24 (Чесно і грізно) / Залізом та кров`ю. Книга 1 | Меньшов Олександр - читати на «Проба Пера»\n…Сьогоднішній ранок був сонячним, проте все одне холодним. По синьому небу неслись клаптики білих хмаринок. Неслись швидко, наче за ким-то гналися.\nА раптом це не хмаринки? – промайнула жартівлива думка. – Може це клуби диму, які випускає з люльки якийсь велетень? Чому ні?\nХмарки дійсно були схожі на дим. Також закручувались дивними кільцями, мчали по холодній сині неба… кудись вдалечінь… вбік Сівєрії…\n–Стій! – почувся чийсь окрик.\nБіля столичних воріт товпилося чоловік сто. Тут були й селяни з навколишніх хуторів, які везли до Новограда свої товари, й купці, ратники, мандрівники… люди, гіберлінги, навіть парочка ельфів… Всі вони чомусь галасували й лаялися, а стража у відповідь лише розводила руками, не пропускаючи нікого всередину міста.\nЯ зліз з коня та спробував проштовхуватися крізь натовп. В спину невдоволене лунало: «Куди преш»? Огризаючись, я нарешті пробрався до в`їзду, біля якого чатував невеликий загін солдатів. Серед них я помітив вже знайомого мені Гюряту.\n–Чєво тєбє? – сердито кинув він мені.\nСудячи з усього, сотник мене впізнав. Точно, впізнав.\n–Рука допомоги! З повідомленням до Ізбора Іверського! – браво відповів я, демонструючи знак Розшукового приказу.\nРатник змінився в обличчі.\n–Угу! – якось уїдливо пробурчав він. – С пріказа, виходіт? – Гюрята пильно втупився на мій знак, почухав кінчик свого червоного носа і лише потім, трохи мружачись, промовив: – Ладна! Прахаді!\n–Пропустити? – перепитав здивований солдат.\n–Да, прапускай! – махнув Гюрята. – Схажу-ка єво правєду. А ви тут сматрітє, шоб порядок бил!\nЯ взяв коня за узду та ми разом з сотником рушили крізь ворота. Ледь опинилися на вулицях, як я відмітив відносну безлюдність та тишу, що царювала тут.\n–Ти аткєль такой взмилєний? – спитав Гюрята.\n–З Горішку. Три дні сюди добирався…\n–О-о-о! С Арєшка! – цокнув язиком ратник. – Там, ґаварят, тє єщйо дєла билі! Ти ета… наблюдал, как штурмуют? Да?\n–Щось на кшталт того, – хитнув я головою, від чого у вухах чомусь загуло, як тоді, біля воріт Граду.\nНапевно, я тоді втратив свідомість. Очухався, стоячи на колінах… весь у блювоті та соплях… В голові бухало, стукало, шипіло та верещало… Ледь оклигався.\nНаші загони вже давно відступили до барикад. Вже ніхто не вирішувався на повторний штурм. Я підповз до воріт та зазирнув у внутрішній двір.\nПроспер разом з іншими ельфами вже були там. Чаклуни напружено схопились за руки, перетворившись на своєрідне джерело блискавок, які стрибали навсібіч, наче шалені блохи.\nЦе було страшне видовище – оця мережа яскравих поламаних смужечок, які гучно витанцьовували по дворику та знищували рештки заколотників. Удари були такої сили, що від одного лише звуку лопалися дерев’яні стовпи, вилітали вікна, гнулися щити.\nЕльфи ні з ким не церемонилися. Вони вбивали жорстоко, не шкодуючи навіть поранених. Блискавки багатократно прошивали людські тіла, які валились на землю, так і не встигнувши втекти з внутрішньої фортеці. Ніхто не врятувався.\nОбличчя Проспера ді Дазірє аж блищало, від поту. Він разом з іншими магами нагадував мені кам’яні статуї, яких чимало стояло в ельфійському кварталі Новограда. Напружені постаті, цілеспрямовані погляди… Навіть не уявляю, скільки треба сил, щоб спромогтись керувати природними стихіями.\nЧомусь пригадались каменоломні та оті велетенські створіння, які буквально розчавили Бориса Сіверського разом з його хлопцями, залишивши від людей лише криваві плями.\nОтаке чаклунство, хай йому грець! Лорейн тільки-но розповідала, що то язичники більш схильні до використання руйнівної магії, але бачу насправді й ельфи ті ще молодці.\nСхоже, Проспер разом із своїми товаришами був уже на межі своїх сил. Блискавки стали блідіше, їх міць та частота появи йшли на спад.\nЯ поглянув на Бельського, який все ще стояв посередині двору. Жодна блискавка не потрапила в нього… Жодна! Вони наче оминали його, врізаючись у бруківку та вириваючи з неї чималі булижники.\nГудимир не виглядав переляканим. Спокійний вираз обличчя, наче навколо нічого і не відбувається.\nА ще мене вразила його байдужість до власних людей. Бельський з тонкою насмішкою на вустах дивився на те, як корчаться від болю люди, як вони падають на землю, кричать, б’ються в конвульсіях. Він навіть не намагався їм допомогти… Може, звичайно, і не міг те зробити, але судячи з тієї посмішки – не хотів.\nГудимир дочекався, коли ельфи втомляться, а потім різко стукнувши по бруківці посохом, викрикнув щось незрозуміле. Одного з чаклунів відкинуло вбік. Мені здалось, що я встиг побачити ледь помітний вихор, який виник прямо перед ельфом, а в наступну секунду його тіло вже розпласталося на землі сажнях у трьох позаду інших магів. Ще секунда, і нізвідки, з повітря, на нього звалилася величезна вогняна куля.\nНаче вода… таке перше порівняння виникло в моєму мозку. Куля розтеклася по фігурі чаклуна, ярко спалахнувши сліпучим полум’ям. Кілька секунд і на місці падіння залишилися лише розпечені камені бруківки.\nАгов! – мене аж тіпнуло. Така легкість, з якою Бельський впорався зі своїм противником, неймовірно вражала. Тепер розумію, навіщо прислали сюди стільки магів.\nЗдається, Проспер почав вагатися. Він та решта чаклунів спробували одночасно атакувати Бельського. І знову той якимось чином «закрився» від ударів блискавок.\nПоки маги були зайняті, я вирішив обережно пробратися всередину. Тож, намагаючись бути не поміченим, проповз повз стіни та заховався за якимись мішками.\nПапірці, мати їх драти! Де шукати ті кляті списки? – я оглядівся. – О. Боре, Боре! На яку дурницю ти зголосився!\nАле жалійся, лайся, а від зобов`язань не втечеш! Давай-но міркувати логічно.\nОтже, із собою Бельський носити такі речі не буде. То ж він або переховує їх у якомусь помешканні, або…\nТут знову гримнуло. Я аж підскочив. Глянув убік чаклунів – ще один ельф підсмалився.\nПсяче хутро! Часу немає! – я хутко поспішив задвірками до сходів, які вели у невеличку башту, розташовану праворуч від воріт. Зі всіх помешкань, які є тут, у Граді, вона більше підходила для проживання Бельського… Адже не думаю, що цей чолов’яга вибрав би собі якийсь сарай.\nДвері були зачинені. Прийшлось прикласти зусиль, щоб виламати замок. Я увірвався всередину та оглядівся. Стіл біля вікна, поряд різний стілець… парочка сундуків… В них, мабуть, і треба шукати. То ж швиденько відчинив скриньки та виваливши на підлогу все, що було в них, почав ритися, наче та собака в помиях.\nОдяг… якісь незрозумілі приладдя… мішечки з тютюном… капшуки з монетами… старі товсті книжки… Паперів теж вистачає.\nНіхаз тебе бодай! І що ж то за папери? – я гарячково почав їх перебирати. Схоже не якісь листи… розписки… Тьху ти! Не розберу.\nЯ перекидав папери, заглядаючи в них. Лише останні викликали підозру, бо замість звичних літер тут були якісь дивакуваті значки.\n–Що за ніхазівня? – почав було роздратовано бубоніти під ніс, і тут мене осінило: – Тайнопис! Ну звичайно ж! Хто при здоровому глузді буде подібне зберігати відкрито?\nЯ згріб все, що знайшов в одну купу та запхав у невеличку похідну сумку, яку знайшов біля столу.\nВсе! Треба забиратися звідси. Буду сподіватися, що це і є ті кляті папери.\nОбережно відчинивши двері, я визирнув назовні. Гудимир все ще знаходився посередині двору, в той час як двоє ельфійських чаклунів намагалися одночасно зайти на нього з різних боків. Бельський спокійно спостерігав за їхніми потугами. Він стояв до мене спиною.\nНе знаю, що в ту мить почало керувати мною. Замість того, щоб тікати, я хутко збіг сходами, та помчав на мага. В лівиці сакс, в правиці фальшіон… руки аж трусяться… В свідомості палахкотить думка: «Помститися».\nНоги несуть вперед, а сам боюся, що раптом Бельський озирнеться… І тоді ще одна кучка попелу осяде на землю. Хоч би ельфи відволікли Гудимира… хоч би відволікли…\nІ все ж він озирнувся, проте я був уже в кроці від мага… В одному кроці…\n–А-а-а! – крик вирвався сам собою. Напевно через відчай… через страх бути спаленим.\nЯ відчайдушно замахнувся…\n–Ти чєво? – відскочив убік Гюрята. – Чєво крічіш?\nОт, Ніхаз тебе бодай! Щось мене покрутило!\n–В спині стрільнуло, – збрехав я сотнику. – Слухай, а що трапилося в столиці? Чому така тиша? Де городяни? – спитав я у чоловіка, озираючись навкруги.\nГюрята також озирнувся і майже пошепки сказав:\n–Бунт, братік. Трі дня тому тут такоє било – жуть! – чолов’яга зробив такі величезні очі, ніби побачив самого Ніхаза.\nЖуть… От у Горішку була жуть. А тут, в столиці, не дуже і схоже.\nЯ прокрутив в пам’яті й штурм, і битви на вузеньких вуличках, і намагання захопити останнє укріплення – внутрішню фортецю… Град…\nКоли було найстрашніше? – питаю себе. Зараз важко оцінити. Мені взагалі весь той день здавався якоюсь безкінечною пригодою…\nПригодою? – ледь не засміявся. Оце порівняння.\nІ раптом подумалось, що найстрашнішим все ж була атака на Гудимира. Ось коли було лячно. Не знаю чому, але всередині аж похолоднішало. Пам’ятаю, як підскочив до чаклуна, замахнувся… а потім на якусь мить забарився… бо злякався…\nТак, я злякався. Бельський повернуся до мене, глянув так, наче хотів спопелити… І зробив би те, якщо б фальшіон не впився в його макітру. Череп луснув, наче перестиглий гарбуз. Наступний був удар саксом. Його лезо увійшло в груди на глибину долоні… А потім вони обидва застрягли. Не туди, не сюди. Наче присмокталися до чаклуна, як та річкова п’явка.\nЯ кинув мечі та вихопив кішкодер. Наніс ним останній удар, цілячись у живіт Бельському. Бив занадто знервовано. Руки тряслися, як у затятого п’янички.\nГудимир упав навзнак, розкинувши руки в сторони. З такими ранами він ніяк не міг би ожити. Врешті-решт, Бельський теж смертний, – заспокоював я себе. А самого все ще трусить.\nЕльфи здивовано погляділи на мене, але наближатися не поспішали. В цю мить я почув щось схоже на голоси…\nЗнаєте, як буває, коли спиш, а крізь сон пробиваються чиїсь слова. Буцімто біля ліжка сидять люди та перемовляються один з одним. А ти спиш собі, але якось неглибоко… якось поверхнево… тому чуєш окремі слова… деякі фрази… Але не можеш зібрати всіх їх воєдино. Тож і зараз ті голоси бубоніли, бубоніли й бубоніли.\nРозмовляли кілька осіб… Здається, серед них була і жінка…\n–Бо-о-оре-е, – прошепотіла вона. – За-а-а… лєзноє утро! – почувся натомість голос Гюряти.\nЯ навіть зупинився.\n–Що? – озираюсь навкруги.\n–Жєлєзноє утро! – хитрувато посміхнувся сотник. – Так ми єво празвалі!\n–Кого? – не второпав я.\n–А-а-а… І що ж тоді трапилося? Хто ж бунтував?\nЯ бачив, що чоловіку дуже хотілося почесати язика. То ж спробував підштовхнути його до відвертої розповіді.\nГюрята роблено зітхнув та, про всяк випадок озирнувшись у пошуках зайвих вух, почав говорити…\nНа зламі осені та зими зазвичай починався місячник Великого мученика Ферра, про якого в народі говорили «надійний, наче залізо». Самий час зачинати якусь добру справу. Вважалось, що тебе тоді буде спіткати удача у всьому, за що не візьмешся.\nСаме в цей день Залеський почав штурм Горішку… А в столиці, між тим, вирішились розпочати заколот. Сили, які стояли за ним, так і залишились невиясненими. Постраждали, – як би сказав Жуга Ісаєв, якщо б знову почав порівнювати те з давньої ельфійською грою, – тільки дрібні… розміні фігурки.\nСподівання бунтівників на власну стрімкість і несподіваність, звичайно, могли б привести до їхньої перемоги, але натомість мала місце цілковита невпевненість та неорганізованість, що перекреслили все в накоренку.\nПочатком заколоту можна вважати чутки, які хтось запустив серед городян, наче велика частина бунтівників вирвалася з Горішку, перебила солдатів в таборі Залеського і відтепер преспокійно рухається до столиці озброєною колоною. Скориставшись тим фактом, що Захисники Ліги більшою частиною перебували біля далекої фортеці, і зв’язку з ними не було, частина військової старшини на чолі з полковником Жванським разом з вірними їм солдатами увірвалася в казарми, полонивши залишки столичного гарнізону. Підтягнулись і додаткові сили бунтівників, серед яких було чимало ветеранів із лав колишніх Захисників Ліги. Зім`явши нечисленну охорону, повстанці з легкістю взяли під контроль всі ворота міста. Але проблеми у них почалися вже біля ельфійського кварталу. Тут зав’язалася кривава сутичка, в якій не перемогла не одна із сторін. П’єр ді Ардер взяв на себе сміливість та доволі різко виступив перед нападниками, заявивши їм, що атака на місію, а тим паче на будь-якого ельфа буде розцінюватись як об’ява війни.\n–Нагадаю вам, що ця частина столиці – ельфійська земля згідно із підписаним меморандумом від дев’ятсот…\n–Віддайте зброю і ми нікого не чіпатиме! – послідкувала пропозиція.\nНа що П’єр ді Ардер категорично відмовився. Зрозумівши, що протистояння затягнеться, бунтівники трохи відступили та розташувалися біля воріт, не даючи змогу ельфам вибратися з міста та покликати на допомогу.\nСили повстанців розділилися. Невелика частина кинулася арештовувати членів Міського приказу та представників Ради. Інші рушили на головну площу й спробували пробитися до вежі Айденуса.\nПаладини разом із Воїсвітом Залізним та іншими церковниками закріпилися у Соборі, перетворившись на черговий осередок спротиву. Крім того на шляху заколотників став окремий загін під командуванням Дмитра Мороза, який відбив атаку та забарикадував вхід до вежі Великого мага, щоб запобігти її захопленню. Не дивлячись на це, бунтівникам вдалось якимось чино тимчасово пошкодити портал, що знаходився всередині будівлі. Відтепер ані збігти з алоду, ані викликати підмогу не було ніякої можливості.\nПовстанці довго радилися і нарешті вислали парламентарів до Ізбора Іверського, який перебував у вежі. Очолив переговірників старий сотник Ларіон Малий. Він сміливо зачитав голові Захисників Ліги послання, в якому була вимога негайно здатися, а крім того досить чітко і сміливо розписано бачення майбутнього Ліги. Зокрема, відмова від Ради, на якій на рівних правах мали слово всі три основні раси: гіберлінги, ельфи та люди. Повстанці вимагали, щоб керування перейшло до канійців. Потім сотник оголосив про початок реставрації роду Валірів. Крім того, він наполягав на знятті облоги з Горішку та амністії всім тим, хто зараз перебував всередині фортеці.\n–Зняття облоги! Ммм… Не схоже, щоб подібні… подібні… подібні вимоги, – роздратовано проричав Ізбор, – була справа рук лише військових… Занадто хитромудро! Так хто стоїть за вами? Га?\n–Люди, яким не байдужа доля Канії!\n–Я так і подумав… А де ж, до речі, те велике військо, що знищило табір Залеського і рухається на столицю? – із глузуванням в голосі спитав Ізбор. – Отже, немає ніякого прориву… немає перемоги над воєводою… Та ви, пане Малий, виходить зрадник! І не треба прикриватися всякими відмовками, на кшталт турботи за долю Канії... Майте сміливість в цьому зізнатися.\n–А ви, пане Іверський, майте сміливість зізнатися, що захопили собі виняткове право на свободу, яке дається всім від народження, – сердито відповів сотник. – Хіба це Ліга? Це тюрма! Тюрма народів! Ось що це! І ми самі себе в ній охороняємо…\n–Тому, хто не навчився відрізняти добро від зла, не місце в суспільстві, – скипів Ізбор. – Ми знаємо, хто стоїть за вами, за бунтівниками! Імперія!\n–Брехня! Не слухайте його, хлопці! – звернувся Ларіон до захисників вежі. – Ліпше подумайте про те, куди привели оці керманичі нашу державу. Подумайте добре та вирішить з ким ви залишитесь!\n–Забирайся геть! Інакше я за себе не відповідаю, – лютим голосом крикнув Ізбор.\nЛаріона проводили до виходу з вежі.\nНаступним кроком бунтівники вибрали спробу «домовитись» із Воїсвітом Залізним. Але він навіть не пішов на перемовини. Тож заколотники певний час топталися на місці, все ще не визначившись, що їм робити далі.\nСкоріш за все, – як потім розмірковували розумні люди, – заколот в Новограді був спонтанною витівкою. Його хоч і готували заздалегідь, але ситуація із штурмом Горішку змусила бунтівників почати захоплення столиці раніше наміченого терміну. Це був не інакше, як крок відчаю!\nДесь опівдні в порт Новограда прибули судна, які везли загони полковника Черемоша. Їх планували відправити в Південну Берестянку для наведення ладу, через велику кількість розбійників, які вешталися селами та хуторами. Отже, з цього моменту подальші події закрутилися в зовсім іншому, доволі стрімкому потоці.\nПерелякані стражники, яким вдалось втекти зі столиці, повідомили прибувши війська про дивну ситуацію в місті. Не розібравшись що до чого, вони розповіли Черемошу жахливі чутки, а саме – наче в Новограді зараз панують заколотники, які вирвалися з Горішку, перебивши загони Залеського. Самого воєводу, мовляв, повстанці стратили лютою смертю.\nБунтівники, які охороняли ворота, вирішили, що загони полковника Черемоша – це очікувана підмога, про яку їм розповідала старшина. Тому вони спочатку й пропустили солдатів, а коли зрозуміли свою помилку, вступати в бій було запізно. Стрімко прорвавши оборону, люди Черемоша просунулися до самої вежі Айденуса. Бої на вулицях хоч були короткими, але доволі кривавими. В запалі солдати полковника майже нікого не залишали в живих (хоча повстанці про те зовсім і не благали).\nДо вечора Новоград був повернений під владу Воїсвіта Залізного…\n–А де був ти під час всього цього шабашу? – іронічно спитав я у Гюряти.\nОбличчя чоловіка припинило щасливо сяяти й миттєво стало серйозним. Він якось нервово облизав губи.\n–Помніш таво рижєва? – запитав Гюрята, поглядаючи в холодне небо. – Ну с каторим ти алєня нє падєліл? Вот он бил срєді тєх бунтарєй! Я відєл єво тєло на площаді…\n–Цікаво… цікаво… А все ж, де був ти?\n–Мєня связалі, – невдоволено проговорив Гюрята. – Захватілі врасплох… Я как раз спал, каґда в казарми варвалісь мятєжнікі.\nМи звернули за ріг та вийшли на вулицю, що вела прямо до башти Айденуса. Тут виднілося чимало солдатів, які, судячи з усього, охороняли підходи до головної будівлі цілого алоду.\n–Я бивал в разних схватках, – якось подавлено промовив Гюрята. Він навіть зупинився, дивлячись на мене. – А тут так нєлєпо папасца! Связалі, как щєнка бєспомащнава.\nСотник роздратовано вилаявся та ляснув себе по стегну.\n–Так чєво, ґаваріш, єдєш до Ізбора? – різко спитав він, втупившись мені в очі, наче в чомусь підозрював.\nТут я помітив, що від натовпу відійшло четверо солдатів, які попрямували прямо до нас.\n–Треба дещо йому передати… особисте…\n–Івєрскому? Лічна? А ти ж сєйчас в пріказє у Жугі? – Гюрята зіщулився та чомусь поглянув на мої клинки.\nНе вистачало зараз чергової сутички.\nІ я напружився. Раптом промайнуло: невже і Гюрята з тих… з засланців? Невже за паперами Бельського полює? – моя долоня лягла на руків’я фальшіону.\n–А ти чєво так вспатєл? – запитав сотник, киваючи притому руку, що лягла на меч.\nРаптом стало важко дихати. Ліва рука сама потягнулась до шиї, яка до сих пір нила від тієї мотузки…\nЛедь я пройшов крізь ворота Граду та рушив вуличками до виходу з Горішку, як наштовхнувся на цих двох підозрілих хлопців.\n–Ти куда так паспєшаєш-та? – вони винирнули з-за рогу. Причому якось раптово, наче порив вітру. – Патєрял чєво?\nГовір типово умойрський. Вухо вловило характерне акання.\n–А хто питає? – кинув я, не припиняючи руху.\nОчевидно втома давала взнаки. Увага притупилася, тому, мабуть, і не помітив третього. Він спритно підсік мою ногу. Я розтягнувся на бруківці, наче якась стара коняка, що не спромоглася дотягнути воза та всралася.\nВ наступну мить шию стягнув міцний зашморг. Поки третій душив, двоє інших схопили мене за руки. Ані поворухнутися, ані продихнути. В очах потемніло.\nПсяче, ти, хутро! Ото попався, як дурнуватий заєць! – я спробував вирватися, але нападники знали своє діло.\n–Дє бумаґі? – гарчав над вухом душитель. – Правєрь сумку! – наказав він одному з товаришів.\nЯ відчув, як трохи послабила хватка на лівій руці.\n–Єсть! Тутачкі ані! – радісно прогорланив чолов’яга.\nЯ став провалюватися в темряву. Знову спробував вирватися від душителя, але куди там.\nІ раптом мої руки відпустили. Пальці тут же потягнулись до мотузки та я, зриваючи нігті, спробував скинути зашморг. І треба ж – він піддався та послаб.\nЯ захлинувся у кашлі та гучно бухнувся потилицею о бруківку. Аж зірочки промайнули перед очима.\nХтось ляснув мене по щоці та прошепотів:\n–Гей! Підводься! Нумо, хутчіш!\nКрізь сіру муть вдалось розгледіти чиєсь обличчя.\n–Іване? – впізнав я його. І тут кашель знову стиснув горлянку.\nТак, чолов’яга виявився Іверським, батьком Горяни. Я перевернувся на живіт та спробував підвестись. Іван підхопив мене під лікоть та допоміг.\nНападники лежали трохи осторонь нас. Судячи з усього, вони всі були мертві.\n–Це хто такі? – звернувся я до Іверського.\n–Це в тебе треба питати.\n–Чому ти тут? Чого не пішов з Горішку?\n–Не встиг вибратися…\nЯ нахилився та підняв свою торбу з паперами Бельського.\n–Вони це шукали? – кивнув Іван головою на неї. – Що ти там тягнеш?\nМоя рука чисто рефлекторно лягла на фальшіон.\n–Спокійно! Спокійно! – відступи Іверський. – Я тобі не ворог… Принаймні зараз…\nІ він позадкував уздовж стіни.\nОтже, мене намагались вбити та викрасти папери. Тільки випадкове втручання Іверського врятувало від відвідування чистилища. Навіщо він те зробив? Невже це свого роду акт відплати за те, що я його відпустив?\nДивне інше: хто ці нападники? – я знову поглянув на тіла. – Хто їх послав? Звідки вони знали про папери?.. Невже то справа рук Залеського?\nІван все ще продовжував відступати назад. Він відійшов кроків на десять, коли я вирішився подякувати йому за допомогу:\nУ відповідь Іверський лише повів плечами.\n–Раджу все ж покинути цю фортецю! – хриплим голосом сказав я.\n–Так і зроблю!\nІ ми з ним розійшлися…\nОтже, може і Гюрята із засланців. Які полюють на папери Бельського? Чого він визвався мене провести до башти?\nМіж тим охоронці наблизились до нас із сотником. Один з них діловито спитав в чому справа.\n–Да вот… к Ізбору спєшит, – якось невизначено промовив Гюрята.\n–Ти єво знаєш?\n–Шо у тєбя к Івєрскаму? – питання вже було до мене.\n–Зараз так і розповім! – уїдливо заявив я, демонструючи «руку допомоги»\n–А ти, виходіт, із Разискнова пріказа? – продовжував питати чоловік. Він озирнувся, а потім все тим же діловитим тоном додав: – Глава Защітніков Ліґі нікаво нє приінімаєт!\n–Мене прийме. Скажіть, що прибув Бор Головоріз і він…\n–Іді-ка, братєц, в свій пріказ! – перебив мене чоловік. – Іначє атправім в халодную… для вияснєнія што да к чєму!\nВін свиснув та підізвав одного із солдатів. Коли той наблизився, наказав відвести мене до Розшукового приказу.\n–Атдаш лічна Чарушє! Ясна? – суворо заявив охоронець, явно підстраховуючи себе.\nМені прийшлось підкоритися.\nА з іншого боку, – промайнуло в голові. – папери можна передати Ісаєву. Хай він розбирається з ними.\nБіля Розшукового приказу нас зустріли кілька досить міцних хлопців. Супроводжуючий мене солдат щось пробубонів про Чарушу, на що отримав недвозначну відповідь йти в дупу. Я продемонстрував «руку допомоги», прив’язав коня й рушив всередину будівлі.\n–Бо-о-оре! – почулося мені. Чи то порив вітру, чи то хтось прошепотів.\nЯ озирнуся – нікого поруч немає. Подумалось, наче здалося. Але ледь ступив пару кроків, як той же голос прошепотів другу фразу: «Біжи»!\nНоги на мить завмерли. Всередині щось стислося, серце зрадливо тьохнуло.\nМабуть, це все через втому. Накопичилось за ці дні, ось розум і народжує всіляку маячню.\nЯ рішуче махнув головою та покрокував до кімнати Ісаєва. Тут знаходилось кілька чоловіків, серед яких я помітив Чарушу.\n–Аґась! – голосно крикнув він, підводячись з крісла Ісаєва. – Ти здєсь! Даскакал-такі!\n–Да он как та кошка – живучій! – пробасив інший чолов’яга, який стояв біля віконця.\nЯ так і не зрозумів, чи то така проява радості, чи то здивування.\nОбличчя Чаруши перетворилось на хижу маску. Воно стало якимось відштовхуючим, неприємним.\n–Де Ісаєв? – обережно запитав я.\n–Да он, відіш лі, тяжєло ранєн. Щас дома атлйоживаєца. А вот как ти сюда попал? В Новоґрад?\n–Приїхав на коні! – сердито кинув я. Мене здавалась дивною ворожість Чаруши. Можливо то так впливає на характер роль тимчасового керманича приказу (у відсутність Жуги).\nПериферійним зором я відмітив, що мене починають оточувати.\n–А што ето там у тєбя? – кивнув Чаруша на торбу з паперами.\n–Це послання Ізбору Іверському, – збрехав я.\n–Да? Ат каво?\n–Ну-ка давай сюда.\n–Ти при своєму розумі? Це послання секретне... Особисто для Ізбора…\n–Дай сюда! І мєчі тожє.\n–Що? – насторожився я.\n–Падстілка, ти, ісаєвская! Мєчі атдай!\nІ тут, як по команді люди Чаруши оголили мечі. Такого дивного прийому я не очікував. Через це аж повіко почало тіпатись.\nВідбиватися відразу від шістьох… та ще в такій невеличкій кімнатці… Здається, розклад явно не на мою користь.\n–Ви що тут всі, блекоти об`їлися? – здивовано запитав у них, пробуючи відійти до виходу.\nАле мене швидко обеззброїли. Один з хлопців схопив під руку та примусив сісти на лаву біля стіни, двоє інших приставили клинки до грудей. Торбу відняли, папери виклали на стіл.\n–Ммм! – Чаруша спробував їх прочитати. – Што за хєрня!\n–Тайнопис! – посміхнувся я, намагаючись демонструвати браваду.\n–Ніхазов Бєльскій, маладєц! Викрутился! – весело промовив Чаруша і тут же прикусив язика. \n–А звідки ти знаєш, що то папери Бельського?\n–Птічка данєсла! – роздратовано відповів Чаруша, кидаючи погляд на своїх людей.\nХай мене і схопили, але це не привід перетворюватися на равлика, – промайнуло в голові. Я прикинув свої шанси. Розумів одне: треба виграти час… треба його потягнути… а там, може, щось підвернеться.\n–Що ви зробили з Ісаєвим? – відверто спитав я, свого роду переходячи до атаки.\n–А чєво ти рєшил, што ми чєво-то там сдєлалі тваєму Ісаєву?\nЯ раптом пригадав ту дивну фразу Гюряти, коли він розповідав про заколот в столиці. Мовляв, Розшуковий приказ під час бучі повів себе якось дивно.\n–Чому Ісаєв поранений? – вимагав я прямої відповіді. – Ким? Де зараз знаходиться?\n–Думаєш, што Жуга тєбя спасйот? – Чаруша демонстративно сів на крісло Ісаєва. – Што он как і раньшє будєт пакривать тваі подвігі?\n–Які? – Чаруша нервово закусив верхню губу. Явний знак, що він не відповість чесно. – Гдє плєний ельф?\n–Ентоні ді Вевр? Я відправив його до лікаря...\n–Так, до них. В таборі Залеського майже всі лікарі – ельфи.\n–Угу… угу… Знаєш, Бор, а твоєму Ісаєву павєзло.\n–Павєзло, што рядам аказалісь вєрниє люді, – якось єхидно посміхнувся Чаруша. – Іначє б убійци давєлі свайо дєло до конца!\n–Вбивці? Випадково не твої товариши?\n–Пачєму ти так рєшил? – знову єхидно спитав Чаруша.\n–Після фрази про належність паперів Бельському… Про те мало хто знав. Цікаво, як ти винюхав? А взагалі, я відчував, що в приказі є зрадник... Але не думав, що це ти… що це ви всі! – і я обвів рукою присутніх.\n–Ми нє прєдатєлі!\n–Всі зрадники так кажуть! – пройняло мене. – Відтепер стає зрозумілим, чому мене переслідували заколотники. І в лісі… і в Горішку, коли намагались відняти папери… А я все ламав мізки, намагаючись второпати причини. А вони тут! Сидять за столом Ісаєва!\n–А ти парєнь башкавітий! – холодно посміхнувся Чаруша. – Што єщйо нам раскажєш?\n–Що? Тепер ясно чому ти вбив того гіберлінга–перевізника... Бо ти пов`язаний з усіма тими справами: схронами зброї, нападами в лісах, викраденням ельфа... Це ти все підлаштовував. Це ти розповідав бунтівникам… та і розбійникам, які з ними працювали… про наміри Жуги та про...\n–Даґадался, значіт! Ну-ну! Вот што я тєбє скажу, Бор! У мєня… то єсть у нас, – Чаруша обвів рукою всіх присутніх, – єсть цєль! Ми хатім відєть Канію вновь вєлікай! Хватіт мєчтать о билом… Хватіт плакать по увядшєму вєлічію! На всйо ето нєт ужє врємєні! Толька рєшитєльниє дєйствія прівєдут нас до цєлі! Толька сіла і парядок вастановят справєдлівасть! Я хачу, штоби тє жє, напрімєр, ельфи сматрєлі на нас, єслі нє на старших, то хатя б на равних! Мнє надаєло, што наши дєті заглядиваюца на ельфов… на Тєнєбру… і мєчтают жить по іх правілам, законам і традіциям! Ми впалнє самадастаточний народ, штоб падбірать крохі с чужих сталов! Ясна?\n–Це все лише гучні слова! Ти... такі як ти, насправді, тягнуть в Канію Хадаган. Ви хочете бути схожими на Імперію, з якою і воюєте...\n–Што ти нєсйош?\n–Правду! Це правда!\n–Хєрня на поснам маслє, а нє правда!\n–Тоді скажи, хто хотів передати Ентоні ді Вевра в Незебград?\n–Куда? – Чаруша нахилився вперед. – На імпєрскій Ігш? Ти ета хочєш сказать?\n–А ти, виходить, і не знав, що заколотники зверталися до Хадагану з проханням про військову допомогу? Отаке!\nЧаруша різко замовк. Його очі налилися кров`ю, немов у якогось дикого тура.\n–О, Сарне! – єхидствував я. – Так ти не знав цього? Виходить, ти дрібна розмінна фігурка, яку використовували інші, поманивши дивакуватою мрією про Велику Канію!\n–Що, правда виявилась неприємно? Отже, тебе лише використовували… Скажи, друже, хто тобі наказав добути папери Бельського? Нумо! Ми тут сам на сам… я, між іншим, полонений… без зброї… Чого боятися? Скажи.\n–Іді ти в сраку! – виплюнув Чаруша. Він підхопився та рушив до мене.\n–Отже, ти лише пес, якому наказують справжні господарі. Кістка під назвою «Велика Канія», виходить, звичайна хєрня! – я розреготався. – А хочеш знати, чому тобі наказали добути папери? Бо в них імена твоїх розпорядників! Уявляєш, що буде, коли суспільство дізнається справжнє обличчя цих лицемірів?\nОдин з підручних Чаруши заїхав мене в щелепу. Я не очікував того, тому і звалився на коліна. Тут же послідував удар чоботом по ребрах. Це дав собі волю Чаруша.\n–Сволач! – прошипів він. – Мєжду прочєм, хочєш і я тєбя чєм-та порадую, а?\n–Спробуй, – прохрипів я, потираючи ребра.\n–Прєдатєль… ето по-правдє ти! Думаєш, нам нє ізвесно твойо прошлоє?\n–О, це вже цікаво! – стрепенувся я.\n–Аґа! Очєнь цікаво! Думаєш, ми нє знаєм какімі дєлішкамі ти занімался с Сівєрскімі? Што ти задумивал, нападая на алод Клємєнта, а?\n–Нумо, розкажи! – я став грати роль недосвідченої людини.\n–Расказать? Так ета ти, скарєй всєво, бил связан с Імпєрієй. Баріс мнє как-та ґаваріл, што ти приєхал до нєво в Такалік на хадаґанском суднє. Вот так вот, Бор! Ілі как там тєбя по-правдє завут? Чєво паблєднєл-та?\n–Так он, виходіт, імпєрскій лазутчік? – кинув товариш Чаруши, один з тих, що тримав мечі, направлені на мене. – Чєво ж он таґда убіл всєх Сівєрскіх?\n–Штоб ані єво нє видалі! – посміхнувся Чаруша. – Да?\n–Цікава історія, – стримано посміхнувся я. – А що ще говорив тобі Сіверський? Що там стосовно нападу на алод Клемента?\nЧаруша закусив верхню губу і я відразу зрозумів, він більше нічого не знає.\n–Ммм… Ти, Бор, всйо-такі страная лічнасть, – оскалився чолов’яга.\n–Што будєм с нім дєлать? – запитав хтось за моєю спиною.\n–Што да што! В чістіліщє етава прєдатєля... до Тєнсєса!\n–Це хто зрадник? – я піднявся на ноги та заглянув у очі Чаруши. – Незеб тебе побий!\n–Незеб? – чолов’яга миттєво зблід та позадкував.\nВін не очікував почути ім’я Великого мага Хадагану. Мозок Чаруши залихоманило від однієї думки, що я дійсно імперський шпигун. Небезпечний, підступний, який може і вбити...\n–А-а-а! – Чаруша відкрив рот, але не встиг нічого сказати.\nЯ діяв миттєво.\n–Блискавка! – рука вихопила із сагайдаку зачаровану стрілу та ткнула нею Чарушу. Яскравий сполох прошив його тіло наскрізь. – Блискавка! – друга стріла вткнулась в людину ліворуч.\nЯ схопив сакс та фальшіон, які випали з рук вбитого, та закрутився в дикому танці. Сутичка тривала менше хвилини. Коли все скінчилося, я підібрав свої речі та обережно вибрався з кімнати. Треба було демонструвати незворушність, щоб ніхто в будівлі не запідозрив щось недобре. Тож, намагаючись бути спокійним, я покрокував до виходу.\nВ голові крутилася одна думка: «Що далі»? Адже все ж скоро дізнаються про вбивство Чаруши та його хлопців. І все буде вказувати на мене…\nЩо люди подумають? Ясна річ: я, можливо, один з тих заколотників, які намагалися захопити владу в столиці. Тож кинуться шукати… Ніхто шукати правду не стане. Та і в чому полягає правда? Щ я все ж знався із заколотниками?\nПсяче хутро! Оце попав у халепу!\nМабуть, все ж треба дістатися Іверського. Віддати йому папери… та попросити у нього захисту… Розповісти про зрадників у Розшуковому приказі… Ізбор повірить… повинен повірити… і допомогти… Тим паче, коли отримає папери…\nЯкась чверть години і я знову був біля вежі Айденуса. Варта на вході перегородила шлях.\n–Ти? – здивувався вже знайомий охоронець.\n–В мене важлива справа до Іверського! Повідомте йому, що прибув Бор Головоріз. Він чекає на мене…\nЯ про всяк випадок продемонстрував «золотого орла». Чолов’яга зіщулився, але цього разу рушив всередину будівлі. За кілька хвилин він повернувся та знаком покликав за собою.\nЯкщо порівнювати цю башту із баштою Клемента, то це теж саме, як порівнювати небо і землю. Столична вежа Великого мага вражала своєї величчю. Вона також була збудована над джунським порталом. З обох боків вгору здіймалися широчезні кам’яні сходи. Другий поверх, до яких вони вели, знаходився десь на висоті двадцяті сажнів. Коли я досяг його та поглянув униз, то відчув легке запаморочення, тому ледь не покотився по сходинках назад. Схопився за перила й замружив очі.\nМене провели високим коридором до однієї з кімнат, де над масивним столом схилився кремезний чоловік, одягнений в бойові обладунки. Він щось писав на пом`ятому папері й, навіть не обертаючись до нас, сердито запитав:\n–Це той самий чолов’яга, який прибув зі стану воєводи, – доповів супроводжуючий.\nІзбор різко випрямився і повернувся до мене.\n–Я – Бор, на прізвисько Головоріз.\nІверський часто задихав. Він жестом наказав стражникові вийти геть.\n–Дістав? – нетерпляче проговорив Ізбор. – Ти списки дістав?\nЯ поліз в торбу та за мить витягнув папери. Іверський різко їх вихопив та розгорнув. Він пробігся очами по рядках та кинув:\n–Тайнопис! Ну, звичайно! От що, Боре, пішли зі мною.\n–Куди? – не зрозумів я.\n–Нагору! До Айденуса!\n-А-а-а, – я відкрив рота, але так і не знайшовся, що сказати на цю пропозицію.\nВ голові, звичайно, крутилося, що треба розповісти про Чарушу, про його зраду. І чим раніше, тим буде краще для мене.\n–Молодець! – хлопнув по плечу Іверський. – Ти просто молодець! Ісаєв не дарма тебе пропонував.\n–А-а-а… а що з ним трапилося? Кажуть поранений.\n–Так, якась наволоч напала на нього біля будинку і спробувала зарізати. Добре, що поряд були його хлопці... тож встигли прийти на допомогу…\n–А нападник? Хто він?\n–Ніхаз його знає!\n–Я ось що хотів би вам сказати…\n–Розкажеш-розкажеш! Пішли до Айденуса, там все і розповіси! Добре?\nСкрутивши папери в трубку, Ізбор ділової ходою вискочив з кімнати, й ми з ним прокрокували до сходів. Піднялися аж на самий верх. Саме тут і були апартаменти Великого мага.\nБіля дверей знаходилось з десяток стражників, які тут же розступилися, ледь помітили Іверського.\nЗала, в якій мешкав Айденус, представляла собою величезну півсферу. Тут було дуже світло. Вже заходячи всередину, я почув відлуння чийогось крику:\n«А» ще довго відбивалося від стін. Іверський здивовано подивився назад, потім на солдатів.\n–Що? – перепитав Ізбор.\n–...а-ада-а! – знову вирвалося знизу.\nТупіт, брязкання заліза. Ми всі завмерли.\nВід арки вікна відійшла висока довгоборода фігура якогось старого.\nАйденус! Це Айденус! – промайнуло у мене в голові. І тут же всередині щось заворушилося. Щось дивне. Щось чуже.\n–Зрада? – перепитав Айденус, при тому чомусь дивлячись в мій бік\nРатники, які стовбичили біля дверей, схопилися за мечі. За кілька секунд всередину кімнати увірвався розпатланий солдат. Це був той самий охоронець, який супроводжував мене до Іверського. Він важко дихав та все намагався щось сказати, але ми чули лише про «зраду».\n–Що сталося? – кинув Ізбор. – Яка зрада?\n–Ось він! Він! – замахав солдат на мене. – Хапайте його!\n–Що він? – не второпав Іверський.\nАйденус між тим зробив ще крок вперед, при тому втупившись в мене своїм немиготливим поглядом. Такий самий я бачив у гіберлінгських провидців на західній верфі.\n–Він напав на Розшуковий приказ і перебив там їхніх людей! Вбив Чарушу! Це зрадник! Зрадник! – прогорланив охоронець.\nІ раптом мій розум наче огорнули якісь «шори». Я побачив величезну темну Тінь... яка виповзала… з мене…\nО, Сарне! Що це таке! – перелякався я. Відчуття, наче знову повернувся до зали, де вбили Клемента…\nЧекай! Що ти, Боре, тільки-но сказав? – мене наче опекло вогнем. – Чекай! Зала Клемента? Але ж його вбила… якась загадкова Тінь… Невже вона весь час була схована у тобі? Псяче хутро! Так ось яку роль я грав! Був носієм вбивчої Тіні!\nІ розум укутала дивна темрява…\nПустоцвіт / Драматичний вірш | Меньшов Олександр\n23 (Чесно і грізно) / Залізом та кров`ю. Книга 1 | Меньшов Олександр


Як критикувати дитину – STUDICOM\n25 апреля, 2018 Юлія Гейко Нет комментариев. Наш Блог\nКонструктивно. Що зроблено неправильно і чому я (мама) так вважаю? Як можна зробити краще?\nЕмпатійно. Я (мама) говорю про СВОЇ відчуття, в той момент, коли дитина щось зробила не так. Я усвідомлюю, що дитина може відчувати інакше і намагаюся зрозуміти як саме. Якщо дуже хочу заявити щось безапеляційно, я можу говорити лише про те, що відчуваю сама!\nНе засуджуючи. Говорячи дитині, що вона «не така», ми її руйнуємо. Критикувати потрібно дії, а не особистість. Я (мама) — як коуч можу бути незадоволена виконанням плану розвитку своєї дитини, який ми разом обрали. Можу чекати від дитини більшого і сигналізувати їй про це. Але я — не суддя!\nПро Юлія Гейко


Вітренко переклав провину за збитки “Нафтогазу” на інших “нечесних” менеджерів – Новости\nВітренко переклав провину за збитки “Нафтогазу” на інших “нечесних” менеджерів\nКомпанія “Нафтогаз України” зазнала мільярдних збитків через діяльність нечесного і некомпетентного менеджменту. Про це у інтерв’ю виданню “Еспресо” заявив колишній виконавчий директор національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, генеральний директор інвесткомпанії AYA Capital Юрій Вітренко.\nЗазначимо, що за 9 місяців цього року збиток “Нафтогаз України” склав 17 млрд грн. “Найголовніша причина – це некомпетентність і нечесність менеджменту”, – стверджує Вітренко. Водночас себе до переліку таких менеджерів він не відносить.\nВ самому “Нафтогазі” кажуть, що збитки компанії є наслідком зниження ціни на газ. Однак Вітренко цей тезис категорично відкидає. За його словами, провина за збитки “Нафтогазу” лежить виключно на менеджерах компанії. “На жаль, варіантів таких, щоб за некомпетентного і нечесного менеджменту “Нафтогаз” був прибутковим, немає, тому що все ж таки це складна компанія, складні процеси.\nІ якщо менеджмент некомпетентний, нечесний, що б ви не робили, завжди знайдеться можливість втратити гроші, вкрасти гроші, віддати комусь іншому заробити, і так далі. Тому насамперед потрібно вирішувати цю ключову проблему”, – заявляє він. Поряд з цим, аудитори, перевіряючи діяльність “Нафтогазу” за часів роботи Вітренка виявили низку порушень, які призвели до 175 млрд грн бюджетних втрат.\nОднак, Вітренко запевняє, що й ці втрати пов’язані із недолугою діяльністю інших менеджерів компанії. А він, мовляв, не має до цього ніякого відношення. “Претензія до інших напрямів, за які я не відповідав. І я якраз критикував.\nМене тому й звільнили з “Нафтогазу”, що я доносив цю неприємну правду про те, що решта “Нафтогазу” є неефективною, що там є втрати, збитки, потрібно все це змінювати”, – переконує він.


Продавець села Ситного вказала на нападників | РАДИВИЛІВ.info\nby Адміністратор · Published Жовтень 9, 2014 · Updated Березень 31, 2015\nКілька днів тому під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху на автодорозі «Київ – Чоп» інспекторами ДПС взводу для обслуговування стаціонарного поста № 1 роти ДПС ДАІ затримано автомобіль, у салоні якого знаходились особи, які підозрюються у скоєнні крадіжки грошей.\nБлизько 18 години, під час несення служби до працівників ДАІ зателефонувала місцева жителька Галина, продавець продуктового магазину села Ситне Радивилівського району. Жінка повідомила інспекторам ДАІ, що невідомі особи викрали з каси магазину гроші у сумі близько 1000 гривень, після чого втекли у невідомому напрямку. Зі слів продавця інспекторам ДАІ стали відомі марка та колір автомобіля, на якому рухались крадії та ймовірний напрямок руху.\n− Після отримання інформації ми негайно відправились на місце події. По дорозі у поле зору нам потрапив автомобіль «Мерседес-Бенс» чорного кольору, який рухався у напрямку міста Рівне і зовні підпадав під орієнтування. Легковик було зупинено, а також нами затримано двох осіб, які знаходились у салоні іномарки, один з яких житель Волинської області, інший − львів’янин, − розповідає старший інспектор ДПС взводу для обслуговування стаціонарного поста № 1 роти ДПС ДАІ, капітан міліції Віталій Ткачук.\nНа місце події працівники ДАІ викликали слідчо-оперативну групу. На даний час відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України. Ведеться слідство. Про це повідомили у прес-службі УДАІ УМВС України в Рівненській області. (За інформацією телеканалу Рівне-1).\nЗагинув при пожежі в селі Козин\nby Тарас Грушівський · Published Лютий 22, 2018\nКраще жити в злагоді зі своєю совістю і з законом\nby Редактор · Published Грудень 10, 2014 · Last modified Грудень 12, 2014\nNext story Фотоальбом радивилівця: 400 тисяч переглядів!\nPrevious story Юрій Киричук. Історія Української Повстанської Армії


Ідолопоклонники :: Вбрання, що зробило принца жебраком :: Світ моди\nГоловна › Вбрання, що зробило принца жебраком › Ідолопоклонники\n"...Тисячи "ізвестнихлічностей" з'являються на підмостках сучасної історії. Реальні люди, багато разів збільшені і спроектовані в нашу свідомість засобами масової інформації, вони упроваджуються у вигляді живих образів в мозок мільйонів людей, що ніколи не зустрічалися з ними, ніколи з ними що не говорили і не бачили їх в обличчя. Вони набувають для нас майже такої ж (а інколи і велику) реальності, як багато з тих, кого ми знаємо особисто... Всі ці "люди-заступники", реальні і вигадані, займають важливе місце в нашому житті, служать для нас зразками поведінки, розігрують для нас різні ролі і ситуації, дозволяючи нам робити з цього виводи для нашого власного життя".\nЗ цими словами американського соціолога Олвіна Тоффлера не можна не погодитися. Ідоли і справді грають чималу роль в життя молодого покоління на Заході.\n"Зірки" з'являються і зникають — так було у всі часи. І у всі часи їх супроводжувала армія залицяльників, шанувальників, обожнювачів. Але ніколи їх поява на небосхилі шоу-бізнесу не супроводилася настільки масовим подражательством, як в наші дні. Розмножені мільйонними накладами журналів і газет, багато разів показані по телебаченню, без стука що влізають в кожну квартиру через динаміки радіоприймачів, звучні з пластинок і магнітофонних стрічок, всміхнені з рекламних афіш і проспектів, одягнені в екзотичні вбрання і абсолютно голі, наодинці і в галасливих компаніях — вони подчиняютуми, заставляють у всьому слідувати своєму диктату, частенько калічать душі підлітків.\nХто вони, ці ідоли?\nОсь яку характеристику дає їм французький письменник Жан До: "Ідоли", "зірки", напівбоги і напівбоги з целулоїду, актори, блискучі, аби згоріти, співці і музиканти, що розбурхують один одного і що гинуть в ритмі нашого століття. Пересичені серця, зношені легковажними зв'язками, крихкі істоти, яким слава крутить голову своїм несамовитим вихором, збиває з пантелику, радує, а потім безжалісно вбиває. Кишені, розпухлі від доларів, франків, марок, фунтів і лір, в яких в один прекрасний деньвиявляється дірка, що прорізає ножицями боргів, абсурдних витрат, несплачених податків. І коли ці кишені пустіють, по ним шарять, аби знайти дещицю "травички" або фляжку із спиртним, які допоможуть забутися. Комедіанти, блазні, трубадури, блазні, бродяги і... вічні раби шоу-бізнесу.\nТака доля "ідолів": блищавши в ореолі краси, молодості і слави, вони втілюють марення натовпу. Згодом, коли "зірки" гаснуть, той же самий натовп випробовує сумнівне задоволення, переконувавшись, що нещастя завжди перемагає і найгірше незмінно уготоване тим, хто повірив "спокусі диявола", що нашептав їм, що ніби вони на землі подібні до "богів".\n"Наречена Америки" Мері Пікфорд, ідеал "божественної" краси, "роковая" Грета Гарбо, герой-коханець Рудольф Валентині заповзятливий оптиміст Дуглас Фербенкс, "ангел сексу" Мерілін Монро і сучасніші кумири — Бріжіт Бардо, Ромі Шнайдер, Жан Маре, знамениті "Біттлз", "Роллінгстоунз", "Манкис"...Вплив їх на публіку було огромно.\nБіляві локони Мерілін Монро змусили різко збільшити виробництво пергідроля, за допомогою якого десятки тисяч обожательніц цього "ангела сексу" намагалися хоч в такий спосіб наблизитися до свого ідеалу.\nСотні тисяч залицяльників англійського біт-ансамблю "Ролерові" начепили на себе обрізані майже в колін мішкуваті брюки з широким обшлагом з картатої тканини, білі парусинові блузи, галстуки і шарфи під колір обшлага.\nЧому наслідують цим людям? Які пріводниє ремені механізму ідолопоклонництва? Кожен новий кумир ніс в собі деякий сповна певний конкретний образ, або, як говорять соціальні психологи, імідж. Та ж Мері Пікфорд втілювала ідеал коханої, далекої, романтичної і недоступної. Мерілін Монро, по вираженню американського письменника Нормана Мейлера, "для кожного чоловіка означала любовну пригоду з Америкою...". "Якщо тобі чогось не вистачає в житті, - говорить посмішка молодої "зірки", — те секс Мерілін Монро тебе утішить". Її любовь несхожа на похмурий союз з пристрасною брюнеткою, в якому і голос крові, і клятва на все життя, і Фурію ревнощів, якщо ти не увергнув у вир пристрасті. "Візьми мене, - говорила її посмішка.— Я доступна. Я щаслива. Я — ангел сексу. Можеш перевірити". Ще один образ. "Ролерові".\n"Ролерові" — свої парубки в дошку, - читаємо ми в одній з критичних статей.— Хлопці що треба. Вони старанно грають роль робочих парубків із заводської околиці. Правда, вони з Едінбургу, де заводів немає. Пригадаємо, що на зорі кар'єри "бітлов" їм теж світила чарівливість парубків з робочої околиці Ліверпуля..."\nЗовсім не у дискотеках і не в молодіжних клубах визначається доля новонароджених кумирів. Її вершать в своїх офісах менеджери шоу-бізнесу, редактори бульварних газет, підприємці, що спеціалізуються на виробництві одягу і конфекції для молоді. Для того, щоб той або інший образ став популярним, він повинен пройти через ротаційний механізм буржуазної масової культури. Саме етот механізм в другій половині 60-х років запустив на потік "антимоду", породжену рухом хіппі. "Діти-квіти" зробили всього лише декілька штрихів, останнє "домальовували" бізнесмени, перетворивши моду протесту проти позбавленого людяності суспільства в позбавлений людяності розхожий образ, що завоював небувалу популярність серед молодих обивателів.\nТе ж саме сталося і десятиліття опісля, коли виникло таке потворне явище, як так звана "панк-культура", що отримала віддзеркалення в самих різних сферах життя тінейджерів — музиці, одязі, біжутерії, моралі. Будь-яке нововведення ідолів "панк-рока" негайно підхоплювалося ділками і, розмножене в тисячах екземплярів, ставало надбанням миттєвої моди. Так, коштувало лише солістові групи "Секс пістолі" Джоні Роттену заколоти своє пальто англійською шпилькою, як буквально через декілька днів у нього з'явилися тисячі імітаторів. Шпильками стали заколювати сарафани і джинси, протягувати їх крізь ніс і вуха. Позолочені і посеребренниє, вони, як незадовго до цього бритвені леза, стали наймоднішою прикрасою для сотень тисяч західних хлопців і дівчат.\nДратуючі пісні панке, їх балаганні вбрання і украшенія— все це заповнило вакуум, що настав після закінчення "квіткового буму" і повалення королів долі і біта. І це сповна з'ясовно: за законами шоу-бізнесу кожен новий кумир, що з'являється на підмостках сцени, на естраді або телевізійних і кіноекранах, не лише дає стимул-реакцію розвитку нового вигину моди, але і рекламує її, породжує попит у молоді і приносячи таким чином чималі дивіденди своїм господарям...\nКумири бувають двох видів. Перші недосяжні. У антураж, що їх оточує, входять розкішні лімузини, прогулочні яхти, офіціант-малаєць і малопоношений смокінг. Другі куди простіше. Це "парубки з нашої вулиці" і "добрі подружки". Їх одяг не настільки багатий, але обов'язково екстравагантний. Їм легко наслідувати. Легше з дуже простої причини: для цього зовсім не потрібно мати пристойного рахунку банке.\nКоли розслідується злочин, то перш за все намагаються знайти відповідь на питання: кому це вигідно? Мільйони покалічених ідолопоклонництвом душ — кому це було потрібно? Відповідь ми знайдемо в сферах, вельми далеких від мистецтва. Ідоли створюють ті, хто зацікавлений, аби маси жили, мислили, діяли за строго певними канонами. Тому, якщо провести детальне розслідування, винуватця буде неважко виявити. Це правлячий клас, еліта буржуазного суспільства. Справа не в особистих достоїнствах і таланті "зірок", а в тому, як ці достоїнства і талант використовуються. І в яких цілях.\nСпроба одягатися так, як одягаються улюблені кумири, є складовою і важливою частиною ідолопоклонництва взагалі.\nПлаття в стилі Бріжіт Бардо, портфель "дипломат", як у виконавців ролі агента 007, піджаки, які носили "бітли", - ці атрибути новонародженої моди в першу чергу допомагали наблизитися до бажаного ідеалу, а потім і засвоїти його спосіб життя і філософію.\nТаквайте тепер разом поміркуємо: як слід відноситися до ідеалу. Так або інакше, свідомо або несвідомо, ми прагнемо наслідувати йому. Більш того, пануючий ідеал визначає, природно, і розвиток моди, з розрахунку на нього працюють художники-модельєри, на нього орієнтується швацька промисловість.\nУ самому бажанні бути схожим на популярний образ, "приміряти" на себе модний стереотип зовнішності в принципі немає нічого поганого. Адже мода, як відзначав видний радянський психосоціолог Би. Поршнев, власне, і є взаємним наслідуванням. Проте немає нічого страшного, якщо ви не відповідаєте ідеалу, набагато страшніше, як нам здається, втратити себе в гонитві за ним. Бо прагнення до зовнішньої досконалості легко може перетворитися на ідолопоклонництво. Цей процес часто відбувається непомітно, незалежно від нашої волі. Ми зустрічаємося з новим чином, і він раптово захоплює нас, перетворюючись на символ і мірило досконалості.\nІ незабаром ми готові у всьому слідувати своєму ідолу—тому, як він одягнений, як він рухається, як говорить, як "витончено" палить...\nУ свідомості ідолопоклонників відбувається підміна понять: їм починає здаватися, що об'єкт їх наслідування — це і є ідеал, до якого вони прагнули, що його зовнішній вигляд і манера поведінки найвитонченіші, найсучасніші. Вони починають сліпо слідувати йому і, подібно до сановників голого короля, боячись уславитися неуками і ретроградами, аплодують найбезглуздішим чудасіям моди.\nЧи виявляється таке поклоніння і у нас?— може запитати читач. І то хіба багато підлітків в нашій країні не намагалися якщо не засвоїти життєве кредо своїх ідолів, то хоч би перейняти їх зовнішній вигляд? -\nЦе питання правомірне. Адже і по наших містах ходили хлопчики із зачісками під "бітлов". Що ж, вплив, який надає мода на кожного, залежить перш за все від його рівня культури. А рівень імітаторів такого роду, як правило, вельми низький. Ідеал цих підлітків не поширюється далі за популярних співців илі кіноартистів. Вони шукають свій стиль, своя дорога самовираження і, зайшовши в безвихідь в цих пошуках, легко переймають правила ігри, що диктуються ідолами і тими, хто їх створює. Їм здається, що, копіюючи зовнішній вигляд людей виняткових, можна самим стати винятковими, несхожими на інших. Але ж так думають не вони одні! І ось виходять на вулиці "самовиразилися" однакові хлопчики з "хіпповими" зачісками, а студентські вечори перетворюються на паради варіацій знаменитої Твігги...\nАле чи не виступаю я проти ідеалу взагалі, проти прагнення до досконалості? Ні, ні в якому разі.\nПрийнято вважати, що 13—15 лет—самий складний вік, оскільки дитя вже виросло з коротких штанців, але ще не сформувалося, не стало хлопцем.\nЦе час, коли хлопчик живе образами героїв. У його пам'яті від дитинства ще залишилися сміливі ковбої, горді індійці, таємничі пірати, романтичні мушкетери. Але довколишнє життя наповнює його новими враженнями: космонавти, розвідники, видатні спортсмени легендарниє герої цивільною і Великою Вітчизняною воєн, образи, створені відомими кіноакторами. Він поступово усвідомлює, що герой його мрії гармонійно розвинена, струнка, атлетичний складена людина, і прагне у всьому слідувати цьому вибраному ним ідеалу.\nСаме в цей час старші повинні особливо уважно прислухатися до запитів хлопчиськ і дівчати і прагнути пояснити їм, що одяг — не лише зовнішня оболонка, але і вираження внутрішньому єству людини і його відношення до навколишнього світу.\nУ прагненні бути таким, як прославлені люди нашої країни, немає нічого поганого. Поважно, аби воно не перетворювалося на чисто зовнішнє, сліпе наслідування.\nБажання бути схожим, скажімо, на улюбленого артиста, ученого, революціонера повинно підкріплюватися справами, відношенням до життя, а зовсім не копіюванням костюма або зачіски. І при всьому цьому треба прагнути завжди залишатися самим собою.\nІдоли і ідеали... Наскільки різні за своїм змістом ці поняття, осібенале якщо брати їх в ширшому значенні, не обмежуючи рамками дії законів моди. Ідоли вимагають сліпого поклоніння, рабського копіювання. Ідеали мають на увазі прагнення до виховання в своєму характері кращих рис, властивих нашому сучасникові.\nАле недостатньо бути сучасним лише зовні. Набагато важливіше відповідати інтелектуальному і соціальному ідеалу розвиненого соціалістичного суспільства, наблизитися до якого можна лише після довгих років наполегливого навчання, праці, пошуку...\n< Попередня Ідолопоклонники :: Вбрання, що зробило принца жебраком Наступна >\nідеалу ідоли бізнесу досконалості зірки зовнішній легко люди мерілін моди нього образ підлітків прагнення проти ролерові своєму слідувати суспільства тисяч


Інтеграція ідей М.МОНТЕССОРІ в освітній процес ДНЗ (ДОПОМОЖІТЬ МЕНІ ЗРОБИТИ ЦЕ САМОМУ) :: ДНЗ №12 "ЕДЕЛЬВЕЙС"\nГоловна сторінка > Інтеграція ідей М.МОНТЕССОРІ в освітній процес ДНЗ (ДОПОМОЖІТЬ МЕНІ ЗРОБИТИ ЦЕ САМОМУ)\nІнтеграція ідей М.МОНТЕССОРІ в освітній процес ДНЗ (ДОПОМОЖІТЬ МЕНІ ЗРОБИТИ ЦЕ САМОМУ)\nАналіз, діагностика та оцінка поточного стану об’єкта проектування\nБагатьох із нас, педагогів дошкільних навчальних закладів, хвилює питання: як розвинути, навчити й виховати дитину, щоб вона стала життєздатною, практично вмілою, творчою, самостійною людиною.\nВідомо, що розвиток дитини безпосередньо залежить від активності, з якою вона осягає навколишній світ; малюк розвивається швидше і краще, якщо діє самостійно з найбільш раннього віку. Ми помітили, що відтворювальний метод навчання, готові підказки знижують самостійність і пізнавальну активність більшості дошкільників: зменшується кількість запитань, діти звикають споживати готові знання, повторювати за дорослими зразки дій, слухняно виконувати їхні розпорядження, вказівки, втрачають смак до пошуку власних шляхів вирішення завдань, тобто звикають до відтворювальної активності; до того ж не всім дітям легко дається засвоєння сенсорних еталонів, нового матеріалу на заняттях із логіко-математичного розвитку, навчання грамоти тощо.\nЗа результатами контролю організації освітньої роботи, 45% педагогів нашого дошкільного навчального закладу використовує традиційну навчально-дисциплінарну модель освіти.\nАналізуючи освітній процес, ми прийшли до висновку, що вихователі приділяють більше уваги розвитку пізнавальної сфери й підготовці дітей до навчання в школі, разом із тим психолого-педагогічні спостереження впродовж останніх років доводять, що головне значення в освітньому процесі слід приділити формуванню життєвої, соціальної компетентності дошкільників. Спостерігаючи за дітьми, ми помітили, що лише у 52% малюків на достатньому рівні сформовано навички практичного життя (самообслуговування, догляду за навколишнім середовищем); у вихованців недостатньо розвинені координація рухів, дрібна моторика. Тому необхідно шукати оптимальні шляхи, методи і прийоми вирішення цих завдань.\nУсе це спонукало нас звернутися до методу М. Монтессорі, який базується на бажанні дитини навчатися через самостійну роботу, всебічно розвиває особистість дитини.\nМета проектування, прогнозування варіантів і ймовірності досягнення цілей\nМетою освітнього проекту є створення моделі застосування дидактичної системи М. Монтессорі в освітньому процесі дошкільного навчального закладу.\nНа нашу думку, завданнями реалізації мети проекту є:\nСтворити розвивальне предметно-просторове середовище.\nРозробити та апробувати заняття з дидактичним матеріалом М. Монтессорі.\nВвести заняття із флористики, побуту, кулінарії в освітню систему ДНЗ.\nМи вважаємо, що впровадження проекту й вирішення визначених завдань сприятиме оволодінню дітьми навичками практичної повсякденної діяльності; інтенсифікації сенсорного, математичного, мовленнєвого, естетичного, соціального розвитку дітей.\nВизначення часової тривалості проекту\nПередбачається реалізація проекту впродовж чотирьох років, усього періоду перебування дитини в дошкільному навчальному закладі. На підготовчому етапі впродовж 3-х місяців іде підготовка до реалізації проекту, а саме: збирання інформації, опрацювання літератури, проведення навчального семінару для педагогів.\nНа безпосередньому етапі впровадження освітнього проекту проводиться оснащення групи методичними матеріалами; розробка перспективного планування та конспектів занять із використанням дидактичних матеріалів М. Монтессорі, у тому числі нових видів занять із флористики, етики, побуту, кулінарії; апробація розроблених матеріалів, проведення процедур поточного контролю.\nНа прикінцевому етапі реалізації проекту дається оцінка проекту і якісних результатів його експериментальної апробації, створюється покращений освітній проект на майбутнє.\nКонцептуалізація проектного педагогічного задуму\nКонцептуальними положеннями нашого освітнього проекту є:\n- наявність предметного розвивального середовища. Предметне середовище містить Монтессорі-матеріал, який стимулює дитину до навчання згідно з її сензитивними періодами. Розташування Монтессорі-матеріалу в основних зонах: зона практичного життя, сенсорна, математична, розвитку мовлення, письма та читання (граматична), космічна, художньої діяльності, розвивальних ігор, тиші та спокою, рухлива зона;\n- диференційована система матеріалів, що належать до таких навчальних розділів: вправи в повсякденному житті (підготовчі вправи з контролю й координації рухів, піклування про самого себе, догляд за навколишнім середовищем) та навички соціальної поведінки, вправи на розвиток сенсорики, мовлення, навичок письма та читання, математичних уявлень, а також розділ, присвячений так званому космічному вихованню – знайомству з навколишнім світом і людською культурою;\n- максимальне використання сенсорного матеріалу для розвитку в дітей органів чуття: зору, слуху, нюху, смаку, хроматичного, тактильного, стереогностичного відчуття; включення експериментів, що змушують зіставляти поняття розміру, форми, величини, довжини, товщини тощо, сприяти розвитку мислення; розвивати загальну і дрібну моторику, грацію рухів, їхню координованість, впевненість у власних діях;\nінтенсифікація логіко-математичного розвитку за допомогою використання спеціального математичного матеріалу М. Монтессорі, який допоможе сформувати уявлення про число й цифру в їхньому постійному порівнянні; засвоїти склад числа, поняття кількості й парності; побудову десяткової системи та основні види обчислювання;\n- використання сенсорних вправ-Монтессорі для розвитку тактильних відчуттів і зміцнення м’язів руки; навчання дітей читання за посібниками Монтессорі: "рожева", "блакитна" та "біла" серії;\nвключення до змісту занять вправи з біології, історії, географії, астрономії, вправи з водою; заповнення основної частини занять колективною та індивідуальною вільною роботою: малюванням, складанням казок та історій, відгадуванням загадок і придумування їх, моделюванням предметів і ситуацій, самостійними здійсненнями дослідів;\n- широке застосування дитячої праці в життєвому просторі дитини, зважаючи на вікові можливості: обов’язкові трудові справи – це переважно справи повсякденного життя: самообслуговування; щоденна допомога на кухні вдома; чергування в їдальні в дошкільному навчальному закладі; спільна праця однолітків і дорослих; трудові справи за інтересами, які потребують таких форм організації: індивідуальна робота; доручення (індивідуальні та групові, короткочасні й тривалі); спільна праця дітей різного віку; спільна праця дітей і дорослих;\n- включення до плану освітньої роботи з дітьми занять із флористики, які передбачають оволодіння дітьми різноманітними прийомами роботи з папером, глиною (пластиліном) і природним матеріалом, а також сприяють розвиткові сенсорних відчуттів та естетичних смаків, дитячої творчості; розширюють уявлення про навколишній світ, природу;\n- широке використання таких форм організації дитячої діяльності: групові, підгрупові, індивідуальні уроки, вільна і самостійна діяльність дітей у спеціально організованому середовищі;\nзалучення батьків до придбання й виготовлення дидактичних матеріалів-Монтессорі, до участі в семінарах-практикумах, тренінґах із питань розвитку дитячої особистості, спільному дозвіллі з метою оптимізації дитячо-батьківських відносин.\nОформлення цілісної програми освітнього проекту\nПроект представлено у вигляді моделі застосування дидактичної системи М. Монтессорі в освітньому процесі дошкільного навчального закладу, яка відображає такі напрями роботи за проектом: створення середовища Монтессорі-групи, сенсорний розвиток, навички практичного життя, математичний розвиток, космічне виховання, розвиток навичок читання, письма, емоційний і моральний розвиток. Модель охоплює:\n- методичні рекомендації щодо організації середовища в Монтессорі-групі;\n- перспективне планування занять із розділів: побут, кулінарія, сенсорика, флористика, етика;\n- діагностичні матеріали з розділів: сенсорика, побут;\n- план інноваційної діяльності з проблеми застосування дидактичних матеріалів Монтессорі в освітньому процесі;\n- матеріали контролю освітньої роботи вихователів за проектом;\n- матеріали взаємодії з батьками.


Як випрати м'які іграшки?\nУ кожної дитини є улюблена іграшка. Особливе захоплення викликають всілякі плюшеві ведмедики, зайчики, собачки. Хлопці дбайливо укладають їх собі в ліжечко і засипають з ними в обнімку, відвідують дитячий сад, грають у дворі. Природно після таких прогулянок, піднімається питання, як випрати м’які іграшки?\nТверду промокне в непогоду поверхню, необхідно мити регулярно. Робити це можна в звичайній теплій воді, промиваючи звичайним дитячим милом. Бруд і пил з дрібних тріщин або інших непересічних западин, можна легко видалити старою зубною щіткою. Потім сполоснути під потоком проточної води і розкласти на сухе рушник, де вони висохнуть природним шляхом. Іноді рекомендується робити так звану додаткову дезінфекцію, протираючи улюбленця вашого чада тампончиком, змоченим в перекис водню, так як забаву можна відшукати в самому несподіваному і відповідно далеко не стерильному місці. Та й сама гумова поверхня може виділяти неприємний аромат і пройтися спиртиком буде корисно.\nЯкщо річ не сильно забруднилася, досить буде провести суху чистку. Помістіть її в морозилку на кілька днів. Таким чином, вдасться позбутися від вуличних паразитів і кліщів. Після закінчення цього часу, візьміть щільний целофановий пакет такий, щоб предмет в ньому вільно бовтався. Насипте всередину кілька ложок харчової соди, туго зав’яжіть пакет або навіть заклейте скотчем. Після цього енергійно трусіть вміст, щоб сода рівномірно розподілялася по пухнастою поверхні. Після цього відкрийте кульок, обтрусіть надлишки содового порошку і пропилесосьте її. Таким способом віддалиться вся сода разом з прилип брудом і пилом. Крім того зникнуть сторонні неприємні запахи.\nПрання мильною піною\nПриготуйте мильний пінний розчин. Для нього використовуйте спеціальні гіпоалергенні чистячі засоби або звичайний дитячий шампунь. Губкою набирайте трохи піни і починайте з найбрудніших місць і плям. Очищену поверхню намагайтеся відразу ж витирати насухо. Для цього підійдуть спеціальні серветки з мікрофібри. Вони і бруд вберуть і витруть майже насухо. Неабияк порвана улюблениця, стане як новенька.\nЩоб пом’якшити шубку плюшевого вироби, можете скропити її розведеним кондиціонером для білизни, а потім підсушити феном. Для повного висихання, можна покласти на батарею або повісити на балконі.\nПеред тим як поміщати плюшеві вироби в пральний барабан, переконайтеся, що ви витягли з них все механізми пищалки, Говорилка, мигалки. Від контакту з водою, вони можуть зіпсуватися назавжди. У фірмової продукції, виробники продумують цей момент, і залишають спеціальний отвір на кнопках або липучках. Найчастіше він знаходиться в непомітному місці. За бажанням очі або носики можна відпороти. Адже маленькому господареві не поясниш, чому улюблений зайка, виявився однооким. Режим прання вибирайте делікатний, як і миючий засіб. Поставте функцію додаткового полоскання. Можна налити спеціальний кондиціонер для ніжного білизни. Як вибрати пральний порошок, прочитайте тут.\nКраще не віджимати в барабані машини, а зробити це вручну, за допомогою махрових рушників. Сушити рекомендується в добре вентильованому приміщенні, на балконі або терасі, щоб не з’явився їдкий затхлий запах.\nВипрати плюшевого фаворита розміром з дорослої людини, буде дійсно складно. Помістити таке чудо в пралку не вдасться. Можна спробувати зробити суху чистку способом, описаним вище або здати в хімчистку. Багато пральні будуть раді повернути пухнастому улюбленцю первісний вигляд.\nЯк випрати м’які іграшки? Ссылка на основную публикацию


У Київі судитимуть земельних шахраїв – Резонанс – про корупцію, хабарі, суддів, владу » У Київі судитимуть земельних шахраїв\n25 червень 2022, Субота, 22:50\nУ Київі судитимуть земельних шахраїв\nКиївська місцева прокуратура №10 направила до суду обвинувальні акти стосовно двох мешканців Київа, які наприкінці 2017 р. заволоділи земельною ділянкою, яка відноситься до комунальної власності, площею 0,7 га та вартістю понад 10 млн грн.\nПро це повідомляє Резонанс із посиланням на прес-службу прокуратури Київа.\nВказані особи підробили державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Проектній, 1 та у подальшому подали вказаний документ до органів реєстрації права власності.\nПотім один з фігурантів передав вказаний державний акт позичальнику як забезпечення виконання фінансових зобов’язань.\nНаразі обвинувальні акти відносно шахраїв за ч.4 ст.190 (шахрайство) та за ч.4 ст.358 (підроблення документів) КК України скеровано до суду для розгляду по суті.\nКрім того, вирішується питання щодо повернення земельної ділянки столичній громаді заходами представницького характеру. На незаконно відчужене майно накладено арешт.


WomanPros » Фітнес і дієти » Що таке дробове харчування?\nБагато дієтологів рекомендують для схуднення і для підтримки ідеальної форми користуватися системою дрібного харчування. Уже велика кількість людей оцінили цю методику і підтверджують її ефективність.\nЩоб контролювати кількість з'їденої їжі, не відчувати голод і отримувати всі необхідні речовини для організму, була придумана ця система. Завдяки дробовому харчуванню в організмі підтримується досить висока швидкість метаболізму, що дозволяє витратити багато калорій.\nПринципи дрібного харчування:\nЩоденний раціон повинен складатися мінімум з 5-ти прийомів їжі, між якими повинен бути перерва не більше 3-х ч.\nВажливо стежити за розміром порції, вона повинна поміщатися в 1 ст. Щоб це контролювати купите для себе спеціальну піалу.\nДробове харчування - це система, яка ґрунтується на принципі, що потрібно їсти, навіть коли тобі не хочеться. В іншому випадку бажаного ефекту від цього не буде.\nКраще всього якщо на сніданок ваше меню буде складатися з вуглеводів, наприклад, з каш. Для обіду потрібно вибирати гарячі страви, наприклад, суп. На вечерю рекомендується віддавати свою перевагу тушкованим овочам або салатам, а також риби або м'яса.\nВ якості перекусів можна використовувати кисломолочні продукти, салати з овочів і фруктів, сухофрукти.\nЗа годину до сну дозволяється випити 1 ст. нежирного кефіру або овочевий сік.\nЩоб позбавитися від зайвої ваги вибирайте для свого раціону харчування низькокалорійні продукти. Щоденне меню повинно мати калорійність не більш 1300 ккал.\nНе забувайте про рідину, кожен день потрібно пити мінімум 1,5 л. Тільки враховуйте, що ця кількість не включає чаї, соки та інші напої.\nРекомендується заздалегідь скласти меню, щоб розрахувати кількість прийомів їжі і час між ними.


Азаров відібрав у Семиноженка ще одну посаду - Укрaїнa - TCH.ua\nАзаров відібрав у Семиноженка ще одну посаду\nУкрaїнa 30 липня 2010, 15:03\nУряд розформував комітет з питань гуманітарного, соціального і науково-інноваційного розвитку, який очолював звільнений віце-прем'єр Володимир Семиноженко.\nКабінет міністрів затвердив оновлений перелік і склад урядових комітетів. Згідно з рішенням уряду від 28 липня, два комітети були скасовані.\nТак, уряд розформував комітет з питань гуманітарного, соціального і науково-інноваційного розвитку, який очолював звільнений на початку липня віце-прем'єр Володимир Семиноженко.\nКрім того, вирішено було скасувати комітет з питань реформ, очолюваний прем'єр-міністром Миколою Азаровим.\nФункції комітету, який очолював Семиноженко, рішенням Кабміну розподілені між іншими урядовими комітетами, у зв'язку з чим змінено їхні назви.\nЗокрема, комітет з питань розвитку галузей економіки на чолі з першим віце-прем'єром Андрієм Клюевим тепер називається комітетом з питань розвитку галузей економіки і науково-інноваційної діяльності.\nНазва і обов'язки урядового комітету з питань екології, молодіжної політики, спорту і туризму доповнені питаннями культури, а комітету з питань регіональної політики, будівництва і житлово-комунального господарства на чолі з Віктором Тихоновим - питаннями соціальної політики і гуманітарного розвитку.\nКомітет з питань аграрної політики під керівництвом Віктора Слаути отримав у своє ведення також питання земельних відносин, а комітет з питань національної безпеки, оборони, правоохоронної діяльності і роботи підприємств військово-промислового комплексу під керівництвом віце-прем'єра Володимира Сівковича - питання правової політики.\nВодночас, урядовий комітет з питань економічної політики на чолі з віце-прем'єром Сергієм Тігіпком, а також комітет з питань підготовки до проведення Євро-2012 на чолі з віце-прем'єром Борисом Колесніковим свої назви не змінили.\nЯк відомо, Верховна рада звільнила Володимира Семиноженка з посади віце-прем'єра 2 липня. При цьому регіонали заявили, що головною причиною відставки послужило лобіювання ним інтересів іноземних корпорацій з дублювання фільмів. Крім того, в ПР назвали Семиноженка "неефективним менеджером".\nПізніше уряд відмовився від наміру знайти заміну звільненому віце-прем'єр-міністрові з гуманітарних питань і скасував цю посаду. Його повноваження були розподілені між іншими віце-прем'єрами і міністром Кабінету міністрів.\nКолесніков займеться мовною політикою\nСеминоженку сподобалось, як міністри поділили відібрані в нього повноваження\n© За матеріалами Ура-інформ / П.З.


Російські євреї зомбовані телебаченням. Шмуель Камінецький розповідає про розкол між українськими і російськими євреями / НВ\nРосійські євреї зомбовані телебаченням. Шмуель Камінецький розповідає про розкол між українськими і російськими євреями\n13 жовтня 2015, 10:36\n"Наставник українських олігархів". Так в ізраїльській пресі називають головного рабина Дніпропетровська й області Шмуеля Камінецького. Справді, рівно половина українських мільярдерів — троє з шести — члени створеної Камінецьким єврейської громади "підконтрольного" йому міста.\nГеннадій Боголюбов, який посідає другу сходинку рейтингу найбагатших українців за версією НВ зі статками $2,6 млрд, — президент громади. Екс-губернатор Дніпропетровської області Ігор Коломойський (№3 у рейтингу, статки — $2,3 млрд) і його конкурент Віктор Пінчук зі статками $1,9 млрд (№4) — її активні жертводавці. Крім них, в опікунській раді громади чимало гучних імен зі світу бізнесу, наприклад Михайло Кіперман зі статками $159 млн (№44) та Геннадій Корбан із $47 млн (№95).\nКамінецький народився в США у сім'ї релігійних юдеїв, які емігрували з СРСР. Перш ніж стати духовним наставником українських багатіїв, Камінецький витратив вісім років на релігійну освіту, ставши рабином. До України приїхав 1990-го за дорученням Менахема-Мендла Шнеєрсона, любавицького ребе, голови однієї з найвпливовіших течій у сучасному іудаїзмі.\nУ Дніпропетровську на 25‑річного хасида з нетерпінням "чекали". Спочатку в місцевому КДБ заборонили єдиному дніпропетровцю, який знав іврит, спілкуватися з рабином, який не говорив тоді російською, потім стежили за Камінецьким і всіляко заважали йому винайняти житло.\n“Вони хотіли, щоб ми втекли, щоб ми сказали нашому ребе, що тут не можна працювати, — каже тепер Камінецький пречудовою російською з ледь помітним акцентом. — Але ми з дружиною були молоді та повні ентузіазму побудувати громаду".\nШмуэль Каминецкий — обязательный гость торжественных мероприятий в Днепропетровске. На фото он на праздновании Дня Победы Фото:\nНепросто складалися відносини Камінецького і з місцевими євреями: на першу релігійну п'ятничну трапезу прийшли 500 осіб з декількох десятків тисяч, які мешкали в Дніпропетровську. Тепер тутешня громада налічує близько 30 тис. осіб і вважається другою за величиною громадою в Україні.\nНВ розмовляє з її головою у його кабінеті на 20‑му поверсі головного корпусу комплексу "Менора", який збудували спеціально для громади Боголюбов і Коломойський. Інвестиції в будівництво склали $80 млн. Утім, кабінет Камінецького на диво скромний, а найрозкішніша деталь інтер'єру — фантастичний вид з вікна на Дніпропетровськ.\n— Як ви залучили до своєї громади заможних людей?\n— Вони самі прийшли. І в мене більше небагатих парафіян, ніж багатих. Знаєте, хто для мене найбагатший? Це Семен Кіселевич Флакс. У нього пенсія 2200 грн, і він дає на общинну десятину щомісяця 220 грн. Оце найбагатша людина у нас. А цими 220 грн ми допомагаємо самотній людині ліками.\nКоли ми побудували нашу синагогу Золота троянда, головним "винуватцем" була бабуся, яка дала 18 грн. Це було зроблено від щирого серця.\nЩо приваблює в цьому місті, так це єдність громади. Ми одразу пояснили, що якщо буде єдність, то будуть благословення і святість.\n— Чому українське суспільство не спроможне досягти єдності?\n— Одна з причин — корупція. Коли змішуються бізнес-інтереси чиновників і бізнес. Але не все настільки кепське. Крок за кроком ситуація кращає.\n— Що саме кращає?\n— Що крадуть менше, що соромно бути таким корупціонером, як раніше.\nАле треба робити так, щоб закон працював прозоро, існували зрозумілі правила. Щоб законності дотримувалися.\n— Можливо, не всі цього прагнуть. Наприклад, Ігор Коломойський, який не бажає втрачати свого впливу на державні підприємства.\n— Це неправда. Я знаю його. Якби все було чесно і до всіх однакове ставлення, він був би щасливий. Але коли він бачить і розуміє, що ставлення до одних гравців таке, а до інших — інакше, і що відбирають у цих, а дають іншим — з цим він не згоден. Бо це нечесно.\nІ те, що Коломойський став таким яскравим лідером і захищав Дніпропетровськ, для мене не виявилося новиною. Це для нього було не бізнес-питання. Він справжній український єврей.\n— А як на вашу думку, чи варто широко обговорювати в суспільстві історію стосунків українців і євреїв? Потрібно з'ясувати провину кожного народу один перед одним?\n— Є моменти, які треба залишити позаду. Треба знати, що вони були, але не дуже в них копирсатися. Важливо пам'ятати одне: євреї та українці жили поруч багато років щасливо та дружно.\nІ потім, Україна не була, як Німеччина, державою, яка системно вбивала євреїв. Тут працювали угруповання, банди. Ми всі знаємо та пам'ятаємо, у нас є Дні голокосту, коли ми поминаємо жертв трагедій. Але ми не хочемо жити з цією трагедією щодня. Зараз ми живемо за нової ери, зовсім в іншому світі. Я хочу, щоб наші діти були душевно здоровими, щоб вони не були залякані та не дивилися на українця як на ворога, який убив його дідуся.\nУ чому різниця між дорослим і дитиною? Дитина хоче бути щасливою, а дорослий хоче бути правим. Йому важливіше бути правим і мучитися все життя.\nМи маємо бути як маленькі діти в цьому питанні.\n— Чи відчуваєте ви в Україні антисемітизм на побутовому рівні?\n— Ні. Я вам скажу, що тут добре. Кількість антисемітів, таких, які готові образити єврея на вулиці, — невелика. В Європі сьогодні проблема — іслам. І якщо єврей виходить на вулицю в Парижі, у нього більше шансів бути атакованим ісламським фанатиком, ніж у Києві чи Харкові. Там у них дуже масштабний антисемітизм на релігійному ґрунті.\nЗвичайно, є нацисти і батальйон Азов — молоді нацисти, які стали солдатами. І мене це дуже лякає, до речі. Адже Україна дала їм зброю, фінансує їх. А ці люди хотіли би бачити країну "чистою" — без євреїв та інших національностей.\nТак, їх мало. Але у той час, коли ти зустрічаєш таку людину сам на сам на вулиці, — стає багато. У цей час є ти і він.\nЯ зустрів одного такого на вулиці в Дніпропетровську нещодавно. Притому що я 25 років тут живу, ходжу в кипі на вулиці та не приховую, хто я, — жодного разу не почув жодного кривого слова. І ось я зустрічаю цього молодика, він побачив мене, вигукнув мені всі свої гасла, як нацист виконав весь свій протокол, кинув петарду.\nМені було потрібно зрозуміти, хто він. Ми знайшли його, знаємо, що він служить в Маріуполі в батальйоні Азов. І дійсно готовий жертвувати життям за Україну. Тому ми його не чіпали.\n— Чи існує розкол між російськими і українськими євреями, як між росіянами й українцями?\n— Є. Наведу як приклад громаду в Берліні. Там є і місцеві євреї, і велика діаспора з Росії та України. Суперечки між ними призводять мало не до бійок, бо російські євреї зомбовані телебаченням. Вони не бачать ситуації, а українські євреї знають правду про те, що робить Володимир Путін і що робить Росія. Тому відносини між ними дуже напружені.\nТі євреї, які мешкають у Росії, залякані, бо не можуть говорити вільно.\nЯ пояснюю це так — лідеру єврейської громади, відповідаючи за євреїв Росії, потрібен доступ до Кремля. І для того, щоб примиритися з ситуацією, він налаштувався на те, щоб сприймати все, що там кажуть, як правду. Попри це, вже трьох або чотирьох рабинів вигнали з Росії. Їх оголосили агентами Моссаду.\nЇх дуже шкода. І хай ми ще не подолали всі труднощі, але маємо свободу.\n— Любавицький ребе надіслав мене сюди, щоб зробити людей щасливими. Він так і казав: ти посланий до Дніпропетровська, щоб євреї були щасливі, вони там 70 років мучилися, із них знущалися, а твоя справа — зробити так, щоб вони раділи. І ось ця радість — вона повернеться до тебе.\nУ мене дев'ятеро дітей. Я хочу бачити їх влаштованими у житті. І я роблю все можливе для цього. Це й духовна робота, і виховання цінностей. І розв'язання матеріальних та організаційних питань. Ми, як громада, існуємо не для того, щоб будувати будинки й установи, а щоб робити людей щасливими. Цим ми і опікуємося.\n5 запитань Шмуелю Камінецькому:\n— Переважну частину свого життя присвятив розв'язанню конфліктів, примиренню людей. Це не завжди вдається. Те, що я не зміг повністю запобігти конфліктам, вважаю своєю найбільшою невдачею.\n— Моя сім'я. Дружина і дев'ятеро дітей.\n— У суботу і свята — пішки. Цими днями нам не можна користуватися технологіями. Нещодавно під час свята Рош-ха-шана, коли 48 годин чинні такі само правила, як у шабат, ми з родиною пройшли\n16 км, зокрема молодша дочка, їй лише три роки. У звичайні дні я сам їжджу за кермом Toyota Sienna.\n— Я вчуся. Вчу Талмуд. Це 20 книжок, але загалом 60 томів. Коли я закінчив останню книгу, я відчув\nрадість. Все склалося в зрозумілу мозаїку.\n— Кому б ви не потискали руки?\n— Тому нацисту, який на мене накинувся на вулиці. Але тільки поки він не перепросить у жертв холокосту. Їх у нашій громаді 3 тис. осіб.\nМатеріал опубліковано у НВ №36 від 2 жовтня 2015 року\nТеги: Ігор Коломойський Інвестиції Пенсії Українці Виховання Людина Євреї Україна Діаспора Відносини Антисемітизм НВ Состояние Місто Дніпро


Зріле вино з смородини - Це Смак\nГоловна / Рецепти / Напої / Зріле вино з смородини\nНе наливка, не настоянка, а справжнє смородинове вино!\nСмородина не тільки проста в догляді, але і дає щедрий врожай ягід щороку. У свіжому вигляді, правда, її мало хто любить, а от різні рецепти зі смородиною дозволяють по-справжньому насолодитися цією напрочуд корисною ягодою. І якщо в цьому році у вас вродило багато смородини і ви ще не вирішили, що з нею робити, то саме час почати з приготування вина.\nУ плані виноробства чорна смородина досить примхлива і скупа на віддачу: з відра свіжих ягід в кращому випадку вийде 2-2,5 л напою. Зате якого! Пропонуємо вам ризикнути і зробити домашнє вино з смородини без дріжджів за нашим рецептом, щоб потім весь рік тішити себе рубіновим пахучим трунком.\nОцінка 4.5/\tГолосів 53\nЧорна смородина: 10 кг\nЦукор: 20 скл.\nЯк приготувати Зріле вино з смородини - Це Смак\nБез попередньої промивки та очистки розімніть смородину руками, додавши 1,5 скл. води. Намагайтеся розчавити кожну ягідку.\nДодайте до ягідної маси 1,5 скл. цукру і 200 г родзинок, ретельно перемішайте, закрийте посуд кришкою і поставте на тиждень в прохолодне місце для процесу бродіння. Обов'язково щодня перемішуйте мезгу, щоб не з'явилася цвіль — вона угробить вино.\nЧерез тиждень процідіть сік в банку або бутель, а віджату мезгу перекладіть в окремий посуд. Встановіть ємність з соком гідрозатвор або гумову рукавичку з отвором в одному з пальців.\nЩо залишився макуха додайте 5 стак. води і 5 стак. цукру, перемішайте і залиште знову на тиждень для бродіння, не забуваючи щодня помішувати. По закінченні вказаного часу відіжміть лушпиння (вона більше не потрібна), а рідину влийте до першої партії соку.\nЗнову встановіть гідрозатвор чи рукавичку і залиште вміст грати на 10 днів. Потім процідіть майбутнє вино через дрібне сито, перелийте в банку, встановіть гідрозатвор і залиште на 2 тижні.\nПісля чого перелийте вино тонкою цівкою (щоб провітрити) вище над новим посудом, позбавтеся від осаду. Гідрозатвор вже не знадобиться: заткніть пляшки щільними ватними пробками і раз на місяць переливайте готове вино в нові ємності.


Карта ООС - ситуація на сході України на 25 травня » Слово і Діло\nКарта ООС: ситуація на сході України на 25 травня\n25 травня 2020, 14:06\nКількість обстрілів російсько-окупаційними військами наших оборонних позицій за минулу добу не зазнала суттєвих змін. Так само не змінилася і їхня інтенсивність – противник активно застосовував заборонені Мінськими домовленостями артилерійські системи калібру 122 мм, міномети калібрів 120 та 82 мм, відкривав вогонь з гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї.\nПротивник порушив режим припинення вогню 4 рази.\nТам обліковано 8 ворожих обстрілів.\nПісля 14:00 поблизу Красногорівки окупанти вели вогонь з 82-мм мінометів, автоматичного гранатомету та великокаліберних кулеметів.\nДодамо, що у другій половині дня 1 раз неподалік Новотроїцького та тричі біля Старогнатівки російсько-окупаційні війська здійснили обстріли з використанням гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї.


➤ Ультрафіолетові фільтри для води купити в Києві ≡ інтернет-магазин eDobro.com.ua\nФільтри для води Для побутової води Знезаражування води\nВідображеня 1-19 з 19 результатів\nУльтрафіолетовий знезаражувач Organic-10S\n12 705\tгрн\nУльтрафіолетовий знезаражувач Organic-10SOrganic-10S використовують для знезараження води у побуті, ..\n10 395\tгрн\nУльтрафіолетовий знезаражувач Organic-12HOrganic-12H використовують для знезараження води у побуті, ..\n9 405\tгрн\nУльтрафіолетовий знезаражувач Organic-6SOrganic-6S використовують для знезараження води в побуті, а ..\nУФ знезаражувач Organic Osmo\nУФ знезаражувач Organic OsmoУФ лампа використовується для знезараження води в системах зворотного ос..\nУФ знезаражувач UV 0,5 GPM (0,1м3/год), 6w, сталевий корпус\n2 800\tгрн 2 550\tгрн\nУФ знезаражувач UV 0,5 GPM (0,1м3/год), 6w, сталевий корпусУФ лампа використовується для знезараженн..\nУФ знезаражувач UV 2GPM (0,5м3/год), 16w, сталевий корпусУФ лампа використовується для знезараження ..\nУФ знезаражувач UV 6GPM (1,4м3/год), 25w, сталевий корпус\nУФ знезаражувач UV 6GPM (1,4м3/год), 25w, сталевий корпусУФ лампа використовується для знезараження ..\nУФ знезаражувач VIQUA Sterilight VT4/2УФ лампа використовується для знезараження води як останній ет..\n12 480\tгрн\nУФ-знезаражувач ECOSOFT UV E-360Ecosoft UV E-360 - це металевий корпус. Усередині знаходиться кварцо..\nУФ-знезаражувач ECOSOFT UV E-480\n16 640\tгрн\nУФ-знезаражувач ECOSOFT UV E-480Ecosoft UV E-480 - це металевий корпус. Усередині знаходиться кварцо..\n20 800\tгрн\nУФ-знезаражувач ECOSOFT UV HR-60Ecosoft HR-60 - це металевий корпус. Усередині якого знаходиться уль..\nУФ-знезаражувач FUV-P4 для RO\nУФ-знезаражувач FUV-P4 для ROУФ-лампа застосовується для очищення води від мікробів, мікробів. Викор..\nУльтрафіолетовий фільтр знезаражування води\nДля чого необхідно УФ знезараження води? Часто у воді зустрічаються забруднення, з якими не справляються вугільні фільтри, пом'якшувачі або навіть комплексні системи. Це різні мікроорганізми і мікробіологія. Для боротьби з ними використовується кілька методів:\nПерший метод - хімічний - вода знезаражується за допомогою реагентів. Обробка проводиться такими речовинами як хлор, його похідні і озон. Найчастіше перевага віддається хлору, адже він є одним з найсильніших окиснювачів, що сприяє якісній очистці від вірусів та бактерій. На жаль, такий спосіб має і недоліки, адже залишки хлору в воді негативно впливають на здоров'я, а також створюють дискомфорт під час використання води в побуті.\nДругий метод - УФ фільтр, знезаражує воду без будь-якої хімії, що забезпечує високу якість очищення і безпеку. Ультрафіолетовий фільтр для води - це новітня технологія, для очищення використовуються УФ промені. Під їх дією різні мікроби, віруси та бактерії, що знаходяться у воді, віддаляються, це виключає їх подальше розмноження. За допомогою таких систем відбувається максимально ефективне очищення.\nНезважаючи на те, що вода в міському водопроводі попередньо хлорується перед подачею в квартири і будинки, вона все ж проходить по старим трубам через магістралі, де повно всяких бактерій, вірусів і мікроорганізмів. Якщо ж водопостачання відбувається з свердловини, то знезараження ще більше потрібно, адже в підземних водах дуже багато різних пестицидів, мікроорганізмів та інших забруднень, а оду зі свердловини попередньо навіть не хлорують, тим більше не проводять необхідного щорічного обслуговування .\nЗнезараження води ультрафіолетом на даний момент є самим ефективним, безпечним і швидким способом. Система з ультрафіолетом влаштована таким чином, що вода проходячи протокою знезаражується і на виході виходить вже чистою. В її комплектацію входить корпус (найчастіше сталевий корпус, іноді зустрічається пластиковий), кварцовий чохол, УФ лампа і блок живлення. Такі системи буваю різної продуктивності. Вони можуть використовуватися як на всю воду, встановлюючи на вході водопроводу в будинок або квартиру, або ж локально для однієї точки водозбору, наприклад, під мийкою для пиття. Рекомендується перед системою встановити як мінімум 5-мікрон фільтр попереднього очищення. Адже ефективність системи залежить від проникнення ультрафіолетових променів в воду, тверді частинки можуть знизити рівень дезінфекції. Так як якість води може негативно вплинути на працездатність знезаражуючого обладнання, існують такі норми показників, яких потрібно досягти перед його установкою:\nзалізо - 0,3 мг/л\nтаніни - 0,1 мг/л\nмарганець - 0,05 мг/л\nтвердість - 2,4 мг/л\nЯкщо якийсь з цих показників перевищує норму, потрібно обов'язково зробити попередню водопідготовку для максимальної ефективності знезаражувальних систем. Важливо пам'ятати, що змінне лампу потрібно міняти раз в 12 місяців, навіть є лампа продовжує світитися, адже її ресурс 9000 годин, після чого інтенсивність УФ променів знижується. А регулярне чищення кварцового рукава допомагає досягти оптимальної продуктивності. Вартість УФ фільтра залежить від нього продуктивності країни виробника.\nКупить знезаражувач для води в магазині eDOBRO\nКонсультанти нашого магазину з радістю допоможуть підібрати обладнання, які підійде саме Вам і буде відповідати всім критеріям, заявленими Вами, а ціна завжди відповідає дійсності. Отримати консультацію можна зручним для Вас способом: в телефонному режимі, онлайн на сайті, за допомогою чату, а також за допомогою будь-якого мессенджера. Доставка здійснюється по всій Україні різними перевізниками. По місту Київ також можлива адресна доставка. Монтаж нашим фахівцем можливий в місті Київ і всіх обласних центрах країни. Оплата здійснюється або за фактом отримання товару, або ж передоплата на карту за реквізитами і онлайн за допомогою Liqpay.


Львів’янам пропонують проїхати велосипедом на роботу • Сихів Медіа\nГоловна Місто Львів’янам пропонують проїхати велосипедом на роботу\nОпубліковано: 19 Вересня, 2018 о 12:11\nУ межах Європейського тижня мобільності 20 вересня відбудеться осіння акція «Велосипедом на роботу».\nУсіх бажаючих запрошують приїхати велосипедом на сніданок, який відбудеться з 8:00 до 9:00 на пл. Ринок біля фонтана Нептуна. Учасникам обіцяють каву та конкурси від nextbike.ua.\nЯк зазначають організатори, під час сніданку є можливість виграти призи у таких номінаціях: краща корпоративна команда (заохочується приїжджати офісами і робочими командами, оцінюватиметься спільний корпоративний образ та кількість учасників на велосипедах), кращий бізнес-лук (оцінюватиметься бізнес-образ, а також поєднання велосипеда та образу). І окрема номінація — «за креатив» (креатив вітається завжди і має відповідно винагороджуватись).\n«Якщо у вас не виходить у цей день приїхати на велосипеді на сніданок, не біда. Просто візьміть свій велосипед та приїдьте на роботу чи у ваших справах. До речі, пересісти на двоколісний транспорт у цей день спробують депутати та чиновники міської ради», — зазначають організатори.


Попереджений - значить захищений! Чергове заняття для дітей-сиріт (м.Дружківка) з пожежної безпеки\nПопереджений - значить захищений! Чергове заняття для дітей-сиріт (м.Дружківка) з пожежної безпеки\nСвіт, в якому ми живемо, сповнений небезпек. Історія людства – це історія боротьби з різного роду небезпеками, лихами, які загрожують людині у всіх сферах діяльності, тому люди змушені постійно вирішувати проблеми безпеки.\n27.09.2017 року представники 45ої пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Донецькій області провели для отримувачів послуг і працівників соцгуртожитку роз’яснювальну роботу з багатьох життєво важливих питань.\nСпеціалісти нагадали як поводитись при виявленні підозрілих предметів, що можуть виявитися вибухонебезпечними. Загострили увагу на причинах виникнення пожеж, способах їх гасіння, у тому числі з використанням первинних засобів, пояснили та показали особливості застосування порошкового та вуглекислотного вогнегасників.\nЦікавою була розповідь про обставини виникнення пожежі 15 вересня 2017 року на території дитячого оздоровчо-спортивного комплексу «Вікторія» у м.Одеса.