Кондрашов Станіслав Дмитрович розкриває секрет дієтичної піци\nСтаніслав Дмитрович Кондрашов розкриває секрет дієтичної піци\nСтаніслав Дмитрович Кондрашов - шанувальник дієтичного харчування. Він дуже любить піцу, але не хоче набрати зайві кілограми. Тому іноді готує вдома дієтичний варіант піци з основою з кабачків. На думку Станіслава Дмитровича, така піца - просто смакота, готується легко і просто, за лічені хвилини.\nКондрашов Станіслав Дмитрович\nСтаніслав Кондрашов - простий рецепт коронного дієтичного страви\nДієтична піца за рецептом Станіслава Дмитровича Кондрашова готується на сковороді. Для приготування основи необхідно натерти на дрібній тертці пару молодих невеликих кабачків або один великий. Натертий кабачек поміщають в марлю, щоб прибрати надлишки вологи. До кабачку додають одне яйце і пару ложок борошна, щоб скріпити частинки кабачка. Цю масу ретельно перемішують, не забуваючи посолити і поперчити за смаком.\nДалі необхідно взяти сковороду діаметра від середнього до великого: в залежності від того, на яке число людей готується піца. Сковорідку необхідно поставити на вогонь, налити в неї трохи соняшникової олії і почекати, поки воно закипить. Поверхня масла покриється дрібними бульбашками.\nОснова з кабачка акуратно викладається на сковороду у формі млинця, що заповнює всю його поверхню. Товщина кабачкової млинця, на думку Станіслава Дмитровича Кондрашова, повинна становити не менше 0,5 см. Як тільки "млинець" підрум'яниться з одного боку - це займає 3-5 хвилин, його необхідно перевернути на іншу сторону.\nПотім поверхню основи прямо на сковороді змащується соусами за смаком, наприклад, кетчупом, аджикою, часниковим, грибним або тартаром. Змастити дієтичну піцу можна як одним соусом, так і будь-який їх комбінацією: все залежить від особистих кулінарних уподобань. Соуси можна присипати пряними травами, наприклад, прованськими.\nКондрашов Станіслав Дмитрович розповідає, яка начинка для піци краще\nЯк тільки основа для дієтичної піци змазана соусом, приходить черга викладати начинку. До речі, всі компоненти для начинки бажано подрібнити заздалегідь: піца смажиться на сковороді дуже швидко і може підгоріти, поки буде нарізатися начинка.\nКабачок - овоч з слабовираженним смаком, тому найкраща м'ясна начинка для піци - це не просто шматочки відвареного м'яса, а, наприклад, шматочки солоноватой ковбаси, типу салямі або шинки. Станіслав Дмитрович рекомендує в якості начинки використовувати ще шматочки помідорів, солодкого перцю і грибів, нарізаних пластинками. Як тільки начинка викладена на піцу, зверху її присипають тертим твердим сиром, накривають кришкою і дають потомитися на маленькому вогні 3-5 хвилин.\nГотову піцу можна присипати за смаком подрібненою зеленню. Смачно, корисно і зовсім небагато калорій. Кондрашов Станіслав Дмитрович стверджує, що від такої страви не відмовиться навіть той, хто строго стежить за фігурою. Порадуйте своїх близьких смачною піцою від Кондрашова.


Фікс-10М/С - Галізотерм Лаки, Фарби, Емалі та Гідроізоляція\nFix-10S / Фікс-10С\nFIX 10-S (ФІКС 10-С)\nFIX 10-S являється безхлоридним цементом, що негайно схоплюється при контакті з водою.\nВнутрішня гідроізоляція шахти, штолені та підвального приміщеня. Застосовується як допоміжний матеріал при роботах з гідроізоляційними матеріалами всіх типів в умовах водного навантаження, також під тиском, як негативним так і позитивним.\nПитома вага: 1,6 г / см3\nСхоплювання: негайно при контакті з водою\nУпаковка: відра 6 і 12 кг\nЗберігання: 12 місяців в сухому і герметичному стані\nВимоги до оброблюваної поверхні:\nПоверхня повинна бути міцною, чистою і володіти несучою здатністю. Старі покриття, фарби, а також пухкі штукатурки і стяжки слід видалити до основи (кам'яна кладка, бетон). Сухі поверхні перед початком роботи слід кілька разів змочити.\nFIX 10-S не призначений для гідроізоляції блоків або елементів з пористого бетону.\nГідроізоляція місць локальних протікання:\nСухий FIX 10-S вдавлюють в місце протікання і утримують в ньому до схоплювання.\nГідроізоляція фільтрувальної поверхні:\nУ вологу поверхню, що володіє несучими здібностями втерти FIX 10-S до зупинки водопритока, потім просочити гідрофобним матеріалом AQUAFIN-F. Витрата AQUAFIN-F - ≈ 0,3 кг / м2.\nОберігати від впливу матеріалу межують поверхні. Матеріал містить цемент і класифікується як «який надає подразнюючу дію». При роботі слід використовувати захисні рукавички! Слід дотримуватися вказівки аркуша даних з безпеки ЄС.


Гіпотермія: пакування потерпілого - SECRET SQUIRREL\nУ попередніх статтях ми розповідали вам що таке гіпотермія, та як можна швидко та ефективно діагностувати її в польових умовах. У цій статті ми зупинимося на тому, як можна запобігти подальшому розвитку гіпотермії за допомогою пакування потерпілого.\nПакування потерпілого (patient packaging) — комплекс засобів та заходів, що забезпечують потерпілому комфортні умови при тривалому транспортуванні, а також захищають його від потенційного погіршення стану та можливих небезпек. Найчастіше певним чином пакувати потерпілого доводиться при важких пораненнях (критичних кровотечах та шокових станах), прогресуючій гіпотермії, та при транспортуванні по складному рельєфу (спуск чи підйом з висоти тощо).\nПри суттєвому віддаленні від цивілізації, навіть якщо ви встигли вчасно розпізнати гіпотермію та викликати кваліфіковану допомогу, до її приходу пройде тривалий час, який, зазвичай, вимірюється годинами. Якщо лишити потерпілого з гіпотермією як є, його стан може суттєво погіршитися, а гіпотермія просунеться на наступний ступінь. Для ефективного запобігання розвитку гіпотермії при тривалому очікуванні, чи при самостійному транспортуванні ближче до цивілізації варто використовувати пакування потерпілого.\nЯк пакувати потерпілого з гіпотермією?\nПерш ніж розглядати алгоритм пакування, звернімо увагу на засоби, які вам для цього знадобляться, та наявність яких варто передбачити якщо ви плануєте мандрувати при низьких температурах, та в умовах, коли можливий розвиток гіпотермії. Тож, вам знадобляться:\nТент або пластикове полотно (1 шт.) — зовнішній шар пакування для захисту від вітру, вологи та можливих опадів. Використовується як пароізоляція ззовні спального мішка.\nКилимок (1 шт.) — засіб боротьби проти втрат тепла шляхом теплопровідності. Також додає комфорту потерпілому при тривалому очікуванні чи транспортуванні.\nСпальний мішок з капюшоном (1 шт.) — головний засіб ізоляції потерпілого від холодного оточення та негативних факторів.\nПолотно (близько 2 м. х 3 м.) з пластику чи фольги (1 шт.) — пароізоляція всередині спального мішка. Не дає поту та конденсату з потерпілого мочити матеріал спального мішка і тим самим зменшувати його терморегулюючі якості. Найкраще на цю роль підходять рятувальні ковдри з майлару.\nДжерело тепла (хімічний обігрівач, тепла вода в пляшці чи резервуарі гідратора тощо) — засіб для підвищення\_підтримання температури всередині пакування.\nЯк бачите, в якості більшості елементів для пакування можна сміливо використати розповсюджені предмети туристичного спорядження (тент, хімічний обігрівач, рятувальна ковдра), чи особисті спальні речі потерпілого (килимок, спальний мішок тощо). Розгортаються вони в наступній послідовності: тент, килимок, спальний мішок, потерпілий загорнутий у рятувальну ковдру.\nПерш ніж пакувати потерпілого зверніть увагу на його одяг. Якщо одяг сухий чи помірно вогкий — не знімайте одяг. Якщо одяг мокрий, а укриття чи транспорту ви дістанетесь менш ніж за пів години — залиште одяг та переходьте до пакування. Якщо одяг мокрий, а укриття чи транспорту ви дістанетесь більше ніж за пів години — зніміть одяг з потерпілого та переходьте до пакування.\nПри використанні штучних джерел тепла (хімічних обігрівачів тощо) дотримуйтесь інструкції з використання, розташовуйте матерію між шкірою та засобами обігріву, слідкуйте за розвитком почервоніння чи опіків. Перевіряйте температуру засобу та стан шкіри не рідше одного разу в годину.\nТепер, коли ми розібралися з необхідними засобами, перейдімо до послідовності пакування потерпілого.\nРозмістіть штучні джерела тепла в області грудей та під пахвами потерпілого, та загорніть його у рятувальну ковдру, підгортаючи нижній край поверх ніг потерпілого.\nПідгорніть рятувальну ковдру зправа від потерпілого.\nПідгорніть рятувальну ковдру зліва від потерпілого.\nЗвільніть обличчя потерпілого від рятувальної ковдри так, щоб він міг вільно бачити та дихати. Цей крок також забезпечує вільний вихід подиху потерпілого за рахунок чого всередині накопичується менше конденсату.\nПотерпілого, загорнутого в рятувальну ковдру, розмістіть всередині спального мішка чи теплої ковдри, яка його заміняє. Прослідкуйте щоб спальний мішок та все тіло потерпілого були розташовані чітко над поверхнею килимка.\nПідгорніть нижній край зовнішнього тенту поверх ніг потерпілого.\nЗагорніть правий бік потерпілого в тент.\nЗагорніть лівий бік потерпілого в тент.\nЗвільніть обличчя та дихальні шляхи потерпілого від тенту. Якщо потерпілий при свідомості — таким чином він зможе реагувати на вас, якщо ні — ви зможете контролювати його стан та дихання. У випадку сильного вітру та опадів цей крок можна пропустити, залишивши обличчя потерпілого під тентом, проте не забудьте подбати аби у подиху та конденсату був шлях для випаровування назовні.\nПісля пакування потерпілого по методу, описаному вище, він буде знаходитися у захисному коконі з чотирьох шарів, що захищатимуть його тіло від подальших втрат тепла через випромінювання, конвекцію, вітер, вологість, опади і контакт з ґрунтом. Таке пакування дозволить швидко зігріти його, та, якщо не повністю зупинити розвиток гіпотермії, то суттєво сповільнить його динаміку.\nСледующая публикация Обморожения\nПредыдущая публикация Гіпотермія: діагностика


Родинні зв'язки 2 сезон дата виходу, актори і сюжет - дивитись онлайн\nРодинні зв'язки 2 сезон дата виходу, актори і ролі та графік серій\nПрем'єра серіалу Родинні зв'язки 2 сезон призначена на 1+1 в кінці лютого. Що буде в серіалі Родинні зв'язки 2 сезон, і хто в ролях Родинні зв'язки 2 сезон - читай на Главреді.\nРодинні зв'язки 2 сезон / 1+1\nПрем'єра серіалу Родинні зв'язки 2 сезон відбудеться 24 лютого на 1+1. Після напруженого першого сезону, глядачів чекає не менш емоційне і серйозне продовження серіалу Родинні зв'язки.\nЩо буде в серіалі Родинні зв'язки 2 сезон, хто зіграв в ролях, і який графік виходу серій - читайте на Главреді.\nСім'ю Ісаєвих, чиє життя нарешті налагодилося, знову чекають складні випробування.\nРодинні зв'язки 2 сезон - сюжет\nХоч Марія зустрілася з рідною дочкою Настею, а чоловік прийняв її непросте минуле, до якогось поняття щастя ще далеко.читайте такожПроти течії 2020 - дата виходу, актори і сюжет\nЗахищаючи від недобросовісного забудовника інтернат, в якому виросла, головна героїня, Марія Ісаєва ризикує кар'єрою і не здогадується, що її життя висить на волосині. Вона бореться не тільки за справедливість, але і за свою сім'ю – не так просто примирити щойно знайдену старшу дочку з молодшими дітьми.\nА в цей час, чоловік Ісаєвої не придумав нічого кращого, ніж вирішувати свої проблеми на роботі, приймаючи допомогу безмежно закоханої в нього небезпечної жінки. Все йде до того, що йому доводиться проводити з нею ночі. Марія могла б подолати всі труднощі, але грунт з-під ніг вибиває неймовірна зустріч з її минулим, яке набагато гірше сьогоднішнього дня.\nРодинні зв'язки 2 сезон - актори і ролі\nОльга Арнтгольц - Марія Ісаєва;\nОльга Когут - Елеонора;\nАліса Лукшина - Анастасія Голубенко;\nОлексій Зубков - Станіслав;\nСергій Фролов - Петро Ісаєв;\nКіра Подільська - Влада;\nОльга Кияшко - Віра;\nГалина Корнєєва Галина Степанівна Жукова;\nОлег Коркушко - Сергій, хлопець Насті;\nДанило Мирешкин - Олександр, адвокат.\nІрина Кудашова - епізод;\nРодинні зв'язки 2 сезон графік виходу серій\nУ серіалі родинні зв'язки 2 сезон 8 серій - вони будуть показані з 24 по 27 лютого - по 2 серії за день о 20:45 на 1+1\n1 серія - 24 лютого - 20:45;\n2 серія - 24 лютого - 21:50;\n3 серія - 25 лютого - 20:45;\n4 серія - 25 лютого - 21:50;\n5 серія - 26 лютого - 20:45;\n6 серія - 26 лютого - 21:50;\n7 серія - 27 лютого - 20:45;\n8 серія - 27 лютого - 21:50.\nРодинні зв'язки 2 сезон дивитися онлайн трейлер:\nВсі серії 2 сезону Родинні зв'язки будуть виходити на 1+1. Також, подивитися онлайн Родинні зв'язки 2 сезон можна на Главреді.\nновини шоу бізнесу серіали 1+1 Родинні зв'язки 2


Апеляцію у справі генерала Назарова суд розгляне через три місяці – адвокат\n20 Червень 2017, 13:34\nАпеляційний суд Дніпропетровської області наприкінці вересня розгляне скаргу генерала Віктора Назарова, якого суд першої інстанції визнав винним у службовій недбалості в справі про загибель 49 українських військових в літаку Іл-76, збитому сепаратистами на аеродромі під Луганськом у червні 2014 року. Про це 20 червня повідомив захисник потерпілих, адвокат Віталій Погосян.\nЗа його словами, на засіданні 29 вересня будуть розглядати апеляційні скарги Віктора Назарова, його захисника і представника Міністерства оборони України.\nЯк повідомив у коментарі Радіо Свобода Віталій Погосян, такі терміни розгляду апеляції пов’язані з періодом відпусток у судах.\n«Зараз пора відпусток, і ми не можемо заборонити суддівській колегії йти у відпустку. Тому, ймовірно, призначили на вересень, щоб усі були в зборі. Ми ставимось до цього з розумінням. Сторона захисту Назарова попросила час для ознайомлення зі справою до 1 червня, тільки з 1 червня апеляційна скарга пішла до суду, а могла трохи раніше, тому вийшла невеличка затяжка», – сказав Віталій Погосян.\nЧи потрібні Україні спеціальні суди для військових?


Головна » Піцерія "Марконі"\nпроспект Миру 30А\nФетучіні Де поїсти\nДля любителей піци\nРесторани для для ділових зустрічей\nДе вивити кави у Чернігові\nВідгуки про Піцерія "Марконі"\nсмачна піца тільки не знаю чому але на другому поверсі піца смачніше .. (напевно через різних кухарів)\nГарне, затишне місце зі смачною їжею. Пристойний вибір піц. Обслуговують досить швидко.\nЦіни вищі середнього.\nБуває,що доводиться довго чекати офіціанта.\nЗазвичай людно. Голосно грає музика.\nНормальна піцерія щоб зайти швидко перекусити, заклад дуже схоже на фастфуд і за смаковими якостями і по сервісу\nДуже подобається цей заклад. Ходив в Марконі коли вони були в іншому приміщенні. Готують тут дуже смачно. рекомендую\nТут смачна піца та привітний персонал. Найулюбленіша піца "марконі". Ії підпалюють перед клієнтом і вона горить декілька секунд. А ще вона дуже смачна. Тут гарні коктейлі та смачні салати, можна замовити вино чи пиво. Вибір великий.\nЛюблю це піцерію міста, за стільки років постійно високу якість страв, гарне обслуговування. Подобається, що вони рухаються вперед і додають нові страви і інтер'єр оновлюють, скатертини надають затишок ... але правда були моменти коли, діти встаючи мало не упустили все тарілки на підлогу ... а в цей раз порадували новинки - нові піци дуже і дуже смачненькі, раджу !!!)))\nСмачна їжа, гарне обслуговування\nГарне обслуговування, смачна і ситна піща.сделанний замовлення подають у максимально короткі срокі.цени, як для Чернігова, дуже навіть прийнятні)))))\nПіца мені тут завжди подобалась та подобається, та останнього разу замовив піцу, а вона виявилась дууууууже гострою, хоч би хто попередив\nНепогане місце. Нічого особливого. Сервіс непоганий. Завжди йдуть на зустріч в плані сервісу.\nЦіни демократичне швидке обслуговування, мінус тільки що іноді приносять підгорілу піцу. Пару раз був помічено що до чаю і кави не подали нам цукор\nУ Марконі заходимо кожен раз коли буваємо в Чернігові.\nГотують нормально, але не все!\nЗамовлення принесли в обіцяний час,\nМінуси кави не смачний і багато страв просто розчарували ...\nПіца поки смачна!\nКраща піцерія міста. Твір тіста з начинкою - фантастика, а антураж - шикарний. Радує наявність живого папужки. Варто відзначити сервіс, який на висоті, хоча їжу чекати іноді трохи довго. В цілому, я залишаюся при своїй думці, що це одне з кращих закладів міста)\nМарконі це місце з дуже затишною обстановкою, це місце зі смачною їжею, це те місце куди можна прийти з родиною, з друзями, з співробітниками і завжди залишитися смачно нагодований і з хорошим враженням. Гарне обслуговування, смачна кухня, і затишний інтер'єр- це вас чекає в Марконі\nМарконі в Чернігові.\nЄ в центрі пр.Миру, є на ул.Рокоссовского.\nДо слова, назва одне але, якості їжі дуже різні, як і персоналу.\nМарконі в центрі міста-сподобався.\nПріоритет-піцца.Разнообразіе їжі-на рівні хорошої піццеріі.Особенно радує піца "Дьяболо" -гостра, майже завжди зі свіжим гострим перцем.По бажанні клієнта, кухня зробить тісто підсмажені до хрустяшкі і тонким.\nЗамітка: -В вихідні та святкові дні-довго чекати замовлену їжу.\nСмачна кухня. Красивий інтер'єр. Є кімната для перекуру в зимовий період. Ціни трохи вище середнього.\nНічого огидного, поганого немає в цьому завіденіі. Але сама піца посередня, було не раз що піцу виносять холодну. Але і ціни прийнятні\nСмачна піца. Затишна обстановка. Гарний сервіс.\nГарне місце, смачна кухня. На вихідних багато людей, тому зачасту замало місця.\nЧудова піцерія. Спокійна, затишна атмосфера. Швидке і ненав'язливе обслуговування. Піца дуже смачна, коктейльчик для дружини був гарний і, за її словами, смачний. Рекомендую.\nСмачна піца, швидке обслуговування, привітні офіціанти, затишна атмосфера\nМарконі - одна з перших Чернігівських піцерій. Через десятиліття піца залишається дуже вкуссной. Так само можна виділити великий вибір страв у меню і швидке обслуговування. Є бонуссная програма - повертають 10% від чека на бонуссний рахунок через їхнє додаток.\nЦіни 50/50, одне тільки обурює те що на столі у офіціантів стоїть клітка з папугою. Мені його дуже шкода бо постійно грає музика, у нього колонки над головою. Я за те щоб його перенесли у спокійне місце, це просто знущання .....\nЧемно зустріли, швидко принесли замовлення. Атмосфера затишна.\nМережа піцерій Марконі вже давно завоював серця молоді Чернігова. Є все що потрібно - смачна піца, холодні і гарячі :) напої і великі телевізори! Грає музика - життя б'є ключем! Персонал швидко справляється із замовленнями, що дуже радує. Марконі - це одне з тих місць, де можна посидіти з компанією старих друзів і чудово провести час\nНаше улюблене місце, персонал хороший і терплячий, хорошое місце для сім'ї\nЖахливий коржик, прісиранний російським сиром . Це не піца точно\nСмачна піца, але тільки коли гаряча. Підноси для піци вже давно пора відправити до печі на дрова!!! Жахливі. Офіціанти часом занадто гучно спілкуються між собою.\nPub "Cash" ("Паб Кеш")


НОВЕ ВВЕДЕННЯ TEGSEDI НА HATTR - НОВИЙ ЛІКАРСЬКИЙ ЗАСІБ - 2021\nНове введення Tegsedi на hATTR\nЯк і для чого використовується Тегседі?\nТегседі вводять підшкірно у вигляді розчину для ін’єкцій, який використовується для лікування дорослих пацієнтів із полінейропатією 1 або 2 стадії внаслідок спадкового транстиретинового амілоїдозу (hATTR).\nПри спадковому транстиретиновому амілоїдозі амілоїди накопичуються в нейрональній тканині - в результаті пошкоджуються нерви. На 1 стадії захворювання пацієнт все ще може ходити без допомоги, на 2 стадії він має обмежені можливості ходьби і потребує допомоги. Крім того, існує стадія 3, коли пацієнти hATTR більше не можуть ходити і перебувають на інвалідному візку.\nTegsedi вимагає рецепта, і його повинен призначати лише лікар, який має досвід лікування hATTR.\nTegsedi доступний у вигляді розчину для підшкірних ін’єкцій у попередньо наповнених шприцах, що містять 284 мг інотерсена. Виробник Akcea Therapeutics Germany GmbH рекомендує тижневу дозу (щотижня в той же день) однієї ін’єкції. Кращі ділянки для ін’єкцій - живіт, стегна та надпліччя.\nПершу ін’єкцію слід робити під наглядом кваліфікованого медичного працівника. Наступні ін’єкції можуть самостійно вводити пацієнти або доглядачі після відповідного навчання.\nРозчин для ін’єкцій повинен мати кімнатну температуру перед ін’єкцією. Для цього шприци потрібно вийняти з холодильника принаймні за 30 хвилин до використання. Інші методи нагрівання не можна використовувати.\nTegsedi не слід вводити в рубці, татуювання, хворі або пошкоджені ділянки шкіри.\nЯк працює Інотерсен?\nІнотерсен - це 2'-О-2-метоксиетил (2'-МОН) фосфоротіоатний антисмисловий олігонуклеотид (ASO). Цей нуклеотид пригнічує синтез транстиретину (TTR) у людини. Інотерсен селективно зв'язується з РНК-месенджером TTR (мРНК) і, таким чином, викликає деградацію як мутованої, так і мРНК TTR дикого типу (нормальної). Як результат, запобігається синтез білка TTR в печінці та його виведення в кров. Це призводить до значного зниження рівня мутантів та білків TTR дикого типу.\nTTR є білком-носієм для білка 4, що зв’язує ретинол (RBP4), основним носієм вітаміну А (ретинолу). Тому слід очікувати, що зниження плазмового ТТР також призведе до зниження рівня ретинолу в плазмі (до нижчої за нормальну нижню межу). Щоб зменшити потенційний ризик очної токсичності через дефіцит вітаміну А, пацієнти Інотерсену повинні отримувати пероральні добавки приблизно 3000 МО вітаміну А на день.\nВивчення ситуації Тегседі\nОсновне дослідження було розроблене як багатоцентрове, подвійне сліпе, плацебо-контрольоване дослідження NEURO-TTR і включало 172 пацієнтів, які проходили лікування hATTR з пошкодженням нервів на 1-й або 2-й стадії. Суб'єкти отримували 284 мг инотерсена у вигляді підшкірної ін'єкції раз на тиждень. Період спостереження складав 65 тижнів лікування. Пацієнтів випадковим чином розподіляли до групи інотерсена або плацебо у співвідношенні 2: 1. Були дві первинні кінцеві точки ефективності, оцінені за стандартними шкалами:\nзміни в пошкодженні нерва, виміряні за модифікованою оцінкою порушення нейропатії + 7 (mNIS + 7)\nзміни в якості життя, оцінені за допомогою опитувальника Norfolk Якість життя - діабетична нейропатія (Norfolk QoL-DN).\nПацієнтів стратифікували за стадією захворювання (стадія 1 проти стадії 2), за мутацією TTR (V30M проти не-V30M) та після попереднього лікування тафамідисом або дифлунісалом (так проти ні).\nДослідження показує, що Тегседі перевершує плацебо. Після 15 місяців лікування значення mNIS + 7 погіршувалось у меншій мірі при застосуванні Тегседі (приблизно 11 балів), ніж при плацебо (приблизно 25 балів). Якість життя знизилася приблизно на 4 бали у пацієнтів, які отримували терапію Тегседі, порівняно з приблизно 13 балами у групі плацебо.\nПобічні ефекти Тегседі\nНайпоширеніші побічні ефекти включають реакції на місці ін'єкції та нудоту та блювоту, головний біль, лихоманку, озноб, периферичні набряки, свербіж, висип, анемію, тромбоцитопенію та еозинофілію.\nТегседі не можна вводити, якщо у вас підвищена чутливість до активної речовини або будь-якої з допоміжних речовин. Крім того, ліки не можна застосовувати пацієнтам із наступними проблемами:\nКількість тромбоцитів <100 x 109 / л\nСпіввідношення білка креатиніну в сечі (UPCR) ≥ 113 мг / ммоль (1 г / г)\nрозрахункова швидкість клубочкової фільтрації (eGFR) <45 мл / хв / 1,73 м2\nважкі порушення функції печінки\nДіти та молодь до 18 років.\nКількість тромбоцитів слід контролювати кожні два тижні під час лікування Тегседі та протягом восьми тижнів після припинення лікування.\nФерменти печінки слід вимірювати через чотири місяці після початку прийому Тегседі і щорічно, або частіше, якщо це клінічно показано, для виявлення дисфункції печінки.\nПацієнтам слід доручити негайно звернутися до лікаря, якщо у них спостерігаються незвичні або постійні кровотечі, такі як петехії, спонтанні синці, субкон’юнктивальні кровотечі та носова кровотеча, а також скутість шиї або незвично сильний головний біль.\nОсобливу обережність слід проявляти під час лікування:\nодночасне застосування антитромботичних препаратів, інгібіторів агрегації тромбоцитів або ліків, які можуть знизити кількість тромбоцитів\nодночасне вживання нефротоксичних препаратів та інших препаратів, які можуть погіршити роботу нирок\nІсторія важких кровотеч\nЯкщо у вас знижений нічний зір або нічна сліпота, постійно сухі очі та повторні інфекції очей, рекомендується офтальмологічна консультація. Те саме стосується, якщо рогівка потовщена і запалена або має виразки та перфорації.\nЖінкам дітородного віку слід застосовувати ефективні засоби контрацепції під час прийому Тегседі. У разі незапланованої вагітності прийом Тегседі слід припинити.\nДетальніше про цей препарат можна знайти в цій інформації для медичних працівників.\nІнформаційний лист про інгібітори SGLT-2\n2021 © https://doctorlundquist.com Нове введення Tegsedi на hATTR


Скількі РОКІВ живуть Хом'як? – Ч. 3 | vidpo.net\nЗовні Білоног хом'ячкі Схожі на лісовіх и Польових мишей Старого світу и біологічно заміняють їх у відповідніх ландшафтах Нового світу, де місцевіх відів підродіні мішачіх Немає (крім завезених Вже в історичний годину будінковіх мишей и щурів). Довжина тіла 8-17 см, хвоста 4-21 см. Маса дорослих звірків 20 – 60 р. Забарвлення хутра на спіні и боках різна, альо черевна сторона и лапи Завжди чисто білі.\nУсього амеріканські систематики розрізняють 55 відів белоногих хом'ячків, группіруеміх в 5 підродів. Пошірені смороду від Аляски и Лабрадору до півдня Центральної Америки, и один вид пронікає в Південну Америку. Поселяються смороду переважно в лісах и заростях чагарника. У гори піднімаються до 4000 м – до верхньої Межі субальпійського (чагарникових) пояса. Активні Головним чином Вночі.\nДень проводять у гнізді Із сухої трави, влаштованому в неглібокій норі Під хмізом або в дуплі.\nБілоног хом'ячок (Peromyscus leucopus) i кілька інших відів цього роду повно вівчені в природі. Поіх способу життя відані об'ємісті монографії ї чісленні Статті. У лісовіх умів з достатком корму у вігляді села насіння и горіхів, фруктів, ягід, грібів и комах індівідуальній ділянку шкірного Білоног хом'ячка, або парі, Дуже невеликий. Площа Його 0,05-0,3 га, причому сусідні ділянкі нерідко однозначно перекріваються. Розмноження приурочено до північніх районах до теплої половіні року, альо за сприятливі погодніх умов воно НЕ перерівається Цілий рік. На відміну від переважної більшості відів мішоподібніх грізунів, Білоног хом'ячок и Багато інших відів цього роду живуть постійнімі парами. Самець не залішає самку після появи молодняка, а чекає Нової возможности продовжіті РІД за участю обраніці. Вагітність тріває 3-4 тижні. В одному віводку Може буті 1-9 новонароджених, альо частіше Всього 4. Пріблізно через Місяць молоді Хом'як стають самостійнімі, а в півтора місяці, галі не змінівші хутро на доросли наряд, Вже можут розмножуватіся.\nАльо найчастіше, досягнувші трімісячного віку, грізуні пріступають до «Створення сім'ї». Трівалість життя в природі – до двох РОКІВ, альо Більше половини звірків, Що Вже стали самостійнімі, гине від неспріятлівіх умів, хіжаків або хвороб. Особливо незначні шанси на виживаності мают віводкі, Що з'явилися до осені. Одного разу перезімувалі хом'ячкі можут потім прожити 2-3 роки. У неволі смороду живуть Майже 6 РОКІВ.\nРізні види белоногих хом'ячків Дуже широко використовуються в ЯКОСТІ лабораторних тварин для медичних, фізіологічніх, генетичних та екологічних експеріментів. Ці грізуні Досить невімогліві до великого простору, корму и світлу. Смороду легко розмножуються круглий рік, даючі до 10 віводків по 4-5детенішей.\nКарлікові Хом'як (РІД Baiomys) – Самі дрібні з мішоподібніх грізунів Нового Світу. Довжина їх тіла 5-8 см, хвіст Трохи коротше. Маса дорослих екземплярів НЕ перевіщує 7-8 м. Зазвічай смороду сірувато-корічнюваті Зі спини и світлі знизу. Карликовий хом'ячок Тейлора (Baiomys taylori) Поширення в Арізоні, Техасі та на півдні до Центральної Мексики, у Південній Мексіці и Центральній Амеріці до Нікарагуа; а на островах Кюрасао и Аруба – Baiomys hummelincki. Звірята живуть звичайна Серед вісокої густої трави або в лісах на трав'янистих узліссях и галявінах. Під сплетення трав розташовується мережа стежок, прокладеніх цімі грізунамі. У невеликих поглиблення Під Захист куща або каменю влаштовується гніздо. У харчуванні карликових хом'ячків переважають рослінні годуй (насіння и Пагоня трав), альо Значне Місце годинами відводиться кож и Комаху. Ці звірятка Активні в темний годину доби. Індивідуальна ділянка у хом'ячка Тейлора має радіус близьким 30 м. Зазвічай на одному гектарі мешкає близьким 15-20 особин.\nРозмноження з різною інтенсівністю тріває Цілий рік. Через 20 днів вагітності самка проводити на світ 1-5 дітінчат (частіше 3). У природі в рік Може буті Більше 10 віводків. У неволі одна самка за 202 Дні дала 9 пріплодів. Новонароджені Щодо Великі: Коженна має масу близьким 1 м. Під годину вигодовування дітінчат самець залішається з родиною и навіть доглядає за дітьмі, Що взагалі не характерно для мішоподібніх грізунів. Через 20 днів молоді стають самостійнімі и залішають батьківське гніздо. У 10 тіжнів молоді самці и самки здатні до розмноження. Карлікові Хом'як Дуже добре живуть у неволі, Майже відразу ж стають ручними й не кусаються. Можут жити великими групами.\nХом'ячкі альтиплано (РІД Eligmodontia) отримавших Назв завдякі пріуроченості до сухих вісокогірніх рівнінах Анд. Зовні ці грізуні Схожі на піщанок або мишей и щурів з добро опушеним хвостом. Довжина тіла 8-17 см, хвіст пріблізно Такої ж. Хутро корічнювато-жовтуватіх тонів, густий и м'який. Черевна сторона або хоча б горло и грудей чисто білі.\nМешкають від півдня Болівії й півночі Чилі в Андах на вісоті 4000-4600 м, Головним чином на скелястіх и кам'яністіх ділянках. Активні Вночі. Протяг зими звіркі НЕ подаються ознайо своєї діяльності, можливости, смороду впадають у сплячку.\nХарчуються в значній мірі Комаху. Один із самих звичайна відів – Eligmodontia elegans – не ріє Власний нір, а влаштовує гніздо Серед каменів або в чужих притулку, віганяючі нерідко первісного хазяїна. Бувають випадка проникнення хом'ячків альтиплано в будівлі людини, альо житла людей занадто рідкісні в такому вісокогір'ї.\nКраще Всього набуваті молодих хом'яків. Смороду лігши переносячи зміну обстановки, швідше пріручаються и віявляють Великі здібності до дресірування. Дерло Ніж купуваті звірків, слід порадітіся з любителями Зі стажем, дізнатіся, Як їх утрімуваті и чім годуваті, прочітаті спеціальну літературу.\nНабуваті слід Вже вміє самостійно харчуватіся хом'ячка – джунгарського, Наприклад, у віці двадцяти днів можна відокремлюваті от Батьків. При віборі, щоб візначіті стан здоров'я майбутнього Вихованця, слід насамперед звернути УВАГА на Його Зовнішній Вигляд и поведінку. У здорової тварини швидка реакція, шерсть щільно прілягає до тіла, гладка, без голих плям на місцях, які зазвічай покріті волоссям, очі бліскучі, Живі, дихання без хріпів и свисту.\nПотім, щоб візначіті ступінь вгодованості, звірка беруть в руки и обмацують у нього грудну мускулатуру, оглядають клоаку (волосяний покрив Навколо неї не винен буті зліпнувся від калу). Набуваті звірків в'яліх, з тьмянімі очима, худіх, з віпірають ребрами або оголеними ділянкамі на Тулуб, зазвічай покриттям волоссям, не Варта – все Це говорити про ті, Що тварина нездорово. Пам'ятайте, Що найважлівіше – покупка здорової тварини. Набуваті звірків Найкраще вдома або в зоомагазіні, Ніж на ринку. Це більшою мірою гарантує, Що ві НЕ прідбаєте тварина з прихованим дефектами.\nНайкраще для перевезення хом'ячків корістуватіся спеціальнімі транспортними (переносними) клітінамі. Смороду найбільш зручні, оскількі розмірі и форма їх залежався від величини тварини, виду транспорту и відстані. Клітка повинна буті компактний, альо НЕ тіснім І не надто великий. Транспортуваті звірків кращє поодінці, щоб НЕ травмуваті їх. Хом'ячок и так буде шокованій переїздом, тому постарайтеся не завдаваті йому інших емоційніх травм. Це захист Його от подалі захворювань. Прінісші тварин додому, дайте йому відпочіті в переносному клітці, не турбуючі нічім.\nОзнака захворювання Хом'яка\nХом'ячкі є переноснікамі збудніків ряду інфекційніх захворювань, небезпечних и для людини. ЯКЩО ві прідбалі хом'ячка в зоомагазіні – вам нема Чого боятися. Усіх тварин там строго перевіряють. Хом'ячкі, Придбані зовсім недавно, галі не встіглі повіріті в добрі намірі своїх власніків, агресівні, альо після трівалої Спільного жіття в суспільстві людей стають ручними. Влітку можна побачіті, Як дітлахі вігулюють своїх віхованців, дають побродіті їм Серед вісокої трави, поласуваті нею. Хом'ячок Може втекті и провести Деяк годину на природі або в підвалі Будинку. ЯКЩО знайдете Його, не поспішайте оселяє на колішнє Місце.\nНайкраще показати хом'ячка ветеринарного лікаря, здати на аналіз Його віпорожнення. Може буті, лікар НЕ зможите сказаті Щось певне, особливо, ЯКЩО з годині заражене пройшло не так Вже Багато годині и Зовнішні ознайо галі не дали про себе знати. У такому випадка кращє 6-8 днів поспостерігаті самим за тварин.\nЯскраво віражені ознайо захворювання у хом'яків:\nпроявляє агресію, не властіву Його характером;\nлежить Із заплющенімі очима;\nхутро Здається злегка волога;\nхутро при легкому Дотик легко віпадає;\nутворення на шкірі віразок;\nтремтить дрібнім тремтінням;\nЧастій сухий або рідкій стілець;\nпрісутність дрібніх кровосисні (бліх, вошей).\nХворов тварина прагнем усамітнітіся, сховатіся, відлежатіся. У Деяк випадка хом'якові за допомог ветеринарного лікаря можна Допомогті, альо, Як правило, спрацьовує закон: тварина НЕ хворіє, тварина помірає.\nЯКЩО ві впевнені, Що інфекційного захворювання взяти нізвідкі, альо стілець тварини віклікає заклопотаність, дайте хом'якові сиру картоплю – в ньому є крохмаль. Для Досягнення більшого ефекта дайте погризти йому очищень корінь калгану або кірку граната. З медичних препаратів можна порадіті фталазол (ВІН закріплює) i етазол (знімає запалений) по 1/8 таблетки 2 рази на день. У невелика кількість води можна Додати 2-3 краплі марганцевокислого калію (марганцівкі) до утворення злегка Рожев Розчини.\nПідкладайте в клітку до хом'якові гілочкі дерев або дерев'яні паличка, не захоплюйтеся м'якою їжею для тварини. Для Його різців Потрібна робота, інакше Зубі почнут рости, и Хом'як Може померті від голоду.\nЦе захворювання організму, Що вінікає в результаті нестачі або відсутності в кормах мінеральних солей и вітаміну D, а кож от Порушення діяльності залоз внутрішньої секреції. Як правило, рахіт найчастіше Буває у молодняку, особливо в зимовий час при недоліку Сонячних променів.\nЛікування: Хворов тварин поміщають у чисте, світле приміщення; всередину дають по 1-2 краплі тривитамина або Трівіта в день. Дуже корисне опромінення кварцовою лампою по 10-15 хвилини Протяг 10-15 днів.\nЗахворювання органів травлення вінікають внаслідок неправильного годування або трівалого переохолодження, а кож на грунті інфекції.\nЛікування: У Першо Черга треба очистити шлунково-кишкового тракт тварини. З цією метою дають всередину столову ложку вазелінового або касторового масла, а потім біоміцін, сінтоміцін, левоміцетін, фталазол або ентеросептол по 1/3 таблетки 2 рази на день; Як Пітт – слабо-рожевий Розчини марганцевокислого калію або МІцний чай; при запорі – вазелінове або касторової олію.\nЗахворювання органів дихання – запалений верхніх діхальніх Шляхів и легенів – бувають при переохолодженні організму, знаходженні на протязі.\nЛікування: Насамперед потрібно Створити для тварини хороші Умови утрімання; Із лікувальною метою застосовують сульфаніламідні препарати.\nГлисти ведуть паразитарних спосіб життя в тілі тварини и людини. Безсумнівно, прісутність їх шкідліво для тварин, так Як глистів поглінають пожівні речовіні и можут віклікаті віснаження організму.\nЯкі є сайти про погоду?\n« Як в домашніх умовах законсервувати кукурудзу?\nЩо таке флеш-карта? »


Одинокі батьки: покладайтеся на Бога\nЧи ви покладаєтеся на Божу допомогу у вихованні дітей?\n«Коли чоловік покинув мене з дітьми, я благала Бога про допомогу. І він відповів на мої молитви. Нам ніколи не бракувало найнеобхіднішого. Бог не лише допомагав нам, але й показував, як діяти» (МАКІ, ЯПОНІЯ).\nУ ТЕПЕРІШНЬОМУ світі люди мало думають про Бога. Проте наш Творець цікавиться нами і прагне, щоб ми мали щасливе життя. Це видно з його слів, записаних в Ісаї 41:10: «Не бійся, з тобою-бо Я... Зміцню Я тебе, і тобі поможу».\nУ попередній статті йшлося про благотворний вплив високих моральних норм, які Бог виклав у своєму Слові, Біблії (2 Тимофія 3:16). Однак Біблія не лише дає нам керівництво. З неї ми дізнаємось про чудову особистість Бога і те, як сильно він нас любить. Ось чому багато християн, які виховують дітей,— чи то самі, чи разом з подружнім партнером,— змогли відчути на собі Божу великодушність, бо керувалися в житті біблійними принципами.\nРоберт (Австрія): «Бог Єгова є кращим батьком чи матір’ю, ніж будь-хто з нас. Він знає, чого потребують наші діти і як їх захистити. Тому ми з донькою часто молимося до нього».\nАюса (Японія): «Я дуже радію, коли бачу, як син виявляє впевненість у підтримці Єгови. Нерідко син каже: “Єгова з нами, тож усе буде добре”».\nКрістіна (Італія): «Коли мені не під силу впоратися з якимись труднощами, я молюся до Єгови і кладу на нього всі свої турботи. Мене відразу огортає внутрішній спокій, адже я знаю, що ніхто інший не вирішить мою проблему ліпше».\nЛорентін (Франція): «Я одинока мати, але можу впевнено сказати, що Єгова мене благословляє. Він справді приходить на порятунок знедоленим і дітям, які не мають батька чи матері».\nКейко (Японія): «Бог безсторонній. Він ніжно дбає про всі сім’ї, чи то повні, чи то неповні» (Дії 10:34).\nІсус, який досконало наслідував Бога у вияві співчуття і турботи про людей, сказав: «Прийдіть до мене, всі струджені та обтяжені, і я відсвіжу вас... Тому що я лагідний та смиренний... знайдете відсвіження для своїх душ» (Матвія 11:28—30). Безсумнівно, Ісус та його небесний Батько, Бог Єгова, дбають про нас і прагнуть, щоб ми почувались захищеними. У Псалмі 34:9 говориться: «Скуштуйте й побачте, який добрий Господь». Бог хоче, аби ви переконались у дієвості його порад і в тому, що він щиро зацікавлений у вашому благополуччі. Чи ви відгукнетесь на таке батьківське заохочення від Бога?\nМене зворушував приклад мами\n«Хоч би якою зайнятою чи втомленою була мама, вона завжди знаходила час помолитися зі мною перед тим, як я лягала спати. Її молитви допомогли мені усвідомити, що Бог Єгова може бути моїм другом» (Аманда, США).


Глава 11 «Невинно\nпролита кров волає до Бога про помсту…»\n«Невинно пролита кров волає до Бога про помсту…»\nКозацька війна 1630 року — Переяславська війна — названа гетьманом Станіславом Конєцпольським «Переяславською комедією», насправді ж за своїми наслідками більше скидалась на трагікомедію: з обох боків численні людські жертви і, так само для обох сторін, відсутність відчутних політичних здобутків по її завершенню.\nЧисельно збільшене реєстрове козацьке військо, спільно з менш фартовими, але від цього не менш потрібними Речі Посполитій у скрутну годину козаками-«випищиками», взяло активну участь у Смоленській війні 1632—1634 років. Утім стрімке зростання чисельності козаків уже не могла замортизувати лише одна зовнішня війна. І чимало запорожців, котрі не були закликані під королівські стяги, шукали собі небезпечного «козацького хліба» у морських виправах, вміло майструючи швидкохідні козацькі чайки та відверто нехтуючи відповідними заборонами військового командування Корони Польської, внесеними до договорів 1625 та 1630 років.\nЗрозуміло, що таке самоуправство козаків неабияк дратувало королівську владу. Навіть більше того, змушувало до вжиття превентивних заходів, які б не дозволили козацькій стихії вкотре вихлюпнутись із відверто завузького річища, відведеного для нього коронними державними мужами. Але наскільки неадекватними були ці самі річища і превентивні заходи та, й взагалі, урядова політика щодо розв’язання «козацької проблеми» з усією жорстокою безжальністю засвідчили криваві 30-ті роки XVII століття.\nКоротке життя Кодацької твердині\nСпроба старшого козацького реєстру Івана Кулаги-Петражицького на козацькій раді 1632 року, у відповідності з досягнутими з королівською владою домовленостями, втримати неспокійних запорожців від походів на Чорне море коштувала йому життя.\nТак само безрезультатними виявились і намагання місцевої королівської адміністрації та командирів коронних військ в Україні змусити козацтво до демонстрації покори. Ще навесні 1631 року при спробі коронних військ вибити козаків із Ніжина, оскільки там не було передбачено їх розквартирування, там спалахнув справжній бій. У ньому, згідно донесень московських лазутчиків, загинуло до півтори тисячі жовнірів.\nЩе більш вибухонебезпечна атмосфера запанувала у східних воєводствах Речі Посполитої по завершенню Смоленської війни та поверненню з неї на батьківщину багатотисячних козацьких військ.\nДля того, аби упередити черговий вибух козацького повстання, вальний сейм 1635 року ухвалив цілий ряд прямо таки драконівських постанов щодо розв’язання «козацької проблеми». Зокрема, на Подніпров’я вводилося кварцяне військо, що мало придушувати будь-які вияви непокори вже на момент їх зародження. Козацький реєстр скорочувався до 7 тисяч. Запроваджувалася смертна кара для тих козаків-реєстровців, які скомпрометують себе участю у бунтах або виявлять непокору коронному командуванню чи власній реєстровій старшині: «Якщо б хтось із реєстрових козаків виявився бунтівником і непослушним гетьманам нашим, або їх намісникам чи своїм старшинам, або ж виявився призвідцем чорної ради, той не лише мусить бути викресленим із реєстрової служби, але й покараний смертю».\nНа пропозицію Станіслава Конєцпольського (на той час уже номінованого на уряд великого коронного гетьмана) вальний сейм ухвалив рішення про спорудження над першим — Кодацьким — Дніпровим порогом фортеці, яка б відрізала Запорожжя від волості, перекривши в такий спосіб товариству шлях на Січ, ускладнивши доставку туди хліба і зброї та обмеживши вихід свавільних січовиків у зворотному напрямку — на Подніпров’я.\nСеймова постанова серед іншого гласила: «На березі Дніпра має бути збудований замок, що військовою силою, кінними і пішими людьми, військовою амуніцією буде достатньо забезпечений. А для його якнайшвидшого спорудження наша скарбниця має видати почергово сто тисяч польських злотих».\nГетьман Конєцпольський особисто опікувався спорудженням на правому березі Дніпра Кодацької фортеці. Керівництво ж інженерними спорудами здійснював французький військовий інженер (виходець з Нормандії) Гійом Левассер де Боплан.\nКодацька фортеця виросла на дніпровських берегах майже блискавично — упродовж березня-липня 1635 року було зведено її мури, а за ними розміщено залогу німецької піхоти на чолі з французьким офіцером полковником Жаном де Маріоном. Роль королівського комісара виконував польський шляхтич Пшияловський. Обидва начальники були креатурами коронного гетьмана Конєцпольського.\nЗгідно результатів археологічних досліджень, Кодацька фортеця височіла на пагорбі й мала вигляд чотирикутного земляного редуту, назовні якого виступали бастіони. Висота валів сягала двадцяти метрів. По периметру укріплення тягнулися 900 сажнів (близько 1850 метрів).\nЗ трьох боків її оперізував глибокий рів, а із західного боку стіни фортеці стрімко нависали над Дніпром. З південної, східної і західної сторін фортецю оточував глибокий рів. В дно рову було посаджено загострені добові кілки. З північного ж боку укріплення захисну мережу створила сама природа у вигляді високого й обривистого берега Дніпра, до того ж вкритого від самого низу до верху великим камінням. Крізь зроблений тут хідник можна було спуститися покрученою стежкою до Дніпра по воду. Південний бік фортеці, звернутий до степу, не мав природного захисту. Щоб утруднити тут підхід ворога (головним чином кінноти), широкою смугую були розкидані гострі металеві гаки.\nЗ бастіонів Кодацької фортеці у степ і на Дніпро дивилися жерла гармат. Фортеця спроможна була вмістити тисячу і навіть більше людей. Влітку 1635 року залога фортеці складалася з двох іноземних драгунських сотень, які несли службу на фортечних валах, звідки відкривалась панорама Дніпра і степу на десятки кілометрів навколо. Кінні команди драгунів патрулювали околиці, намагаючись не пропустити нікого з тих, хто намірявся втекти на Запорожжя, або ж ішов звідтіля на волость.\nУсередині укріплень були землянки для залоги, дерев’яний будинок і льохи для провіанту, склепи для пороху. Один з льохів слугував в’язницею, куди кидали затриманих у полі запорожців чи втікачів-селян.\nУтім, не менш блискавично, аніж Конєцпольський спорудив твердиню над Дніпром, запорожці сформулювали свою «відповідь» на її спорудження. Уже на початку серпня загін низовиків (швидше всього — «випищиків») під проводом отамана Івана Сулими рішучою нічною атакою захопив Кодак. За одними відомостями, під командою Сулими було 800 запорожців, за другими — близько трьох тисяч.\nГійом Левассер де Боплан у своєму «Описі України» стверджував, що свій напад козаки Сулими здійснили, нібито, спонтанно, повертаючись із морського походу на Запорожжя. Утім, зважаючи на розташування Кодацької твердині на першому, верхньому Дніпровому порозі, вона аж ніяк не перешкоджала стомленому морською виправою товариству безперешкодно допливти до Січі. Інші, відомі дослідникам, джерела також ніяк не свідчать про випадковий характер козацького штурму. Швидше за все, йшлося тут усе ж про заздалегідь сплановану товариством акцію.\nЗахопивши фортецю, козаки винищили геть усю залогу на чолі з її командиром. Порятувати життя вдалося лише п’ятнадцятьом жовнірам, котрі на момент штурму перебували у кінному дозорі в степу. Саму ж твердиню було зруйновано, боєприпаси забрано на Січ.\nЧинячи таке свавілля, запорожці, вочевидь, сподівалися, що великий коронний гетьман, задіяний у відбиранні від шведів міст в Інфлянтах, не зможе адекватно відреагувати на вчинену Речі Посполитій ганьбу. Утім, залишений коронним гетьманом в Україні в якості королівського комісара місцевий шляхтич, чернігівський підкоморій, а згодом каштелян і воєвода, відомий й авторитетний посередник у взаєминах православної Русі з королівською владою Адам Светольд Кисіль добре усвідомлював небезпеку розростання чергового козацького повстання. А тому доклав максимум зусиль до його швидкої локалізації та приборкання. Остерігаючись того, аби свавільний виступ Сулими не став сигналом до масштабнішого козацького повстання, здатного охопити всю Україну, Кисіль розробив план якнайшвидшої локалізації заколоту. Чернігівський підкоморій був переконаний, що коли б довелося чекати на прибуття з Польщі коронного війська — «ми б тут, на Україні, всі загинули».\nОтож останньому православному сенатору Речі Посполитої довелося вести справу таким чином, аби за відсутності в Україні коронних військ придушили виступ Сулими силами його ж побратимів, реєстрових козаків.\nРеєстровці, аби не провокувати урядові репресії — а до них якраз донеслись відомості про замирення зі Швецією та перспективи швидкого повернення коронних військ в Україну, на одному з Дніпрових островів оточили прибічників Сулими. За певними джерелами, у сутичці з сулимівцями реєстровці втратили до тисячі товаришів, перш ніж їм удалось ув’язнили бунтівного отамана та його вірних старшин.\nПісля цього на очах королівського комісара було спалено козацькі чайки, цілому ряду учасників виступу прямо на місці було «вуха обтято і на Гадяч вислано вали сипати», а ось отамана свавільців та кількох його найближчих сподвижників передали в руки королівській адміністрації.\nІван Сулима та ще четверо його товаришів за постановою сеймового суду були страчені у Варшаві (порятувати життя вдалось лише майбутньому лідеру чергового козацького повстання — Павлові Буту (Павлюку), помилуваного на прохання київського воєводи Томаша Замойського).\nА тим часом гетьман Конєцпольський заходився відновлювати Кодацьку твердиню. Оскільки виділені сеймом 1635 року кошти розійшлися, а нових асигнувань передбачено не було, гетьман вирішив скористатись із досвіду спорудження укріплень у часи великих литовських князів Олександра та Зиґмунда Старого. До всіх наддніпрянських міст і містечок було розіслано універсали з вимогою вирядити на будівництво замку певну кількість робітників з відповідним інвентарем, крім того, передбачалося збирання з королівщин необхідних продуктів харчування та матеріалів.\nУсі понесені витрати, згідно сеймової постанови, мали бути в майбутньому компенсовані. Для охорони працюючих на спорудженні міщан польний гетьман мав надіслати 500 драгунів, а їх утримання — забезпечити з неоплачених у минулі роки податків з Київського воєводства. Артилерію передбачалось перевезти з резиденції польного гетьмана, з Барської фортеці.\nУтім, ентузіазм Конєцпольського не був розділений старостами та державцями королівщин. Вони, по суті, проігнорували розпорядження коронного гетьмана, і внаслідок цього Кодацька фортеця так і залишилася лежати в руїнах аж до 1639 року.\nСлаветний Іван Сулима\nІван Сулима походив зі шляхетської родини. Народився майбутній славетний козацький отаман ще в останні десятиліття XVI ст. у селі Рогощі, що на Чернігівщині. Його батько, Михайло Сулима, що перебував на службі у магнатів Даниловичів, незадовго перед тим прибув на Сіверщину як «осадник нових земель».\nНа час свого сміливого штурму Кодацької фортеці Іван Сулима мав уже доволі поважний вік і був вельми заслуженим серед товариства козаком. Його сучасник, литовський канцлер Альбрехт Радзивіл, будучи свідком суду і страти Сулими у Варшаві в 1635 році, занотував до свого щоденника, що теперішній призвідця бунтів свого часу навіть отримав від Папи Римського Павла V Борґезе (1605–1621) золотий медальйон із його портретом. Подарунок же козаку Папа зробив, нібито, за те, що у морському поході проти османців той здобув турецьку галеру, захопивши в полон триста турецьких воїнів, яких і відправив до Риму.\nЗважаючи на логіку звичних морських виправ запорозьких козаків, важко зрозуміти, яким чином зворотній маршрут в Україну проліг через Апеннінський півострів. Швидше за все епізод з дарами Папі Римському, якщо і мав місце, то був пов’язаний, вочевидь, з якимось повстанням невільників на турецькій галері, організованому Сулимою (так як це було, наприклад, раніше з відомим козацьким отаманом Самійлом Кішкою).\nПро участь же Сулими у виправах запорожців на Чорне море документи згадують чимало раз — під 1621, 1628, 1633, 1634 і 1635 роками. Десь між 1621 та 1628 роками Іван Сулима якраз і встиг побувати у турецькому полоні.\nНа кінець 1620-х років Сулима короткий час згадується як гетьман реєстрових козаків. Проте найбільше йому слави приносять все ж морські походи — на місто Риза, Озівську фортецю (Азов) та інші.\nКрім того, раз-по-раз шляхтич-козак виступає в ролі управителя маєтностей Жулкєвських на Переяславщині. Володів також Сулима на Переяславщині декількома власними селами. Зокрема, за свою вірну службу отримав від Жулкєвських у власність села Лебедин, Кучаків і Сулимівку.\nУ середині квітня 1635 року запорожці під началом отамана Сулими здійснюють черговий похід на Чорне море, що завершився облогою Керчі. У поході участь взяло близько двох з половиною тисяч козаків, посаджених на півсотні чайок. І вже на зворотному шляху увагу запорожців привернула новозбудована Кодацька фортеця.\nПерш ніж кидатися на добре захищену твердиню, козаки провели належну рекогносцировку і розробили детальний план її здобуття. Частина козаків йшла до Кодака степом, а інша — просувалася Дніпром на чайках. На проведеній в околицях Кодака воєнній раді, де, крім Івана Сулими, бачимо чимало добре відомих уже з пізніших часів козацьких старшин — Павла Бута, Івана Сороку, Кіндрата Бурляя, було ухвалено рішення про нічний штурм фортеці. Це мало дозволити належним чином використати фактор несподіванки та вберегти товариство від зайвих жертв (адже на стінах фортеці встигли виставити навіть артилерію).\nВ ніч з 11 на 12 серпня раптовий нічний напад запорожців, в результаті якого частина козаків увірвалася через основний вхід, а частина — по приставних драбинах через бокові загородження, увінчався швидким здобуттям Кодака.\nВ ході допитів, які проводили у Варшаві зі застосуванням тортур, Іван Сулима та його товариші виправдовували свій вчинок тим, що вони, нібито, не знали, що Кодацька фортеця збудована згідно постанови сейму Речі Посполитої, а сприйняли її побудову як виявив самочинства німців, які її й обсаджували. Утім, такі аргументи не переконали суддів, які визнали козаків винними і засудили до принизливої смертної кари через четвертування (такий суворий присуд відповідав покаранню за зраду королю чи за віроломне вбивство, коли страта не могла бути «простою», а вимагала «срокгого каранья» — четвертування чи посадження на палю).\nСучасники подейкували, що після винесення вироку Сулима, буцімто, виявив бажання перейти на католицизм. Проте, цей крок не пом’якшив його участі.\nНатомість, Альбрехт Радзивіл стверджував, що «багато людей жалували Сулиму, що він, поконавши стільки разів ворога християнського, турка, і навіть не діставши ніколи рани в битвах з ним, мусить вмирати ганебною смертю. Сам король, уважаючи на недавні служби козаків в прусській війні, шукав способу для виправдання козаків, але судді не хотіли давати полегшення».\nСпочатку козацькому отаману стяли голову. Потім його тіло розрубали на чотири частини й порозвішували на різних боках міських мурів. «Сумне то було видовище…», — гірко констатував Радзивіл, розмірковуючи над змінністю фортуни і непередбачуваністю людської долі.\nПро сміливу авантюру українського лицаря, що змів з лиця землі королівську твердиню, поголоски поширилися цілою Європою. Цьому немалою мірою сприяла публікація у паризькій газеті «La Gazette». А вже згодом про нічний штурм Кодацької фортеці Іваном Сулимою європейцям розповів і її будівничий — французький військовий інженер й архітектор, картограф, історик і географ Гійом Левассер де Боплан.\nУкраїнський же народ відгукнувся на сміливий вчинок козацького отамана словами пісні:\n«…Не схотіли кляті ляхи\n„Гей, давайте, хлопці, зварим\nВражим ляхам пива!“\n…Війська вибили дощенту,\nКозацько-шляхетський рід Сулим зі смертю славетного отамана не обірвався. Його славу продовжили троє синів — Степан, Северин і Федір, котрі у Війську Запорозькому посідали впливові полкові і генеральні посади, а в роки козацької війни середини ХVІІ ст. взяли в ній активну участь. Більш далекі нащадки отамана Сулими обіймали впливові старшинські посади у Гетьманаті впродовж ХVІІ- XVIIІ ст.\nГійом Левассер де Боплан та його «Опис України»\nФранцузький військовий інженер й архітектор, картограф, історик і географ Гійом Левассер де Боплан (1600–1673) народився у місті Дьєпп, що на Півночі Франції, і походив зі шляхетського гугенотського (кальвіністського) роду Нормандії. Його батько Вільгельм Левассер був відомим у Європі гідрографом, математиком і картографом. Розширення прізвища «де Боплан» відбулось, вочевидь, після його першого одруження і вступу у володіння маєтком Боплан.\nУ 1616 році Гійом Левассер де Боплан поступив на військову службу до армії французького короля. Переважно опікувався виконанням різного роду інженерних робіт.\nНа початку 1630-х років, у часи франко-польського зближення, де Боплан на запрошення Станіслава Конєцпольського переїхав до Польщі в якості військового інженера-фортифікатора. Службу ніс переважно на українських землях, де самостійно або у співпраці з іншими інженерами керував спорудженням фортифікаційних укріплень у головній штаб-квартирі коронного гетьмані Барі (1631–1633 роках), замку в Бродах (1632–1633 роках).\nУчасть Станіслава Конєцпольського (як власне і самого де Боплана) у Смоленській війні 1632–1634 років дещо призупинила фортифікаційне облаштування східного прикордоння Речі Посполитої. Однак уже з 1634 року вона розгорнулася повною мірою.\nУ 1634 році де Боплан завершив роботи по фортифікаційному укріпленню Нового Конєцполя (на теренах Східного Поділля, поблизу Ольвіополя) та Кодацької фортеці над Дніпром, на побудову якої гетьман Конєцпольський вклав значні власні кошти й особисто уважно стежив за їхнім ефективним освоєнням. У наступному році талант де Боплана був задіяний у побудові фортеці в Кременчуці.\nУ 1635 році де Боплан був відряджений до Пруссії, збирати інформацію про майбутній театр бойових дій проти Шведського королівства. А по поверненню в Україну, отримавши чин капітана артилерії, брав участь у придушенні козацьких повстань 1637 і 1638 років. Зокрема, брав активну участь у зведенні воєнного табору коронних військ на Старці.\nУ 1639 році за наказом Станіслава Конєцпольського відбудував спалену Іваном Сулимою Кодацьку фортецю, понівечені руїни якої, за виразом Михайла Грушевського, ображали гідність Речі Посполитої. У наступному році де Боплан, разом з венеціанцем Андреа дель Аквою, працював над зміцненням резиденції гетьмана Конєцпольського в Підгірцях.\nОстанньою ж воєнною сторінкою в житті де Боплана в Україні стала його участь у виправі польного гетьмана коронного Миколая Потоцького на сумнозвісний — через напади кримських татар — Муравський шлях взимку 1646/1647 років. Через сувору зиму похід завершився невдачею.\nА потому в житті французького картографа і військового інженера завершилася й українська сторінка, що тривала більше шістнадцяти років. Адже вже навесні 1647 року де Боплан через невідомі причини звільнився зі служби польському королю і наступного року повернувся на батьківщину. З одного боку, такий вчинок військового інженера викликав неабиякий подив, оскільки у той час спостерігається чергове польсько-французьке зближення (король Владислав IV навіть одружився другим шлюбом на французькій принцесі Марії Людовиці Ґонзазі). З другого боку, у такому рішенні де Боплана немає нічого дивного, адже незадовго перед, 11 березня 1646 року, помер його покровитель і роботодавець — Станіслав Конєцпольський, а стосунки з військовим командуванням коронної армії у француза відразу не задалися.\nПо поверненню з Польщі де Боплан проживав спочатку у Дьєппі, згодом — Руані. У 1665 році був прийнятий на службу до французької армії. Займався картографією — підготував і видав мапу Нормандії, збирав матеріали для картографічного представлення Бретані.\nПід час свого перебування в Україні розпочав підготовчу роботу по виготовленню карти українських земель. На основі власних вимірів, зроблених ще у 1639 році, у 1647 році створив першу карту України, згодом розробив також генеральні карти Польщі із зображенням литовських і руських земель.\nНезадовго перед від’їздом на батьківщину, ще перебуваючи в Речі Посполитій, 8 квітня 1645 року де Боплан отримав від короля Владислава IV привілей на публікацію Загальної або Генеральної карти України. На шляху до Франції де Боплан на декілька місяців затримався у Ґданську, де мав зустріч із знаменитим голландським гравером Вільгельмом Ґондіусом, котрий погодився взяти участь у гравіруванні Бопланових мап (щоправда, завершити роботу Ґондіус не встиг і вона була передана іншим майстрам з Ґданська — Ю. Пасторію й І. Ферстеру).\nУ 1662 році в Амстердамі виготовлена де Бопланом мапа Нижнього Дніпра була анонімно опублікована у «Великому Атласі або Космографії Яна Блау», згодом визнаним шедевром європейської картографії XVIІ ст.\nПроте європейської слави де Боплан нажив у 1651 році, видавши в Руані коментар до карт України — «Опис України, кількох провінцій Королівства Польського, що тягнуться від кордонів Московії до границь Трансільванії, разом з їхніми звичаями, способом життя і ведення воєн». Свою працю автор присвятив «найсвітлійшому і наймогутнішому государеві Янові Казимиру, ласкою Божою королю польському, великому князеві литовському, руському, прусському, мазовецькому, жмудському, інфлянтському, наслідному королю шведському, готському і вандальському».\n«Опис України…» — який де Боплан, до речі, присвятив не власному, а польському королю і великому князю литовському Яну ІІ Казимиру — містить чимало цікавої інформації про історію, географію, культуру й побут українського народу, описує різні його соціальні групи, а також найближчих сусідів, барвисто розповідає про боротьбу запорозьких козаків проти османців, татар, конфлікти і війни з правлячою елітою Речі Посполитої.\nПраця де Боплана тривалий час була єдиним у Європі науковим джерелом з україністики. У 1660 році друге видання твору рекламується на шпальтах газети «Mercure de France» як видання, «що його слід читати нині». Два роки по тому «Journal des Savants» називає твір Боплана «корисною книгою, що трактує цікаві і не відомі досі речі». «Опис України…» читають засновники і перші члени Французької Академії — Блонд, Буйо, Гассенді, Генсіус, Дюруї. Видання знаходилось у книгозбірнях французького короля Людовіка ХІV, Вольтера, Фуке, імператора Наполеона та інших відомих французів.\nГійом Левассер де Боплан про українських козаків\n«Вони кмітливі і проникливі, дотепні й надзвичайно щедрі, не побиваються за великим багатством, зате дуже люблять свободу, без якої не уявляють собі життя. Задля цього так часто бунтують та повстають проти шляхтичів, бачачи, що їх у чомусь утискають.\n...добре загартовані, легко переносять спеку й холод, спрагу й голод, невтомні в битвах, відважні, сміливі, чи, радше, одчайдушні, власним життям не дорожать.\nВони відзначаються міцним здоров'ям... Я бачив козаків, які, щоб позбутись гарячки, розбавляли у чарці горілки півзаряду пороху, випивали цю суміш, лягали спати і на ранок просинались в доброму стані. Часто бачив я, як козаки, поранені стрілами, коли не було хірургів, самі засипали свої рани невеликою кількістю землі, яку перед цим розтирали на долоні слиною. Козаки хвороб майже не знають. Більша частина з них помирає в сутичках з ворогом або від старості... Від природи наділені вони силою та зростом високим...\n...серед цих козаків взагалі трапляються знавці усіх ремесел, необхідних людині: теслі для будівництва жител і човнів, стельмахи, ковалі, зброярі, кожум'яки, римарі, шевці, бондарі, кравці та інші. Вони дуже добре виготовляють селітру, якої вельми багато на цих землях, і роблять з неї чудовий гарматний порох, їхні жінки прядуть льон і вовну, роблять з них полотно і тканини для щоденного вжитку. Всі вони добре вміють обробляти землю, сіяти, жати, випікати хліб, готувати всілякі м'ясні страви, варити пиво, хмільний мед, брагу, оковиту, тощо...\nІз родючих земель вони збирають стільки зерна, що часто навіть не знають, що з ним робити...».\nКозацька війна 1637 року\nШвидке придушення наприкінці літа 1635 року козацького виступу під проводом Івана Сулими аж ніяк не гарантувало королівським урядникам і коронній «кресовій» шляхті спокійного життя на Подніпров’ї в наступні роки. «Стоголова козацька гідра»,\nяк тоді називали козацьку спільноту державні мужі Речі Посполитої, у другій половині 20-х-30-х роках XVIІ ст. переживала часи швидкого кількісного зростання. А, відтак, каральні акції коронних військ, підсилених шляхетськими ополченцями чи надвірними корогвами магнатів, були в змозі її приборкати лише на вельми короткий проміжок часу. Періоди реінкарнації козацької вольниці ставали чимдалі частішими, а запеклість антиурядових виступів невпинно зростала. Отож слова гетьмана Станіслава Конєцпольського про те, що «ніхто з тамтешньої шляхти не був у безпеці в своєму домі», сказані в часи спалаху козацького повстання під проводом Тараса Федоровича на початку 1630-х років, із впевненістю можна прикладати і щодо цього буремного десятиліття загалом.\nЗнавець козацької проблеми, тогочасний королівський комісар в Україні Адам Светольд Кисіль радив уряду заспокоювати «той нерозумний плебс» трьома можливими способами: «старшину подарунками; статечних і тих, які мають домівки і на них оглядаються, милістю, нагадуючи їм про цілісність вітчизни, вільності, якими користуватимуться не лише вони, але й їхні нащадки. А диких бунтівників, голоту, які лише здобиччю живуть, як Орда, страхом шаблі, бо розум, пієтизм, віра, вільності, жінки, діти — все це в їхній голові разом з ними Дніпром пливе…».\nПроте на практиці поради чернігівського підкоморія далеко не завжди спрацьовували. Королівська скарбниця, як завжди, була не в змозі врахувати навіть ті, нікчемні, гроші, котрими можна було б задобрити реєстрове козацьке військо. А відсутність платні та готовності суттєво посилити соціальний статус статечного козацтва — погано поєднувалися з вимогами щодо лояльності степових лицарів та беззастережного віддання послугу королівському маєстату. Заклики ж Адама Киселя до уряду виділити гроші, бо старшині нічим «закрити рот черні», не знаходили розуміння у Варшаві.\nПередані старшим над козаками-реєстровцями Василем Томиленком на березневий вальний сейм 1637 року клопотання щодо задоволення потреб Війська Запорозького, ліквідації утисків козаків з боку місцевої шляхти, а ще краще, зрівняння їхнього статусу зі становищем «уродзоних» лицарів республіки — також залишилися без задоволення. Натомість сейм ухвалив рішення про проведення королівським комісаром Адамом Киселем, разом з тодішнім польним гетьманом Миколаєм Потоцьким, ревізії козацького реєстру та виключення з козацьких лав свавільних елементів.\nПроте, насправді, на весну 1637 року часу на реалізацію сеймових постанов в уряду вже не залишилось. Вже на початку травня запорожці на чолі з отаманом Павлом Бутом (або як ще його називали — Павлюком) — тим самим, котрий брав участь у виступі Івана Сулими і лише завдяки заступництву Томаша Замойського уникнув смертного покарання, — виходять із Січі і сходу приступом здобувають Черкаси.\nНа Запорожжя свавільці повертаються із захопленою у Черкасах артилерією, а також відповідною славою, необхідною для детонування чергового козацького збурення. А вже на початку липня 1637 року на військовій раді на Запорозькій Січі товариство обирає Павлюка своїм гетьманом і той закликає запорозьке козацтво до походу на волость.\nУ серпні Павлюк висилає в городову Україну свою довірену особу — полковника Карпа Скидана, призначеного гетьманом «старшим на всій Україні і на Задніпров’ї». А той у свою чергу «напоминає» і «наказує», аби «всі одностайно, великі і малі, хто тільки товаришем іменується і віри правдивої благочестивої держиться, зараз же, покинувши всі свої забави, збирались до мене, до війська» та спільно виступити проти «ляхів» — неприятелів «народу нашого християнського руського і віри нашої старожитньої грецької».\nСкликаючи, так би мовити, «загальне козацьке рушення», Скидан переконує товариство в тому, що до Війська Запорозького донеслася звістка «певна і несумнівна» стосовно того, що «ляхи, взявши злий умисел, страху Божого забувши, ідуть на Україну за Дніпро, хотячи військо королівське і підданих королівських, княжих і панських внівець обернути і вже обертають на те, аби розливши кров християнську та вчинивши наругу над дружинами і дітьми нашими, в неволю їх обернути…».\nЗаклики лідерів повстанців знаходять належний відгук. На Подніпров’ї громадяться численні загони повсталих селян і козаків-випищиків. У другій половині жовтня великий коронний гетьман Станіслав Конєцпольський доповідав королеві Владиславу IV, що полковник Скидан не лише в королівщинах, а й у шляхетських маєтностях вписує до козацького компуту «усіх, хто тільки може зброю носити і до нього зголосився, а над людьми шляхетського стану чинить всякі нелюд кості, вбивства і насильства…, а замисел у того хлопства такий, аби королівському війську протистояти всіма своїми силами».\nПогроми шляхетських маєтностей примушували їхніх власників до поспішної втечі до більш спокійних західних провінцій, «бо, — як писав очевидець подій Шимон Окольський, — ліпше личане здоров’я, ніж шовкова смерть…».\nОкольський Шимон (1580—1653) — домініканський монах, хроніст і мемуарист, геральдик і проповідник. Народився у Кам’янці-Подільському, в римо-католицькій шляхетській родині гербу «Равич». На Поділлі пройшло дитинство, роки навчання та прийняття постригу Окольського, відтак у Речі Посполитій був відомим як «Шимон з Кам'янця».\nУ 1637—1638 роках Окольський як полковий капелан взяв участь у каральних експедиціях польного гетьмана Миколая Потоцького проти повсталих козаків. Свої враження від побаченого в ході битв коронних військ і шляхетського ополчення з козаками під Кумейками, Лубнами, Говтвою, облоги табору повсталих на р. Старці тощо Окольський барвисто представив у Щоденниках, що вперше побачили світ у Замості (Польща) в 1638 році.\nЗгодом праця Окольського була перекладена на українську мову й увійшла в історичний наратив козацької доби в складі літописів Самійла Величка і Степана Лукомського. У дослідників існують серйозні підстави вважати, що Щоденники Шимона Окольського також використовувалися Миколою Гоголем при підготовці ним свого знаменитого історичного роману «Тарас Бульба».\nСам же Окольський з 1641 року був настоятелем Кам'янецького домініканського монастиря. У 1648 році став провінціалом (генералом) домініканського Ордену Руської провінції Речі Посполитій (з центром у Львові).\nАвтор гербовника «Orbis Polonus» («Світ Польський») у трьох томах (1641—1643), за який удостоївся звання професора. Геральдична праця Окольського, за визнанням фахівців, у деяких аспектах не втратила своєї наукової актуальності й донині.\nАнонімний автор Львівського літопису занотував з приводу почуту про початок чергового козацького повстання таке: «А на Україні козаки броїлись і полякам деспекти чинили, німцов як мух били, міста палили, жидов різали як кур, мніхов у костелах палили єдні, а другії гумна молотили, їздячи стада займавали, м’яса до бочок солили, живность собі готували».\nУзагальнивши інформацію, що надходила з Лівобережжя, гетьман Потоцький невтішно констатував, що «на Задніпров’ю всі до останку покозачились». Не було в польного гетьмана й ілюзій щодо можливостей залагодження ситуації переговорним шляхом. Та й, власне, бажання такого у нього теж не було. Потоцький щойно отримав булаву польного гетьмана і прагнув якнайшвидше засвідчити перед королем і шляхетським загалом держави свою службову відповідність.\nТим часом гетьман Павлюк, крім агітаційної роботи на волості, намагається перетягти на свій бік реєстрове козацтво, заручитися допомогою донського товариства, в лавах якого завжди було немало вихідців з України, а також поновити союзні стосунки з кримським ханом.\nЩоправда, відчутних успіхів переговори з кримськими старшинами не принесли. Натомість було згаяно дорогоцінний час для виведення на волость головних сил повсталого козацтва. Затримка ж із виходом із Січі дозволила коронним військам зайняти вигідні позиції на берегах Росі, перекривши тим самим повсталим шлях у глиб східних воєводств Речі Посполитої та, що більш важливо, унеможлививши об’єднання правобережних козаків з — лівобережними.\nНе досить успішними виявилися й перемовини з реєстровим козацтвом. Запідозривши старшого реєстру Василя Томиленка у співчутті до повсталих, лояльна до короля і Речі Посполитої реєстрова старшина відібрала в нього булаву й обрала своїм тимчасовим старшим переяславського полковника Саву Кононовича.\nОголошення Павлюком Кононовича та його найближчих дорадників військовими зрадниками, яких належить «зловивши, припровадити до Війська», принесло тактичний успіх — тимчасовий старший над реєстровцями, а також непопулярний серед козацтва військовий писар Федір Онушкевич і ряд інших відданих королю старшин були схоплені повсталими козаками і допроваджені до табору Павлюка. Там їх за вироком козацького суду як зрадників стратили. Утім, це не переконало приєднатись до повстання решту реєстрового війська. І польному гетьману Миколаю Потоцькому (якому у зв’язку з хворобою великого коронного гетьмана Конєцпольського було доручено придушення повстання) таки вдалося залучити до складу каральних військ і козаків-реєстровців.\nВирішальна битва між повсталими козаками та коронними військами і козаками-реєстровцями відбулася на початку грудня 1637 року в околицях села Кумейки, що в семи милях від Мошен. Саме тут польний гетьман Потоцький вирішив дати генеральний бій, вишикувавши шеститисячне регулярне військо та реєстрові полки, кількість якого обрахувати набагато важче, оскільки частина семитисячного реєстру все ж воювала на боці повсталих.\nГетьман Павлюк також під Кумейки привів чимале, поділене на полки та сотні, військо. Переважна більшість вояків, щоправда, була погано озброєна — «не всі мають самопали, декотрі тільки рогатини, коси і сокири». Але, як зауважував сам Потоцький, всі йшли на зустріч супротивнику «дуже сміливо і сердито». Шимон Окольський також зазначав, що «козаки і селяни справно йшли табором в шість рядів, на чолі з чотирма гарматами, двома в середині і двома ззаду… людей поділених на сотні і полки… вони сміливо, охоче і справно виступили проти короля і Речі Посполитої».\nЩе більше замилування цією похмурою батальною картиною висловив королівський комісар Адам Кисіль, у серці котрого поруч з незаперечною лояльністю до короля і Речі Посполитої завжди залишалися сентименти й щодо своєї «милої руської вітчизни». «Гарна та громада людей, і дух в ній сильний, — з жалем писав Кисіль, — якби се так проти ворога Святого Хреста, а не проти короля, Речі Посполитої і Вітчизни своєї, — було б за що похвалити…».\nЗважаючи на програшність позицій, погане озброєння та відсутність вагомої кількісної переваги, яка могла б нівелювати попередні вади, смілива атака Павлюком коронних і реєстрових військ, вчинена 16 грудня 1637 року, справила на опонентів враження шаленства приречених.\nАле тим не менше, за словами все того ж Потоцького, «холопство було таке уперте й заповзяте, що ніхто з них не хотів миру кричати, навпаки тільки кричали, щоб одному на одному вмирати — і так дійсно виходило».\nНавіть бувалі коронні жовніри, що бачили у своєму житті не одну виснажливу і безкомпромісну січу, і ті дивувалися неймовірній запеклості Кумейківської битви — «ніколи не бували в такому тривалому і сильному вогні та не бачили такої кількості трупів в одному місці».\nДля загального результату битви визначальну роль відіграв той факт, що під Кумейками коронним військам навальною атакою кавалерії вдалося розірвати козацький табір, що траплялося не так уже й часто, а сказати точніше — лише зрідка. А сталося це ось яким чином. Після атаки драгунів, повсталі козаки почали перелаштовувати свій табір, і саме в цей момент гетьман Потоцький скерував на них легкі козацькі хоругви на чолі зі своїм сином Петром. Слідом за ними в атаку кинулися гусари Сковецького, Конєцпольського, Любомирського. Зважаючи на той факт, що захисники табору ще не встигли обнести його ровом, коронна кавалерія отримала непоганий шанс увірватися до нього. І хоч дві атаки козаки успішно відбили, третя принесла бажаний результат: хоругва Петра Потоцького увірвалася до табору та підпалила його.\nБій тривав до пізньої ночі. «Не було такої корогви, яка б, зіткнувшись із табором, вийшла звідти цілою… Дісталася там і самому гетьману польському, під котрим постріляно двох коней», — свідчив учасник того несамовитого бою з королівського табору.\nПо завершенні запеклої січі на полі бою залишилося лежати понад шість тисяч тіл, зодягнутих лише в козацьке вбрання. Хто з них воював на боці короля і Речі Посполитої, а хто на супротивному — з’ясувати не вдалося навіть комісії, що трохи згодом була призначена гетьманом Потоцьким для впорядкування козацького реєстру. Дослідники відзначають, що надто вже взаємопов’язаним — попри різну ступінь допущення до козацьких прав і вольностей – і надалі залишалося козацьке середовище.\nСтановище повсталих козаків стало відверто критичним після того, як коронним жовнірам вдалося непоміченими прокрастися до їхнього табору та підірвати наявні запаси пороху. Аби їх поновити, а також привести із Запорозької Січі свіжі сили, Павлюк, Скидан і ряд інших старшин вирвались із Кумейківського табору і попрямували до Чигирина, де знаходилися найближчі селітряні варниці.\nТим часом на чолі повсталих став досвідчений козацький отаман Дмитро Гуня. Саме йому вдалося належним чином мобілізувати пошарпані в бою козацькі полки й організовано вивести їх з-під Канева.\nЩоправда, відірватися від переслідувань коронних військ подалі Гуні все ж не поталанило. Підійшовши до містечка Боровиця (неподалік Чигирина), військо повстанців об’єдналось із загоном Павлюка, але рух далі було перекрито коронною армією. Жовніри поспіхом обладнали шанці і розпочали артилерійський обстріл супротивника.\nКоли ж сподівання на об’єднання із задніпрянами розвіялись, лідери повсталих пішли на запропоновані Потоцьким переговори. Посередником у їх проведені виступив Адам Кисіль, котрий своїм шляхетським словом гарантував збереження життя не лише рядовим учасникам виступу, а і його керівництву. На вимогу польного гетьмана 11 грудня Павлюка було скинуто з гетьманства і разом з полковниками Василем Томиленком, Григорієм Лихим та ще кількома старшинами передано в його руки.\nЧергове козацьке повстання вкотре було придушено, а Військо Запорозьке приведено до послуху королеві та Речі Посполитій.\nБут (Павлюк) Павло Михнович (р.н. невід. — 1638) — ватажок запорозького козацтва, реєстровий старшина, один із керівників козацької війни 1637 року.\nНародився Павло Бут на Чигиринщині у козацькій родині. Замолоду прийшовши на Запорожжя, брав участь у морських походах козаків. Наприкінці 1620-х років перебував на службі в кримського хана Мехмеда Ґерея. Під час внутрішнього сум’яття в Кримському Юрті потрапив у полон до супротивника хана — ватажка клану Мангит мурзи Кан-Теміра. По визволенню з неволі деякий час служив як старшина у реєстровому козацькому війську, обіймаючи уряд чигиринського сотника. У 1635 році входив до старшинського оточення запорозького отамана Івана Сулими, разом з яким брав участь у захопленні та зруйнуванні Козацької фортеці.\nВиданий реєстровими козаками коронній владі, був засуджений на смерть через четвертування. Але завдяки клопотанню київського воєводи та великого коронного канцлера Томаша Замойського отримав помилування.\nОбраний у 1637 році на Запорозькій Січі гетьманом, Павло Бут очолив нове козацьке повстання. У грудні 1637 року в таборі під містечком Боровиця був захоплений у полон і відправлений на розправу до Варшави.\nНавесні наступного року відбулася страта козацького вождя. Ця трагічна подія збереглась в історичній пам’яті у вигляді цілого ряду легенд й історичних міфів. Так, наприклад, анонімний автор «Історії Русів» стверджував, що ще з живого козацького вождя кати здерли з голови шкіру і набили її гречаною соломою. По тому голову козацького гетьмана відвезли до Чигирина, де виставили напоказ з метою деморалізації козаків, а вже згодом прилюдно спалили під час ярмарку.\nЄврейський талмудист і кабаліст, мемуарист із Заслава Натан Ганновер у широковідомій своїй історичній хронічці «Чорна безодня», виданій у Венеції 1653 року, стверджував, що «бунтівника Павлюка, котрий хотів бути королем у столичному місті Варшаві, взяли живцем з його командирами і дорадниками і повели їх у залізних кайданах у Варшаву до короля. І коронували там Павлюка: для нього звели залізний трон і посадили його на нього, кат одягнув на його голову залізну корону і всунув йому в руки залізний скіпетр, а все це було до білого розкалено на вогні, а під ним лежало палаюче вугілля, і кат роздмухував його міхом до тих пір, аж поки Павлюк не помер».\nУтім, як свідчать більш достовірні джерела, Павлюк був страчений у Варшаві у більш «звичний» спосіб. За одними відомостями, Павлюку стяли голову, яку потому наткнули на кіл; а за іншими — четвертували.\n«Повсюди суворо карати це свавілля на горло…»\nВидаючи своїх старшин на волю польного гетьмана Миколая Потоцького, козаки сподівалися, що, як і під час попередніх повстань, справа цим і закінчиться. Проте великий коронний гетьман Станіслав Конєцпольський, ображений порушенням козаками договорів, укладених за його участю в попередні роки, наполіг на тому, аби козаки-свавільники та й навіть реєстровці, серед яких виявилось немало таких, що співчували бунтівникам, цього разу понесли якомога суворіше покарання.\nМиколай Потоцький, для якого ця українська кампанія стала першою в ранзі польного гетьмана, також будь-що прагнув продемонструвати як в Україні, так і загалом у Речі Посполитій, свою рішучість і послідовність у погамуванні свавілля та непокори королю. А тому обрана після арешту Павлюка нова козацька старшина ним визнана не була, а на її місце польний гетьман, всупереч попереднім договорам, самочинно призначив власних кандидатів.\nКрім того, польний гетьман змусив Військо Запорозьке на письмі визнати свої провини перед королем і Річчю Посполитою — «Ми, найнижчі підніжки Маєстату Королівського, світлого Сенату і всієї Речі Посполитої, вірні піддані Левко Бубновський і Лютай осавули військові, Ясько Гугнявий полковник черкаський, Андрій Лагода канівський, Максим Несторенко корсунський, Іляш Караїмович переяславський, Яцина білоцерківський, Терешко яблунівський, Богдан і Каша судді, Богдан Хмельницький писар, а також всі сотники, отамани і чернь, браття-молодці Війська Його Королівської Милості Запорозького, визнаємо на пізніші часи, аби не тільки у нас, а й нащадків наших зісталася вічна пам’ятка кари за проступки проти непереможного Маєстату Королівського і всієї Речі Посполитої і милосердя вчиненого над нами…».\nПогодившись на усі накинуті Потоцьким умови та обмеження, козаки, «…піднісши руки до неба, і на вічну і несмертельну пам’ятку як тої кари нашої, аби в пізніших часах не було таких бунтів… дали цей запис — кривавий обов’язок наш, за печаттю військовою і підписом писаря військового, і цей обов’язок завше має бути при реєстрах військових, аби ми пам’ятали як покарання наше, так і милосердя Його Королівської Милості і Речі Посполитої».\nПопри продемонстровані Військом Запорозьким прояви покори, козацький реєстр підлягав ревізії та виключення з нього всіх тих, хто заплямував себе участю у повстанні. Нехтуючи даними раніше Адамом Киселем гарантіями безпеки життя лідерів повстання, польний гетьман відправив до Варшави Павлюка, Томиленка та Лихого, де їх 19 квітня 1637 року стратили через четвертування.\nЗвільнені по завершенні кампанії коронні війська були розквартировані на Подніпров’ї. Але перед тим, як надати жовнірам відпочинок, їхніми силами Потоцький придушив цілий ряд локальних спалахів козацької непокори, що все ще жевріли в Україні.\nРазом з коронними жовнірами участь у придушенні заколотів взяли й реєстрові козаки. Саме останнім, до речі, вдалося захопити у полон одного з найбільш відомих повстанських ватажків 1637 року Богдана Кизима, загони якого були заблоковані на Задніпров’ї, а тому не змогли прийти на допомогу Павлюку під Кумейки.\nБільше клопотів спричинив коронній владі і командуванню син бунтівного старшини, Кизименко, котрий погромив у Лубнах замок князя Яреми Вишневецького, повбивавши при цьому його слуг і клієнтів-шляхтичів, а також спаливши тамтешній костел і викинувши на загальний глум тіла вбитих ченців-бернардинів. Утім, і цей виступ було приборкано, а його керівника — взято в полон.\nПриборкання «козацького свавілля» в Україні супроводжувалося показовими стратами їхніх організаторів чи просто тих, хто виявився на той момент «крайнім» — тим, на кого можна було звалити провину та вилити гнів. Адже Потоцький був переконаний, що показова «кара над кількома — страх для всіх». А тому наказував: «тільки найголовніших на дорогах розставити — десяток буде прикладом для сотні, а сотня для тисячі».\nСолідарним з польним гетьманом був і його брат — полковник коронної армії Станіслав, котрий на місцях проводив каральні операції і тут же чинив розправу над винуватцями смути, оскільки був твердо переконаний, що «везти їх до Варшави на видовище — даремна річ, краще їх десь тут вбити і дати таким чином винагороду (за їхні попередні діяння)».\nНайбільш масштабним і резонансним у цей час стало «видовище», влаштоване польним гетьманом на початку січня 1638 року в Києві — місті, яке він називав не інакше як «столиця сваволі». Тут він піддав привселюдній екзекуції Богдана Кизима, його сина Кизименка та ще одного старшину — якогось Кузю. Перших двох було страчено через посадження на кіл, а третьому — стято голову.\nРеакція на дії Миколая Потоцького була в Україні настільки негативною (навіть серед людей, які і не співчували повстанцям), що Адам Кисіль і через десяток років, уже під час повстання Богдана Хмельницького 1648 року, згадував про ті київські екзекуції польного гетьмана, як цілком можливий приклад для наслідування його опонентами з козацького боку, що на той час уже були не в ранзі жертви, а в ранзі ката.\nКриваві вистави, що їх влаштовував Миколай Потоцький у Києві, Переяславі, Ніжині та інших українських містах і містечках, заохочували до подібних же дій і місцеву шляхту. Згідно свідчень уже неодноразово цитованого Шимона Окольського, «і пани карали своїх свавільних підданих, одних позбавляли життя, інших — маєтностей». Та й королівська влада вважала за доцільне стимулювати репресії в Україні, закликаючи місцевих старост, інших коронних урядників і державців «…повсюдно карати це свавілля на горло…».\nДопоки в Україні розкручувався молох репресій проти свавільців, котрі збурили спокій «східних кресів» Речі Посполитої, скликаний на 8 травня 1638 року до Варшави вальний сейм ухвалив програму радикального реформування козацького устрою. Головна мета такого реформування полягала в унеможливленні на майбутнє нових спалахів козацького свавілля, а втілена вона була у так званій «Ординації Війська Запорозького».\nУ відповідності з цим сеймовим документом, козацький реєстр скорочувався до шести тисяч реєстровців. Усі вони, згідно з куруківськими постановами 1625 року, мали увійти до шести реєстрових полків. Тих же козаків, котрі не потрапляли до реєстру, сеймова постанова перетворювала «на селянський простолюд», без будь-яких компромісних варіантів і перехідних форм, як це, наприклад, передбачалось у тій же Куруківській угоді 1625 року. Козакам-реєстровцям дозволялось селитися лише на королівщинах у Черкаському, Корсунському та Чигиринському староствах. Спеціальна сеймова комісія, яку мали створити по завершенню сеймових засідань, повинна була визначити «на вічні часи» межі козацької осілості.\nПраво обрання козацької старшини самими ж реєстровцями відтепер зберігалося лише на нижчому рівні й стосувалося урядів сотників і отаманів. Вищу козацьку старшину — полковників і військових осавулів — призначав особисто великий коронний гетьман. Кандидатами на ці уряди могли бути винятково шляхтичі. Без дозволу великого коронного гетьмана вони не могли покидати своїх полків.\nУряд виборного гетьмана чи, точніше, «старшого» козацького реєстру відтепер підлягав скасуванню взагалі. Замість нього король, за рекомендацією великого коронного і польного гетьманів, із числа осіб шляхетського походження та досвідчених у військових справах призначав королівського комісара. Повноваження комісара тривали від сейму до сейму, тобто два роки. А місцем його резидування ставала древня козацька столиця Трахтемирів.\nСеймова постанова 1638 року також скасовувала становий козацький присуд. Під час розгляду судових справ поміж козаками та міщанами у суді мали брати участь, крім козацьких полковників, також представники місцевої королівської адміністрації — зазвичай, ними були підстарости.\nЗапорозькі козаки, які не потрапили до реєстру, оголошувалися поза законом. Аби не допустити скупчення на Запорожжі свавільних людей, на Січі мав поперемінно перебувати один із реєстрових полків. Водночас, сейм ухвалив рішення про відбудову зруйнованої Іваном Сулимою в 1635 році Кодацької фортеці та розміщення там семиста німецьких піхотинців.


На Волині понад 1300 демобілізованих потребують роботи | Волинське Агентство Розслідувань\nГоловна / Новини / На Волині понад 1300 демобілізованих потребують роботи\nНа Волині понад 1300 демобілізованих потребують роботи\n30 листопад, 2015, 09:56•Новини•Коментарі (0)\nПонад 1300 демобілізованих бійців звернулися до обласного центру зайнятості із проханням допомогти знайти роботу.\nПро це повідомила під час оперативної наради 30 листопада директор Волинського обласного центру зайнятості Раїса Кучмук.\nВона розповіла, що 4 тисячі демобілізованих осіб потребують реабілітації, тож не можуть одразу повернутися до роботи. Понад 1300 демобілізованих звернулися до Центру зайнятості. Окрім них, 1120 демобілізованих вже влаштувалися, 80 з них стали підприємцями. Ще 140 демобілізованих проходять навчання з підвищення кваліфікації.\nНа питання, чому немає можливості влаштувати на роботу цих бійців, Кучмук відповіла, що проблема часто із розміщенням вакансій – більшість пропонують у містах чи обласному центрі, а навантаження дуже відрізняється в районах. Тож іноді люди просто не мають змоги там проживати чи доїжджати туди. Проте у Центрі зайнятості намагаються домовлятися із підприємцями про організацію доїзду.\nГунчик поцікавився, чи демобілізовані бійці, які зараз на обліку Центру зайнятості, були працевлаштовані до мобілізації. Директор Центру повідомила, що майже половина з них були самозайнятими. Злісних випадків «неприймання на роботу» не було.\nЩодо 239 переселенців, які зверталися до Центру зайнятості, то у них проблем з роботою немає, бо майже усі хочуть працювати. Проте більшість із них таки планують повернутися додому.\nдемобілізовані робота центр зайнятості\tСхожі матеріали:


Вішинг — як шахраї щодня обманюють нас телефоном\nБерезень 2021 — у США повним ходом йде вакцинація від COVID-19. Однак є частка населення, яка все ще сумнівається, робити щеплення чи ні. Ця аудиторія і стає основною метою шахрайської організації. Зловмисники обдзвонюють американців із привабливою пропозицією придбати ліки, що здатні пом'якшити хворобу або запобігти зараженню. 28 березня Федеральна комісія зі зв'язку опублікувала заяву, в якій попередила американців про зростання числа телефонних шахрайств, пов'язаних із COVID-19.\nГолосовий фішинг — він же вішинг — стає все більш популярним видом шахрайства. Зловмисник дзвонить вам телефоном або надсилає голосове повідомлення, сподіваючись отримати особисту інформацію, яка потім може бути використана для доступу до ваших грошей або інших цінних даних. Ми розповімо головне про те, як зрозуміти, що вам дзвонить шахрай та захистити себе та своїх близьких.\nЩо таке вішинг?\nЗначення слова «вішинг» походить від комбінації двох слів: voice («голос») та phishing («фішинг», шахрайство). Вішингова атака — це різновид шахрайства, яке здійснюється за допомогою телефонного дзвінка або голосової пошти. Вона потрапляє в категорію кіберзлочинів, оскільки це метод, який шахраї використовують для отримання доступу до грошей або іншої особистої інформації жертв. Вони можуть отримати доступ до банківського рахунку людини, вкрасти номери кредитних карток або навіть обманом змусити їх переказати гроші.\nЯк працює вішинг?\nНедаремно вішинг став таким популярним серед шахраїв. Вони використовують так звану соціальну інженерію — техніку, яка спирається на природні людські інстинкти: довіру, страх, жадібність чи бажання допомогти іншим. Кіберзлочинець спробує викликати у вас ці почуття, створивши паніку чи інші емоції, щоб вибити вас із рівноваги. Скориставшись цим, він попросить переказати гроші або передати іншу інформацію. Шахраї можуть налякати вас — заявити, що ваші гроші перебувають під загрозою; надихнути вас обіцянкою чудової інвестиційної схеми; попросити допомогти комусь, хто цього потребує. У цей момент спроба психологічної маніпуляції викликає у вас бажання діяти швидко, а не логічно та спокійно обмірковувати ситуацію.\nПоширені види вішингу\nКіберзлочинці часто зображають із себе людину, якій ви зазвичай довіряєте. Наприклад, вони можуть видати себе за представника банку, клієнтом якого ви є, консультанта з інвестицій або представника вашої страхової компанії. Це означає, що ви з більшою ймовірністю довіряєте їм гроші або фінансові дані. Шахраї можуть адаптувати свої дзвінки до місця вашого проживання, пори року, вашого віку та інших особистих даних. Ось деякі з найпоширеніших приводів для дзвінка:\nЗламаний банківський рахунок. У цьому типі атаки вішери можуть зателефонувати вам і повідомити, що ваш банківський рахунок було зламано й тепер перебуває під загрозою кібератаки. Потім абонент спробує переконати вас переказати гроші з банківського рахунку на «безпечніший» рахунок або запросити дані для входу, щоб розв'язати проблему. Надійний банк ніколи не питатиме про це клієнтів під час спонтанного телефонного дзвінка, тому безпечніше просто покласти слухавку. Якщо ви, як і раніше, збентежені, зверніться до свого банку, щоб переконатися, що з вашим рахунком усе гаразд.\nПропозиція мрії. Деякі шахраї можуть зателефонувати, пропонуючи вам безплатний подарунок або вигідну інвестиційну можливість. Ці пропозиції можуть здатися привабливими, тому у вас може виникнути спокуса їм повірити. Але не дайте себе обдурити — якщо вам телефонують щодо розіграшу, в якому ви ніколи не брали участі, і запитують вашу особисту інформацію, покладіть слухавку. Якщо пропозиція звучить надто добре, щоб бути правдою, ймовірно, так воно і є.\nШахрайство у сфері медичного чи соціального забезпечення. Кіберзлочинці іноді видають себе за представників медичного страхування чи соціального забезпечення, намагаючись вкрасти допомогу чи гроші. Люди похилого віку, які часто стають об'єктами шахрайства, з більшою ймовірністю можуть не знати про поширеність фішингу. Щоб захистити своїх близьких, поговоріть з ними про найпоширеніші типи шахрайства та поясніть їм, чому не можна ділитися своїми банківськими реквізитами чи іншою особистою інформацією з невідомими абонентами.\nПрофілактика вішингу — як захистити себе\nНасправді запобігання вішингу досить просто навчитися. Ми вказали основні кроки, які ви маєте виконати, щоб не стати жертвою шахрайських атак.\nНіколи не повідомляйте та не підтверджуйте свої особисті дані телефоном, навіть якщо той, хто телефонує, стверджує, що є представником вашого банку. Жоден законний абонент не попросить вас це зробити. Якщо таке станеться, повідомте про цей дзвінок до свого банку.\nНе відповідайте на дзвінки з незнайомих номерів. Дозвольте дзвінку перейти на голосову пошту та прослухайте його. Ще один варіант — передзвонити з іншого номера. У разі шахрайства цей дзвінок швидше за все не пройде.\nНе відповідайте на електронні листи, текстові повідомлення або повідомлення в соціальних мережах з проханням вказати номер телефону. Часто це перший крок, який роблять кіберзлочинці, щоб атакувати вас у майбутньому.\nЯк розпізнати вішингову аферу\nЩоб виявити вішингову атаку, вам потрібно стежити за деякими основними «червоними прапорцями». Якщо ви відчуваєте, що вас кваплять, маніпулюють або намагаються викликати паніку, це може бути ознакою того, що вам телефонує шахрай.\nПерший крок до запобігання вішингу — покласти слухавку, якщо вас питають про особисті дані: адресу, інформацію про банківський рахунок, номери банківських карток або паролі. Якщо вам ставлять ці запитання несподівано, просто завершіть розмову. Жодна поважна компанія не збиратиме інформацію таким чином.


ustym - SportsTalkSocial\nТренуваннячко з футболу номер два Друге тренування у моїй новій французькій футбольній команді (можливо тимчасовій, бо це ми просто так, гуляючи, були запрошені). Ось такі маленькі м'ячі були на тренуванні.…\nПограли у футбол Сьогодні ми з братом трохи пограли у футбол на полі неподалік. Ми розвідали це поле, так як раніше не були у цьому напрямку. І коли ми побачити футбольні поля, одразу спланували…\nФутболки футболістів світу handmade Що в мене є? А в мене є результат моєї праці на вихідних 😁 І це - багато футболок світових футболістів, що я зробив з паперу. Подивіться, тут є багато клубів, імена футболістів…\nКоли будемо займатися в залі? ⚽ Це фото - з нашого шкільного спортзалу, де ми довгий час займалися в холодну пору року футболом. Але цього року ми ще не розпочали тренуватися в залі: то червона зона, то тепло…\nТренуваннячко відмінилося ⚽ Вчора через дощ наше футбольне тренування відмінилося, адже ми займаємося на вулиці. В принципі, не дуже добре, що воно не відбулося, але якщо згадати вчорашню дуже неприємну…\nРозминка перед виходом на поле, футбольний турнір ⚽ Вчора моя команда перемогла у грі проти Тайгерс-Бровари 3:0! ⚽ Перед грою дуже важливо нормально порозминатися, так як у грі одразу різкий темп, і не розім'явшись на поле…\nФутбольне тренування 08.10 ⚽ ⚽ Вчорашнє футбольне тренування на великому полі, було не дуже тепло, але й не холодно. Це тренування передігрове, тому що сьогодні ми їдемо грати Чемпіонат області на виїзді…\nФутбольне тренування 05.10. ⚽ ⚽ Вчорашнє футбольне тренування. Фото зроблене після тренування. Погода була непогана, хоч вже відчувається прохолода. На тренування я йшов після школи, тому в такі дні додому…\nТренування 3 роки тому ⚽ Сиджу на тренуванні з сестричкою, 2018 рік. Цікаво дивитись старі фото, коли ми були ще менші 😃⚽\nКласне тренування п'ятниці ⚽ ⚽ Вчора в нас було додаткове футбольне тренування. Відбувалось воно на великому натуральному полі. І погода не підвела, було тепло і сонячно. Я після інтенсивного тренування…