Філософія : Філософські ідеї середньовіччя\n1 Феодальний спосіб життя, який був панівним в Європейському Середньовіччі, на відміну від античності орієнтованої на предметно-речове бачення світу, формував бачення реальності за образом і подобою, в цьому плані людина феодального суспільства постає духовною людиною, тобто такою, що усвідомлює себе насамперед одухотвореноютакою, що має духу, а не просто тілесною чи природною істотою. Адже навіть власність феодала становить передусім і безпосередньо люди, або як тоді було тоді висловлюватися, - душі.\n2 Починається середньовічна філософія періодом так званої апологетики від грец. апологія - захист, представники якої виступали з обґрунтуванням і захистом християнства проти античної філософії. Затверджується ж період становлення і утвердження середньовічно - християнської філософії так званою патристикою від лат. патер - отець, періодом формування найавторитетнішими християнськими мислителями – отцями церкви – вихідних принципів середньовічної християнської філософської думки. Вже від самого початку середньовіччя впадає в око своєрідна дволінійність у становленні та подальшому розвитку середньовічної філософської парадигми. Орієнтована на духовно – ідеальне тлумачення світу, ця парадигма здійснює себе у двох напрямах, які мають своїм джерелом подвоєність східноанитичної філософії на ілліно-елістичну, згодом елліно-візантійську і римську, згодом римсько-західноєвропейську, гілки.\nГрекомовна східна апологетика спонукувана своєю еллінською ментальністю на споглядання внутрішньої людини, неосяжних глибин духу, виявляє себе в таких серйозних філософських здобутках, як мистецтво алегоричного прочитання, тлумачення священних текстів так звана екстеза; уже згадувана апофатичнанегативна теологія тощо. Римська ментальність західної апологетики з її практицизмом орієнтувалася на зовнішні риси духовності.\n3 Схоластика від грецького слова схола - школа – це специфічна система середньовікової філософсько – теологічної думки, яка зародилась в монастирських школах. Пізніше так стали іменувати всю середньовічну філософію. Схоластика була спрямована на раціоналізацію обґрунтування основ християнського віровчення, насамперед для осмислення і доведення буття Бога. Вважалося що істина вже дана в Біблії, її тільки необхідно вивести звідти. Природа перестає бути найважливішим об‘єктом людського пізнання. Основна увага зосереджується на пізнанні Бога в людській душі. Схоластика в основному опирається на формальну логіку Аристотеля. З виникненням середньовічних університетів схоластика досягає вершин свого розвитку XII – XIV ст. .\nОднією з центральних проблем схоластичної філософії є дискусія про універсалії загальні поняття. У відповідності з тим, як тлумачилося питання про існування універсалій, середньовічна філософія репрезентована двома основними напрямами – номіналізмом і реалізмом.\nОсвітницьку тенденцію на терені ранньої схоластики репрезентує Іоан Скот Ерігуена бл. 810-877, який переклав на латину знамениті Аерополітики і коментарі до них візантійського мислителя VІІ ст. Максима Сповідника. Тим самим у римо – латинську ментальність західноєвропейського середньовіччя вживається добрий ступінь греко-ментального апаратизму.\nУ творі Про розділення природи Еріугена малює світовий космічний процес, який починається в типово неоплатонічній манері з першої природи, представленою абсолютною божественною єдністю. Остання породжує еманацію другу природу – божественний Ім., Логос, Сина Божого. Розділення природи, яке починається на цьому рівні, представлене тут безтілесними родовими та видовими ідеями. Третя природа – світ конкретних чуттєвих предметів. Одинична, індивідуальна є нестійким буттям, яке неминуче гине, повертаючись у божественну першооснову. Це четверта природа, що непомітно знову повертається на першу.\nЦентральним пунктом космічного процесу в Ерігуена, по суті, виступає людина. Принаймні саме її гріхопадіння призводить до роздрібнення буття на одиничне, а необхідність покутя визначає повернення до божественної єдності четвертої природи. Тут гуманізм Ерінгуена змикається з антропоцентризмом.\nЗ освітницькою тенденцією пов‘язана і творчість знаменитого Алкуіна бл. 735-804, який очолив Академію і навчав самого Карла Великого та його дітей. Проте творчість Алкуїна мала визначальний вплив на весь хід наступної історії філософії середніх віків, дещо в іншому плані. Виділивши діалектику з-поміж інших мистецтв, Алкуїн надає їй значення головного інтелектуального мистецтва систематизації питань віри. Тим самим Алкуїн формує теоретичні засоби схоластики. У практичному плані, як уже зазначалося, схоластика виросла з тих специфічних форм освітницької діяльності, які складалися в західноєвропейському середньовічному суспільстві наприкінці VIII — на початку IХст.\nЗахоплення діалектикою було настільки серйозним, що деякі її прихильники почали ставити міць її логічної аргументації вище теологічних догматів. Саме так чинили Ансельм з Беати народився біля 1000 і керівник турської школи Франції Беренгаріій 988-1088. Їм різко заперечували інші мислителі того періоду, найбільш відомий серед яких був П. Даміані 1007-1072, котрий твердив про цілковиту зверхність віри над розумом, теології над філософією. Проте кожна з цих крайніх позицій не відповідала інтересам церкви, яка шукала компромісного рішення. Саме до нього і прийшли Лонфранк лб. 1010-1089 і його більш знаний учень Ансельм Кентерберійський 1033-1109, який за прикладом вчителя наприкінці життя став Кентерберійським єпископом. Авторитет Ансельма був настільки високим, що його називали навіть другим Августином.\nАнсельм не заперечував виключно діалектики, але максимальною мірою прагнув перетворити її на суто формальну байдужу до змісту, техніку дисціпліну, яка б функціонувала в системі середньовічного мислення за принципом не для того міркувати, щоб вірити, але вірити, щоб розуміти. Виходячи з такого розуміння діалектики і взагалі філософії, Ансельм Кентерберійський формує своє знамените онтологічне доведення буття ога. Бог, за Ансеьмом, існує, оскільки існує поняття найвищої, максимально досконалої істоти. Подібне доведення могло набути рис переконливості лише в рамках тієї мислительської традиції, що бере свій початок від Платона і Августина — уявлення про об’єктивне існування загальних понять універсалій, як їх називали у середні віки. Така позиція в конкретній формі, що її надибуємо в Ансельма Кентерьерійського, дістала назву реалізму, оскільки вона визнавали реальним існування універсалій.\nНа противагу реалізму компьєнський кононік Росцелін бл. 1050-1120 висунув позицію номіналізму, згідно з якою універсалії є лише імена лат. Номіна, звідки й назва номіналізм. Справді реальним є лише одиничні, індивідуальні речі. Полеміка між реалістами і номіналістами розтяглася на всю подальшу історію середньовічної філософії. Ця полеміка почалася, здавалося б, із суто теологічного питання про сутність реальності Святої Трійці та її іпостасей. Реалізм настоював на реальності саме єдності Триєдиного Бога. Номіналізм справді реальності саме єдності Триєдиного Бога. Номіналізм справді реальними вважав лики іпостасі Трійці Отця, Сина, Святого Духа. Згодом полеміка набула суто філософського характеру — про статус реальності категорій загального і одиничного.\nРеалісти, говорячи про єдність Божественної Трійці, обстоювали, по суті, традиційно об’єктивну — ідеалістичну тезу про незалежність від матеріального — чуттєвого світу існування ідеального загальних понять універсалій, тим самим даючи останньому статусу єдино справжньої реальності. Що ж до номіналістів, то вони, твердячи про реальність саме іпостасій Трійці, по суті, відстоювали реальне існування одиничного, індивідуальних окремих речей і явищ, пов’язуючи тим самим справді реальне існування з чуттєво-конкретним існуванням конкретних речей.\nПолеміка між реалістами і номіналістами впродовж подальшої історії середньовічної філософії приводила то до різкого розмежування її учасників, то набувала таких більш прихованих стертих форм, як так званих концептуалізм. Позиції останнього поділяв П’єр Абеляр 1079-1142 — видатний мислитель середньовіччя. Найвідомішою рисою Абелярової позиції було звернення до розуму, як провідного інструменту і критерію в пошуках істини. Один із провідних принципів сіредньовічної філософії — підпорядкування розуму вірі — починаючи з VI – VIIст. Не так жорстко як, скажімо, в часи Тертуліана проводився у філософських дослідження. Уже в Августина, який недвозначно вказував на безперечну вищість віри даної розумом, знаходимо водночас виразний потяг до раціонального упорядкування і систематизації теологіїнагадаємо, що формально-юридичне, упорядковуючи, дисциплінуюче начало — характерна ознака латино-римської ментальності. Так само Еріугена говорить про відсутність суперечностей між правильним розумом і істинним авторитетом, а Ансельм Кентерберійський відверто проповідує ідею раціонального доведення буття Божого.\nПро те звертання до розуму в Абеляра мало принципово інший характер. Такі відомі на той час мислителі, як Гільйом із Шанло 1070-1121 і Ансельм Ланський учень Ансельма Кентерберійського, в яких Абеляр навчався філософії та теології, не задовольняли його насамперед начатницькою манерою викладання, відсутністю логічної, змістовної аргументації. Створивши свою школу, Абеляр став викладати у принципово відмінній в цих вчителів манері, що надзвичайно імпонувала учням, які вимагали від нього людських і філософських доказів того, що може бути зрозумілим, а не тільки висловленим.\nЗвичайно ж Абеляр, який був глибоко віруючою людиною, не ставив свідомої мети боротися проти християнського світогляду. У зверненні до розуму та логічної обґрунтованості своїх ідей він вбачав засоби більшого звеличення авторитету християнського вчителя. Саме з цих позицій Абеляр виступив проти сліпих поводирів елінців, котрі не знають ні того, про що вони говорять, ні того, про що вони твердять, осуджують те, чого вони не знають, і очорнюють те, чого самі не осягають. Абеляр настоює на раціонально-докозовому прийнятті істини, оскільки її необхідно не лише сприймати, але й уміти захищати.\nОфіційні ідеологи церкви вороже зустріли новації Абеляра. І справа тут не в заздрості вчених мужів типу Гільйона із Шамно або Ансельам Ланського, чи і задиристому характері Абеляра, чим деякі зарубіжні дослідники прагнули пояснити трагічну його долю. Справа в тих об’єктивних наслідках, до яких логічно вели раціоналістичні настанови Абеляра. Роно чи пізно, і це опоненти Абеляра розуміли чудово, застосування до обґрунтування до теологічних істин змістовно-раціоналістичної аргументації мусило привести Абелярів раціоналізм до конфлікту з самим змістом християнського вчення.\nАльберік Рейнський і Лотульф Ломбарський учні вже померлого на той час Ансельма Ланського домоглися в 1121р. скликання в Суассоні спеціального церковного собору, на якому мали обговорити позицію Альберта. Не зважаючи на переконливий виступ на соборі Абеляра, який не просто спростував аргументи своїх опонентів, але й довів їх цілковиту теоретичну неспроможність, було прийнято звинувачувальну щодо Абеляра ухвалу. Він мусив власними руками кинути свою працю у вогонь і по цьому відправитися в монастир з суворим статутом.\nПроте невдовзі Абеляр знову відкриває школу, слава якої швидко поширюється за межі Франції. Це викликає занепокоєння ортодоксальних кіл католицької церкви. В ситуацію активно втручається Бернар Клевронський 1091-1153 — абат монастиря Клевро, відомий своїм містично-ірраціоналістичним переконанням і різко негативним ставленням до будь-яких спроб хай навіть обмеженого визначення самоцінності розуму. Бернар робить кроки до скликання нового собору і остаточного осудження Абеляра.\nАбеляр же тим часом, послідовно проводячи раціоналістичний аналіз теологічної літеретури, знаходить численні суперечності, а то й просто помилки не тільки в авторитетних церковних авторів, але й у самому Святому Письмі. Ці моменти відображаються в книзі Абеляра Так і ні. Також і блаженний Августин, — пише Абеляр, — переглядаючи багато із своїх творів, заявляє, що чимало стверджував тим скоріше на основі висловлювань інших, ніж на основі власної переконаності. Дещо і в Євангелії здається висловленим скоріше відповідно людським гонором, ніж істині.1\nСпроби раціоналістичного захисту християнського вчення цілком закономірно приводила до критичного аналізу останнього, а це об’єктивно відкривало шлях до звільнення філософії від духовної диктатури церкви. Адже тлумачачи Христа, як втілення Божественного розуму, Абеляр, по суті, прагне ототожнити поняття християнині філософ, урівняти теологію з філософією, що об’єктивно означало виведення філософії з-під контролю теології. Власне, Абеляр тлумачить самого засновника християнства Христа як своєрідного філософа раціоналіста, який вербує собі прихильників невблаганною силою логічних аргументів. Така інтерпретація, зрозуміло, ж ніяк не в’язалася з традиційним тлумаченням Христа і тому, природно, викликала звинувачення в єресі.\nНадаючи раціонального тлумачення теології і тим самим самоцінності людського розуму, Абеляр разом з цим підходить до ідеї істотної автономії по відношенню до божественної любові та благодаті моральних добрих і злих вчинків людини. Принципова автономія хай ще істотно обмежена традицією теологічними рамками розуму і совісті морального чуття.\nРаціоналістична активність офіційній схоластичній ортодоксії поряд з абеляровим варіантом виразно була представлена і позицією учасників так званої шартрської школи. Шартрські мислителі цікавилися античною культурою, робили багато перекладів античних авторів. Досить активно співпрацював з шартруями і Абеляр, особливо коли школу очолював Бернир із Шатри. Найвідоміший із авторів школи був учень Бернера Жільбер де ля Порре, або Порретонус 1076 –1154.\nДотримуючись реалістичної в середньому розумінні орієнтації, як і Абеляр, до концептуалізму. На відміну від Абеляра, який хотів надати теології раціонально-понятійної форми, керівник шартрської школи вважав, що понятійна форма здатна відображувати лише конкретно-одиничну специфіку світу речей і спирається на досвід та індукцію. Теологія ж, користуючись дедукцією, виходить з положень божественного одкровення, що мають принципово позадосвідний характер. Тим самим Порре поклав початок концепції, яка в подальшій історйї середньовічної філософії, аж до гуманістичного Відродження, набуде поширення під йменням теорії подвійної істини і стане світоглядною формою поступового звільнення філософії від ролі служниці теології.\nТаке явне розходження між філософською та теологічною істиною, неможливість озопити теологію та філософію єдиними раціоналістичним як мріяв Абемер підходом стали цілком очевидними для учасників шартрської школи внаслідок їхніх досить інтенсивних досліджень природи, а також відповідних натуралістичних узагальнень, які явно не узгоджувалися з офіційною християнською картиною світу. І хоча шартрська школа десь наприкінці ХІІст. припинила своє існування, її натуралістичні настанови знаходять продовження в ХІІ ст. в ідеях Давида Данинського, який всезагальним субстратом всіх субстанцій тлумачить матерію в дусі першої матерії Арістотеля.За це Д. Дананський був засуджений церковними ідеологами.\nЧерез якийсь час Паризький університет, в якому викладав Д. Данинський, є джерелом поширення матеріалістичних ідей оверроїзму від імені арабського філософа Ібн-Рушда, яке транскрибувалося на латину як Аверрояс, вчення, що виходило з матеріалістичних елементів філософії Аристотеля. Головним пропагандистом оверроїзму латинського аверроїзму, як називали європейський варіант цього вчення стає в Паризькому університеті Сігер Братонський бл. 1235- бл. 1282. Сігер боровся за незалежність філософського знання від теологічного, хоча, звичайно, ще не міг в дусі часу заперечувати правомірність теології і тим більше релігії. Визнаючи необхідність і неминучість суперечності між філософськими та теологічними знаннями, Сігер відверто стає на позиції двоістої істини. Він і його послідовники, не заперечуючи правомірності теологічного шляху до істини, самі йдуть шляхом розумного осягнення природи і природнього порядку речей. Натуралізмі і навіть і матеріалістичність Сігерової позиції виявлялися і в запереченні нею ідей творення природи Богом з нічого. Матерія, природа, буття існують вічно в протистоянні богу, внаслідок чого бог виявляється не стільки творцем, скільки першодвигуном в арістотельському дусі світу.\nЯкщо раціоналістичні орієнтації Абеляра й учасників шартрської школи викликали різну протидію ортодоксальних церковних кіл., то аверроїзм породжує не менший опір учня лідера францисканців Франциска Ассизького 1182-1226 Бонавентури, або Джованні Фіданци 1221-1274, як він звався шеру, який виступив проти аверроїзму з позиції класичного\nАвгустиніанства, дещо доповненого ідеями єврейсько-арабського неоплатонізму і арістотелізму. Натуралістичні ідеї шартрських школи знаходять своє специфічне продовження в Оксфордському університеті в гуртку оригінального мислення, який крім традиційної теологічно-філософської тематики, широко цікавився проблемами астрономії, метеорології, лінгвістики тощо, – Роберта Гроссетеста 1175-1253. Будучи августиніянцем у загальних принципах філософствування, Гроссе тест вважає, що в розвитку наукового дослідження провідна роль належить математиці. Велику увагу приділяв Гроссетест також розробці емпіричної методології. Важливого значення він надавав світу, котре вважав за особливо тонку матерію, завдяки якій реалізується єдність походження Всесвіту і зв’язок між його окремими частинами. Аналогічний сенс приписував світу і Боновентура, але, на відміну Гроссетеста, надавав йому містичного тлумачення.\nВ гуртку Р. Гроссетеста сформувався і один з відомих мислителів європ6ейського середньовіччя Х111 ст. Роджер Бекон 1214-1292. Під впливом Гроссетеста Бекон знайомиться з працями Арістотеля та арабомовних філософів аль-Фараті, Ібн-Сіни, Ібн-Рушда та ін. Глибоко цікавився Бекон також ідеєю природознавства та досвідним пізнання природи. Неортодоксальність позиції Бекона, за що він зазнавав переслідувань, дещо відрізнялася від неортодоксальності Сігера Брабантського і навіть шартрської школи. Бекон категорично заперечував теорію двоістої істини і взагалі аверроїзм, кваліфікуючи останній як гріховий. Він захищав ідею єдності філософії та теології. Філософія і теологія,– писав Бекон,– не суперечать одна одній, оскільки друга вчить, для чого всі предмети призначенні богом, перша – як і через що виконується це призначення. Проте єдність теології з філософією мислиться Беконом не як підпорядкування другої першій, а як визнання раціональної необхідності філософії, її, так би мовити, суверенності, самораціональної необхідності філософії, її, так би мовити, суверенності самоцінності щодо теології.\nВсі науки, міркує Бекон, повинні служити теології. У цьому цінність наук. Сама теологія відповідає на питання божественого порядку: про сутність Бога, святої Трійці, слави і благодаті божої. Для висвітлення ж усіх інших питань теологія користується філософією питання руху небесних тіл, матерії і сутності, питання про види тварин і рослин, часу і вічності світу, про перебування душі в тілі людини, питання про нескінченні види матерії проблеми пізнавальності світу. На всі ці питання теологія лише коротко формулює відповіді, взяті з філософії. Теологія вказує на властивості надприродних сутностей, філософія ж розкриває властивості зовнішнього світу.\nЗаперечуючи проти тертуліонівського принципу надрозумності догматів теології. Бекон вважає необхідним для торжества теології необхідний розвиток філософії і взагалі позитивного значення, за допомогою знань ми можемо, міркує Бекон, навертати до християнства іновірців, не вдаючись до насильств і хрестових походів. Таким чином, виступаючи з тезою зміцнення теології цілком щиро, Бекон, по суті розхитує її зсередини шляхом так би мовити тотальної раціоналізації. Тут Бекон у чомусь близький до Абеляра.\nПосідаючи позиції поміркованого номіналізму, Бекон вважає природу більш фундаментальною природу індивідуальною. Останнє і є визначальною в існуванні речей, адже міркує Бекон, бог створював світ не заради універсальної людини, а для кожної окремої особистості; бог створив не людину взагалі, а Адама. Названі номіналістичні засади Бекона мають як бачимо, виразний гуманістичний підтекст. Свою оригінальну позицію, яка по суті, являє собою цілу програму розвитку наукового знання, протиставлену системі ортодоксальної схоластики Бекон виділив у трьох своїх творах – Великий твір, Третій твір і Менший твір, які разом складають справжню енциклопедію тогочасного знання.\n4 Відомим систематизатором середньовічної схоластики був Фома Аквінський 1225-1274рр., який пристосовував вчення Аристотеля до католицизму. Найвідомішим його твором є Сума теології.\nЩе у попередні століття західноєвропейськими схоластами біла висунута теорія двох істин.\nФома Аквінський чітко визначає сферу науки і віри. Завдання науки полягає у поясненні закономірностей світу. Але хоч наукове знання об‘єктивне та істинне, воно не може бути всеосяжним. Є така сфера діяльності, яка недоступна розумовому пізнанню, а тільки вірі. Отже, предметом філософії є істини розуму, предметом теології – істини одкровення.\nАле між наукою і вірою, філософією і теологією немає суперечності. Християнська істина стоїть вище розуму, але вона не суперечить йому. Істина може бути одна, бо походить від Бога. Оскільки кінцевим об‘єктом теології та філософії і джерелом всякої істини є Бог, то не може бути принципової суперечності між теорією і вірою. Водночас не всі істини одкровення можна довести раціонально. Та це не ознака, що вони не правдиві чи суперечать розуму. Богословські істини надрозумні, але не протирозумні.\nНаскільки обмежений людський розум стоїть нижче теології. А тому філософія і є служницею теології. Функції філософії як служниці релігії полягають у тому, що вона повинна за допомогою логічних аргументів обґрунтувати християнські догми. Логічні доведення допомагають краще розуміти ці догми і зміцнити віру в людині.\n1 оскільки все на світі рухається то повинен бути першодвигун або першопоштовх руху – Бог.\n2 Всі явища і предмети мають причину свого виникнення та існування. Першопричина усього – Бог\n3 Все в світі існує не випадково, а з необхідністю, ця необхідність – Бог.\n4 Всі речі мають різні ступені досконалості. Тому повинно існувати абсолютне мірило досконалості – Бог.\n5 У природі все має певний сенс, доцільність свого існування. А значить, повинна існувати остання і головна ціль – Бог.\nПроте деякі інші догми християнства не піддаються раціоналістичному обґрунтуванню догма про Трійцю, про втілення Христа, про воскресіння з мертвих. Це неможливо зробити, не тому, що вони проти розумні і ірраціональні, а тому саме, що вони надрозумові, їх доведення не в змозі здійснити обмежений людський розум. Більшість догм християнства є предметом теології, а не філософії.\n Лосєв А. Ф. История Античной эстетики. Ранняя классика. М. , 1963. С. 21


Погода в Чанлен на сьогодні, завтра, на 3 дні, на 5 днів, Цзянсі | METEOPROG\nПогода Чанлен: точний прогноз погоди в Чанлен, на 3 дні, на 5 днів\nПогода в Чанлен.\n/ Погода в Чанлен\nПогода Чанлен - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Чанлен сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Чанлен на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Чанлен - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Чанлен допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Чанлен - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Чанлен тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\nПоділитися погодою в Чанлен:\nПрогноз погоди в Чанлен на 22 01 - 26 01\nпрогноз погоди в Чанлен\nПогода в Чанлен: Без опадів. Ясно\nПогода в Чанлен: Без опадів. Невелика хмарність.\nПогода в Чанлен: Без опадів. Змінна хмарність.\nПогода в Чанлен: Без опадів. Похмуро.\nПогода в Чанлен: Дощ. Хмарно з проясненнями.\nGenerated 22.01.2020 16:07:04


Чим Україна не Китай? - Політика - dt.ua\nЧим Україна не Китай?\nЯк боротися з картелями? Міжнародний досвід та українські перспективи Справжнім суспільним злом та раком економічної системи по праву можна вважати картельні змови, або антиконкурентні...\nРинковий статус країни: трохи історії та теорії Проблема здобуття Україною ринкового статусу відійшла в історію. Однак після гучних заяв уряду та...\nМинулого тижня, представляючи міністра закордонних справ Бориса Тарасюка апарату цього міністер...\nМинулого тижня, представляючи міністра закордонних справ Бориса Тарасюка апарату цього міністерства, прем’єр-міністр України Віктор Янукович на четвертий день свого прем’єрства зазначив, що Кабінет міністрів має намір переглянути законопроекти, необхідні для вступу до СОТ, щоб визначити, наскільки ці законопроекти відповідають інтересам України і чи є необхідність організувати громадські слухання для їх обговорення. Янукович також висловив думку, що уряд зможе домовитися з партнерами по СОТ про відстрочення зниження ставок ввізного мита на кілька років, що дасть змогу створити кращі умови для українських виробників.\nТака політика нового уряду може означати проведення додаткових переговорів з членами СОТ, з якими Україна вже підписала двосторонні угоди щодо вступу України до цієї організації. А це може відсунути її членство на невизначений термін і значно далі, ніж 2006 рік, як планувалося в Універсалі національної єдності.\nНародна Республіка Китай, яка має одну з найпотужніших економік світу, вела переговори щодо вступу до СОТ протягом 16 років, що є найдовшим переговорним процесом із цього приводу. Україна веде переговори вже понад 13 років. Чи станемо ми рекордсменами в «перегонах»?\nПроблема вступу України до СОТ полягає, по-перше, в нерозумінні суспільством та бізнесменами специфіки членства в організації і, по-друге, у відсутності стабільної державної зовнішньої політики в цьому питанні.\nНа жаль, після більш як\n13-річного переговірного процесу щодо вступу до цієї організації (переговори Україна розпочала 17 грудня 1993 року, коли до Секретаріату ГАТТ було подано офіційну заявку уряду України про приєднання до неї) ніхто так і не зміг чітко пояснити суспільству принципи її діяльності, відмінність від інших організацій, потенційний вплив на економіку та добробут.\nУкраїнське суспільство (і більшість промисловців) не знає навіть сьогодні: СОТ — це добре чи погано, і якщо погано, то для кого? Це і є основна причина повільного руху нашої держави в цьому напрямку — ми не розуміємо, куди йдемо, тому й не поспішаємо. Промисловці як основна лобіююча сила держави не підключені до процесу вступу та переговорів, а суспільству про СОТ «забули» розказати.\nЗа весь час переговірного процесу не було проведено серйозного державного дослідження щодо переваг членства в СОТ, щоб розставити всі крапки над «і». Згідно з висновками Інституту економічних досліджень та політичних консультацій, які є результатом чи не єдиного комплексного дослідження економічних перспектив вступу України до СОТ, вже через п’ять років членства добробут українського населення зросте на 5,2%, реальний ВВП — на 2,3—2,8%, а реальні зарплати — на 3,6%.\nКрім того, не було — і це головне — програми розвитку українських галузей промисловості після вступу країни до СОТ. (Адже не можна вважати серйозним планом п’ять сторінок розпорядження Кабміну від 12 січня 2006 р. №10-р «Про затвердження плану заходів щодо нейтралізації можливих негативних наслідків у зв’язку зі вступом України до СОТ та забезпечення підвищення конкурентоспроможності національної економіки»).\nЩо ж таке ця «незрозуміла» організація? Після Другої світової війни було утворено кілька міжнародних організацій для відслідковування стану економічної стабільності в світі. Насамперед це фундації Бреттон-Вудської системи — Світовий банк та Міжнародний валютний фонд. Однак світові потрібна була й третя організація («третій кит» для утримання світу), яка б опікувалася регулюванням торговельних потоків, на відміну від регулювання економічного розвитку та підтримання стабільних обмінних курсів. Різниця між СОТ та іншими інституціями Бреттон-Вудської системи полягає у відмінностях системи голосування. У СОТ працює принцип: одна країна — один голос, і голосування не розподіляється за ВВП країн-членів. Відповідно СОТ є більш демократичною організацією, де дипломатична сила має значно менший вплив, і тому навіть така маленька країна, як Антігуа і Барбуда з населенням 80 тисяч, може виграти торговий спір у США.\nНа питання, які основні принципи сповідує ця організація, відповідь надзвичайно проста: основний принцип СОТ — недискримінація в торговельних відносинах. Дискримінація може мати два прояви — дискримінація одного з двох іноземних товарів у плані їх потрапляння на територію своєї держави, або — вітчизняних чи імпортних товарів уже в середині держави.\nДотримуючись принципу недискримінації в торгівлі, держави досягають ефективного розміщення всіх своїх ресурсів. Споживач, купуючи товар, має право і змогу вибрати найефективнішого виробника, щоб якомога краще задовольнити свої потреби. Для досягнення цього ефекту члени СОТ поступово зменшують ввізне мито й «прив’язують» ставки мита на однакові товари з усіх країн до одного рівня. Найефективніше вироблений товар потрапляє до країни за найнижчою ціною, оскільки її не «спотворює» мито.\nЗрозуміло, що, потрапляючи в товарообіг України, імпортні товари жорстко конкуруватимуть із вітчизняними та між собою. Зі вступом України до СОТ на її ринку європейські товари конкуруватимуть з американськими, японськими, китайськими чи російськими. Завдяки цій конкуренції український споживач за ті самі гроші матиме більший вибір, а відтак і можливість отримати кращі й дешевші товари чи послуги.\nОтже, якщо зважити на згадані принципи СОТ, найбільшим переможцем від вступу України до цієї організації будуть українські споживачі, якраз та верства соціуму, якій не пояснили переваг членства.\nДля кого ж є невигідним вступ України до СОТ? І чому ми так повільно туди йдемо?\nПоза будь-яким сумнівом, вступ невигідний тим, хто буде суб’єктом такої підвищеної конкуренції. Це передусім неефективні підприємства України та їхні працівники. Адже жорсткої конкуренції з ЄС, Америкою, Японією і Росією на однакових умовах багато хто не зможе витримати. Згідно з економічною теорією ресурси, залучені в галузь промисловості, яка не витримує світової конкуренції, є неефективно розміщеними ресурсами, і «невидима рука» переведе їх у галузі, в яких країна має переваги і може конкурувати на світовому рівні.\nВажливим завданням держави при цьому «переході ресурсів» є його максимальне полегшення. Держава повинна якомога безболісніше перевести неефективно розміщені ресурси в галузі, де вони можуть бути використані якнайефективніше. Власне це й очікує Україну: з часом деякі підприємства змушені будуть залишити ринок, а люди, які внаслідок цього стануть безробітні, — знайти собі іншу роботу або здобути іншу кваліфікацію, можливо навіть переїхати до інших міст і зайняти іншу нішу на ринку. Зрозуміло, важко усвідомлювати себе неефективно розміщеним ресурсом, але ця короткострокова негативна зміна необхідна для довгострокового добробуту.\nЯскравий приклад «переходу ресурсу» наводить один з найкращих торгових юристів Сполучених Штатів професор Гарі Хорлік: сто років тому в США 79 відсотків населення було зайнято в сільському господарстві. Але завдяки глобалізації, вступу США до СОТ, лібералізації торгівлі, сьогодні в сільському господарстві країни зайнятий лише один відсоток її населення. Отже, математично це означає, що 78 відсотків населення змушені були залишити свою роботу, здобути іншу кваліфікацію. Результат — нині в США живеться краще, ніж сто років тому.\nСОТ несе багато переваг для промисловості, яка зможе пристосуватися до роботи в інтегрованій світовій системі: адже з’явиться можливість купувати найдешевші складові частини від найефективнішого закордонного постачальника, а отже — удосконалювати своє виробництво. Крім того, у підприємств України з’являться значні експортні можливості, оскільки зовнішні ринки з уніфікованими правилами гри на них стануть для цих підприємств більш доступними та відкритими.\nСОТ не є «жорстокою» організацією, вона має свої методи і заходи, з допомогою яких можна тимчасово закривати ринок, даючи шанс національним товаровиробникам реорганізуватися для досягнення кращих результатів. Для того щоб використовувати ці правові механізми СОТ, промисловості конче будуть потрібні фахівці. Всі держави в світі хочуть навчити Україну грати в гру, яка має назву «Світова організація торгівлі». Однак ніхто з них не навчить її виграти в цій грі. Україна повинна зробити це сама.\nПроте слід розуміти, що СОТ не є панацеєю від усіх хвороб. Після вступу до організації мине певний час, поки ми отримаємо всі переваги від членства в ній. Цією організацією треба вміти користуватися. Автоматично не зникнуть ні антидемпінгові розслідування, ні митні ставки, однак з’явиться можливість оскаржити ці ставки чи запровадження якогось нового мита, а також інші порушення торговельного права на форумі СОТ, який є засобом розв’язання спорів і передбачає жорсткий механізм виконання його рішень. Будучи членом СОТ, Україна зможе вирішувати свої «трубні», «металургійні», «хімічні» та інші торговельні проблеми з членами СОТ за вже усталеними правилами у міжнародному суді.\nКрім цілковитого нерозуміння специфіки СОТ соціумом і великим бізнесом, ситуацію ускладнює ще й політика: адже з останніми політичними змінами невідомо, коли саме стане Україна членом Світової організації торгівлі. Після завершення двосторонніх переговірних процесів з різними державами та схвалення членства Генеральною асамблеєю СОТ, фактично ратифікуватиме договір про вступ України в СОТ Верховна Рада України. Парламент має ухвалити ще низку законопроектів, які вже сьогодні В.Янукович має намір «узгодити з українськими товаровиробниками з тим, щоб вступ України до СОТ не погіршив їхнього становища». Водночас Янукович вважає, що «уряд зможе домовитися з партнерами по СОТ про відстрочення зниження ставок ввізних мит на кілька років, що дозволить створити кращі умови для українських виробників».\nТо що ж виходить — починати переговори з 50 країнами (можливо, вже включаючи й Росію) заново? В такому разі Україна претендує бути останньою державою в світі, що вступить до СОТ.\nДо вступу в організацію нам залишилося зовсім небагато: завершити останні двосторонні переговори з Киргизькою Республікою, винести питання на розгляд Генеральною асамблеєю СОТ і ратифікувати відповідну угоду Верховною Радою. Питання «перегонів» з Російською Федерацією можна вважати відносним, адже, швидше за все, СОТ зробить політично виправдане рішення про одночасний вступ України і Росії до цієї організації.\nНавіщо переглядати законопроекти, які відповідають світовим стандартам? Адже конкуренція, а не закриті національні ринки є найліпшим і найефективнішим двигуном економічного розвитку нашої держави.\nА чи не краще розробити програму полегшення адаптації неконкурентоспроможної промисловості до нових умов? Роз’яснити промисловцям, як користуватися всіма можливими механізмами СОТ на свою користь? В останню хвилину Україна мала б сформулювати бодай базову стратегію розвитку своїх галузей промисловості вже в цій організації. Подібна концепція, наприклад, була розроблена в Росії. В ній, зокрема, йдеться про підвищення мобільності населення та промисловості, що дало б змогу працівникам легше міняти роботу, легше отримати додаткову кваліфікацію, тобто знайти ефективніше застосування свого ресурсу. В Україні такої програми немає, а новий уряд про неї навіть не говорить.\nСьогоднішня державна політика стосовно вступу України до СОТ чимось нагадує поведінку людини, яка мусить іти до стоматолога виривати зуб. Замість зрозуміти, що зуб нездоровий і його треба чимшвидше видалити, хворий тримається за нього до останнього і в результаті шкодить своєму здоров’ю.\nПрикро, що український уряд так і не навчився керуватися національними інтересами, а вступ до СОТ — якраз і є в національних інтересах, в інтересах суспільства. Враховуючи досить стримане ставлення нового уряду та нової антикризової коаліції до Світової організації торгівлі, не можна сказати напевно, наскільки розтягнеться вступ України до СОТ. Невже на більше ніж 16 років, як це було в Китаю? Чи все-таки Україна — не Китай?


Об’явлення в МЕДЖУГОР’Є (Боснія і Герцеговина) – Життя – Христос\nГоловна / Варте уваги / Об’явлення в МЕДЖУГОР’Є (Боснія і Герцеговина)\n06/03/2011 Варте уваги, Меджуґор'я Додати коментар 2,869 перегляди\nМеджугор’є! Ось уже понад 30 роки, як шістьом особам являється тут Богородиця, і вони приймають Її послання. 24 червня 1981 року приблизно о шостій вечора шестеро дітей вперше побачили прекрасну Жінку з Немовлятком на руках. Наступного дня явлення повторилося, але Богородиця вже була без Немовляти. Вона покликала до себе дітей, і ті, ставши на коліна, молилися з Богородицею «Отче наш», «Слава Отцю»… Коли ж діти молилися «Богородице Діво», прекрасна Жінка мовчала і ніжно усміхалася. Після молитов Пресвята Богородиця заговорила.\nЗ того часу світ почав отримувати Її послання. Уже на третій день Богородиця передала Своє перше послання: «Мир, мир, мир — і тільки мир!». Після цього Вона двічі повторила: «Мир повинен зацарювати не лише між Богом і людьми, а й між самими людьми!». Наступні послання Богородиці стосуються віри, навернення, молитви, посту. Богородиця особливо наголошує на важливості Євхаристії, постійного вшановування Святих Дарів, молитов до Святого Духа, читання Святого Письма.\n«Дорогі діти! Сьогодні Я хочу сказати вам: починайте кожну справу з молитви і молитвою закінчуйте її. Якщо будете так робити, Бог благословить і вас, і вашу працю. В ці дні ви мало молитеся і багато працюєте. Тому моліться! В молитві ви зможете і відпочити. Спасибі, що відповіли на Мій заклик!».\n6 вересня 1984 р.\n18 жовтня 1984 р.\n24 січня 1985 р.\n«…Сатана хоче діяти ще більш жорстоко, щоб позбавити радощів кожного. Молитвою ви можете роззброїти його повністю, а самі досягти радості».\n«Моліться, щоб сатана не спокусив вас своєю гординею і оманливою силою».\n25 квітня 1989 р.\n25 січня 1990 р.\n«Дорогі дітки, сьогодні Я знову закликаю вас: відважтеся жити для Бога, щоб перш за все і понад усе для вас був Бог. Тоді Він зможе творити чуда у вашому житті, що стане щоденною радістю у Бозі. Ось чому, діточки, моліться і не дозволяйте сатані сварками, нерозумінням і несприйняттям одне одного діяти у вашому житті. Моліться, щоб збагнути велич і красу дару життя. Спасибі, що відповіли на Мій заклик!».\n25 листопада 1990 р.\n25 січня, 1991 р.\n«Дорогі діти, сьогодні як ніколи раніше Я закликаю вас до молитви. Хай ваша молитва буде про світ. Сатана сильний і хоче знищити не лише людське життя, але й природу, і всю планету, на якій ви живете. Тому моліться, дорогі діти, щоб у молитві ви змогли захистити себе Божим благословенням миру. Бог послав Мене до вас, щоби допомагати…»\n25 березня, 1991 р.\n«Дорогі діти, сьогодні Я закликаю вас пережити Страсті Господа Ісуса в молитві і в поєднанні з Ним. Наважтеся присвятити більше часу Богові, Котрий дарував вам ці благодатні дні. Для цього, дорогі діти, моліться й особливо обновлюйте любов до Ісуса в своїх серцях. Я з вами, Я супроводжую вас Своїм благословенням і Своїми молитвами…»\n25 червня, 1991 р.\n25 квітня, 1992 р.\n«…Я закликаю всіх, хто сказав мені «так», відновити своє посвячення Моєму Синові Ісусу і Його Серцю, а також Мені, щоби зробитися для Нас ще більш потужною зброєю миру в цьому неспокійному світі. Меджугор’є — це знак для всіх і заклик молитися і перетворити в життя благодать днів, які дарує вам Бог. Тому, дорогі діти, прийміть цей заклик до молитви з усією відповідальністю. Я з вами, а ваші страждання — це і Мої страждання. Спасибі, що відповіли на Мій заклик!»\n25 березня, 1993 р.\n«Дорогі діти! Сьогодні як ніколи раніше Я закликаю вас до молитви за мир: мир у ваших серцях, мир у ваших сім’ях і мир у всьому світі. Сатана хоче війни, сварок, хоче зруйнувати все добре. Тому, дорогі діти, моліться, моліться, моліться. Спасибі, що відгукнулися на Мій заклик!».\n25 вересня, 1994 р.\n25 жовтня, 1995 р.\n25 січня, 1996 р.\n25 березня, 1996 р.\n«Дорогі діти! Я закликаю вас знову наважитися любити Бога понад усе. Нині, коли людей охопив дух споживацтва і вони забули про справжні цінності, Я знову закликаю вас, діточки, — поставте Бога на перше місце у вашому житті. Не дозволяйте сатані заманити вас матеріальними благами, діточки, наважтеся вибрати Бога, Котрий є свобода і любов. Виберіть життя, а не смерть душі…»\n25 грудня, 1996 р.\n25 лютого, 1997 р.\n25 березня, 1997 р.\n«… Діточки, просіть Ісуса зцілити всі ваші рани, які є наслідком ваших гріхів чи гріхів ваших батьків. Тільки так ви збагнете, дітки, що світ потребує зцілення вірою в Бога-Отця. Страсті ісуса і Його смерть на хресті відкриють вам, що ви можете стати справжніми апостолами віри, якщо в простоті й молитві будете жити вірою, котра є даром Божим. Спасибі, що відповіли на Мій заклик!»\n25 квітня, 1997 р.\n25 вересня, 1998 р.\n25 травня, 2000 р.\n25 липня, 2000 р.\n25 квітня, 2001 р.\n«…Коли ви стомлені і хворі, коли не бачите змісту життя, беріть вервечку і моліться, моліться до тих пір, поки молитва не стане радісною зустріччю з вашим Спасителем. Я з вами!..»\n25 серпня, 2002 р.\n25 лютого, 2003 р.\n«…Закликаю вас молитися і постити за мир. Я вже казала вам раніше і повторюю знову: діточки, навіть війни можна зупинити молитвою і постом. Мир — це дорогоцінний Божий дар…»\n«…Дітки, моліться про єдність християн, щоби всі стали єдиним серцем. Єдність між вами буде справжньою настільки, наскільки будете молитися і прощати…»\n25 березня, 2006 р.\n«Будьте хоробрими, дітки! Я вирішила вести вас шляхом святості. Відрічіться від гріха і підіть шляхом спасіння, шляхом, який обрав Мій Син. У всіх ваших бідах і стражданнях Бог знайде для вас шлях радості. Тому, дітки, моліться…»\n25 червня, 2006 р.\n«Дорогі дітки! В цей час не думайте лише про відпочинок тіла, але знаходьте, дітки, час і для душі. Хай у тиші Святий Дух говорить з вами, і дозвольте Йому навернути й переобразити вас…»\n25 жовтня, 2006 р.\n«…Ви такі сліпі й прив’язані до всього мирського і думаєте лише про земне життя. Бог послав Мене вести вас в життя вічне. Дітки, я не стомилася, хоч бачу, що серця ваші важкі і стомлені для милості і благодаті…»\n25 листопада, 2007 р.\n«Дорогі діти! Сьогодні, коли ви славите Христа-Царя всякого творіння, Я хочу, щоб Він був Царем вашого життя. Лише даруючи, діточки, ви можете збагнути дар жертви ісуса на хресті за кожного з вас. Діточки, даруйте час Богові, щоб Він змінив вас і наповнив вас своєю милістю, аби ви були милістю для інших. Я для вас, діточки, милостивий дар любові, який іде від Бога в цей немирний час. Спасибі, що відгукнулися на Мій заклик».\n25 квітня, 2008 р.\n«Дорогі діти! Сьогодні Я закликаю вас до власного звернення. Будьте тими, хто навертається і своїм життям свідчить, любить, прощає і приносить радість Воскресіння в цей світ, де помер Мій Син і де люди не відчувають потреби ні шукати, ні відкривати Його в своєму житті. Поклоняйтеся Йому, і хай ваше уповання стане надією для сердець, в яких нема Ісуса. Спасибі, що відповіли на Мій заклик».\n2 вересня, 2008 р.\n«Дорогі діти! Всіх, хто зібрався сьогодні біля Мене, Я закликаю Своїм материнським серцем: любіть ближнього. Дітки, зупиніться і знайдіть в очах свого брата Мого Сина, Ісуса. Якщо побачите в них радість — радійте разом з ним; якщо побачите біль, то відгайняйте його своєю ніжністю і добротою, бо без любові ви загублені. Любов діяльна, тільки вона творить дива. Любов дарує вам єднання в Мойому Сині і торжество Мого серця. Тому, діти, любіть».\nВізіонери: Іван, Яків, Мір'яна, Іванка, Марія\nwww.medjugorje.com.ua www.medjugorje.ru www.medjugorje.ws\nПопередня Молись на Вервиці щодня. Як Молитися на вервиці (Розарій)\nНаступна Отець Піо


ПАТ «Івано-Франківськгаз» у 2014 році направить понад 10 млн гривень на соціальні гарантії — briz-info\nПАТ «Івано-Франківськгаз» у 2014 році направить понад 10 млн гривень на соціальні гарантії\nТрудовий колектив та адміністрація ПАТ «Івано-Франківськгаз» підписали новий колективний договір строком на 5 років. Він передбачає покращення умов праці, підвищення соціальних гарантій та матеріального заохочення всіх працівників товариства. Тільки в цьому році на його реалізацію ПАТ «Івано-Франківськгаз» спрямує понад 10 млн. грн, з них 8 млн.850 тис. на соціальні пільги та гарантії працівникам.\nУкладання нового тексту колективного договору вперше проходило так відкрито – зі створенням спеціальної робочої комісії у складі представників адміністрації, профспілкової організації та залученням спеціалістів галузевих профспілок. При підготовці договору були враховані пропозиції колективу та фінансово-економічні показники господарської діяльності товариства.\n«Регулювання відносин за допомогою колдоговору дає можливість не лише забезпечити надійний соціальний клімат у колективі, а й уникнути в процесі роботи конфліктів. Адже колективний договір чітко регулює виробничі, трудові і соціально-економічні відносини на підприємстві, – каже в.о. голови Об’єднаної профспілкової організації ПАТ «Івано-Франківськгаз» Галина Соколюк. – В новій редакції документу виписані всі зобов’язання сторін, зокрема, чітко визначені критерії, умови і розмір виплат, що гарантує справедливий доступ до них кожного члена трудового колективу, а також унеможливлює двояке трактування того чи іншого пункту договору».\nВ договорі запроваджена норма про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки у розмірі від 20 до 100% посадового окладу, передбачена матеріальна допомога молодим спеціалістам – випускникам профільних вузів. Окрім того, збільшена виплата у разі смерті близьких родичів з 500 до 700 грн.\nЗі слів голови правління ПАТ «Івано-Франківськгаз» Ігоря Прокопіва, в колективному договорі передбачено не тільки соціальний пакет, який заохочує людей до роботи в газовій галузі, а й додаткові виплати працівникам, які якісно та професіно виконують свої обов’язки. «Вперше за останні десятиріччя запроваджено матеріальну винагороду, розмір якої залежитиме безпосердньо від самого працівника, від його індивідуальної результативності та ефективності. Це стимулює працівників до підвищення своєї кваліфікації та добросовісного ставлення до роботи».\nОкрім соціальних виплап, надбавок та компенсацій, згідно колективного договору, членам трудового колективу визначені додаткові дні до відпустки у разі вступу до шлюбу, народження дитини (батькові), смерті рідних та для працівників, що мають дітей-учнів 1-4 класів на День знань.\nВ умовах постійного зменшення обсягів споживання газу важливо, що компанія знайшла можливість взяти на себе виконання соціальних гарантій своїм працівникам. Прийняття Колдоговору на 5 років свідчить, що ПАТ «Івано-Франківськгаз» має програму розвитку, розраховує на довгострокову перспективу і може гарантувати своїм працівникам і їх сім’ям стабільність в сьогоднішній нелегкій економічній ситуації.\nОсновною діяльністю ПАТ «Івано-Франківськгаз» є постачання та транспортування газу. Щорічний обсяг транспортування складає понад 1 млрд. куб. м природного газу.\nНа сьогоднішній день рівень газифікації області природним газом складає 95,4%. І це один з найвищих показників по Україні.В області газифіковано 597 населених пукти, з них 563 села. Природним газом користується 382 тисячі сімей Івано-Франківщини, 206 промислових підприємств та інші.\nВ компанії працює 3200 робітників. ПАТ «Івано-Франківськгаз» є одним з найбільших платників податків Івано-Франківської області, щорічно сплачуючи більше 150 млн. грн. у вигляді податків в бюджети всіх рівнів.


Инфоурок / Украинский язык / Другие методич. материалы / Пособие\n52.5 КБ Черпаймо мудрість у Шевченка.doc\nВыбранный для просмотра документ Черпаймо мудрість у Шевченка.doc\nЧЕРПАЙМО МУДРІСТЬ У ШЕВЧЕНКА\nГеніальні поетичні й прозові твори Т. Г. Шевченка спрямовані на духовне збагачення особистості, духовне оздоровлення нації. Особливо в нинішній непростий час важливо навернути молоде покоління розуміти Шевченка, чути його мудре слово, вчитися в нього любити Україну та волю.\nТарас Шевченко – ключова постать України. Він ще за життя став символом. Щороку 9, 10 березня та 22 травня офіційно вшановується пам’ять українського генія. Та, мабуть, набагато важливішим є поцінування народне. Портрети Тараса Григоровича висіли практично в кожній хаті, «Кобзар» займав чільне місце на книжковій полиці, а поезія декламувалася напам’ять.\nДля українців творчість Кобзаря є неперевершеним зразком високого мистецтва, а його життєвий шлях – взірцем безкорисливого і пристрасного служіння своєму народові.\nКожен наступний день наближає нас до яскравої дати – 200-річчя від дня народження Т.Г.Шевченка. У кожного справжнього українця, на мою думку, і нині на столі «Кобзар». Адже саме в ці перед’ювілейні дні серед моря неспокою приємно читати по-людськи розумні речі.\nГаряча пора нині в журналістів, учителів, бібліотекарів, літераторів. Всі намагаються розбудити душі українців Тарасовим словом, навернути їх на читання безсмертних творів велета української думки. А чи легко це? Звичайно, ні. В час суцільної комп’ютеризації, невпинного потоку інформації важко зосередитись на художньому слові , особливо пересічним молодим людям.\nТому, на мій погляд, саме школа повинна стати епіцентром духовного оздоровлення нації.\nПочинаючи з наймолодших класів, талановитий учитель зуміє заронити в дитячу душу зернятко любові до художнього слова. Але до школи дитячий садок чи мудра бабуся вже повинні провести велику роботу для підготовки духовного грунту щодо того зернятка.\nСпілкуючись з школярами, виявляємо, що багато дітей знають напам’ять вірші Т. Г. Шевченка задовго до того, коли їм за ці знання поставлять оцінку. Ось це, звичайно, радує. Нехай це будуть найменші віршики, але вони від Творця, від нашого духовного батька, Великого Кобзаря.\nВ молодших класах ці віршики вже читаються більш усвідомлено. Особливо цьому сприяють конкурси на кращого читця-декламатора, в яких участь беруть діти не з примусу, а саме за власним бажанням. Найчастіше можна почути на цих конкурсах вірші: «Тече вода з-під явора», «Садок вишневий коло хати», «Зоре моя вечірняя», «Сон», «Думи мої, думи мої», «Мені тринадцятий минало». Діти складають та декламують власні віршики. Особливо їм подобається перевтілюватися, тому інсценізують твори:«Тарасові шляхи», «Дитячі роки Тараса». Все це сприяє розвитку творчих здібностей, творчої уяви, уваги, прищеплює щиру зацікавленість та інтерес творчістю Кобзаря. В середніх і старших класах діти глибше пірнають у життєдайне джерело Тарасової мудрості. Разом з його творами вони вивчають і гірку долю українського народу, його одвічне прагнення жити «в сім’ї вольній, новій».\nІ що б сьогодні не говорили про нашу молодь , впевнена, що кожна молода людина , яка закінчила загальноосвітню школу, не тільки любить Т. Г. Шевченка, а й може напам’ять читати його чудові твори. Ось і недавні січневі події на Майдані переконують в тому, що Шевченкове слово здатне вести за собою.\nУривок з поеми «Кавказ», який читав хлопець з Дніпропетровщини Сергій Нігоян, можна було побачити й почути в інтернет-проекті «Наш Шевченко». В тому проекті дуже багато різних людей читають Тарасові вірші. Нігоян вибрав для читання уривок «І вам слава, сині гори…». Це звучало особливо проникливо, бо батьки хлопця родом саме з Кавказу.\nШевченкове слово безцінне для духовного оздоровлення. Хіба можна залишитись байдужим після прочитання його рядків з вірша «Буває, іноді старий…»:\nТак мудро і так просто – добро навчитися любить.\nТа чи всім це вдається? Ой, далеко не всім! А, отже, це не так і просто. Добро в стосунках між людьми, добро в стосунках з природою, з власною душею.\nШевченкове слово будить від духовної сплячки, веде до самовдосконалення, до пізнання самого себе.\nУкраїнська мудрість говорить – три біди є в людини: старість, смерть і погані діти. Старість неминуча, смерть невблаганна, перед нею не можна зачинити двері свого дому, а від поганих дітей дім можна вберегти. І наймудрішим помічником у цьому нам стане саме Тарас Шевченко.\nЖодна дитина, яка прочитала з розумінням і бодай хоч трішки перепустила через власне серце «Катерину», «Наймичку», «Тополю», «Причинну» не ввійде в доросле життя бездуховною, байдужою, жорстокою. Важливо заронити в молоду душу бажання читати, вивчати, досліджувати безсмертну спадщину великого Кобзаря, адже він на всі часи.\nОсмислюючи унікальність художнього світу Т. Г. Шевченка, дослідники найчастіше говорять про потужний ліричний струмінь, гостро актуальну суспільно-політичну, національну проблематику. Але ці тенденції виявляються певною мірою і в інших романтиків. Шевченко ж абсолютно неповторний. Був і залишається, – за проникливим твердженням. Є Маланюка, – таємницею в історії нашої літератури і в історії нашої Батьківщини. Суть цієї неповторності, таємничості у тому, що поезія Шевченка перш за все – надпотужний енергетичний феномен, «огонь в одежі слова», кажучи Франковою метафорою [1, с. 164]. В кожному разі сила його почуття змушує слухача – читача запам’ятати цілі речення, вірші.\nОтже, Шевченко вражає сучасників і нащадків передовсім незнаною доти енергетичною напругою. Не випадково Шевченка приваблюють, найбільше вражають найпотужніші енергетичні вияви життя. Пригадаймо буряну ніч на Дніпрі («Причинна»),картину хуртовини у лісі («Катерина»), бурі на морі («Іван Підкова») тощо [2, с. 36]. Так само закономірна обставина – ретельна увага поета до снів. Усе це потрібно митцеві для того, щоб налагодити діалог свідомості з позасвідомим, постійно мати доступ до джерела духовної енергії, яке пульсує у глибинах підсвідомого.\nОтже, таємниця феномену Шевченка криється, насамперед, у його енергетиці.\nЗа півтора століття, відколи нам відкрився Тарас Шевченко, ми пережили апокаліптичні випробування – на грані смерті цілої нації та знищення її святинь.\nЧи пізнали ми Шевченка більше, ніж колись його сучасники? Так. Покоління хоче повернутись до справжнього Шевченка, але, як свідчить досвід, вже не вміє його по-справжньому читати і не має сил обминути стереотипи. Естетичний примітивізм, духовна глухота і духовна бідність стоять стіною між нами і Шевченком. Ми хочемо пізнати його, побачити і почути, відкривати Шевченка і вчитися у нього мудрості.\nНа щастя, сучасники зрозуміли Шевченка, назвавши національним пророком. Він бачить те, чого іншим бачити не дано. Він передбачає майбутнє. Тому так актуальна його поезія сьогодні. Пророк розмовляє з Богом і виголошує його істини народові. В усі верстви Шевченко проникає як естетична сила, як чарівник слова.\nМи сприймаємо Тараса як свого духовного батька, рятівника нації, який зробив незриме в історії зримим у слові, дав народному духові точку опори і повернув самоповагу українцям.\nОтже, Шевченко прийшов відкрити нам стовпи, на яких тримається людина і людський світ.\nВін оспівав Любов і Красу, Добро і Правду, щоб ми зробили це своєю вічною піснею.\nПочинаємо розуміти, що актуальність Шевченка сьогодні не в тому, що він порушував великі вічні питання або дав нам відповідь на них. Кожне покоління, зрештою, мусить шукати відповіді на запитання, поставлені часом.\nНині ми повертаємося обличчям до загальнолюдських цінностей, а, отже, й до творчості Шевченка. Люди, які читають Шевченка, може, й не вичленовують проблем, які він ставив, але завдяки поетичному чару вдихають чисте, здорове повітря його пісні, відчувають\nТі незримі скрижалі ,\nНезримим писані крилом.\nАж тепер, у вільній і незалежній Україні, можемо припадати до цілющих Шевченкових джерел, до його вічного слова і виконати заповіт великого Кобзаря:\nНе минайте ані титли.\nДумка, що творчість Шевченка належить не лише Україні, а і всьому світові, підтверджується тим фактом, що його твори перекладено всіма слов’янськими мовами і багатьма мовами інших народів. Дослідивши його живописну спадщину, школярі бачать, що поезія й живопис у творчості Т. Г. Шевченка нерозривно пов’язані: сцени поем і віршів такі живописні, що їх легко уявити і перенести на папір. Він – неперевершений майстер пейзажу. Чарівна природа рідного краю є контрастом до важких соціальних умов життя народу. Тарас Шевченко завжди ставав на захист знедолених незалежно від їх національної приналежності. Так, вивчаючи поему «Кавказ», учні відзначають, що в цьому творі показано боротьбу народів Кавказу проти поневолювачів, а в поемі «Єретик» оспівує боротьбу чеського народу проти національного і соціального гноблення. Тому його слово звернене до всіх, хто бореться за свою незалежність.\nВ рамках заходів на відзначення ювілею великого Кобзаря в навчальному закладі проведена дослідницька робота, присвячена монументальній шевченкіані Черкащини.\nУ роки незалежності нові пам’ятники Т. Г. Шевченку прикрасили площі і вулиці багатьох міст і сіл регіону. Зокрема, бронзова постать Кобзаря 20 липня 1993 року постала в парку імені Т. Г. Шевченка в Золотоноші. Урочисто відкрито пам’ятник у 2009 році в селі Криві Коліна Тальнівського району. У 2011 році у центрі Канева відкрито відлитий у бронзі і встановлений на гранітному постаменті пам’ятник великому Кобзарю.\nЗ’ясували, що увічнення пам’яті Т. Г. Шевченка і популяризація його творчої спадщини засобами монументального мистецтва посідає особливе місце на його батьківщині. Зібраний тематичний матеріал взяли за основу стенда, виготовленого для шкільного коридору.\nВсе це засвідчує глибоку шану молоді до свого видатного земляка, велич і духовна спадщина якого додає сьогодні сил і наснаги, надихає на вірне служіння народові України.\nВеликий Кобзар ніби передбачав,що відбуватиметься на його Батьківщині через півтора століття та вказав шлях, яким нам необхідно йти, – злагода та порозуміння. І сьогодні є актуальними його безсмертні слова.\n«Обніміться ж, брати мої, Молю вас, благаю!» або рядки, які достойні стати пам’яттю для всіх народів Землі:\nМаланюк Є. Книга спостережень. Статті про літературу / Є. Маланюк. – К.: Дніпро, 1997. – 430 с.\nПахаренко В. «Огонь в одежі слова» (Поезія Т. Шевченка як енергетичний феномен) / В. Пахаренко // Шевченків світ. – 2011.\n– №4. – С. 34–36.\nГениальные поэтические и прозаические произведения Т. Г. Шевченко направлены на духовное обогащение личности , духовное оздоровление нации. Особенно в нынешнее непростое время важно обратить молодое поколение понимать Шевченко , слышать его мудрое слово , учиться у него любить Украину и волю .Для украинского творчество Кобзаря является непревзойденным образцом высокого искусства , а его жизненный путь - образцом бескорыстного и страстного служения своему народу .Шевченково слово бесценно для духовного оздоровления .Шевченково слово пробуждает от духовной спячки , ведет к самосовершенствованию , к познанию самого себя .Великий Кобзарь будто предвидел , что будет происходить на его Родине через полтора века и указал путь , которым нам необходимо идти , - мир и согласие . И сегодня актуальны его бессмертные слова:« Обнимитесь , братья мои , молю вас , умоляю »\nПустовый Николай Николаевич\nНомер материала: 82455042413\nДидактичний матеріал до теми «Дієслово»(українська мова , 7 клас)


Мансарда: види та переваги | Статті ДеревоДім\nГоловна › Про будівництво › Статті › Мансарда: види та переваги\nМансарди залежно від форми даху\nМансарди за висотою\nМансардні дерев’яні будинки набули значної популярності в Україні. Мансардні поверхи – чудове рішення для збільшення житлової площі та заощадження коштів. Їх монтаж не є складнішим, ніж формування звичайного даху, та користі значно більше. Погодьтеся, повноцінна кімната, красиво облаштована та затишна, значно краще рішення, ніж стандартне горище, на якому роками зберігається усілякий мотлох.\nДерев’яні будинки з мансардою приваблюють свої зовнішнім виглядом. Проте серед сотень інших варіантів їх обирають не за красу єдину. Розглянемо, які ж переваги мансардного поверху у будинку з бруса приваблюють клієнтів.\n+ Збільшення житлової площі. По суті, мансардний поверх – це повноцінна житлова площа. Тут можна обладнати кабінет, спальню, кімнату відпочинку, чи щось інше, що дужі охоче.\n+ Нижча вартість. Зведення мансардного поверху обійдеться значно дешевше, ніж повноцінного. Це зумовлено використанням меншої кількості матеріалів, бо він сполучається з дахом.\n+ Швидкість зведення. Зведення будинку з мансардним поверхом відбувається дещо швидше ніж двоповерхового (але звісно це доволі індивідуально та залежить від архітектурного рішення).\n+Естетична привабливість. Безумовно, будинки з мансардою одразу ж потрапляють у поле зору. Красиво спроектований та якісно побудований будинок привертає увагу та приносить задоволення господарям.\nПроте, ідеального у світу немає. Доречно буде назвати й недоліки мансарди:\n– Теплоізоляція та вентиляція. У будинках з мансардою особливу увагу потрібно приділити правильній організації теплоізоляції та вентиляції, для того, щоб перебування на поверсі було комфортним та безпечним.\n– Наявність так званих мертвих зон. У місцях, де найнижча стіна, складно щось розташувати, але вихід завжди є. Дуже часто на таких ділянках розміщують низькі полички, вазони, лежаки для тварин, та ін.\n– Проблема з організацією освітлення. Без встановлення дахових вікон в приміщенні буде недостатньо світла.\nЯк бачимо, всі ці недоліки легко усуваються професійними діями підрядників. Майстри своєї справи здатні правильно організувати систему теплоізоляції, вентиляції та освітлення.\nПершим та невіднятним етапом будівництва є проектування. Під час розробки проекту потрібно прийняти рішення, якого ж виду буде мансардний поверх. Умовно мансардні поверхи поділяють за такими характеристиками:\nМансарда залежно від форми даху\n– Мансарда під односхилим дахом. Вид мансарди, який тільки набуває популярності. Характеризується обмеженням тільки під одним кутом нахилу.\n– Мансарда під двосхилим дахом. Найбільш популярний варіант. Недоліком є обмеженість під двома кутами нахилу, але зовнішній вигляд та по центру компенсує цей незначний мінус.\n– Мансарда під ламаним двосхилим дахом. Завдяки її формі мінімізується скат покрівлі та площа мансарди використовується максимально.\n– Мансарда з вальмовим дахом. Має 4 скати, з боків характеризуються витягнутою формою.\n– Мансарда з виносною консоллю. Вважається складною, але завдяки такій формі з’являється можливість встановити вертикальні вікна.\n– Напівмансарда. Для такого варіанту характерною рисою є обмежена висота стін до 0.8 см.\n– Мансарда з висотою стін до 1,5 м. (Якщо стіни більші, то це вже не мансарда, а повноцінний поверх).\nМансарда – ідеальний варіант для поціновувачів комфорту та краси. Естетично привабливий вигляд, додаткова площа, ще один простір для фантазії. На мансардному поверсі можна облаштувати кімнату своє мрії, яка буде вирізнятися своєю неповторною красою.\nЦікавитесь будинками з мансардою?\nПопередня стаття: Текстильне декорування в будинках з брусу\nНаступна стаття: Будівництво дерев’яних будинків: влітку чи взимку