влади зовсім занепало;\n- Старшинська рада — своєрідний постійно діючий станово-представницький орган, який спочатку функціонував паралельно з Генеральноюрадою, а з кінця XVII — поч. XVIII ст. перебрав на себе її повноваження.\nСтаршинські ради виконували дорадчі функції. Складалися з двох палат. Верхня постійно діюча палата — колегія генеральної старшини. Нижня — старшинські з'їзди, скликалася двічі на рік— на Різдво Христове та Покрову. Засідання проводилося у гетьманській резиденції, на них головував сам гетьман. Рішення зборів ухвалювалися гетьманом спільно зі старшинською радою за традиційною письмовою формулою: "прирадили гетьман та старшина".\n- Генеральна військова канцелярія. Створена у 1720 році. її очолював генеральний писар. Поділялася на дві частини: колегіальну і розпорядчу ("присут-ствіє"). "Розпорядче присутствіє" канцелярії складалося з кількох генеральнихстаршин. Інколи воно виконувало функції політичного та судового контролю.Тут складалися гетьманські універсали, вирішувалися спори про належність докозацького стану, аналізувалися звіти полковників і сотників, розглядалися апеляції на вироки Генерального суду;\n- Малоросійська колегія (1722-1727 роки) — центральний орган російськоїколоніальної адміністрації у Гетьманщині. її створення пояснювалося необхідністю наведення порядку в адміністрації та судових органах. Колегії надавалосяправо в апеляційному порядку переглядати всі справи, що розглядалися у Геть-машшіні. Однак до неї фактично перейшла вся повнота влади в країні. Гетьманвиконував лише дорадчі функції при колегії;\n- Правління гетьманського уряду (1734—1750 роки) створене царизмом дляуправління Гетьманщиною.\nПісля смерті у 1734 році Д. Апостола московськавлада заборонила обрання нового гетьмана, передавши управління Лівобережною і Слобідською Україною шістьом особам — трьом росіянам і трьом українцям. Правління очолював князь О.Шаховський. Наділявся надзвичайно широкими повноваженнями. На власний розсуд міг міняти українських представників,виступав за повне усунення козацької старшини від влади;\n-Друга Малоросійська колегія (1764-1786 роки)— це орган царської влади, що мав на меті остаточну ліквідацію залишків політичної автономії України. Вона складалася з чотирьох російських чиновників і чотирьох колишніх генеральних старшин. її очолював президент П. Рум'янцев.\nПолково-сотенна система управління. Адміністративна реформа 1648 року, в основу якої покладався полково-сотенний устрій козацького війська, завершеного вигляду набула за Зборівською угодою 1649 року. За її умовами всі урядові посади на території Чернігівського, Київського, Брацлавського воєводств, що відійшли під юрисдикцію Війська Запорізького, мали обіймати православні шляхтичі. Відтак українці отримали свою суверенну владу, тобто той атрибут державності, якого так не вистачало Війську Запорізькому.\nРеформа поділила територію зазначених воєводств на окремі адміністративні округи, що називалися полками. Командувач значного армійського підрозділу— полковник— одночасно очолював адміністративний округ, що отримав ідентичну назву — полк. Таким чином, полковники ставали не тільки командувачами військових одиниць, а й головами адміністрацій, управляючими фінансами, вищою судовою інстанцією у своєму окрузі.\nКожен полк іменувався за назвою міста чи містечка, де зосереджувалася полкова адміністрація, до складу якої входили полковники, полкова старшина, канцелярія.\nНа Слобідській Україні полково-сотенна система управління склалася впродовж 1650-1660-х років зі створенням Острогозького, Сумського, Харківського, Охтирського козацьких полків. Вони проіснували до 1765 року, коли Катерина II\nліквідувала слобідське козацтво, реорганізувавши козацькі полки в регулярні гусарські.\nУ 60-70-х роках XVII ст.\nпровідне місце у суспільних відносинах Гетьманщини починають займати представники військової козацької знаті. Провідний стан українського суспільства отримав назву "знатне військове товариство". У свою чергу воно поділялося на три основні прошарки (див. схему 6):\nбунчукове товариство — це відомі своїми заслугами, авторитетом чи соціальним становищем люди, яких гетьман взяв під свій бунчук (гетьманський знак). З того часу бунчукові товариші потрапили під особисту юрисдикцію самого гетьмана. Здебільшого це була генеральна старшина. Вона мала певні привілеї, судочинство щодо неї проводив лише гетьманський суд;\nСхема 6. Суспільний лад Української гетьманської держави (Війська Запорізького)\nВсі знатні військові товариші несли обов'язкову військову службу, володіли маєтками до "ласки військової". У мирний час виконували певні службові доручення та адміністративні функції, а у воєнний — мали направити до козацького війська означену кількість озброєних воїнів. В разі відмови виконати вищеназвані умови накладалися грошові стягнення, але земля не відбиралася.\nНайширші військові обов'язки в Українській гетьманській державі покладалися на козаків.\nПісля Визвольної війни перехід селян до козацького стану був значно обмежений. Отримати статус козака могли лише особи, які одружувалися на козацькій дочці або вдові.\nМіщани — це верства, що раніше за інших стала замкненим суспільним станом. Процесу набуття незалежності міщанами сприяло отримання містами прав на самоврядування. У Гетьманщині налічувалося 12 магістратських міст, тобто тих, що володіли магдебурзьким правом: Київ, Чернігів, Переяслав, Нов-город-Сіверський, Стародуб, Ніжин, Погар, Мглин, Остер, Козелець, Полтава,\nЯк у магістратських, так і ратушних містах ішов інтенсивний процес соціального розшарування. Залежно від економічного становища міщани поділялися\nна три категорії:\nМіська аристократія (заможні купці, власники майстерень, а також духовенство, знатні військові товариші, які працювали у місті). До купців належали особи, котрі мали капітал у 500 крб. і більше. Купці об'єднувалися в гільдії, члени яких звільнялися від подушного податку, рекрутчини та тілесних покарань. Водночас вони мали виконувати шляхову, постійну та інші види повинностей.\nТаким чином, ліквідоване в роки Визвольної війни середини XVII ст. кріпацтво через кілька десятиліть знову нагадало про себе. Щоправда, законодавчому оформленню цього осоружного українському селянству явища завадила складність політичної обстановки у Гетьманщині, незавершеність процесу формуван-\nня великої земельної власності, а також антикріпосницькі настрої широких верств сільського населення.\nДуховенство. Вищі церковні ієрархи (митрополит і єпископи) обиралися на козацьких радах, а нижче духовенство— на сільських сходах. їх обрання затверджував голова держави — гетьман. Попри певну залежність духовних осіб від світської влади, церква була самостійною у вирішенні внутрішніх церковних питань.\nСудоустрій та судочинство. З підписанням Зборівськоїугоди у 1649 році і\nпоширенням повноважень української влади на територію Київщини, Брацлав-щини та Чернігівщини діючі суди були ліквідовані, а замість них запроваджена система козацького судочинства. У такому вигляді, запозичена, вона проіснувала до 1763 року, коли останній український гетьман К.Розумовський провів судову реформу.\n- суди сільських отаманів — вважалися судами першої інстанції. Діяли ускладі колегії, на засіданнях головував сільський отаман. Вирішували дрібні цивільні та кримінальні справи місцевих жителів та осіб, котрі здійснили злочин натериторії села;\n- сотенні суди проводили свої засідання колегіально в сотенних містах.Суд розглядав цивільні та тяжкі кримінальні справи, а також ті, в яких однією ізсторін виступали представники сільської старшини;\n- полкові суди — діяли як суди першої інстанції для козацької, сотенної таполкової старшини. Суд очолював полковник, в засіданнях брали участь полковий суддя, представники полкової та значкової старшини. Здійснювали судочинство за кримінальними справами, за які передбачалася смертна кара;\n- генеральний військовий суд діяв як суд першої інстанції у справах генеральної старшини, полковників, бунчукових товаришів. До його компетенції належали земельні спори, які вирішувалися призначеними із числа членів суду комісарами з виїздом на місце спору;\n- генеральна військова канцелярія— з XV11I ст. стала апеляційною установою на вироки генерального військового суду у політичних та кримінальнихсправах. Очолював суд гетьман, який призначав членів суду виключно із представників генеральної старшини;\n- суд гетьмана вважався найвищим судом Гетьманщини, мав необмеженукомпетенцію. Міг розглянути будь-яку справу нижчих судів. Вирок не підлягав\n- сільський суд або суд війта ■— розв'язував дрібні цивільні та кримінальнісправи. До складу суду входили війт як його голова, вибрані представники міс^цевого селянства, інколи священики та управляючий власника села;\n- доменіальні суди — це суди землевласників або їх управляючих над залежним селянським населенням. У судах Гетьманщини, на відміну від польсько-лктовських судів, засідання проводилося колегіально за участі представниківгромади. Розглядалися дрібні кримінальні та цивільні справи;\n- церковні суди за доби Гетьманщини мали обмеженішу компетенцію, ніж упопередній період. їм підлягали справи внутрішнього церковного життя, а такожпитання про шлюб та сім'ю.\nСуб'єктами судового процесу у Гетьманщині були чоловіки з 18 років та жінки з 14 — літнього віку. Сторонами не мали права виступати також невільники, позбавлені честі, піддані церковній анафемі. Від імені одружених жінок в суді виступали їхні чоловіки, за неодружених — батьки. Лише вдови могли представляти в суді свої інтереси та інтереси власних дітей.\nДо смертної кари особа засуджувалася тільки після ухвалення вироку гетьманом. Вона не застосовувалася до вагітних жінок, неповнолітніх хлопців віком до 16, а до дівчат — до 13 років. Якщо засудженого до смерті неодружена дівчина обирала собі за чоловіка — він залишався живим.\nСтрата проводилася публічно, в місцях найбільшого скупчення людей, як правило, біля ганебного стовпа. Тут виконувалися також калічницькі покарання — відрізання вуха, носа, ноги, руки, побиття батогом.\nДокази. В епоху Гетьманщини доказами в суді вважалися:\n- особисте зізнання однієї із сторін. Мало найвищу доказову силу;\n- публічні та приватні письмові документи. При поданні публічних (державних) документів жоден інший доказ не міг спростувати їх;\n- свідки як і в попередню епоху поділялися на державних (возний) і приватних. Свідком могла бути особа, яка досягла 14-літнього віку в цивільних і 20-тироків — у кримінальних справах. Закон встановлював і верхню вікову межу длясвідків. В суді не могла свідчити особа, яка досягла 70 років. Жінки і нехристияни допускалися до свідчення лише тоді, коли не було інших очевидців;\n-присяга дозволялася судом у разі відсутності інших доказів по справі. її складала одна сторона, яку суд вважав ближчою до істини. Інколи питання про те, хто мав присягати, вирішував жереб. Як правило, присяга складалася у церкві на Євангелії або на суді в присутності священика. Вона мала вирішальну доказову силу;\n-огляд місця злочину й речові докази;\n-зізнання під час тортур. Порівняно з попередньою епохою тортури застосовувалися значно рідше, лише в справах про тяжкі злочини. Для зізнання підозрюваного застосовувалися такі форми, як биття батогом, припікання розпече-\nним залізом, розтягування суглобів ніг та рук. Від катування звільнялися шляхтичі та священики, знатні особи, літні люди віком понад 70 років, малолітні та вагітні жінки;\n-висновки експертів. У ролі експертів виступали, як правило, професіонали різних сфер життя та галузей економіки. За необхідності вони подавали обгрунтовані висновки на запит суду. Інститут судово-медичних експертів офіційно був запроваджений лише в 70-х роках XVIII ст.\nЯк і в попередній період, найважливішим компонентом національної системи права залишалося звичаєве право. Впродовж XVII — XVIII ст. воно змінювалося як за формою, змістом, так і порядком застосування. Складаючись в основі своїй із норм, вироблених умовами побуту козацького товариства Запорізької Січі, звичаєве право поширювалося по всій території Української гетьманської держави, подекуди витісняючи застарілі норми польсько-литовського права.\n- універсали — офіційні документи, що видавалися гетьманом або генеральною канцелярією від його імені;\n- ордери — акти гетьманської влади, спрямовані на вирішення конкретнихсуспільних, економічних, політичних питань;\n-інструкціями визначалися повноваження, права та обов'язки службовців,порядок діяльності судових органів, порядок виконання рішень вищих органівдержавної влади;\n-декретами, грамотами, листами гетьман інформував населення про ухвалення законів, їх зміст та порядок набуття ними чинності.\nПоряд із нормативно-правовими актами, що діяли в Україні, були підзакон-ні акти Генеральної військової канцелярії. Ними впроваджувалися в дію акти вищих органів державної влади;\n- джерела церковного права регулювали внутрішні церковні правовідносини.Разом із законодавчими актами Української гетьманської держави, джерелом права були міжнародні договори, серед яких виділялися:\n- Зборівська угода 1649 року, укладена Україною з Річчю Посполитою. За їїумовами кількість реєстрового козацького війська мала становити 40 тис. осіб.Під юрисдикцію козацької адміністрації переходили Брацлавське, Київське таЧернігівське воєводства, всі посади в яких мали обіймати православні християни. Перебування польських військ на цих територіях заборонялося. Селяни, якіне потрапили до козацького реєстру, мали повернутися у кріпацтво. Повстанцямгарантувалася повна амністія. Київському митрополиту обіцяно місце в сенаті, апитання про Берестейську унію мав розв'язати вальний сейм. Католики не малиправа проживати в українських містах;\n- Білоцерківський договір 1651 року, укладений Україною з Річчю Посполитою. За його умовами козацький реєстр зменшувався до 20 тис. осіб. Юрисдикція козацької адміністрації значно звужувалася і поширювалася лише на територію Київського воєводства. На цих землях заборонялося дислокуватися польським військам. Не вписані до реєстру козаки мали повернутися у підданствошляхти. Гетьман підпорядковувався польському королю та позбавлявся правазносин з урядами зарубіжних країн. Виборність гетьмана скасовувалася;\n- Раднотський договір!656 року — угода між Військом Запорізьким, Швецією, Трансільванією, Бранденбургом про військовий союз для боротьби з Польщею.Вперше на міжнародному рівні визнано існування Української держави у межахтериторії, визволеної Богданом Хмельницьким внаслідок Визвольної війни;\n- Гадяцька угода 1658 року, укладена І.Виговським з Польщею про утворення нового державного федеративного союзу Польщі, Литви та князівства Руського, до якого входили Чернігівське, Брацлавське та Київське воєводства. Згідно з умовами договору, Україна отримувала право мати своїх урядовців, власну\nдержавну скарбницю, власну грошову систему, судочинство з діловодством українською мовою, 40-тисячну армію. Законодавча влада мала належати своєрідним національним зборам— народній раді. Виконавча— гетьманові, найвища судова — трибуналу. В усіх трьох державах скасовувалася Берестейська церковна унія.\n1. У разі прохання гетьмана і Генеральної Ради йдеться про можливість направлення на територію України шведських військ;\n2. Про повернення Україні військових трофеїв, захоплених Швецією в боротьбі з російським царизмом, якщо з'ясується, що в минулому вони належалиукраїнському народові;\n3. Про визнання Швецією повноважень українського керівництва — гетьмана і Генеральної Ради;\n4. Про визнання самостійності українських земель та надання гарантій невтручання шведської сторони в українські справи;\n5. Про гарантії збереження державних символів України — герба і князівського титулу;\n6. Про забезпечення виконання умов договору. З цією метою І.Мазепа мавпередати шведам управління над п'ятьма українськими містами: Батурином,Полтавою, Гадячем, Мглином і Стародубом.\nПісля невдачі, яку зазнало козацьке військо І.Мазепи у боротьбі з Росією, та звуження у зв'язку з цим української автономії, у Гетьманщину почало проникати російське законодавство. Значного поширення набувають норми царських указів, зокрема, "Жалувана грамота дворянству" 1785 року, "Маніфест про\nскасування гетьманства" 1764 року, Указ 1783 року про закріпачення українських селян.\nГетьманські статті (Конституції) ухвалювалися українськими гетьманами і московськими царями. Першоосновою для них був договір Б.Хмельницького з Москвою 1654 року (Березневі статті ). Він був складений у формі прохань української сторони до царя, що складався із 23 пунктів і називався "Проситель-ні статті". У скороченій редакції більшість пунктів із 11 статей була затверджена царем і боярами. "Просительні статті", царські укази до них та інші аналогічні документи пізніше дістали назву "Березневі статті" Б.Хмельницького. Оригінали цих документів не знайдені, відомий лише переклад з української мови на російську, що зберігається у справах Посольського приказу.\nНайвищим проявом національної правової думки Української гетьманської держави стало ухвалення у Бендерах (Молдова) 5 квітня 1710 при обранні П.Орлика Конституції. Офіційно вона називалася "Пакти й Конституція законів та вольностей Війська Запорізького" і складалася з преамбули і 16 параграфів. Це договір між гетьманом і запорізьким військом про державний устрій в Україні після\nвизволення її від московського панування. Конституція була діючим правовим джерелом на Правобережжі до 1714 року. В ній містилися такі положення:\n- православна церква повинна зайняти панівне становище, повернутися долона Константинопольського патріархату;\n- про необхідність поширення освіти в України;\n- забезпечувалися цілісність і недоторканність українських територій;\n- українські полонені з Росії та Швеції мали повернутися на Батьківщину;\n- поставлене завдання про відновлення військового союзу з Кримським\n- про необхідність передачі усіх фортець, де розташовувалися російськівійська, у власність Війська Запорізького;\n- про обмеження влади гетьмана "публічною радою" (парламентом), доякого б входили генеральна старшина, полковники і посли від низового козацтва. Парламент мав збиратись тричі на рік. Питання вносив сам гетьман, який буввідповідальний перед парламентом;\n- найвища виконавча влада належала гетьману;\n- гетьман відповідав за утиски простого люду;\n- гарантувалася недоторканність особи, її відповідальність перед судом;\n- про виборність усіх посадових осіб з наступним їх затвердженням гетьманом;\n- про звільнення козацьких вдів, дітей та їхніх господарств від податків.\nП.Орлик присягнув під час ухвалення Конституції на дотримання всіх пунктів, а Карл XII скріпив документ своїм підписом.\nВиди злочинів. Залежно від степені суспільної небезпечності національне право доби Української гетьманської держави розрізняло три основні види кримінальних діянь:\n1. Злочин — найтяжче протиправне діяння, за яке передбачалася переважно\n2. Провина —- правопорушення середньої тяжкості;\n3. Проступок — дрібне правопорушення.Серед основних видів злочину виділялися:\n- злочини проти релігії. До них відносилися богохульство ("хула на Божуматір та на святих"), перехід із християнства до нехристиянських вірувань, чаклунство. За скоєння такого виду злочину передбачалася смертна кара через спа-\nлення або тілесні покарання, поєднані з вигнанням за межі держави та конфіскацією майна;\n- злочини проти держави включали в себе вбивство чи нанесення тілеснихушкоджень царю та членам його родини, зрада державі, змова з метою усуненнявід влади царя, здача фортеці. Цей вид злочину передбачав комплексні покарання, а саме — кваліфіковану смертну кару з позбавленням честі та конфіскацієюмайна. В разі здійснення державної зради діти злочинця і його дружина такожвідповідали перед судом, якщо знали про намір зрадника;\n- військові злочини та злочини проти порядку управління. Серед них ви-лілялися дезертирство, підробка документів тощо. Суворими нормами охоронялися служителі правосуддя. Так, за нанесення тілесних ушкоджень судді виннийпозбавлявся двох пальців та був зобов'язаний відшкодувати в подвійному розмірі за завдану рану. Вбивство судді, возного чи його помічника передбачало четвертування злочинця;\n- злочини проти життя. Покарання за здійснене вбивство залежало відкількох обставин. Вони визначалися насамперед сімейним та соціальним станомпотерпілого і обвинуваченого, мотивами кримінального діяння, способами йогоздійснення, а також обставинами, при яких воно сталося. Вбивство шляхтича,священика чи воїна передбачало "кару на горло" та головщину в розмірі 120 рублів. У той же час насильницька смерть сільського війта чи посполитого селянина оцінювалася усього 30 рублями головщини. Неординарно каралося вбивствобатьків своїми дітьми. За здійснення даного виду злочину застосовувалося четвертування вбивці-сина, розтягування мертвого тіла на колесі з насадженнямвідрубаної голови на палю. Якщо вбивство здійснила донька, її закопували дошиї в землю і тримали в такому положенні, допоки вона не помре. Вбивство кількох осіб вимагало смертної кари для такої ж кількості співучасників;\n- злочини проти честі. До них відносилися образа словом, наклеп у письмовому вигляді, нанесення тілесних ушкоджень палицею, батогом чи рукою.Відповідальність наступала у формі грошової компенсації та арешту до 6 — тижнів;\n- злочин проти моралі. Серед них виділялися зрада чоловіка або дружини,викрадення чужої дружини, двоєженство, кровозмішення. Особи, які вчинилиданий вид злочину, підлягали смертній карі через відрубування голови. Відповідальності за зґвалтування можна було уникнути, вступивши до шлюбу із потерпілою;\n- майнові злочини. Право розрізняло крадіжку, пограбування і розбійний напад. Щоправда, пограбування тлумачилося інакше, ніж нині. Під пограбуванням тогочасне право розуміло відкрите заволодіння чужою річчю, спричинене необхідністю виконання судового рішення, повернення боргу чи відшкодування завданих збитків. Покарання передбачало лише грошові штрафи.\nКрадіжка поділялася на просту і кваліфіковану. Простою вважалася таємне присвоєння речей на суму, що не перевищувала 20 руб. За вперше здійснений злочин передбачалося побиття канчуками та відшкодування у розмірі ціни викраденого; за другим разом — додавалося відрізання вуха; за третім — відрізання вуха, носа та випалення на лобі знака "злодій"; за четвертим — смертна кара\nДо кваліфікованої крадіжки відносилося привласнення речей на суму більше 20 руб., здійснення трьох крадіжок поспіль, злочин, здійснений групою осіб, а також з проникненням у житло, у присадибні приміщення тощо. Смертна кара була єдиним покаранням за цей злочин.\nВиди покарання. Серед основних видів покарання виділялися:\n- смертна кара включала в себе четвертування живого злочинця або йогомертвого тіла; спалення на вогнищі; повішення; заливання в горло розпеченого\n- калічницькі покарання — відрізання вуха, носа, язика або інших частин\nтіла за принципом таліону ("рівне за рівне");\n- ганебні покарання. До них відносилися побиття канчуками біля ганебногостовпа, випалення знака злодія на лобі злочинця;\n- позбавлення волі. Вирок виконувався у формі арешту або ув'язнення. Якправило, арешт здійснювався в наземній тюрмі на строк від кількох днів до 2 років. Ув'язнювалися особи, здебільшого засуджені до смертної кари. Місцем їхнього утримання слугували глибокі земляні ями;\n- вигнання за межі держави чи заслання у найвіддалеиіші куточки держави. Особливого поширення набрало у XVIII ст. після ліквідації Гетьманщинита Запорізької Січі;\n- позбавлення честі. В Українській гетьманській державі поділялися на"повну політичну смерть ", за якою засуджений перебував фактично поза законом, а також "шельмування" — позбавлення права займати державні та виборніпосади. "Хто побував у руках ката з урізанням вуха або іншого члена, або переніс публічну кару биттям на тілі, або був позначений залізом, той тратить честь і\n- місце серед добрих людей, не має права на очищувальну присягу, бути свідком, не має права на службу і ранги, до компанії добрих людей не пускається".конфіскація майна;\n- інші штрафи за завдані тілесні пошкодження, як спосіб відшкодуваннязбитків;\n- дисциплінарні покарання для військових, що включали в себе приковування до гармати, позбавлення права займати військові посади.\nІ. Право власності. Як і в попередній період, інститут власності на землю продовжував займати провідне місце в системі цивільно-правового регулювання. Суб'єктами власності на землю у цей період виступали:\n- Військо Запорізьке або сама Українська держава. Націоналізувавши латифундії польських магнатів і шляхетські посілості, держава створила земельнийфонд, яким розпоряджалася на власний розсуд. Представники держави (гетьман,полковники, сотники), за умови служби Війську Запорізькому, могли отримувати і надавати іншим так звані "рангові володіння". Вони надавалися на періодвиконання посадових (рангових) обов'язків, у тимчасове користування;\n- козацтво та селянство до кінця XVII ст., а в подальшому лише козацька старшина, українська шляхта, знатне військове товариство.\nОкрім отриманої у ранг вотчини, старшина мала змогу набувати її й іншими способами. Зокрема успадковувати, купувати, освоювати пустопорожні та кинуті земельні ділянки (право займанщини);\n- православна церква та монастирі. Отримували земельні пожалуваннявід українських гетьманів та російських царів;\n- Запорізька Січ. Маючи автономний статус у складі Української гетьманської держави, продовжувала зберігати за собою право розпоряджатися земельним ресурсом на своїй території. Будь-хто із числа запорожців міг користуватисяокремими угіддями, сплачуючи відповідний податок до січової скарбниці.\n2. Зобов'язальне право в Українській гетьманській державі виникало як із договорів, так і з деліктів (правопорушень). В іншому випадку норми цивільного права зобов'язували відшкодувати матеріальні збитки за завдану шкоду.\nСеред договорів найбільш поширеними були:\n- договори купівлі-продажу. Торгові операції з рухомим та нерухомим майном передбачали обов'язкову присутність свідків. Факт купівлі-продажу мав бути зафіксованим у спеціальній актові книзі, витяг з якої надавався обомсуб'єктам угоди. Особливі умови стосувалися операцій, що пов'язувалися з придбанням земельної власності. Купівля-продаж земельної ділянки вважалася здійсненою лише після підтвердження угоди універсалом гетьмана чи указом царя;\n- договори позики. Угода на суму до 12 рублів могла укладатися в усній формі. У разі неповернення боргу в обумовлений договором час кредитор мав право звернутися до суду. Суддя міг відстрочити виплату боргових зобов'язань, алене більше, ніж на 11 днів. Після цього боржник мав сплатити штраф, а після реалізації конфіскованого у нього майна, відшкодовувалися збитки кредитору. Якщо боржник не мав особистого майна, його тримали під арештом до того часу,поки він, родичі чи знайомі не повернуть боргових зобов'язань;\n- договір оренди. Значного поширення набула оренда землі. Жодна із сторін немогла самовільно розірвати договір, якщо інша сторона виконувала його умови.\nВласник мав право відмінити чинність договору в односторонньому порядку, якщо орендар псує майно, веде аморальний спосіб життя. У свою чергу орендар міг виступати ініціатором розірвання угоди, коли власник перешкоджав користуватися майном, вимагав попередньої оплати або здійснив напад на маєток, завдав фізичні ушкодження орендарю або образив його;\n- договір дарування. Дарування речей на суму до 100 рублів здійснювалосяусно у присутності свідків, більше 100 рублів— у письмовій формі. Угода фіксувалася в актовій книзі, укладалася за обов'язкової присутності дарителя і обдарованого;\n- договір особистого найму. Укладався особами зі статусом вільної людини. Відповідальність за недотримання умов договору покладалася на обох контрагентів.\n3.Спадкове право. Цивільне право доби Української гетьманської держави містить норми успадкування як за заповітом, так і за законом.\nЗаповіт складався дієздатними особами, добровільно, без застосування примусу. Заповідачем не могли бути засуджені до смертної кари, політичні злочинці, які перебували за кордоном, невільники, особи, позбавлені честі в судовому порядку.\nПозбавлялися права на успадкування іновірці, особи, які перейшли до не-чристиянських конфесій, позашлюбні діти, доньки, які вийшли заміж без згоди батьків, особи, котрі зловживали спиртними напоями.\nІснували дві форми заповіту: звичайна і надзвичайна. У першому випадку заповіт складався письмово у присутності кількох місцевих урядовців або 2-3 свідків. Свідками не могли бути опікуни чи самі спадкоємці.\nТекст складав сам заповідач, якщо був освіченим. У противному разі його готувала інша особа зі слів спадкоємця. Останній мав підписати документ або поставити свою печатку. Свідки ставили свій підпис на кожному аркуші заповіту.\nНадзвичайна форма заповіту застосовувалася у тому разі, коли заповідач перебував за кордоном, під час військового походу або ж коли захворів у дорозі. У таких неординарних випадках заповіт укладався в усній формі.\nПри укладенні документу заповідач користувався повним правом вільного вибору спадкоємців як чоловічої, так і жіночої статі. Обов'язковою умовою дійсності заповіту існуюче право визнавало передачу частини спадку дитині, котра перебувала в утробі матері. Ні за яких обставин заповідач не міг її позбавити спадку.\nЗа законом майно успадковували лише кровні родичі. У національному праві цього періоду побутувало правило, за яким "сестри при братах не спадку-ють". Першу чергу спадкоємців, таким чином, становили рідні сини спадкодавця, другу — онуки. Донькам майно діставалося лише в разі відсутності синів або коли останні померли бездітними.\nЗемельна власність успадковувалася також синами. Наймолодший із них мав право на батьківську хату. Він вважався власником батьківського будинку, був зобов'язаний забезпечити сестер при одруженні часткою майна, що називалася посагом.\nУспадковувати майно, залишене після матері, могли як сини, так і дочки. Шлюбно-сімейне право або "родинне право", як називалося воно в Українській гетьманській державі. Для чоловіків повна дієздатність і право на одруження наступало з 18 років, а для жінок — із 13-літнього віку.\nЗвичаєве право і законодавство першої пол. XVIII ст. у Гетьманщині визнавало шлюб справою добровільною, ніхто не міг бути примушеним до укладення шлюбу. Однак діти мали отримати згоду батьків. Щоправда, відсутність не впливала на правову силу шлюбу. Подружжя, не отримавши згоди від своїх батьків, могло звернутися до місцевої влади за дозволом на укладення шлюбу.\nДозволялося робити так звані "передвесільні подарунки", що поверталися в тому разі, якщо з певних причин весілля не відбулося. Заборонявся шлюб між близькими родичами. Встановлення даного факту тягло за собою розлучення.\nШлюбні відносини припинялися у двох випадках — внаслідок розлучення або смерті одного із подружжя. Укладати повторний шлюб дозволялося через 6 місяців після розлучення або смерті чоловіка чи дружини.\nВступивши до шлюбу, жінка переходила під опіку свого чоловіка. Вона не тільки приймала його прізвище, але й користувалася набутим авторитетом у суспільстві. Відтак, чоловік представляв її інтереси у суді, розпоряджався посагом та власним майном на особистий розсуд, від імені дружини укладав цивільно-правові акти. Тільки залишившись вдовою при малолітніх дітях, жінка отримувала право розпоряджатися своїм і дитячим майном. Впродовж всього сімейного життя посаг дружини (майно, виділене батьком при одруженні) і віно чоловіка (виділена дружині частка з його майна ) перебувала під його особистим наглядом і контролем.\nПісля смерті чоловіка дружина неподільно користувалася і віном, і посагом довічно або до нового одруження. Законодавство передбачало можливість втрати жінкою віна, якщо вона зреклася християнської віри або зрадила свого чоловіка. З тих же причин чоловік міг втратити право на посаг. Йому заборонялося приводити до свого будинку наложницю, змушувати жінку заробляти гроші перелюбством з іншими чоловіками чи безпідставно звинувачувати її в цьому.\nБатько мав незаперечну владу над своїми дітьми. У разі крайньої необхідності йому дозволялося віддавати своїх дітей у найми християнину. Спільно з дітьми нажите майно залишалося у батьків. У разі невиконання дітьми обов'язків перед батьком він міг позбавити їх спадщини.\nЕще по теме Модуль № 4.2 Українська гетьманська держава (Військо Запорізьке):державний лад, суспільний устрій та право (середина XVII ст. — кінець XVIII ст.):\nМодуль №3.2. Політико-правове становище українських земель у складі Королівства Польського та Речі Посполитої Польської (XIY — XVIII ст.)


Японські салати: правильні рецепти з фото\nТрадиційний японський рецепт завжди складається з різних овочевих культур. Це томати, баклажани, селера, огірки, морква, безліч сортів капусти та цибулі. Крім цього, японці люблять додавати в свою їжу різні коріння, ягоди, листя. Особливою популярністю користуються коріння лотоса, стебла бамбука, таро, хакуса, цибуля-порей, різноманітні ароматні трави і навіть хризантеми. Для додання пікантності, гостроти або незвичайного смаку в Японії додають гірчицю, різні сорти перцю, васабі. Кожен з інгредієнтів відображає і символізує частинку цієї прекрасної країни. Пропоную і вам зануритися в чарівність сходу, приготувавши різноманітні японські салати. Виберете свій рецепт!\nРецепт перший: «Сонячний Токіо»\nНіжний, хрусткий вітамінний салат, який володіє величезним набором корисних властивостей. А, крім того, він легкий, дієтичний – ось ми і розкрили секрет струнких тонконогих японських жінок. Хочете стати такою ж? Тоді запасіться продуктами, які, до речі, є у будь-якої господині в домі завжди, і вперед – за молодістю і красою!.\nКапуста білокачанна – 160 грам;\nМариновані огірочки – 3 невеликих;\nМасло соняшнику – 3,5 ст. л.;\nПочнемо наше приготування салату з підготовки капусти. Відріжемо нижню частину качана, там вона більш тонка і ніжна. Потім нашинкуем дрібніші. Щоб додати соковитості, помнем її трохи качалкою;\nМоркву добре відмиваємо від грунту, чистимо. Потім подрібнюємо на тертці;\nОгірочки нашинкуем маленькими кубиками;\nПриготуємо соус для нашого японського салатику, як пропонує класичний рецепт: змішаємо масло соняшнику з цукровим піском, сіллю;\nТепер зберемо наше частування. З’єднаємо морква, мариновані огірки, додамо капусти;\nТепер заллємо все масляним соусом. Частування готово!\nПорада: Додайте у цей салат жменьку консервованих оливок або маслин, салат стане більш пікантним. Ситості ж йому можуть додати терті плавлені сирки.\nРецепт другий: «Японське море»\nЛегкий, шалено смачний салатик з морськими інгредієнтами і свіжими овочами – ви пробували щось краще в жаркий літній день? Сумніваюся. Саме тому пропоную вам звернути увагу на цей рецепт, бо у ньому зібрано все те, що ви так любите: ніжні креветки і кальмари, хрусткі огірочки, солодкі болгарські перці, соковиті томати. А гостроти, елегантності та шику йому додають сир, часник, а також ніжна коктейльна заправка.\nКальмари – 240 грам;\nГребінці морські – 240 грам;\nКреветки заморожені – 500 грам;\nСалатні листя – 50 грам;\nОгірочки свіжі – 120 грам;\nТомати – 130 грам;\nПерчик солодкий – 100 грам;\nКоктейльний соус – 50 грам;\nПерець в порошку – ½ ч. л.\nОвочі гарненько миємо, просушуємо. Можна це зробити серветкою;\nОгірочок шаткуємо тоненькою соломочкой, як це зазвичай з корейською морквою;\nПерчик очищаємо від непотрібних нутрощів і плодоніжки. Потім нарізаємо аналогічно огірку;\nПомідори ріжемо тоненькими кружальцями або полукружиями;\nСалатні листя також прополоснем небагато. Просушити. А потім творимо і витворяємо – тобто або рвемо руками, або шаткуємо;\nЗмішаємо всі вже підготовлені овочі з зеленню, а потім викладемо на широке блюдо, розподілимо по ньому;\nТепер займемося морепродуктів. Все, що у нас заморожене – розморожуємо. І краще це зробити в холодній воді або при кімнатній температурі. Але не можна ні в якому разі гріти в мікрохвильовці – просто зіпсуємо продукти;\nТепер займемося ними окремо. Ставимо кип’ятитися воду під кальмари. Для цих морепродуктів не потрібні пікантні добавки, вистачить просто солі. Викладаємо тушки у окріп, чекаємо 2 хвилинки. Більше не потрібно, так як їм ще належить термообробка. Вони встигнуть роздутися, а також спливти за цей час. Виймаємо, охолоджуємо, щоб не обпектися. Нарізаємо тонко-тонко на стрічки;\nПотім подібним чином відварюємо наші гребінці, тільки тепер на це витрачаємо не більше 1 хвилини, інакше переварим. Охолоджуємо все, шаткуємо брусочками;\nА зараз в той же окріп можна додати лавровий лист, перчик горошком або інші спеції, так як настала черга креветок. Опускаємо їх у розсіл, даємо поваритися хвилини 2 (далі їх ще доведеться смажити, тому достатньо). Потім рідину зливаємо, даємо охолонути, приступаємо до чищення (видаляємо голови, панцирі, кишечнику);\nТепер чистимо часник, подрібнити його;\nДалі змішаємо всі морепродукти з часником, а в той же час розігріємо сковороду з шматочком вершкового масла. Викладаємо суміш, обсмажуємо все рівно 2 хвилинки. Після цього вливаємо в сковороду саке, змішуємо і тушкуємо ще 60 секунд. Потім виймаємо ароматну суміш, даємо охолонути;\nДо охолодженим морепродуктів додамо морської капусти, змішаємо;\nІнгредієнти майже всі готові. Залишається тільки зайнятися сиром – натремо його в стружку тонко;\nЗ’єднаємо інгредієнти для салату: викладемо суміш кальмарів, гребінців, морської капусти і креветок поверх овочів;\nЗаллємо все коктейльним соусом, приправимо сіллю, якщо буде потрібно. Японський салат з морепродуктами, овочами і морською капустою готовий!\nПорада: Коли відсутня можливість придбати вже готовий коктейльний соус можна приготувати його самим. Для цього просто збиваємо блендером на високій швидкості натуральний йогурт і плавлений сир зі смаком креветок або бекону (поєднання 2:1). В наш рецепт краще використовувати перший варіант.\nРецепт третій «Квітуча Сакура»\nГарний, ароматний і дуже смачний салатик можна порівняти з Сакурою в цвіту. Його основними інгредієнтами є японські гриби шиітаке, маринована курочка, брокколі і соковиті томати. Більшість цих продуктів легко доступні у всіх супермаркетах, а якщо з покупкою шиітаке у вас виникнуть труднощі – замініть їх на печериці. На смак це вплине незначно, а сам салат неодмінно сподобається вам.\nДивіться також: Італійський салат з бабанами: правильні рецепти з фото\nМасло коров’яче – 1/4 пачки;\nКурочка (м’ясо без кісток) – 450 грам;\nКапуста броколі – 300 грам;\nІмбирний корінь – 15 грам;\nГриби шиітаке — 8 шт.;\nНасіння кунжутне – 20 грам;\nМірін (рисове вино) – 50 мл;\nСтручковий горошок – 200 грам.\nСпочатку займемося маринад для нашої соковитою курочки. Імбирний корінець почистимо, ополоснем водою. Потім натремо на дрібній тертці. Також можна розкришити його в пасту на блендері;\nДодамо до рослинного масла подрібнений імбир, цукор, кунжутне зернятка, сіль;\nТепер підготуємо курочку. Наріжемо невеликими шматочками філе (шкіру і кістки, природно, заздалегідь відокремимо), ополоснем, обсушим. Опустимо куряче м’ясо в маринад з олії, імбиру і кунжуту, добре змішаємо, просочуючи кожен шматочок птиці. Забудемо про неї на часок;\nТепер грибочки шиітаке потрібно помити, обсушити. Потім закип’ятити воду, додати в неї соєвий соус, а також Мірін (можна замінити білим винним оцтом) на свій смак. Відварювати не більше 7 хвилин. Після цього можемо порізати красивими часточками;\nСвіжий стручковий горошок виймаємо з «укриття», варимо в солоній воді хвилин 5;\nДалі настає черга капусти броколі, її кип’ятимо хвилин 7, (якщо не заморожена), також посолимо при варінні;\nПоки ми займалися іншими інгредієнтами, встигла замаринувати наша ніжна курочка. Тому ми розігріємо сковорідку, додамо в неї коров’ячого масла, розпустимо. Після цього додамо м’ясо птиці, яке обсмажимо до ароматної скоринки;\nСолодкі томати помиємо, після цього можна нарізати їх тоненькими кружальцями;\nТепер зберемо наш салатик, як підказує рецепт. До курочці додамо відвареної капусти броколі, зеленого горошку. Не забудемо про томати і гриби шиітаке;\nПісля цього заллємо все соєвим соусом, перемішати і поспішаємо за ложкою, щоб скоріше спробувати!\nПорада: Щоб вершкове масло не потемніло при смаженні, не придбало неприємний коричневий відтінок і присмак горілого, перед його додаванням змастіть сковороду рослинною олією.\nРецепт четвертий: «Восход біля моря»\nВ японській кухні особливу увагу приділяють деякими інгредієнтами, наприклад, дуже часто готують страви з дайкона і морської капусти. Мало того що це поєднання давно стало класикою, як, наприклад, в Росії огірки і томати, так з додавання деяких інших інгредієнтів страви набувають приголомшливий, ні з чим неповторний смак. Приємний, але терпкий, легкий, але пікантний, гоструватий салат з морської капусти і дайкона може назавжди «оселитися» у вашій кулінарній книзі. Залишається тільки спробувати цей рецепт приготувати!\nДивіться також: Баварський салат: смачні рецепти з фото\nЛистя морської капусти маринованої – 140 грам;\nОцет – 1 ст л.;\nМасло соняшнику – 1 ст. л.;\nНасіння кунжутне- ½ ч. л.;\nПочнемо з маринованої морської капусти. Листя поріжемо на тонкі стрічки. Якщо ж ви придбали для салату вже подрібнену, то просто злийте з неї маринад;\nДайкон гарненько відмиємо, очистимо шкірку. Потім наріжемо соломочкой тонший, а потім посолити. Залишимо на деякий час, щоб виділився непотрібний сік;\nЦибулька очистимо, ополоснем. Нашинкуем дрібно, посиплемо цукрів. Потім додамо трохи оцту, перемішати. Залишимо його хвилин на 10 так;\nТепер займемося заправкою, приготуємо її такою, як каже рецепт. А саме: змішаємо гірчицю з олією і соєвим соусом;\nВидалимо виділився сік дайкона. Після цього можна змішати м’якоть з цибулею, додати капусти і соусу;\nВикладаємо наш салат на блюдо, посипаємо насінням кунжуту, які доповнять і збагатять смак частування. При бажанні їх можна було заздалегідь прожарити на сковорідці.


Звільнення з роботи від 13.06.2018 - Юридичні консультації Юрист-UA.Net\nДобрий день. моя мама потрапила в лікарню 09.03.2018р. в неї трапився інсульт. зараз вона на лікарняному. але директор віддала сьогодні 13.06.2018 трудовий договір, в якому вказано що трудовий договір розірвано 07.05.2018р. чи мали право розірвати трудовий договір без попередження та поки мама знаходиться на лікарняному. за весь цей час виплат не було ніяких.\n14.06.2018 в 08:50:20\nНе допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. * Нез’явлення на роботу протягом більш як 4-х місяців поспіль внаслідок тимчасової непрацездатності. Винятки: відпустка по вагітності і пологах; захворювання, щодо яких законодавством встановлено триваліші строки збереження місця роботи (посади). За працівниками, які втратили працездатність у зв’язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.\nАле майте на увазі, що є умови, які можуть бути визначені в трудовому договорі.\nрейтинг 11 090 +1397 / -30\n14.06.2018 в 19:44:20\nТрохи зауважу, умови трудового договору що суперечать закону е нікчемними.\n17.06.2018 в 10:44:25\nВідповідно до п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП звільнення працівника з ініціативи власника допускається у разі нез’явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв’язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.


Дизайнерські двері для ексклюзивних інтер'єрів | Потрiбна допомога? Є-help!\nДизайнерські двері для ексклюзивних інтер’єрів\nСучасні дизайнери надають замовникам найширше розмаїття варіантів проектів інтер'єрів, витриманих у всіляких стилях. Традиційні рішення відрізняються строгістю ліній і стриманістю, вони сповнені благородства, монументальності і спокою. Інтер'єри в стилі модерн красиво з'єднують найвищі технології з природністю, забезпечуючи при цьому особливу привабливість і комфорт будинку.\nНадзвичайна надбання думках і рішень показують інші стилі, будь-який з яких типовий, між тим, є риси, властиві практично всім наявним стилям. Однією з таких рис є широке впровадження натуральної деревної породи в якості матеріалу, з якого робляться елементи інтер'єру.\nДеревна порода, особливо її цінні породи, в усі часи скористалася великою популярністю серед дизайнерів і замовників їх послуг. Це цілком зрозуміло: вироби з дерева екологічні, дуже презентабельні зовні і досить довговічні. З іншого боку, деревна порода відмінно піддається обробці і в руках фахівця здатна перевтілитися в розкішні предмети інтер'єру. Перераховані особливості визначили широке застосування деревної породи для виробництва самих різних частин інтер'єрних рішень, у тому числі такого, без якого не можна уявити жоден інтер'єр – міжкімнатних дверей.\nДвері, що розділяють кімнати, здатні стати тим штрихом, який успішно доповнить інтер'єр квартири або будинку – очевидно, за умови, що до розробки їх дизайну та виготовленню був використаний проф і відповідальний підхід. Ексклюзивні двері можуть майже все сказати гостям будинку про смаки його власника, вони красиво продемонструють успішність і спроможність.\nЕлітному інтер'єру – ексклюзивні двері\nДійсно ексклюзивної дверей може бути визнана в цьому випадку, якщо її дизайн розробляється в особистому порядку, під певний проект інтер'єру. У процесі розробки враховуються всі особливості загального дизайн-проекту, з цього ексклюзивна двері після її установки виглядає як невід'ємна частина інтер'єру, повторюючи його стиль.\nДля створення таких дверей специ виїжджають на об'єкт, знайомляться з ним і з наявними проекту дизайну, погоджують свої пропозиції із замовником. Одним з важливих кроків розробки міжкімнатних дверей є вибір її матеріалу. Частіше виконавець і замовник сходяться в думці, згідно з яким хорошим матеріалом є вже згадуваний в цій статті загальновизнаний фаворит – натуральна деревна порода.\nДвері з масиву здатні зробити в будинку атмосферу розкоші, будучи, таким чином, статусним виробом, підкреслює достаток володаря житла. Застосування деревної породи в якості матеріалу для виробництва ексклюзивних дверей виправдано і з практичної точки зору: дерево відрізняється екологічною чистотою, а вироби з нього служать вірою і правдою довгі роки й десятиліття.\nРішення про виготовлення та встановлення ексклюзивної двері викликає необхідність підбору унікальною фурнітури і обробки дизайну дверного отвору. Зовсім зрозуміло, що спецам, які займаються розробкою і створенням таких дверей, потрібно досконало володіти технологіями роботи з деревом і багатьма іншими здібностями – тільки в даному випадку результат буде справді вражаючим. Компаній, що займаються створенням міжкімнатних дверей з масиву дерева і інших матеріалів, в наші дні існує величезна кількість; особливих успіхів у цьому напрямку діяльності досягли італійські майстри.\nФабрики Італії – фаворити у виробництві міжкімнатних дверей\nПровідні італійські компанії, що спеціалізуються створенням ексклюзивних дверей, випускають продукцію, яка постійно приковує особливу увагу споживачів, часто стаючи прикрасою спеціалізованих виставок. Такі компанії, зазвичай, працюють у власній області в протягом декількох десятків років і до реального моменту втілюють чудовий симбіоз традицій і сучасних технологій.\nОднією з найвідоміших виробників італійських дверей є фабрика Legnoform, продукція якої користується заслужено високою популярністю серед споживачів. Матеріалом дверей з цією торговою маркою є тільки масив цінних порід дерева. В асортименті представлені традиційні, арочні, прямокутні двері, при цьому кожна з їхніх декорується вручну, з цього знаходить виражену особливість. Ексклюзивні скла робляться в широкій колірній гамі, красиво доповнюють італійські двері Legnoform і роблять в житло дуже світлу, піднесену атмосферу.\nБільш ефектні міжкімнатні двері з маркою SJB: цей італійський виробник, майстерно поєднує найкращі традиції з інноваційними технологіями, випускає продукцію високого рівня властивості. Двері SJB робляться з екологічно чистих матеріалів і абсолютно безпечні для здоров'я мешканців квартири або будинку. Ці двері, виставлені в широкому асортименті, декоруються проф дизайнерами тільки вручну, вони відмінно впишуться в будь-який інтер'єр і зроблять його особливо великодушним і аристократичною.\nНе можна не згадати таку компанію Італії, як Romagnoli, специ якої з 1972 року веселять цінителів продукції високого класу ексклюзивними міжкімнатними дверцятами. Впровадження натурального дерева робить двері Romagnoli екологічними і довготривалими, застосування високоточного обладнання і сучасних технологій забезпечує ідеальну якість дверей, а робота провідних професіоналів в області дизайну присвоює виробам плавність ліній і деяку монументальність. Поєднання перерахованих переваг дозволяє з повним правом називати двері Romagnoli гарним вибором кожного вдалого людини, який прагне зробити інтер'єр власного будинку справді магічним.\nБренд Ghizzi & Benatti – синонім відомого італійського властивості. Оздоблення з натурального шпону, колоритна особливість і відточений стиль доповнять будь-яке приміщення і зроблять його унікальним. Двері від Ghizzi & Benatti красиві і зовні, і всередині. Він об'єднують всередині себе натуральні матеріали, сучасні технології та досвід дизайнерів, щоразу роблять дрібні шедеври.\nСписок компаній, що випускають ексклюзивні італійські двері, дуже великий. Описувати кожну з їх не має сенсу – значення має тільки те, що всі без винятку виробники італійських дверей гарантують високу якість і естетичну привабливість власної продукції. Саме ця обставина і послужило основною передумовою надзвичайної популярності ексклюзивних дверей, зроблених в Італії.\n← Як краще пофарбувати шпалери\nВидалення старої фарби →