Блог Назара Обідзінського: квітня 2016\nНа Черкащині відзначають 55-річчя затоплення сіл водами Кременчуцького водосховища\n55-річчя затоплення сіл та міст Черкащини й Полтавщини водами Кременчуцького водосховища відзначається цієї весни. Про це пише черкаський журналіст і краєзнавець Борис ЮХНО.\n60 років тому, 1956-го, майбутнім переселенцям офіційно було доведено про відповідні «плани партії», а в 1961 році одна з найбільших у світі рукотворних водойм остаточно поглинула віками обжиті місця. Лік «переселеним дворам»ішов на тисячі...\nМіф про енергетику\nЗгідно з офіційною версією кремлівських вождів, ідея будівництва Кременчуцького гідровузла і «рукотворних морів» була обумовлена необхідністю розв’язання енергетичних завдань УРСР й ухвалена наприкінці 1949-го. І лише найвищі посадовці держави знали про головну причину появи майбутнього широкого водорозділу України: у випадку наступу військ тільки-но створеного блоку НАТО каскад гребель мав бути зруйнований авіаударами, що створило б уздовж всієї республіки неподоланне для ворожої техніки болото, завшир у 40-50 км. Звісно, у такому випадку ніхто, нікого, і нікуди б не відселяв з усіма відповідними наслідками для сотень тисяч побережників.\nА про потреби енергетики у Москві дійсно говорили, але ще в 1932-му. Тоді-то й була доведена необхідність перетворення старого Дніпра у нове море. На означені часи від задуму практично відмовилися, як то кажуть – гра не вартувала свічок, до того ж вимагалося першочергово вирішувати продовольчі проблеми та піднімати тваринництво, а затоплення цьому аж ніяк не сприяло. Але уявний зовнішній агресор змусив повернутися до давнішнього задуму.\nХоча чимало авторитетних істориків схильні вважати, що й це ще не вся правда. Все життя Сталін дуже підозріло ставився до України й українців, пам’ятаючи і про потужні селянські бунти в часи, коли радянська влада вже давно скрізь утвердилася, і про супротив УПА, який після отого 1949-го тривав ще десятиліття, тож звістки про остаточну перемогу над повстанцями Сталін так і не дочекався.\nСамовиця, Більки, Мутихи, Мойсинці, Демки, Бузьки, Пищики, Митьки, Дубинка, Червоне, Богай... Моя бабуся була родом з Мутих, і малим як «вечірню казку» я слухав про луки, ожинники, про дорогу на черкаський базар через дерев’яний міст, сходжену її старшою сестрою Настею з урожаєм покритих туманцем ягід. Мені справді невтямки було – як то можна села затопити. Тоді у ще ненавченій грамоті голові не вкладався не те що моральний бік справи, а й технічний.\nТо було у Воронинцях, куди мене з Черкас стабільно відправляли на літо. І якось через кілька десятиліть від знаного усіма Юрія Петровича Тупицького випадково дізнався, що й цьому селу підписали вирок. Просто пощастило йому з земляками-покровителями: директор воронинської школи Андрій Сергійович Михно переконав високопосадовця в міністерстві сільського господарства Кирила Свиридовича Назаренка «порушити питання по Воронинцях», вивести їх із зони затоплення. Як вже там воно було, як вдалося, – невідомо, але село врятували.\nПригадалася також давнішня розмова з колегою по журналістському цеху з обласного радіо, уродженкою Мойсинців тодішнього Іркліївського району, Ніною Черняк. Ніна Іванівна розповідала, що 1956 року туди приїхали якісь військові. Виявилося – топографи: робили фотографії, ходили по дворах, міряли, записували. Ще з ними були цивільні екологи, які теж всі околиці обходили й обдивилися.\nТретьою «командою» стали люди з оціночної комісії від відділу переселення. Ці переважно обмірювали споруди та записували кількість зелених насаджень у дворах. Усі краяни вже давно знали, що воно й до чого, власне дехто знав ще на початку 1950-х, але колгоспне кріпацтво робило неможливими будь-які відповідні дії, то й чекали люди переселення як віл обуха. Селянам на руки видавалися оціночні акти, в яких на розсуд членів комісії вказувалася загальна вартість їхнього господарства.\nЗазвичай сума компенсації становила від 10 до 20 тисяч дореформених рублів, тобто з 1961 року – 1-2 тисячі. За новіші розібрані хати виплачувалося менше, адже будматеріали з них теоретично можна було використати при спорудженні нового житла. Утім, новими вважалися повоєнні хати навіть з глини та очерету. Не треба бути великим будівельником, щоб розуміти, що таке добро на новому місці не згодиться. Хіба якісь балки, двері, рами та інше «дерево», що не є рівноцінним поняттю «житло». Але відповідальних товаришів це не цікавило.\nСпочатку переселенці отримували задаток. Другу половину грошей видавали після підтвердження комісією, що господар повністю переселився, розібрав будівлі, вирубав дерева, загорнув ями, криницю і погріб.\nЗ весни 1956-го почали будувати нове село Придніпровське. Розміри хат були «категорично прописані»: 8х6 метрів. Переселення почалося наступного року. В старому селі в кожного було чи не удвічі більше землі, ніж давали на новому місці, тобто в межах 20-25 соток. Та й грошей на хати не вистачало, бо будматеріали на місці стали дефіцитними і доводилося винаймати машини, щоб їх звідкілясь привезти. Звісно, шоферам«підмазували». Зрештою, приїхали бригади з Галичини та Закарпаття, вправні лісоруби. Заходилися зачищати довкілля поза дворами. А новосели тим часом починали освоювати степи кілометрів за 7-8 від старого місця. Спочатку там навіть води не було, її підвозили. Дехто, особливо ті, хто любив садівництво, з розпачу взагалі подався в інші райони або й області. Фактично – з порожніми руками.\nАле то ще не найгірше. Сусід Ніни Іванівни, пенсіонер Павло Гайовий, на старому місці виплекав прекрасний сад, а йому наказали його зрубати. Чоловік відмовився, і тоді це зробили інші. Дід Павло повісився на старій розлогій яблуні, яку чистильщики відклали на післяобід...\nОкремою трагедією стали перепоховання. На кладовищах працювали бригади гробокопателів, яким платили «за голову», тому часто вони й виймали тільки голову, попередньо відділивши її лопатою від скелета. То виходило, що перепоховували тільки голови померлих. А це ж були чиїсь родичі, і витримати таке могла психіка не кожного...\nОпубліковано Назар Обідзінський о 10:22 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: Затоплення сіл водою Дніпра.\n23 квітня, у рамках першого дня Холодноярських вшанувань, в Черкасах на приміщенні музичного училища (колись – чоловічої гімназії) офіційно відкрито меморіальну дошку на честь видатного націоналіста Макара Кушніра, який навчався тут з 1901 по 1909 рік, пише “Козацький край“.\nНагадаємо, сьогодні у Черкасах також відкрили пам’ятник Героям різних епох.\nА завтра, 24 квітня, на Чигиринщині відкриють меморіальний знак братам Чучупакам (с. Мельники).\nОпубліковано Назар Обідзінський о 20:13 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: Кушнір М.\nУ Черкасах з’являться вулиці Героїв Холодного Яру, Кузьми Скрябіна та Руслана Зайченка\nТопонімічна комісія Черкас, яка наразі надає пропозиції щодо перейменування вулиць обласного центру на розгляд голови ОДА, сьогодні прийняла рішення про перейменування останніх трьох «недекомунізованих» вулиць міста.\nПро це у «Фейсбуці» повідомив директор департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Черкаської облдержадміністрації Сергій Пасічник.\nЗа інформацією Сергія Леонідовича, вирішено перейменувати черкаську вулицю Першотравневу на вулицю Героїв Холодного Яру, провулок Халтуріна – на провулок Кузьми Скрябіна, провулок Гайдана – на провулок Руслана Зайченка.\nРішення прийнято напередодні масшабних заходів із вшанування пам’яті героїв Холодного Яру, запланованих на неділю.\nЯк відомо, Кузьма Скрябін (справжні ім’я та прізвище – Андрій Кузьменко) – відомий український співак, лідер групи «Скрябін», загинув у автокатастрофі в 2015 році.\nРуслан Зайченко – відомий український політичний діяч, один із лідерів УНА-УНСО, житель Черкас, помер у 2011 році.\nОпубліковано Назар Обідзінський о 19:40 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: Що скажімо про декомунізацію.\nЛьвівська козацька чайка представить Україну на міжнародній морській арені\nАби її підремонтувати, потрібно 7 тис. євро\nЗадля морського дійства у Франції «Брест-2016» львівську козацьку чайку «Пресвята Покрова» треба підремонтувати. Її отаман Тарас Бенях місяць тому повернувся з Франції, де чайка, власне, має пристанище. Він з побратимами тільки-но надавав «Покрові» невідкладну допомогу.\n«Змогли, по-перше, чайку поставити на сушу – замовили кран. Це досить коштовна річ, бо один підйом крана 1250 євро. Поставили довкола неї огорожу, трішки почистити днище», – уточнив отаман чайки Тарас Бенях.\nЗа все дякує благодійникам – вони допомогли з коштами. Однак на носі в чайки, яка обійшла всі береги Європи, крім Португалії та Ірландії, чергове завдання: 13 липня у Франції стартує одне з найбільших світових морських святкувань. І «Покрові» треба бути готовою.\nЦе святкування «Брест-2016», яке відбувається кожні чотири роки, як олімпіада. І він назбирує понад 1000 кораблів, запрошених з усього світу, власне, старовинних кораблів. Тобто держави, які представляють якісь свої морські традиції. Наша чайка вже два рази брала участь: у 1996-му та 2000 році», – розповів Тарас Бенях.\nДля цього козакам вже на початку травня треба знову їхати до Франції: перестелити палубу, замінити підгнивші борти, пофарбувати. На це все, підрахували, конче треба 7 тис. євро. От тому і запрошують напередодні, 3 травня, на міні-морський благодійний фест до Музею ідей.\n«Буде козацьке частування, будуть виступати українські, львівські виконавці, буде міні-ярмарок. От в нас, наприклад, діти з сиротинця ліплять чайки маленькі, випікають їх самих з глини, розмальовують і там кожен матиме змогу придбати», – уточнила засновник ГО «Ідея і чин» Наталія Шахрайчук.\nЩось схоже буде відразу в суботу, 7 травня, і в Шевченківському гаю. А 25 травня на благодійному аукціоні задля чайки продаватимуть полотна знаних митців. Звернулися козаки по допомогу і до міста. Саме в Ратуші зараз вирішують, чи фінансувати «Покрову», як соціально-культурний проект.\nОпубліковано Назар Обідзінський о 18:58 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: "Пресвята Марія", козак Іван Бенях.\nРосійського царя вбили за планом вчителя з Городища\nРосійського царя, ворога грузинів, поляків і українців, ліквідував білорус – за планом, створеним кримчанином…\nКримська війна 1853-56 років, спровокована вторгненням Москви у Молдову і Валахію, завершилася фактичною поразкою Росії. Бита британцями, турками і французами, російська армія перестала вважатися однією з найсильніших у Європі. А згідно мирного договору, підписаного по завершенню війни за Крим, російському флоту було наказано прибратися геть з Чорного моря – що «вєлікая» імперія і виконала з ганьбою. Відтоді і до сьогоднішнього дня найвищою військовою нагородою Великобританії є Хрест Вікторії, який і нині відливають із російських гармат, захоплених тоді у Севастополі. Серед нагороджених Хрестом Вікторії є, до речі, і українець – капрал Пилип Коновал, пише “Козацький край”.\nТодішня поразка в Криму розхитала «устої» імперії, у якій авторитет царів споконвіку тримається лише на загарбаннях чужих територій…\nЦар, який душив повстання всередині Росії і намагався лякати Європу\nЦар Олександр Другий\nТак само, як у ХХ столітті розвал Радянського Союзу змусив Москву певний час гратися у «демократію», так і півтори сотні років тому поразка Росії у Кримській війні змусила тодішнього царя Олександра Другого зайнятися ліберальними реформами і зрештою скасувати кріпацтво. Дрімуча імперія, яка намагалася тягатися з цивілізованою Європою, наприкінці ХІХ століття нарешті спромоглася скасувати ганебне рабство для селян. Та й то – лише формально, бо більшість селянства було приречене на напівголодне існування і вже «добровільне» наймитування, з-за чого український письменник Панас Мирний назвав це «голодною волею»…\nЦікаво, що поки Московія фактично ще тільки відповзала від рабовласницького ладу, Європа семимильними кроками йшла вперед у розвитку науки. Ті ж самі «найбільші вороги» британці не тільки нагороди з бронзи російських гармат плавили, а й відкрили (заслуга Вільяма Крукса) новий метал з найменшою температурою плавлення – талій, завдяки якому стало можливим виготовлення перших приладів нічного бачення і металогалогенових ламп. Ще один британець, Джеймс Кларк Максвелл того ж 1861 року навчив людство фіксувати найяскравіші моменти його життя – зробив перший у світі кольоровий фотознімок…\nСкасування кріпацтва стало найяскравішим формальним «плюсом» правління російського царя Олександра Другого, проте його прихильники найчастіше чомусь «забувають» згадати, що 1861 року кріпацтво було скасовано далеко не на всіх землях, окупованих Російською імперією. Зокрема, ще дуже довго тримали кріпацький устрій на загарбаних московитами землях вільнолюбної і непокірної Грузії: у Тифліській губернії кріпацтво скасували тільки 1865 року, у Кутаїській – 1866-го, у Мегрелії – 1866-го, в Абхазії – 1870-го, а у Сванетії – взагалі лише 1871 року. У Калмицьких степах, підвладних Росії, «згадали» про формальне надання волі через 31 рік після помпезного проголошення «волі» у Центрі – 1892 року…\nДля порівняння: Молдовське князівство, вторгнення до якого московської вояччини спровокувало Кримську війну, позбулося кріпацтва ще 1749 року – на 112 років раніше від Росії, яка прагнула «навчити Молдову жити»…\nНе здатна на реальне військове протистояння з Європою, Росія часів царя Олександра Другого тішила свої імперські комплекси війнами проти малих народів Середньої Азії і Кавказу. Залиті кров’ю гори Північного Кавказу в числі останніх залишили майже винищені, але не скорені племена черкесів, які слідом за сотнями тисяч адигів, абазинів і абхазів прямували до Туреччини. Власне, Туреччина і стала наступною мішенню для агресивних посмикувань Московії, у планах якої навіть був напад на Константинополь – аж поки не побачили перед своїми носами британську ескадру, якої росіяни панічно боялися…\n«Прославився» Олександр Другий і жорстоким придушенням Польського національно-визвольного повстання 1863-64 років, у якому поруч з поляками воювали проти свавілля російської окупації і білоруси та українці. Одним із «пунктиків» царської боротьби проти української національної самосвідомості у цей час став ганебний «Валуєвський циркуляр» – таємне розпорядження міністра внутрішніх справ імперії Валуєва. Циркуляром заборонялася публікація навчальних, релігійних та освітніх книг українською мовою. Підлість шовіністичної російської політики ще в той «циркулярний» час 1863-го року підкреслювалася ідіотським висловлюванням: «Никакого особенного малороссийского языка не было, нет и быть не может!»\nЗгодом в силу вступив і персональний так званий Емський указ Олександра Другого від травня 1876 року, яким «височайше прєдпісивалось» ввести ще жорсткіші заборони на українську мову. Припинявся друк взагалі будь-якої літератури українською мовою, а в разі якби українці намагалися щось віддрукувати на своїй мові за кордоном, то після ввезення в Україну ця література підлягала вилученню і знищенню. По всій території окупованих українських земель заборонялося викладати уроки рідною мовою у школах, ставити українські театральні вистави і навіть співати українських пісень на концертах…\nНа фоні агресивної зовнішньої і внутрішньої політики Росії її правителю годі було сподіватися на спокій. При цьому поневолені поляки, грузини, українці та інші народи, що прагнули вирватися з-під ярма царату були швидше зовнішнім каталізатором, на фоні якого погіршувалася політична ситуація всередині самої російської столиці. Навколо царського палацу, де як розуміла російська інтелігенція, було джерело усіх проблем Росії і поневолених нею народів, згущалися хмари…\nНе довчився на юриста, бо став порушником «законів» імперії\nРеволюціонер-народник Андрій Желябов\nАндрій Желябов народився у маєтку Султанівка на східному узбережжі Криму за два роки до початку Кримської війни. Навчався в Керченській гімназії, а згодом на юридичному факультеті в університеті Одеси, відкритому невдовзі після Валуєвського циркуляру і на фоні загальної українофобії названому «Імпєрскім Новороссійскім унівєрстітєтом». 1871 року за участь у студентському виступі Желябова відрахували з університету і вислали за межі Одеси. Відтоді і до 1873 року він жив у Городищі на території сучасної Черкащини, працював учителем у Мліївській заводській школі.\nУ цей час Желябов бере активну участь у роботі київської «Громади» – напівлегальної культурно-просвітницької організації українського національно-патріотичного спрямування. Варто згадати імена учасників «Громади», чиї відділення діяли фактично по всій території України і навіть у російському Петербурзі. Серед засновників і перших учасників «Громади» – Куліш, Костомаров, Антонович, Драгоманов, Лисенко, Старицький і звісно ж найвідоміший наш земляк – Тарас Шевченко.\nДо «Громади» належав і автор слів сучасного гімну нашої держави «Ще не вмерла Україна» – Павло Чубинський. Він жив у Городищі на Черкащині у той самий час, що й Желябов – приїхав сюди у другій половині 1870 року і влаштувався на роботу в адміністрацію багатої цукрової фірми «Брати Яхненки і Симиренки» (до слова, Желябов у Городище приїхав саме тому, що був одружений з донькою Семена Яхненка, родині якого належала фірма, де працював Чубинський). З Черкащиною Чубинського пов’язує не лише проживання і робота в Городищі, а й… кримінальна справа, порушена поліцією щодо загадкової прокламації українською мовою «Усім добрим людям» – її було виявлено у Золотоніському повіті. А ще – Чубинський, як член Київського відділення Російського Географічного Товариства у складі наукових експедицій досліджував давні Городища Подніпров’я – зокрема, у Трахтемирові на Канівщині…\nДо «Громади» належав і журналіст та педагог, майбутній міністр освіти УНР та навіть тимчасовий голова Української Центральної Ради Володимир Науменко, який відомий ще й тим, що у 1902 році викупив на Канівщині ділянку землі, на якій була могила Тараса Шевченка – спеціально, щоб опікуватися нею і зберегти для наступних поколінь українців…\nБув серед «громадівців» і випускник кращих університетів Франції та Німеччини, видатний науковець-фізик, математик, філософ і доктор медицини Сергій Подолинський – уродженець села Ярославці, тоді Звенигородського повіту, а нині – Шполянського району Черкащини. А ще «громадівцем» був уродженець корсунського Стеблева, письменник Іван Нечуй-Левицький та багато інших прогресивних українців.\nУ спілкуванні з такими людьми і формувався як революціонер кримчанин Андрій Желябов. Навіть коли повернувся до Одеси, «ходив у народ» на Херсонщині та в Катеринославській губернії – аж до Маріуполя, жив на Вінничині, а згодом переїхав до Росії, Желябов знав, що відбувається з його друзями з Придніпров’я. Згідно Емського указу царя Олександра Другого було ліквідовано Південно-Західний Відділ Російського Географічного Товариства у Києві – дітище Павла Чубинського, припинено видання газети «Київський телеграф», де працювало декілька «громадівців», а з київського університету Святого Володимира (нині – ім. Тараса Шевченка) звільнено найбільш проукраїнськи налаштованих викладачів, серед яких – Михайло Драгоманов і Сергій Подолинський…\n1879 рік круто змінив політичну долю Андрія Желябова, який під впливом ідей Герцена і Чернишевського став переконаним «народником», Очевидно, йому імпонувала й одна з програмних засад організації – право поневолених царатом націй на самовизначення. Після розколу «Землі і Волі» Желябов очолює один з її осколків – партію «Народна воля» і в тому ж, 1879 році, вперше стає учасником невдалого замаху на царя Олександра Другого…\nЦарю напророчили, що загине від сьомого замаху – так і сталося…\nВесь Петербург знав, що гадалка нагадала царю Олександру Другому, що він загине від сьомого за ліком замаху на нього, а юродивий Федір сказав імператорові дивну фразу, що той помре «у червоних чоботях»…\nТож коли у лютому 1881 року петербуржці дізналися, що біля Зимового палацу завівся коршун, який ловить голубів і розриває їх просто на підвіконні царевої спальні, – всі сприйняли це як недобрий знак. Коршуна вдалося піймати – потрапивши, до залізного капкана, він ще зміг здійнятися разом з капканом у повітря, але впав під його вагою прямо посеред Двірцевої площі. Але столиця вже завмерла у недоброму очікуванні…\nНа той час на імператора було скоєно вже 5 замахів. Вперше у нього невдало стріляв ще в квітні 1866 року студент Дмитро Каракозов. Вдруге у травні 1867 року в царя під час його перебування з офіційним візитом у Парижі стріляв поляк Березовський, який намагався так помститися за криваве придушення національного повстання. Два замахи було 1879 року: весною терорист-одиночка Соловйов випустив у імператора 5 куль з револьвера і російського царя врятувало тільки те, що він кинувся навтьоки і при цьому «петляв», заважаючи прицілитись. Потім восени «народовольці», серед яких був і Желябов, намагалися ліквідувати Олександра, коли той царським поїздом повертався з відпочинку в Криму до Петербурга. Перший «фугас» був закладений під залізничну колію поблизу Одеси, але поїзд змінив маршрут. Другий «фугас», закладений біля Запоріжжя, не спрацював з-за технічної неполадки. Третій, під насипом вже в Замоскворіччі, таки вибухнув. Але з рейок зійшов не царський «літерний», а його брат-близнюк, спеціально запущений для безпеки царя…\nУ лютому 1880 року був п’ятий замах на царя. Поки імператор знову відпочивав у Криму, народоволець Степан Халтурін влаштувався на роботу до палацу, оселився у напівпідвальній кімнатці під царською їдальнею і тайком наносив туди майже 40 кілограмів динаміту.\nКоли цар повернувся в Петербург, Халтурін переконався, що той обідає завжди в один і той самий час, але в день замаху цар з-за гостя переніс напів години пізніше. Надзвичайно потужний вибух спричинив загибель 11 гвардійців особистої охорони царя і поранення ще 56 людей у палаці, проте цар лишився неушкодженим. До речі, чомусь саме Халтурін став справжнім кумиром для більшовицького вождя Леніна – у його кабінеті на стінах були барельєфи тільки двох людей – Карла Маркса і Степана Халтуріна. По всьому Радянському Союзу «модно» було називати вулиці міст ім’ям Халтуріна – так з’явилися названі на честь нього і провулки в Черкасах та Умані…\nОстанній день життя російського царя настав у перший день весни 1881-го, через декілька днів після дивної пригоди з коршуном, який розривав голубів, але й сам потрапив до пастки…\nЗа старим стилем 1-го, а за новим – 13 березня біля Катерининського каналу, де з коретежем охорони з терських козаків проїздив царський кортеж, під карету з імператором народоволець Рисаков кинув гранату, яка не спричинила практично ніякої шкоди. Жодної подряпини не отримав і цар, який вийшов з карети подивитися на затриманого охороною нападника. Це був вже шостий замах… І тут до царя раптом швидко підійшов ще один народоволець, білорус Гнат Гриневецький – і кинута ним бомба вибухнула під ногами правителя Олександра. Як і обіцяв юродивий Федір, правитель Російської імперії помирав «у червоних чоботях»…\nУ ході слідства було встановлено, що організація і планування царевбивства було повністю здійснене Андрієм Желябовим, затриманим поліцією двома днями раніше. Сплановану кримчанином ліквідацію російського царя здійснив білорус…\nУ офіційних повідомленнях наступного дня писалося:“Совершилось событие неслыханное и ужасающее: русский царь, ОСВОБОДИТЕЛЬ НАРОДОВ, пал жертвою шайки злодеев среди многомиллионного, беззаветно преданного ему народа”.\nАндрій Желябов був страчений 15 квітня разом з чотирма своїми соратниками. Серед них був і уродженець української Чернігівщини Микола Кибальчич, який за декілька днів до страти розробив оригінального космічного літального апарата, завдяки чому увійшов у світову історію космонавтики…\nРосійський «суд» не робив жодної різниці між чоловіками й жінками. Того ж дня було страчено і Софію Перовську…\nХрам Спаса-на-Крові. Наш час\nЧерез два роки після загибелі Олександра Другого на місці, де стався теракт, почали зводити храм Спаса-на-Крові. Будівництво завершили 1907 року і відкривав храм особисто цар Микола Другий – той, якого через 10 років розстріляють більшовики…\nПід час зведення Спаса-на-Крові будівельники заклали в нього багато символізму: висота центральної споруди – 81 метр, щоб нагадувало про рік загибелі імператора – 1881-й; другий за висотою купол має 63 метри – вік, у якому загинув російський правитель; на дзвіниці – герби міст, як власне російських, так і поневолених Росією…\nЯк нагадування того, що ніхто й ніщо на землі не є вічним, височить цей храм і до сьогодні. У 1931 році більшовики збиралися, та так і не зібралися знести його. Перед війною, кажуть, постановили таки знести – вже й отвори у стінах зробили, щоб вибухівку закладати, а тут війна почалася – і вибухівка, і сапери на фронт вирушили…\nПід час блокади Ленінграду у Спас-на-Крові звозили тіла загиблих від голоду і обстрілів. А після війни розвеселі російські комуністи облаштували тут склад декорацій Малого оперного театру. 1961 року у центральному куполі храму верхолази-реставратори раптом виявили… застряглий у стропилах 240-міліметровий німецький фугасний снаряд вагою 150 кілограмів, який дивом не вибухнув. Так само дивом він не розірвався, поки діставали, спускали з-під купола і вивозили за межі міста…\nУ сучасному Петербурзі ходить легенда, пов’язана з храмом Спаса-на-Крові: кажуть, є у ньому дивовижна ікона, на якій час від часу проступають доленосні для Росії дати. Спочатку, начебто, проступили цифри «1917» – і внаслідок жовтневого перевороту розпалася Російська імперія. Потім – «1941», і розпочалася війна проти Гітлера, якого Сталін до того вважав своїм союзником. Потім – «1953» – і помер найодіозніший правитель Кремля Йосип Сталін…\nБула ще одна легенда, пов’язана з храмом на місці загибелі імператора. Після того, як у 1960-х роках храм закрили будівельними «лісами» на реконструкцію, він стояв так дуже довго. Хтось запустив чутку, що коли «ліси» знімуть, новітня комуністична імперія – Радянський Союз – розвалиться. «Ліси», які простояли майже три десятиліття, зняли у 1991 році, а в серпні того ж року СРСР зник з політичної карти світу…\nКажуть, зараз на доленосній для Росії іконі у храмі Спаса-на-Крові знову нібито проступають цифри – наразі ще не чіткі…\nОпубліковано Назар Обідзінський о 17:55 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: Учитель з Городища.\nКонкурсна комісія допустила до участі в конкурсі книги 10 авторів (із 13 поданих на конкурс):\nВознюка Володимира (м. Чернівці) за книгу прози «Між іконами і піраньями» висунуто Чернівецьким обласним краєзнавчим музеєм;\nДячишина Богдана (м. Львів) за книгу «Слово про вічне» висунута Львівським відділенням Української асоціації письменників;\nГончаренка Олега (м. Мелітополь Запорізької області) за збірку поезій (поетизований переклад Нового Завіту) «Собор одкровень» висунута ГО «Спілка краєзнавців Мелітопольщини»;\nЖадька Віктора (м. Київ) за роман-сповідь «Кирило Осьмак: Заповідаю вам Україну» висунутий педагогічним колективом факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова;\nПантюка Сергія (м. Київ) за збірку поезій «Поранений херувим. Оченята кольору антрациту» висунута колективом Смілянської централізованої бібліотечної системи;\nПасічника Михайла (м. Житомир) за збірку віршів «То – біла гарячка Росії» висунута Житомирською обласною організацією Національної Спілки письменників України;\nРізниківа Олекси (м. Одеса) за повість «Маюнелла» висунута колективом Первомайської централізованої бібліотечної системи та членами літературного об’єднання «Зажинок»;\nШакіна Миколи за книгу прози «Борщівська відьма» висунута Харківською обласною організацією Національної Спілки письменників України;\nШкляра Василя (м. Київ) за роман «Маруся» та книгу прози «Чорне сонце» висунуті кафедрою української літератури та компаративістики Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького;\nЮрика Пилипа (м. Запоріжжя) за збірку поезій «Поклик Святослава» висунута Запорізькою обласною організацією Національної Спілки письменників України.\nІз 1 по 25 квітня проводиться громадське обговорення творів, поданих на конкурс. Визначення лауреата – до 5 травня. Вручення премії – 14 травня в с. Куцівка Смілянського району Черкаської області. Лауреатові вручається диплом і грошова винагорода – 5 тисяч гривень.\nГолова конкурсної комісії Валентина Коваленко.\nОпубліковано Назар Обідзінський о 10:47 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: Тодось Осьмачка.\nБуває зайдеш зранку в магазин за кавою, подивишся на весь цей совковий треш, у вигляді трендячої по телефону продавчині,яка так зверхньо каже бабусі, обираючій цукерки (дешевих 100 грамів взяти чи дуже дешевих) "Да сколько можна?! Бєрітє еті оні самиє дєшовиє"\nОпубліковано Назар Обідзінський о 10:06 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nДід Панас: тальнівський феномен\nДідом Панасом наш славний земляк Петро Вескляров став спочатку на радіо в 1958-му, коли якось підміняв старенького казкаря. Між іншим, прототип Панаса теж тальнівський: був там такий собі дореволюційний дідок, який своїми теревенями міг і дідька заколисати.\nЦе, так би мовити, маловідома офіційна версія. За іншою у імені Панас Вескляров увічнив своє справжнє — Пінхас Хаїмович, інформує Акцент.\nНа три місяці літа наш маленький провулок ставав великою дитячою кімнатою. В ті часи малечі на ньому завжди товклося „до чортової матері“, та й старших не бракувало. Ті гуляли на дальньому кутку, ми “гулялися” на ближньому. Принаймні, такою була якась специфічна місцева топонімія в батьківському розмежуванні. Старші вже й „сєку“ опанували, й „ножичка“, а ми переважно пісок біля дворів місили, виробляючи з нього усілякі дива. Ну або біля дівчат крутилися, бо стрибати гірше них „в резинки“ дозволити собі не могли, а краще не виходило. Оті малі кози на яку б височину свій снаряд не виставляли – влітали в його периметр нараз...\nЛітні вечори довгі та світлі, і якби не дід Панас, додому б нас тягнули силоміць вже під зорями. А так – вийде чиясь мамка до калітки і сповістить сиреною своєму чаду, а насправді усім: „Сашко, давай в хату! Вже дід Панас!“\nСказати, щоб здувало всіх, було б перебільшенням, але більше половини – точно. Бо дід Панас був авторитет. Без його „Добрий вечір вам малятка, любі хлопчики й дівчатка“ гідне закінчення дня не уявлялося. Були ще тьотя Катя і Катруся, тьотя Надя з Буратіно – вона вела „На добраніч, діти!“ російською, були просто мультики, однак „Київ-1, Хрещатик 26“ чомусь позиціонувався батьками виключно як „Дідпанас“. Очевидно, з тієї причини, що саме він був старійшиною казкового цеху. Сиві вуса, сивий чуб, вишиванка та теплий і глибокий домашній голос, що загортав тебе, неначе у ковдру...\nДід Панас пригадався з тієї нагоди, що у підшивці „Черкаської правди“ за вересень 1983-го натрапив на інтерв’ю з ним. Зваживши на обставину, що діда в його „епічному“ вислові й тепер нерідко згадують, вирішив поділитися почутим та прочитаним. То, власне, – сказав він в ефірі невмируще „отака …ня, малята“, чи то вигадка? Тлумачення легенди чи бувальщини народною артисткою України Оксаною Білоножко найбільш правдоподібне: „Дід Панас у житті був дивовижною людиною. Він і хвилини не міг без гумору, постійно сипав жартами, приказками та примовками. А в тому прикрому випадку, коли він залаявся в ефірі, повинен був звукорежисер, який вчасно не вимкнув апаратуру. Робота у прямому ефірі – величезна напруга: щодня новий сценарій, все тримаєш у пам’яті, бо телесуфлерів – тексту, який біжить на моніторі – тоді ще не було. Я все це пройшла, і знаю, настільки це важко. Отак одного разу Петро Юхимович й „видихнув...“ Ось і все просте пояснення. А то понавигадували... А казкар, між іншим, пропрацював у прямому ефірі чверть століття!\nНапевне, вже усім черкащанам відомо, що він – наш земляк, народився 10 червня (28 травня ст.ст.) 1911 року у Тальному. Багатьом також відомо, що до 1930-х молодий Петро Вескляр грав у робітничо-селянському театрі Черкас. Дехто навіть довідався, що він єврей, і оте „-ов“ у прізвищі з’явилося при німцях після втечі з гетто. І що діда прибрали з ефіру за завуальований націоналізм та небажання говорити російською (що він її не знав – дурня, не міг артист нею не володіти, виступаючи з концертами агітбригад на передовій по всьому фронту). Так, Петра Юхимовича усували від роботи в кадрі, але дисциплінарний проступок. Бо якби за націоналістичні прояви, то грати б йому не перед дітьми, а для зовсім іншого контингенту шанувальників.\nТож слово – самому дідові Панасу в інтерв’ю „Дідусева казка“ 1983 року, „черкаський“ фрагмент. „Місто мого дитинства – Тальне. Батько був муляром. Одним з тих, хто першим вступив до організованої на зорі Радянської влади комуни „Вулик і Бджола“ (зараз колгосп „Здобуток Жовтня“). Очолив комуну великий ентузіаст, надзвичайно цікава людина, працелюб і мрійник Федір Іванович Дубковецький, якому я надзвичайно вдячний.\nНезвичайні були роки. З гордістю згадую той перший будинок, зведений руками членів комуни, – на його будівництво батько брав і мене, привчаючи до роботи. А після трудового дня збиралися в хаті-читальні або клубі – на репетиції драмгуртка, учасником якого був і сам Федір Іванович. Цілу ніч могли готуватися до чергової прем’єри... Якось, це було в 1929 році, у Тальне приїхав Черкаський робітничо-селянський театр. Його режисер, Олексій Якович Громов, побував на наших спектаклях. Уявіть мій стан, коли я, 18-річний юнак, раптом отримав від нього запрошення до професійного театру. Вирішальну роль відіграло слово Дубковецького, який мене переконав...“\nМинуло кілька років, і Петро Вескляров став одним із провідних акторів театру у Черкасах. Не раз він приїздив у Тальне, де його появу на сцені аж надто емоційно вітали земляки. Після війни продовжив кар’єру у Волинському облмуздрамтеатрі, згодом його запросили до столичного театру ім. Івана Франка. Успішно складалася суміжна робота у кіно, в якому Вескляровим було зіграно понад 50 епізодичних ролей. Були б головні, та коли актор став дідом Панасом на телебаченні, режисери лиш розпачливо розводили руками. Мовляв, тип ідеальний, але ж упізнають і буде „несерйозно“.\nА дідом Панасом наш славний земляк став спочатку на радіо, де ще 1958-го одного разу довелося підмінити старенького казкаря. Між іншим, прототип Панаса начеб-то теж тальнівський: був там такий собі одноіменний дореволюційний дідок, який своїми теревенями міг і дідька заколисати. Це, так би мовити, маловідома офіційна версія. За іншою у імені Панас Петро Вескляров увічнив своє справжнє Пінхас. Пінхас Хаїмович, ким був від народження до певного віку.\nКоли в оселях замиготіли перші телевізори, Петро Вескляров „перебрався“ на екран і не полишав його аж до 1988 року. А там ТВ почало стрімко комерціалізуватися... Помер наш великий епічний Дід 5 січня 1994 року, і фінал той був сумним: самотнім і непомітним.\nЩо ще пригадалося – дідова текстівка після казки „Спи мій маленький“. Цікава метаморфоза з нею трапилася у радянській версії. В оригіналі: „Спи мій маленький, цить. Зайчик сіренький спить. Сплять при дорозі воли, сплять на відлозі орли. Сплять наші рідні краї, ниви дорідні й гаї...“ Ми ж слухали інше: „Спи мій маленький, цить. Зайчик сіренький спить. Сплять наші рідні краї, ниви дорідні й гаї. Тільки твій татко не спить, вийшов на варту в цю мить. Злий ворог метнувся назад. Що ж ти прокинувсь? То сад. Сад молоденький шумить. Спи мій маленький, цить“. Після того, як татко наполохав ворогів, звучала колискова “Заходить до хати Зоря-зоряниця...“ Її теж переспівали. Але радянська влада до тієї милої жахачки непричетна.\nОпубліковано Назар Обідзінський о 16:53 Немає коментарів: Посилання на цей допис\nМітки: Дід Панаc.\nЯк на Черкащині вшанують героїв Холодного Яру?\n21-ші вшанування героїв холодного Яру цього року відбуватимуться не лише на Чигиинщині, а в Черкасах.\nСвяткування розпочнеться 23 квітня в Черкасах:\n13.00 – на Алеї слави, буде відкрито пам’ятник героям різних епох, а о 14.00 почнеться вояцьке свято в Долині троянд, в якому візьмуть Легіон “Свобода”, полк “Азов”, Центр спеціальної тактичної підготовки “Білий вовк”, “Український легіон”, козацькі організації та 10 військових моряків – курсанти факультету Військово-Морських Сил України Національного університету “Одеська морська академія” з прапором Військово-Морських Сил України. Серед них – троє зі Севастополя, з колишньої академії ім. Нахімова, які заспівали Гімн України на плацу під час підняття прапора окупантів, що анексували Крим, четверо – із Севастопольського військово-морського ліцею, які залишилися вірними Україні.\n16.00 – тулумбас Історичного товариства “Чорні запорожці” і трембіти гурту “КораЛЛі” сповістять про початок Мистецького фестивалю козацької слави “Холодний Яр-2016”. Участь у ньому візьмуть “Тінь Сонця” (Київ), “Друже музико” (Одеса), “КораЛЛі” (Івано-Франківськ), “Вертеп” (Дніпропетровськ), “Спів братів” (Черкаси), “Арт-Горлиця” (Київ), театр “Шарж” (Ужгород), кобзар Тарас Силенко, цимбаліст Василь Паланюк, бард Володимир Гонський (усі – Київ).\n21.00 – відбудеться смолоскипний Марш пам’яті українських героїв.\nУ неділю, 24 квітня, вшанування відбуватимуться безпосередньо в урочищі Холодний Яр.\n10.00 – в центрі с. Мельники Чигиринського району розпочнеться меморіальний мітинг і відкриття меморіального знаку братам Чучупакам. Будуть вшановані могили Василя Чучупака та козаків полку гайдамаків Холодного Яру, покладання квітів до меморіалу героям Холодного Яру на Кресельцях та на могилу сотника Івана Компанійця в Мотриному монастирі.\n12.30 – у лісі між Кресельцями і Гайдамацьким ставом буде відроджено могилу легендарного гайдамацького ватажка XVIII ст. Гната Голого, оспіваного Іваном Карпенком-Карим в історичній драмі “Сава Чалий” (автор пам’ятника – заслужений художник України Микола Теліженко). О 13.30 на берегах Гайдамацького ставу вояки полку “Азов”, “Легіону Свободи”, “Айдару” та інших вояцьких формацій освятять зброю.\n14.00 – на хуторі Буда продовжиться Мистецький фестиваль козацької слави “Холодний Яр-2016”. Участь візьмуть “Хорея козацька” (Київ), “Вертеп” (Дніпропетровськ), “Арт-Горлиця” (Київ), кобзар Тарас Силенко, цимбаліст Василь Паланюк і бард Володимир Гонський.\nВідбудеться коло “Самоорганізація: від десятника до гетьмана” і майстер-класи Центр спеціальної тактичної підготовки “Білий вовк”, який забезпечить також зйомки двох днів свята з квадрокоптера.\nТакож у ці дні у Холодному Яру відбудуться й Всеукраїнські змагання для молоді з пішого мандрівництва “Весняний рейд” ім. пластуна, кіборга Євгена Подолянчука. До змагань долучаться більше сотні молодих хлопців та дівчат з 14 країв України. Захід розрахований на три вікові категорії команд, включаючи юнацтво від 11 років. Змагання розпочинаються 23 квітня о 8:00 в с. Гуляйгородок Черкаської області (урочище Шаєва гора). Зголосити команду до участі можна до 20 квітня на сайті заходу.\nРада козацьких отаманів збирає козаків на Холодний Яр та планує провести в ці дні триденний вишкільний козацький табір “Гайдамацька Січ”.\nОрганізаторами вшанування героїв Холодного Яру виступив Історичний клуб “Холодний Яр”, Черкаська облдержадміністрація, “Легіон Свободи”, полк “Азов”, ВО “Свобода”, ВО “Батьківщина”, Благодійний фонд “Волинь-Україна”, Центр спеціальної тактичної підготовки “Білий вовк”, музейно-етнографічний комплекс “Дикий хутір”, Чигиринська РДА, Мельничанська сільська рада, НІКЗ “Чигирин” і Черкаська міська рада.\nУсіх небайдужих закликають здійснювати пожертви на холодноярські вшанування.\nРеквізити: картка Романа Коваля у Приватбанку: 5168 7556 2267 7496. Прізвища благодійників будуть опубліковані.\nПриїжджати на вшанування гостей просять у вишиванках, козацьких, вояцьких та національних строях!\nЗа інформацією прес-служби Історичного клубу “Холодний Яр”\nРоман КОВАЛЬ, голова оргкомітету, 067-726-30-36, 066-211-41-85, (044)-242-47-38, koval_r@voliacable.com\nБогдан ЛЕГОНЯК, заст. голови оргкомітету, 095-069-07-74, 096-439-77-42, 047-30-95-33-1 (Медведівський музей), fholodniyyar@ukr.net\nЛеся ОСТРОВСЬКА, заст. голови оргкомітету, 067-442-79-64, dukuj_hytir@mail.ru\nКУХАРЧУК-“СЛІП” Дмитро, заст. голови оргкомітету, голова Цивільного корпусу “Азов” у Черкасах, 063-58-48-102.\nМаксим СЕЛЮЗКІН, член оргкомітету, 066-270-20-98, seluzkin62@ukr.net\nСИРОТЮК Юрій, заступник голови оргкомітету, заступник голови ВО “Свобода”, 067-44-14-601, yuriy.syrotyuk@svoboda.org.ua\nБОТНАР Юрій, керівник служби молодіжної політики ВО “Свобода”, депутат Черкаської обласної ради, 097-459-43-68.\nСУХОВИЙ Микола, заступник голови оргкомітету, в. о. начальника відділу культури Черкаської обласної державної адміністрації, 067-74-51-420, soksck@ukr.net\nСКРЕБЦОВ Борис, Головний отаман Українського дитячо-юнацького товариства “Січ”, член оргкомітету, 068-197-34-15, otaman@i.ua\nРОТАЧ Андрій, заступник командира Центру спеціальної тактичної підготовки “Білий вовк”, член оргкомітету, 067-406-64-09, ar@vovk.org.ua\nІСАКОВ Леонід, заступник командира Центру спеціальної тактичної підготовки “Білий вовк”, член оргкомітету, 097-303-78-14, isakov.ukraine@gmail.com\nКРАСОВСЬКИЙ Роман, Пласт, член оргкомітету, комендант Всеукраїнських змагань із пішого мандрівництва “Весняний рейд 2016” ім. кіборга Євгена Подолянчука, 063-44-34-266, springraid.org.ua@gmail.com\nВОРОНОВ Сергій, заступник голови оргкомітету, заступник голови “Батьківщини молодої”, 096-129-64-41, sergiy.voronov@gmail.com\nВАСИЛЮК Сергій, лідер гурту “Тінь Сонця”, член оргкомітету, художній керівник фестиваль “Холодний Яр-2016”, 063-19-81-359, 067-95-386-95\nПАВЛЮТИН Олесь, режисер фестивалю “Холодний Яр-2016”, 066-731-48-89, 063-499-18-61, cyf-cherkasy@bigmir.net а також an75ton@gmail.om\n▼ 2016 (2045)\nНа Черкащині відзначають 55-річчя затоплення сіл в...\nУ Черкасах відкрили меморіальну дошку на честь зем...\nУ Черкасах з’являться вулиці Героїв Холодного Яру,...\nЛьвівська козацька чайка представить Україну на мі...\nРосійського царя вбили за планом вчителя з Городищ...\n10 авторів візьмуть участь в конкурсі із здобуття ...\n"Чєй Крим, спрашиваю? Мовчить курва! Тіко лампочка...\nВідомий черкаський письменник презентував свою гум...\nБевзенко: Якою ціною військовим даються усмішки?.....\nІчкерія, бойова посестра України...\nПро АТО і срібний грошик\nОстровський переміг в битві за крісло очільника ку...\nУ Черкасах АТОвці ходитимуть на футбол безкоштовно...


У Полтаві “Просвіта” провела для школярів урок патріотизму – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Полтавщина > У Полтаві “Просвіта” провела для школярів урок патріотизму\nУ Полтаві “Просвіта” провела для школярів урок патріотизму\nПерший урок для учнів Полтавської ЗОШ №27 відбувся в міській бібліотеці-філіалі №5. Розмова йшла про патріотизм, почуття національної гідності, духовне багатство української нації, повідомили на сайті Полтавської ЦБС.\nНа зустріч до школярів, учнв 5-7 класів, завітав Олег Пустовгар, перший заступник голови Полтавського обласного товариства “Просвіта” ім. Тараса Шевченка.\nНа прикладах з історії, культури, спорту пан Олег довів, що молоді є чим пишатися, але відповідальність за долю країни лягає на всіх нас. Він розповів підліткам про досягнення українського кінематографу (зокрема, схвально відгукнувся про нові художні та анімаційні фільми “Сторожова застава”, “Микита Кожумяка” та ін.) літератури, економіки, про видатних земляків. Дітей зацікавила розповідь про кращі зразки української музики, про століття боротьби українського народу за свою національну державність.\n“Патріотизм – це почуття любові до Батьківщини, гордість за надбання національної культури, мови, історії, традиції. А ще – готовність захищати свободу і незалежність своєї Вітчизни, що і демонструють тисячі волонтерів східного фронту та воїни російсько-української війни, серед них і полтавці. Мусимо назавжди усвідомити: незалежність України -головна перепона для російського імперіалізму. Справжній патріотизм проявляється на ділі, а не на словах. Не можна бути байдужими до долі своєї країни”, – зазначив просвітянин.\nУ Гадяцькому районі готуються до фестивалю на честь гетьмана Виговського та Гадяцького договору\nRyanair дебютував в Україні (ВІДЕО)


≫ Гіпсокартонні роботи в Чорноморську • Монтаж гіпсокартону\nГіпсокартонні роботи в Чорноморську\nЯкщо ви все ще думаєте, що ремонт - це складно і дорого, то ви помиляєтеся. Укладання гіпсокартону в Чорноморську допоможе зробити ремонт в будь-якому приміщенні швидко і просто. Фахівці допоможуть правильно вибрати матеріал і забезпечать укладання гіпсокартону.\nНаша компанія забезпечує монтаж гіпсокартону ціна в Чорноморську. Фахівці проведуть всі необхідні виміри і виконають монтаж всього за кілька годин. Також наша компанія допоможе забезпечити доставку всіх матеріалів. Ми гарантуємо якість виконаних робіт.\nЦіни на гіпсокартонні роботи в Чорноморську\nФото наших робіт в Чорноморську\nОсобливості гіпсокартонних робіт в Чорноморську\nВ даний час гіпсокартон є одним з найбільш популярних оздоблювальних матеріалів. На ринку представлений широкий вибір варіантів цього матеріалу. Установка гіпсокартону в Чорноморську нашими фахівцями займає всього кілька годин або день в залежності від обсягів робіт. Монтаж гіпсокартону має такі особливості:\nДля того, щоб акуратно відрізати гіпсокартон на стелю в Чорноморську, можна скористатися звичайним канцелярським ножем. Поверхня картону розрізається на декілька міліметрів, після чого лист можна акуратно надломити\nУстановка гіпсокартону на стелю і установка гіпсокартону на стіну в Чорноморську повинна здійснюватися на відстані 8-10 мм від поверхні\nВідгуки наших клієнтів в Чорноморську\nНещодавно встановили гіпсокартон на кухні. Відмінне рішення: і місце заощадили, і ремонт швидко закінчили. Будівельники зробили все за кілька днів, прибрали все сміття. Тепер в приміщенні ще й стало значно тепліше. Ми тепер живемо ніби в новій квартирі! Гіпсокартонні роботи прайс в Чорноморську нас влаштував і встановили швидко.\nПоставили гіпсокартонні плити практично у всій квартирі - і жодного разу не пошкодували! Тепер у нас є гладкі рівні стіни, які ми змогли пофарбувати без проблем. Кімнати виглядають свіжо. І при цьому ремонт обійшовся нам порівняно недорого. Монтаж гіпсокартону на стелю ціна в Чорноморську доступна нашому бюджету. Спасибі робочим: все супер!\nЗ чого складається ціна на гіпсокартонні роботи в Чорноморську\nГіпсокартон монтаж в Чорноморську і його остаточна вартість буде залежати від ряду факторів, які можуть бути уточнені як під час попередньої телефонної розмови, так і безпосередньо при виїзді бригади на місце майбутніх робіт. Розцінки на гіпсокартонні роботи в Чорноморську можуть включати в себе:\nЗдійснення всіх необхідних замірів з виїздом бригади на місце обшивки гіпсокартоном в Чорноморську\nНавантаження і вивантаження будівельних матеріалів, що потрібні безпосередньо на монтаж гіпсокартону на стіни в Чорноморську\nВартість оформлення стін додатковими елементами, такими як виступи, арки, ніші, поглиблення, заокруглення, а також монтаж гіпсокартону на стелю в Чорноморську і криволінійних поверхонь з листів буде обумовлюватися в кожному конкретному випадку.\nВідповіді на часті питання по установці гіпсокартону в Чорноморську\nЯкщо гіпсокартон на стіни в Чорноморську супроводжується великим перепадом, то попередньо їх необхідно очистити. Також хорошим варіантом стануть вертикальні напрямні.\n⭐ Чим краще стелі з гіпсокартону в Чорноморську перед іншими аналогічними матеріалами?\n⭐ Як уникнути появи тріщин після монтажу гіпсокартону на стіну в Чорноморську?\n⭐ Чи можна використовувати гіпсокартонну стеля в Чорноморську в дерев'яних будинках?\nв Біляївці в Березівці в Болграді в Ізмаїлі


ТОРГОВА МІСІЯ ДО ІНДІЇ (22 – 27 квітня 2019 року) - Національна платформа малого та середнього бізнесу\nВи тут:Головна»Новини»Анонси»ТОРГОВА МІСІЯ ДО ІНДІЇ (22 – 27 квітня 2019 року)\nУмут Інджеоглу Лютий 26, 2019 Анонси\nУкраїнські новітні технології прямують до Індії!\nГотові стати частиною бізнес-делегації торгмісії?\nЄБРР: консультації для малого бізнесу в Україні запрошує українські малі та середні підприємства/ проекти\nкосмічної галузі (aerospace),\nновітніх технологій (advanced manufacturing),\nзелених інновацій (cleantech)\nприєднатись до торгової місії!\nМіста: Нью-Делі – Банґалор – Мумбаї – до підтвердження\nПроект фінансується в рамках ініціативи ЄС EU4Business та реалізується за підтримки ЄБРР\nМета торгової місії: створення торгових можливостей для українських МСП у виході та/або розширення експорту на ринку Індії через встановлення ділових контактів, та індивідуальних b2b зустрічей з індійськими партнерами, які будуть організовані за допомогою професійного індійського бізнес-консультанта.\nПриблизна програма підготовки та проведення торгової місії:\n21 лютого – 10 березня: реєстрація всіх бажаючих компаній до відбору в бізнес-делегацію торгмісії до Індії.\n11 – 17 березня – розгляд документів на відповідність критеріям.\n15 – 20 березня – індивідуальні співбесіди з українськими компаніями, за участі індійського консультанта. Ціль – виявлення 8-ми українських компаній/проектів, що мають найвищий потенціал для заключення контрактів в рамках торгової місії.\n25 березня – фінальна бізнес делегація України складена.\n25 березня – 22 квітня – організація індивідуальних в2в зустрічей.\n3 квітня – тренінг з ведення переговорів під час торгмісії (м.Київ), підготовка до участі в торгмісії, матеріалів компанії і т.і.\n20 квітня – виліт до Індії.\n22 квітня – Вивчення торгових можливостей в Індії; візити на підприємства для обміну досвідом, згідно секторів.\n23 квітня – індивідуальні в2в зустрічі в Нью Делі, Індія.\n24 квітня – продовження в2в зустрічей в Нью Делі/ виїзні в2в зустрічі в офісах індійських компаній, переліт до Бангалору.\n25 квітня (до підтвердження) – індивідуальні в2в зустрічі в м.Бангалор, Індія.\n26 квітня (до підтвердження) – продовження в2в зустрічей в м.Бангалор/ виїзні в2в зустрічі в офісах індійських компаній.\n27 квітня – кінець торгової місії.\nЛише 8 компаній/проектів буде обрано до бізнес-делегації шляхом конкурсного відбору та відповідності критеріям.\nПереможці отримають фінансування на консалтингові послуги з організації b2b зустрічей в двох містах Індії, витрати по логістичній складовій в2в зустрічей, пройдуть навчання.\nПерш ніж заповнити заявку на участь, переконайтесь, що Ваша компанія відповідає\nКомпанія виробляє товари/представляє проекти одного із трьох секторів: космічна галузь (aerospace), новітні технології (advanced manufacturing), зелені технології (cleantech);\nКомпанія є малим або середнім бізнесом – від 1 до 250 працівників;\nПринаймні 51% акцій компанії належать громадянам України (згідно Статуту);\nКомпанія-учасник гарантує покрити логістичні витрати свого представника в місії (переліт, проживання, харчування) – планується самостійно;\nУчасник торгової місії вільно володіє англійською мовою;\nНаявність веб-сайту та матеріалів англійською мовою.\nРЕЄСТРАЦІЯ – до 10 березня 2019 року включно\nОрганізація торгової місії для учасників є безкоштовною, і фінансується в рамках ініціативи ЄС EU4Business та реалізується за підтримки ЄБРР. Учасники самостійно покривають лише витрати на квитки, проживання, харчування.\nВісім (8) компаній будуть відібрані шляхом індивідуальних співбесід. Для них будуть організовані індивідуальні b2b зустрічі та витрати на таку організацію будуть профінансовані в рамках ініціативи «EU4Business» Європейського Союзу.\nДві компанії, які НЕ пройдуть відбір, зможуть долучитись до торгмісії, але лише у якості відвідувачів, – для них місія не буде включати b2b зустрічі.


Компресор поршневий напівгерметичний BITZER 4FES-5Y\nt0 = -5 0C, tкон = 45 0C, R507A, Охолодження - 11,38 кВт,\nt0 = -25 0C, tкон = 45 0C, R507A, Охолодження - 4,81 кВт,\nОб'ємна продуктивність - 18.05 м3 / ч, Живлення: 400 В / 3ф / 50 Гц, Масло - Bitzer BSE 32\nБитцер запустив у виробництво нові напівгерметичні компресори для R134a:\nзбільшення енергоефективності среднетемпературних холодильних систем до 20% в порівнянні з традиційними системами на R404A.\nрозширена в бік низьких температур конденсації область застосування.\nBitzer представляє нові напівгерметичні поршневі компресори серії BITZER ECOLINE, оптимізовані для роботи з R134a. Нова серія має підвищену до 20% енергоефективність і спеціально призначена для среднетемпературних холодильних установок. Як частина вкладу Bitzer в створення безпечних по відношенню до навколишнього середовища технологій, представляємо серію нових призначених для R134a компресорів, розроблену на базі добре відомих і виключно успішних на ринку компресорів OCTAGON і B5 / B6.\nОбласть застосування нової серії компресорів розширена в бік низьких температур конденсації, за рахунок чого може бути досягнуто поліпшення холодильного коефіцієнта COP більш ніж на 30% при відповідних умовах. Це призводить до значного енергозбереження та економії коштів.\nЦільове застосування серії компресорів BITZER ECOLINE це холодильні системи магазинів, системи холодопостачання м'ясних крамниць, пекарень та кейтерінгових компаній, і інші. Серія складається з 12 моделей в діапазоні від 35 до 150 м³ / год на 50 Гц. Всі моделі прекрасно підходять для регулювання продуктивності зміною швидкості обертання валу компресора. Версія з мотором 2 для среднетемпературного застосування спроектована таким чином, що можна використовувати перетворювач частоти в діапазоні до 70 Гц навіть зі стандартним електродвигуном.\nЯк власник холодильної установки, так і навколишнє середовище виявляться у виграші від використання економічних і екологічних переваг нової серії. У порівнянні з традиційною среднетемпературной системою на R404A доведено значне зниження операційних витрат через скорочення енергоспоживання, зниження вартості обслуговування і витоку холодоагенту. Тому багато Європейські та Австралійські рітейлери вже переключилися на R134a.


Відчувай – Зоряна Міні-фортеця\nМи чекали від космосу надто багато. Він завжди здавався таємничим та повним неймовірного. Кожен потай надіявся, що десь там, на черговій планеті, там, за новим поясом астероїдів чи попід світлом нових зір люди знайдуть щось, що переверне всесвіт. Щось, що змусить нас по іншому подивитися на життя. Щось, що зробить його важливим.\nМи завжди шукаємо підтвердження, чи не так? Своєї правоти, своїх упередженнь, правильності свого існування.\nКосмос виявився німим у своїх повідомленнях та глухим до наших сподівань. Десятки років експансії розширили наші можливості, допомогли знайти нові ресурси та відкрити нові горизонти. Однак все залишалося таким самим, як і колись. Просто все частково змістилося в космос. Праві були старі фантасти. Ми завжди тягнемо бруд людства у будь-який світ, у який потрапляємо.\nКосмос був німим. До цього дня.\nНа планетарній станції ен-чотириста сімнадцять кожного дня і ночі працювало трохи менше, ніж сотня чоловік. Буровики, науковці, декілька лікарів та два координатори жили за старим двадцяти чотирьох годинним форматом, коли за товстими ілюмінаторами світла й темна пора змінювалася вдвічі повільніше.\nРанковий сурогат кави, похмурий льодовитий вид з вікна – ось чим починалося важке та рутинне життя майже для кожного з цих людей. Однак сьогодні декілька чоловік так і не випили своєї кави. Власне, вони й не їли, не милися й не голилися. В деяких кімнатах кава так і лишилася розтікатися темною плямою по гладкій світлій підлозі.\nПеред ілюмінаторами станції, на краю закутого в лід берега, стояв темний силует. Людський силует.\nДослідницька група обережно просувалася до цілі. Льодовий покрив голосно хрустів, приймаючи на себе важкі чоботи скафандрів. Скло шоломів вкривалося памороззю й системи очистки не встигали з цим впоратися. Замерзла зброя рипіла в рукавицях так, ніби от-от лусне.\nПеред берегом стояв абсолютно чорний силует. Здавалося, що світло поглинається ним і зникає, наче в найвіддаленіших місцинах холодного всесвіту. Ніби вилучений з пазлу світобудови фрагмент.\n«Візуальний контакт встановлено. Гуманоїд не рухається. Проводимо спробу привернути увагу голосовими стимулами. Увімкнено універсальний перекладач».\n– Ми жителі цієї станції. Хто ви і що тут робите? – тлумач декілька раз повторив ці слова різними мовами, протарабанив шифр звуковими сигналами на різних частотах.\nНічого не відбувалося. Віяв вітер, тріскотів мороз, фігура не подавала жодних ознак життя.\n– Може це зорова ілюзія? Світлова аномалія?\n– Об’єкт може не реагувати на звукові збудники. Ми не знаємо його природи. Можливо, він не здатний сприймати подібні коливання. Слід наблизитися ближче та спостерігати за реакцією.\nГрупа тільки почала свій рух, коли кожен відчув щось дивне і нізвідки з’явився голос. Він звучав так само як той, яким вони говорили до самих себе, але люди розуміли, що ЦЕЙ має інше походження.\n– Я дивлюся на море – всі почули, як один із компанії скрикнув від несподіванки. Комунікатор передавав бурмотіння та прискорене дихання інших. Істота повернула голову у їх напрямку. Принаймні те, що було на неї схоже: – Переді мною один з найпрекрасніших краєвидів в галактиці, але я нічого не відчуваю. Все марно.\n– Карпентер, ти займаєшся перемовинами. Не будемо створювати балагану – одна з фігур у масивних скафандрах озирнулася на інших. Здавалося, що зброя у їх рукавицях рипить набагато голосніше. Напруження відчувалося так, наче було фізичною силою. Гуманоїд відвернув голову назад, і знову задивився у далечінь. Карпентер ступила кілька кроків у його напрямку. Жодної реакції.\n– Як мені з вами спілкуватися? Ви щось розумієте?\n– Я розумію все. І від цього тільки… болісніше? – прокотилося відлуння у неї в голові. Це нагадувало безумство. Ніби говориш сам з собою, але тепер всередині є ще хтось невідомий, захований за ширмою уже звичного та розвіданого.\n– Ви знаєте нашу мову? Ви вже зустрічалися з такими як ми?\n– Я знаю енергію. Знаю імпульси та випромінювання. Я бачу, що ви думаєте. Мова не потрібна.\n– Навіщо ви тут?\n– Щоб відчути.\n– Бодай щось.\nВітер свистів та кидав жмутки льоду, холодне синьо-зелене море підіймало високі хвилі. Вони розбивалися об берег й бризки миттєво перетворювалися в льодяні стріли й сікли берег, наче орда древніх кочевників з луками сікла прадавні міста. Льодяні штирі та градини впивалися в землю прямісінько перед істотою, але та не звертала на це жодної уваги.\n– Колись ми були схожими на вас, але проміняли будь-які почуття на безсмертя. Вічний розум, який може живитися чим завгодно. Свідомість, здатна існувати у будь-яких умовах. Форма життя, якої не мало бути… – перемовниця відчула страшну пустку, яка охопила все її єство. Вона ковтнула слину звернулася до гуманоїда:\n– Нам слід вас остерігатися?\n– Як і будь-якої іншої істоти. Вирішувати вам. Як і завжди – старі скафандри ледве поралися з натиском природи. Деякі ділянки відчутно холодили – Ви не уявляєте життя без почуттів. Немає ні страху, ні шалу, не існує ні болю, ні насолоди. Ти як годинник, що лічить роки. Алгоритм, що говорить: це має бути теплим, а це холодним… Та в результаті все це немає значення. Ніщо немає значення. Ти лакмусовий папірець, який просто існує. Навіщо?\n– Як… як ми можемо вам допомогти? – щось луснуло по шолому, але амортизатори не дали Карпентер впасти. Жмуток льоду зчесав зовнішній модуль прийому, але скафандр залишався цілим. Вона просто не могла чути інших.\n– Хочеться знову відчути. Навіть щось неприємне, і те було б насолодою.\n– Але що ми можемо?\n– Дозвольте до вас доторкнутися. Дозвольте відчути те ж, що й ви – Карпентер ступила ще один крок. Її товариші кричали в передавачі, але вона не могла їх почути. Її рука потягнулася вперед. Темний силует простягнув свою до неї. Позаду них люди зводили до бою гвинтівки, але було пізно. Щось сильно стисло її правицю. Вона стала вогкою та липкою. Темний силует розширявся, огортаючи жінку повністю.\n– Дякую, що впустили нас.\n– Ен чотириста сімнадцять, говорить Земля, ен чотириста сімнадцять, як чути?\n← Перші на Марсі Дослідник-88 →\n8 коментарів до “Відчувай”\nЯкщо коротко. Непозбувна бентега. Звісно враховуючи кількість оповідань на конкурсі, дивуватися нічому. Тому раджу авторові хоч для тренування писати позитивно. Може зірок з неба не нахапаєте, але кожне позитивне оповідання, це сходинка із прірви депресивної непозбувної збентеги, у яку скотилася наша література.\nЯ вже думав, що тут про сопливих надлюдей, які чомусь інтелектуально недалеко пішли від нас. Хотів критикувати за недостовірність.\nА це, виявляється, горор про вторгення з іншого виміру чи щось таке. Насправді непогано, але мене бентежить одне: ну не стали б люди летіти до істоти самі. Послали б робота якогось. Типу у них немає роботів чи що? Коротше, награно вийшло, але принаймні щось грамотне.\nЩе один читач 05.08.2020\nВід описів рутини і засніжених ландшафтів мені відразу згадався The Thing Карпентера. А потім – Бінго – персонажа з таким ім’ям теж з’явився.\nСподобалось. Наче маленький трилер, інтрига трималась до самого кінця.\nНепогано. Навіть добре. Сподобалося атмосфера, описи, вступ. Втім, є і претензії:\n1) Найголовніша: відсутність характеристики людей. Без цього за них не хвилюєшся, а тому особисто для мені трилер не працює. Варто було, окрім Карпентер послати ще когось, щоб у конфлікті між ними та істотою з’явилася персоналізація.\n2) Мова. Дрібниці і власне не помилки, але “надіявся”, “цілі”, “льодові”. Є ж більш українські аналоги. До чогось одного б не чіплявся, але коли всі такі з’являється відчуття суржика навіть коли його немає.\n3) “Карпентер, ти займаєшся перемовинами.”\nПо-перше: “Карпентер, на тобі контакт” – коротше і краще передає ситуацію. І по-друге: що за розумник вирішив, що з невідомою формою життя краще від усіх порозуміється…тесля? Це жарт, звісно, але не втримався :).\nОскільки, мені сподобалося, то оцінку поставлю високу. Але висловлені зауваження не дозволяють дати найвищий бал.\nНагадало повість Кемпбела “Хто йде?”\nЛісовику, така фантастика теж потрібна. Просто для того, щоб не погрузнути у депресивний стан, потрібно просто змінювати тон, як при читанні, так і при написанні. А загалом згоден, що нам потрібно більше позитиву.\nАле ця думка не має впливати на оцінку цього твору.\nБрунатно-бурий бобер, в жодному разі не сперечаюсь. Просто твори, де є хоч якась динаміка, вигідно відрізняються від сірої маси основних творів у групі. Тут написано якісно. Без питань. Але не чіпляє і щось виділити важко. Просто гарне середнє оповідання.\nНепогано, але забагато ця істота розказує словами. Якби все це лишилося за кадром, твір не втратив би цінності, та й навіть отримав би додатковий шлейф загадковості. Менше пояснень)\nАле взагалі толково, і мислення у автора явно цікаве. Успіхів!


Ннн | Women.In.Ua - Сторінка 4\nСонник Новий рік — до нового циклу — символізує соляр або початок нової справи. Завжди є шанс на краще після такого сну. Сонце.\nДо чого наснилося Новий рік — надія на поліпшення в житті. Зустрічати Новий рік — бути готовим…\nНовини у сні\nТлумачення снів Новини — Ви чуєте в сні гарні новини — ви потрапите в сприятливі обставини і поліпшите свої справи. Ви чуєте в сні погані новини — вас чекають якісь неприємності.\nТлумачення снів Новосілля — Ви ніби відзначаєте новосілля — цей сон обіцяє вам нове житло; багато мотлоху ви залишите в минулому; ви звільнитеся від баласту і зітхнете легко. Ви на своєму новосілля ніби не відчуваєте радості — ваші справи в…\nТлумачення снів Новонароджений — Ви бачите в сні новонародженої дитини — ваші діти здійснять щось таке, що принесе вам незвичайну радість. Молода жінка бачить у сні новонародженого — у цієї жінки були проблеми із зачаттям; можливо, в перспективі був розпад…\nДо чого наснилося Ніша — скритність.\nТлумачення снів Ніша — див. також Залив 1. У кожного є в житті потреба знайти своє місце, і часто ми шукаємо його уві сні. У сновидінні воно заявляє про себе як місце,…\nТлумачення снів Нафта — Ви у сні ніби видобуваєте нафту — ви можете бути спокійні за своє здоров'я; аптека буде цікавити вас лише тому, що там продають вітаміни. Ви ніби торгуєте нафтою — любовний зв'язок буде нещасливою з вашої вини;…\nТлумачення снів Неформал — Ви бачите в сні людини, якого всі називають неформалом — ви проведете деякий час в суспільстві людини, погляди якого на життя відмінні від ваших; бесіда ваша не скінчиться суперечкою, тому що ви обидва будете старанно…\nТлумачення снів Непомірність — Ви ніби проявляєте надмірність в інтелектуальному працю — найвищі цілі, які ви перед собою поставили, будуть вами досягнуті. Ви проявляєте надмірність в любові; пристрасть ніби зводить вас з розуму — через хворобу ви позбудетеся високооплачуваної роботи…\nДо чого наснилося Невдача — сумніви в правильності своїх вчинків.\nТлумачення снів Невдача — Сон навпаки. Вас очікує удача. Уявіть, що від невдачі ви гірко заплакали (див. Сльози).\nТлумачення снів Невдача — Ви у сні…\nСонник Нещастя — до щасливого події.\nТлумачення снів Нещастя — Вам сниться, що у яких-то людей нещастя — ви вже будете близькі до досягнення мети, але захворієте, в силу чого всі ваші плани — нанівець. Нещастя ніби сталося у…


Дівчина тижня: красуня Еллен Девіс, яка скинула 60 кг і виглядає, немов з обкладинки (18+) - Радіо Максимум\nДівчина тижня: красуня Еллен Девіс, яка скинула 60 кг і виглядає, немов з обкладинки (18+)\n15 серпня, 21:55\nМи знаємо ще одну вагому причину, чому неділя – найкращий день тижня, – рубрика Радіо MAXIMUM про найсексуальніших дівчат. Сьогодні під прицілом у нас Еллен Девіс — 21-річна британка, яка реалізувала свою мрію і схудла на 60 кілограмів.\nНастав найспокусливіший день на Радіо MAXIMUM, адже жоден вечір неділі не обходиться без знайомства з черговою красунею. Сьогодні героїнею нашої традиційної рубрики стала 21-річна мешканка Лондона Еллен Девіс, яка важила 120 кілограмів, але змогла скинути половину своєї ваги. Як їй це вдалося, – читай далі.\nБільше спокуси: Дівчина тижня: українська тенісистка Ольга Янчук, яка любить оголятися на камеру (18+)\nКоли британці було 16 років, вона твердо вирішила, що схудне. З того часу пройшло п'ять років, і дівчина може з упевненістю сказати: її план реалізувався.\nУ 2016 році Еллен зіткнулася з проблемою: збираючи образ на випускний, вона ніде не могла знайти гарну сукню свого розміру. Випускниця ходила від одного магазину до іншого, але ні в одному з них просто не було підходящої, адже тоді Еллен важила близько 127 кілограмів! В результаті дівчина дві години їхала в спеціалізований магазин з моделями плюс-сайз.\nТрохи пізніше виявилося, що ожиріння – не єдина проблема Еллен зі здоров'ям. Батьки повели її до лікарів і з'ясувалося, що у дівчини полікістоз яєчників. Фахівці сказали: щоб якось боротися з синдромом, для початку дівчині потрібно схуднути.\nЯ була розбита, коли мені поставили діагноз і сказали, що якщо я не схудну, то не зможу мати дітей. Я могла годинами плакати через те, що моя вага викликає такі серйозні проблеми зі здоров'ям, але зате це змусило мене нарешті взяти все під контроль і змінити свої звички, – сказала Еллен.\nЧасу на очікування не було, тож дівчина поступово почала змінювати свій раціон. Булочки, сосиски і шоколадки залишилися в минулому. Тепер замість них – вегетаріанські протеїнові коктейлі і багато-багато овочів.\nПрогрес не заставив на себе чекати. Після переходу на здорові продукти кілограми почали "танути". Еллен почала їсти все менше і менше м'яса, і її самопочуття від цього тільки поліпшувалося. Через пів року дівчина зовсім перейшла на вегетаріанську дієту. Додавши трохи базового фізичного навантаження, ще через рік британка важила уже 63 кілограми!\nТепер же красуня виглядає, немов з обкладинки. І дівчина почала частіше радувати своїх підписників в Instagram спокусливими знімками. Ми відібрали для тебе найсексуальніші з них. Насолоджуйся:\nЧитай також: Дівчина тижня: блакитноока Барбара Палвін, яка зваблює підписників ідеальним тілом (18+)


Діяльність підприємств сфери послуг Івано-Франківської області за січень–листопад 2011 року — briz-info\nДіяльність підприємств сфери послуг Івано-Франківської області за січень–листопад 2011 року\n25 Грудня 2011 p.\nЗа січень–листопад 2011р. обсяг послуг, реалізованих споживачам підприємствами сфери послуг, становив 2326,2 млн.грн., що у порівнянних цінах на 7,0% більше від обсягів відповідного періоду минулого року. Серед міст та районів області значне збільшення обсягів реалізації послуг відбулося у містах Болехові (на 73,6%), Калуші (на 28,0%) та Яремче (на 18,6%), а також Коломийському (на 45,2%), Калуському (на 33,7%), Городенківському (на 32,6%) районах– повідомилиwww.briz.if.ua у главку обласної статистики.\nУ розрахунку на одного жителя області надано послуг на 1685,8 грн. У середньому одним підприємством було реалізовано послуг на 2198,7 тис.грн. Найбільшим значення цього показника було на підприємствах міст Яремче (9014,8 тис.грн.), Івано-Франківська (2598,2 тис.грн.) та Долинського району (4772,6 тис.грн.), найменшим – Косівського (585,0 тис.грн.), Снятинського (468,6 тис.грн.) і Рожнятівського (451,0 тис.грн.) районів.\nУ листопаді 2011р. обсяг послуг, реалізованих споживачам підприємствами сфери послуг, становив 216,5 млн.грн., що становить у порівнянних цінах 109,7% від рівня відповідного місяця 2010р. У структурі обсягу реалізованих послуг порівняно з листопадом минулого року збільшилась питома вага доходів підприємств, які надають транспортні послуги (на 1,0 в.п.), послуги з організації подорожувань (на 0,5 в.п.) і діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії (на 0,1 в.п.). Зменшилась частка послуг з діяльності пошти та зв’язку (на 1,8 в.п.), операцій з нерухомим майном (на 0,2 в.п.) і склала в загальному обсязі реалізованих послуг відповідно 28,9% та 4,7%. Найбільшу питому вагу, як і раніше, займали обсяги послуг транспорту (39,70%).\nЧастка послуг, реалізованих населенню, за січень–листопад 2011р. у порівнянні з відповідним періодом минулого року зменшилась на 0,7 в.п. і становила 29,6% від загального обсягу реалізованих послуг.\nФранківська бібліотека впроваджує послугу «Книги на замовлення»\nГість 09:48, 29.2.2012\nкоментар видалено редакцією у зв'язку з нецензурними висловлюваннями.


Фігура Адель після схуднення - дивитися нове фото - Шоу-бізнес | Сьогодні\nДві різні людини: Адель після схуднення похизувалася струнким тілом\n6 травня 2020, 11:16\nСпівачка продемонструвала талію в чорній міні-сукні\nКультова британська співачка Адель продовжує дивувати результатами колосального схуднення. Після тяжкого розлучення артистка не на жарт взялася за своє здоров'я і скинула 45 кілограмів. Шанувальники навіть припинили її впізнавати, адже Адель дійсно змінилася. 5 травня виконавиці виповнилося 32 роки і на честь свята іменинниця порадувала підписників в Instagram новим фото.\nСпівачка Адель після схуднення\nТакож Адель подякувала шанувальникам за їхні привітання і висловила свою повагу медичним працівникам за працю, побажавши всім залишатися "в безпеці і у здоровому глузді в ці божевільні часи". Це перше фото Адель, яким вона поділилася в Instagram з Різдва минулого року.\n"Спасибі за день народження, любі. Я сподіваюся, що ви всі в безпеці в цей божевільний час. Я хотів би подякувати всім нашим медичним працівникам, які захищають нас, ризикуючи власним життям! Ви дійсно наші ангели", – написала Адель.\nСпівачка Адель схудла на 45 кілограмів\nРаніше ми також писали, що Адель сфотографували в спортивному облягаючому костюмі під час пробіжки. Гострота її скул помітна неозброєним оком, а також вражає стрункість талії.\nНагадаємо, що Адель офіційно розлучилася зі своїм чоловіком і тепер змушена віддати йому більшу частину своїх статків, які вона заробила в шлюбі з Саймоном Конеккі.\n15 цікавих фактів про співачку Адель. Один з них розкриває секрет її схуднення Адель стрімко втрачає вагу: як зараз виглядає тіло співачки Немов лялька: схудлу Адель не впізнали шанувальники\nшоу-бізнес схуднення співачка адель


30 травня народилися... - 30 Травня 2017 - Хмельницький сайт з "Захисту Вітчизни"\nГоловна » 2017 » Травень » 30 » 30 травня народилися...\n30 травня народилися...\nОлександр Невський - російський полководець\nКнязь Олександр Невський - знаменитий російський полководець, покритий військової славою, який удостоївся літературної повісті про свої діяння, канонізований церквою незабаром після смерті, людина, чиє ім'я продовжувало надихати покоління, які жили багато століть по тому. Олександр Ярославич Невський народився 30 травня 1220 у Переславлі-Заліському. Він - другий син великого князя Ярослава Всеволодовича, правнука Мономаха. Отроцтво і юність Олександр в основному провів у Новгороді. У 1225 році Ярослав «учинив синам княжий постриг» - обряд посвячення у воїни, а незабаром посадив Олександра зі старшим братом Федором княжити в Новгороді. Але в 1233 році Федір несподівано помер, і Олександр залишився старшим з Ярославичів. А незабаром відбулися його перший військовий похід (під батьківським стягом) на Дерпт, який тоді перебував у руках лівонців, і перемога на річці Омовже. У 1236 році Ярослав поїхав на князювання до Києва, який номінально продовжував вважатися столицею всієї Русі. З цього часу Олександр став самостійним новгородським князем і в перші роки займався зміцненням міста. У 1239 році Ярослав одружив Олександра на дочці полоцького князя Брячислава. Вже в 1240 році в Новгороді народився їхній первісток - Василь. Загальну славу Олександру принесла перемога, яку він здобув на березі Неви, в гирлі річки Іжори 15 липня 1240 над шведським загоном. Незадовго до цього німці підступили до Пскова, а шведи, оспорювали у новгородців володіння Фінляндією, увійшли в Неву, досягли гирла Іжори і рушили на Новгород. Згідно з легендою загоном командував майбутній правитель Швеції Ярл Біргер. 15 липня 1240 Олександр зі своєю дружиною і невеликим загоном новгородців раптово атакував чисельно переважали шведів. Противник, захоплений зненацька, зазнав важких втрат. Під покривом ночі залишки шведського війська занурилися на кораблі і бігли. Перемога в цій битві не тільки запобігла втрату Руссю берегів Фінської затоки, зупинивши шведську агресію на новгородсько-псковські землі, але і продемонструвала талант і силу Олександра, як воєначальника. Вважається, що саме за цю перемогу князя стали називати Невським. Тим часом на Новгород насувалися і ливонские німці. Чи не зупинившись на завоюванні Прибалтики, вони спробували перенести експансію на новгородські землі. Лицарі-хрестоносці захопили Ізборськ, потім - Псков. Вся західна частина новгородських володінь розорялася німецькими загонами. Перший удар Олександр наніс на Копор'є - опорний пункт загарбників. Фортеця, збудована тут противником, була взята. У 1242 році Олександр зі своєю дружиною, військом із новгородців та загоном на чолі з братом Андрієм, які прийшли на підмогу з Суздальської землі, вирушив на допомогу Пскова. Звільнивши місто, Олександр попрямував до Лівонії. У квітня 1242 року відбулася битва на кордоні з Ливонським Орденом, на Чудському озері, відома як «Льодове побоїще». Ця перемога російська військ над лицарями на льоду Чудського озера додала слави Олександру, а його успішні військові дії надовго забезпечили безпеку західних кордонів Русі. У тому ж році німці надіслали до Новгорода посольства з проханням про світ: Орден відмовлявся від усіх претензій на руські землі і просив про обмін полоненими. Мирний договір був укладений. Після Льодового побоїща хрестоносці не турбували російські землі 11 років. Але в 1253 році вони порушили мирний договір і підступили до Пскова, але були відбиті псковичі і підоспілі на допомогу новгородцями. Але знову ж ненадовго ... Олександр же продовжував княжити в Новгороді, оберігаючи руські землі від будь-яких набігів з заходу. Після смерті батька, в 1247 році він разом з братом Андрієм поїхав в Орду до Батия, щоб отримати дозвіл на велике княжіння. Звідти вони були відправлені до великого хана в Монголії. Звідки повернулися на Русь лише через 2 роки з ярликами на князювання. У підсумку Олександр був визнаний «найстарішим» серед російських князів: він отримав Київ та «Всю Руську землю», а володимирським князем став Андрій. Але Олександр не поїхав до Києва, сильно постраждалий і втратив всяке значення після татарського розгрому 1240, і продовжував княжити в Новгороді. Андрій не зумів порозумітися з татарами, а тому недовго покняжіть у Володимирі: в 1252 році проти нього було кинуто татарські війська. Він був розбитий і втік до Швеції. Під час цих подій Олександр перебував в Орді і отримав ярлик на велике князювання Володимирське. З цього часу і до своєї смерті він був великим князем Володимирським, залишаючись великим князем Київським. Влаштувавшись у Володимирі, Олександр став таким же оборонітель російської землі від татар, як раніше від шведів і німців, але діяв іншим шляхом: з одного боку стримував даремні повстання своїх підданих проти татар, з іншого - намагався покірністю перед ханом доставити можливі пільги російській землі, віддавав багато золота в Орду на викуп полонених. Андрій же незабаром повернувся і сів княжити в Суздалі, при посередництві брата отримавши прощення від хана. Також Олександр зробив кроки по закріпленню за собою прав на Новгород. Раніше новгородське боярство могло запрошувати до себе князів з різних російських земель, але Олександр встановив новий порядок: Новгород визнавав своїм князем того, хто займав великокнязівський стіл у Володимирі. Таким чином, ставши великим князем Володимирським, Олександр зберіг за собою і новгородське князювання. Там він залишив старшого сина Василя, але не в якості самостійного князя, а як свого намісника. У 1262 хан Золотої Орди Берке затіяв війну проти монгольського правителя Ірану Хулагу і став вимагати послати йому на допомогу російські війська. Олександр відправився в Орду, щоб «вберегти людей від тієї біди», і пробув там майже рік. Мабуть, місія його вдалася: відомостей про участь російських військ у війнах Золотої Орди проти Хулагу немає. На зворотному шляху на Русь восени 1263 великий князь розболівся. Прийнявши схиму під ім'ям Алексія, Олександр Невський 14 листопада 1263 помер у Городці на Волзі. Спочатку він був похований у монастирі Різдва Богородиці у Володимирі. У 1724 році за наказом Петра I мощі Олександра Невського були урочисто перенесені в Олександро-Невської лаври в Санкт-Петербурзі, де почивають і нині у Троїцькій церкві. Він канонізований Російською православною церквою в лику благовірних за митрополита Макарія на Московському Соборі 1547. У 1725 році імператриця Катерина I заснувала орден Олександра Невського - одну з найвищих нагород Росії, що існували до 1917 року. А в 1942 році під час Великої Вітчизняної війни був заснований радянський орден Олександра Невського (єдиний радянський орден, названий ім'ям діяча епохи російського середньовіччя). Їм нагороджувалися командири, що проявили особисту відвагу і що забезпечили успішні дії своїх частин. Ім'ям Олександра Невського названі вулиці, провулки, площі міст Росії. Йому присвячені православні храми. Пам'ятники Олександру Невському встановлені в Санкт-Петербурзі і Петрозаводську.\n1814 Бакунін Михайло Олександрович - один із засновників анархізму\n1845 Амадей I - король Іспанії\n1846 Карл Фаберже - ювелір\nПетер Карл Фаберже народився 30 травня 1846 в Санкт-Петербурзі. Його батько був скромним ювеліром, мав свою справу. У хлопчика рано виявилися художні здібності і підвищений інтерес до ювелірного мистецтва. Фаберже-старший доклав всі сили, щоб дати Карлу чудову освіту: він навчався в найстаршій і найпрестижнішої німецької гімназії Санкт-Петербурга, потім у комерційному коледжі в Парижі. Кілька років на практиці вивчав ювелірна справа в різних містах Європи. У 1872 році Карл став на чолі ювелірної майстерні свого батька. Перший успіх прийшов до Фаберже в 1882 році на Всеросійській промислово-художній виставці в столиці Росії, де представлені Фаберже зразки сучасного ювелірного мистецтва у вигляді витончених жіночих прикрас принесли йому золоту медаль. Приблизно в ті ж роки Карл почав поставляти свої вироби Кабінету Його Імператорської Величності. Спочатку частка в замовленнях була не надто значною, Фаберже суперничав за імператорські замовлення з іншими більш відомими ювелірами, але з роками вона виросла. Фаберже все частіше став згадуватися в облікових книгах Двору. Йому вдалося швидко завоювати прихильність вищих придворних чинів, надаючи безкоштовні послуги з оцінки, ремонту та реставрації ювелірних виробів в Ермітажі. А вільний доступ до експонатів музею дозволив ювеліра уважно вивчити технічні прийоми старих майстрів і стилістичні особливості виробів, виконаних у різні епохи. Він задовольняв запити публіки нескінченним потоком корисних речей - портсигарів, ламп, дзвінків, годин, - превосходивших один одного своєю винахідливістю, вишуканістю і досконалістю. Миттєво пізнавані, вони були чудовим символом статусу їх власника. Знаменита колекція великодніх яєць Фаберже була створена ним за імператорським замовленням і становила в цілому 54 великодніх яйця. Сьогодні з достовірністю відомо, що до нашого часу збереглися 45 великодніх яєць, зроблених за царським замовленням; збереглася фотографія ще одного; ще 5 відомі за описами. Збереглося також одне з двох незавершених великодніх яєць, роботи над якими велися в 1917 році. Після Жовтневої революції фірма і майно сім'ї Фаберже було конфісковано і розграбовано. Наприкінці 1917 року Карл закрив свій будинок на Великій Морській вулиці, довіривши його вміст директорові Ермітажу. Сам ювелір перебрався за кордон. Помер Петер Карл Фаберже 24 вересня 1920 в Лозанні і за заповітом був кремований. У 2004 році, завдяки купівлі російського бізнесмена Віктора Вексельберга, колекція Форбса (крашанки Фаберже), придбана за 100 мільйонів доларів, повернулася на Батьківщину.\n1916 Джозеф Вільям Кеннеді - учений, один з відкривачів плутонію. Помер 1957\nОлексій Леонов -\nперша людина, що зробила\nКатегорія: ЛЮДИ ТА ДАТИ У ВІЙСЬКОВІЙ ТА СВІТОВІЙ ІСТОРІЇ | Переглядів: 284 | Додав: Vchutel | Теги: Олександр Невський, космонавт, полководець, ювелір, Джозеф Вільям Кеннеді, Амадей I, Олексій Леонов, Бакунін, Карл Фаберже | Рейтинг: 5.0/3


сорти малини Архіви | Журнал Ягідник\nTags : сорти малини\nУ нідерландського фермера Піта Альберса з села Бабберіх компанія GroenLeven встановила 3 тис. м2 сонячних панелей над насадженнями малини. Разом з Університетом Вагенінгена та дослідженнями та Fruitconsult тут досліджують можливість одночасно отримувати електроенергію та врожай ягід, повідомляється на сайті HortiDaily. Експеримент розпочався у 2019 році. Тоді дах з сонячних панелей пропускав лише 11% світла, та […]Читати далі


Область | Буковина Рідна | Сторінка 43\n19 Квітня 2017 12:31\nУ нового прокурора Буковини – троє дітей, зять-митник і кілька квартир\nНовий прокурор Чернівецької області Олег Соболь має досить велику родину – в його електронній декларації вказано дружину, трьох дітей і зятя. Нерухомість родини нового прокурора Буковини складає квартири у Дрогобичі, Львові, Рівному, а також будинок із земельною ділянкою у Винниках (околиця Львова). Ще у Соболя є незавершений будинок також у Винниках. Зять Олега Соболя працює […]\n19 Квітня 2017 12:24\nЛуценко назвав дві контрабандні групи, з якими має боротись новий прокурор Чернівецької області\nГенеральний прокурор України Юрій Луценко дав завдання новому прокурору Чернівецької області Олегу Соболю боротися з місцевими контрабандними угрупуваннями. Про це Луценко заявив сьогодні під час представлення Соболя перед пресою і посадовцями області, пише molbuk.ua Він заявив, що Буковина повинна була отримати нового прокурора, який буде протидіяти монополізації корупції. “…Корупції, яка відверто, нахабно, і для всіх […]\n19 Квітня 2017 12:18\nУ Чернівцях будуть вирішувати, чи закривати школи через похолодання\nЧи закривати школи на період похолодання у Чернівцях, це будуть вирішувати у міській раді. Адже у школах та садках ще з 1 квітня відімкнули опалення. Про це molbuk.ua повідомили в управлінні освіти. Тим часом у садочках температура подекуди становить 15-17 градусів. В управлінні освіти дали доручення обігрівати приміщення електроприладами. – У садочках попередили керівників, щоби […]\n19 Квітня 2017 12:12\nЗнищення Буковинського лісу триває\nОт і прийшла на Буковину весна. Мій перший виїзд у Сторожинецький район Чернівецької області. Побачене зіпсувало настрій на довго. Колись ця місцевість вражала своєю мальовничістю. Варварське знищення лісу вражає до глибини душі, і судячи з побаченої картини – це тільки початок… Місце знімків с. Банилів-Підгірний, Сторожинецького р-ну., Чернівецької області.\n18 Квітня 2017 16:57\nНа Буковині інспектори руками зривали недавно покладений асфальт\nНа Буковині на одній із вулиць Заставни дорогу поремонтували настільки неякісно, що асфальт можна зривати голими руками. Цей факт з’ясували під час інспекції. Про це повідомляє Буковинська правда bukpravda.cv.ua з посиланням на Заставнівську міську раду. Комісія з питань архітектури, будівництва, житлово-комунального господарства, приватизації, комунальної власності, транспорту, енергетики та зв’язку, за участі міського голови Василя Радиша, […]\n18 Квітня 2017 16:30\nУ Чернівцях озеро у парку закидають сміттям\nДнями на березі одного з озер, що у парку «Жовтневому», з’явилися купи будівельного сміття . Як повідомляє “Чернівецький промінь” їх висипав один із забудовників, свої дії пояснив бажанням розпланувати територію і зробити нову терасу. Однак дирекція парку поскаржилася на підприємця до поліції. Тим часом, як повідомляє на своїй сторінці у соцмережі активіст Денис Тимофєєв , […]\n18 Квітня 2017 16:08\nЧернівецькі активісти розробили інтерактивну карту ремонту міських доріг\nЧернівецькі активісти розробили інтерактивну карту, дей позначено дороги, які цього року планується відремонтувати. З карти можна також дізнатися, скільки коштів виділяється на ремонт дороги. – Для більшої інформативності і наглядності пропоную чернівчанам карту поточного ремонту чернівецьких доріг. ЇЇ будемо доповнювати підрядниками і договорами з системи Прозоро. На поточний ремонт та утримання доріг, міжбудинкових проїздів у м. Чернівцях на […]\n18 Квітня 2017 15:55\nНа Буковині проведуть тиждень імунізації\nНа Буковині протягом 24-30 квітня відбудеться тиждень імунізації, який буде проведений у рамках Всесвітнього та Європейського тижнів імунізації. Про це повідомляє департамент охорони здоров’я облдержадміністрації. Основна мета тижня імунізації полягає в посиленні інформування населення з питань вакцинації – найбільш ефективного способу захисту від інфекційних хвороб та важливої умови збереження національної безпеки країни. Попередньо, в ході […]\n18 Квітня 2017 15:50\nУ Чернівцях у музеї просто неба розпочалось Великоднє свято\nСотні людей святкують у Великодній вівторок у музеї під відкритим небом. Тут триває фольклорно-етнографічне свято “Христос Воскрес! Воскресне Україна!”. Участь у дійстві беруть понад 20 колективів. Вони відтворюють народні традиції святкування Великодня на Буковині. Гостей свята при вході зустрічають молоді люди у вишиванках, обливаючи водою та вітаючись “Христос Воскрес!”. Перехожі фотографуються біля дерева з писанок […]\n18 Квітня 2017 15:41\nЧерез борги водоканалу десятки будинків у Чернівцях залишаються без водопостачання\nУ Чернівцях через борги водоканалу перед “Чернівцітеплокомуненерго” без водопостачання залишились десятки будинків. Про це повідомляє прес-служба міськради. “В зв’язку з частковою несплатою за спожиту в березні 2017 року електроенергію в розмірі 3,2 млн. грн. 18 квітня 2017 року з 11:00 год. ПАТ ЕК “Чернівціобленерго” обмежило електропостачання насосних агрегатів підвищення тиску холодної води на ТРП-3 (П. […]\nPage 43 of 69« First«...102030...4142434445...5060...»Last »


Українська молодіжка здобула три нагороди на чемпіонаті світу - Українська Федерація карате\nУкраїнська молодіжка здобула три нагороди на чемпіонаті світу\nДата публікації 29.10.2017 | Comments (0)\n25-29 жовтня в Тенеріфе (Іспанія) пройшов Х чемпіонат світу з карате серед кадетів, юніорів та молоді. В престижному турнірі, що проходив під егідою Всесвітньої федерації карате (WKF), взяли участь 1710 каратистів з 109 держав світу – це рекордні цифри. Збірна України здобула три нагороди – одну срібну та дві бронзові та посіла 20-е місце в загальнокомандному заліку.\nДо складу збірної України (головний тренер молодіжної збірної України – Петро Корнійчук) увійшли 33 спортсмени, які представляли 9 регіонів нашої країни. Збірну було сформовано відповідно до положення Спортивного комітету Української федерації карате (УФК) за підсумками Відкритого фестивалю з карате (Житомир, 26-27.08) та міжнародного турніру Budapest Open 2017 (16-17.09).\nНагадаємо, що Єлізавета Сірош (Київ, клуб «Чемпіон», тренер – Максим Невмержицький) в 2013 році в Гвадалахарі (Іспанія) стала віце-чемпіонкою світу – тоді серед кадетів. Отже Ліза спромоглася повторити свій срібний успіх, та ще й в блискучому стилі. На шляху до фіналу вона перемогла спортсменок з Канади (1:0), ПАР (8:0), Ірану (0:0), Туреччини (1:0), Швеції (6:1), й лише в фіналі поступилася Гвендолін Філіпп з Франції за рівного рахунку 1:1 (суперниця мала перевагу, здобувши очко першою).\nА ось 15-річна Вікторія Ващишин (Львів, клуб «Юніон, тренер – Антон Нікулін») дебютувала на турнірі такого рангу. Віка почала змагання з поразки від майбутньої віце-чемпіонки Івани Каменової з Болгарії (1:3). Проте в утішальних боях вона перемогла всіх своїх суперниць – Швейцарія (1:1), Єгипет (5:3), Швеція (4:0), Канада (5:0) та здобула першу нагороду до скарбнички збірної України.