Курсовая работа: Масова свідомість як складова суспільної свідомості :: Собрание рефератов\nКурсовая работа: Масова свідомість як складова суспільної свідомості\nРозділ 1. Масова свідомість як складова суспільно свідомості\n1.1.Суть та особливості масової свідомості у систем суспільних зв`язків\nВ соціології дедалі ширше стали використовуватись поняття масової свідомості. Масова свідомість – це сукупність ідей, уявлень, в тому числі ілюзорних почуттів, настроїв, що відбивають всі сторони життя суспільства, доступні масам здатні викликати інтерес. Маса людей як сукупність індивідів виступає носієм масової свідомості. Масова свідомість – найрізноманітніші за гносеологічною соціальною природою духовні утворення, не обмежені лише формами психіки, стосовно до сфер психології, ідеології, емоції і логіка, образи і реакція буденного і теоретичного знання, раціональні і ірраціональні уявлення та ш. Масова свідомість виступає, як міжгрупова свідомість, народжена процесами масовізації в різноманітних сферах життя суспільства. Процеси масовізації, як свідчать реальності суспільно-політичного життя в сучасному суспільств України, пояснюються, по-перше, збільшенням розмірів спільностей людей, як здійснюють одну й ту ж суспільно-політичну діяльність; по-друге, значним посиленням соціальної неоднорідності спільностей, що беруть участь в масових суспільно-політичних процесах; по-третє, значним ускладненням всіляких соціальних зв'язків відносин всіх учасників суспільно-політичного життя, розширенням їх міжособових міжгрупових відносин; по-четверте, подальшим зрівнянням властивостей учасників різноманітних видів масової суспільно-політичної діяльності.\nСтупінь наукової розробки проблеми. У ход дослідження було використане широке коло як вітчизняних так і доступних зарубіжних джерел. Вони є різні за характером аналізу поставлених проблем, методологією та методами дослідження, науковою цінністю.\nНайбільший інтерес до питань масової свідомості виник у 60-80-і роки в зв'язку з появою такого потужного інформаційного каналу як телебачення. У ці ж роки починається інтенсивна розробка проблем масової комунікації. Перспективам впливу засобів масової інформації на розвиток суспільства, масової свідомості, людини, присвячені роботи О. Тоффлера , Г. Шиллера .\nВідомими роботами по вивченню масової свідомості є праці Б.Грушина , Г.Дилигенского , які перші серед вітчизняних науковців почали безпосередньо займатися проблемами, присвяченими аналізу масової свідомості. Ними розроблена вагома теоретична основа самого поняття масової політичної свідомості. Також чимало аспектів даної проблеми знайшли своє відображення в працях Д.Ольшанського , ,  А.Уледова ,  і М. Шахзадеяна . В основному їх цікавили особливості існування політичної свідомості в соціалістичній країні, колишньому СРСР. Крім цього значними є роботи Я.Любивого , Л.Нагорної  які присвячені питанню динаміки масової свідомості в період від перебудови до отримання Україною незалежності. Значною є робота І.О. Кресіної , котра детально аналізує особливості ї характерні риси саме національної свідомост українців в рамках сучасних політичних і економічних перетворень в країні.\nПредметом дослідження аналіз провідних тенденцій формування і розвитку масової свідомості українців в сторичній ретроспективі та на сучасному етапі розвитку держави.\nНе претендуючи на вичерпний аналіз такого складного й багатогранного питання, автор ставить за мету дослідити суть масової свідомості, особливості формування масово свідомості у державах тоталітарного типу, особливості розвитку сучасної масово свідомості українців.\nТеоретичне та практичне значення роботи визначається її спрямуванням та вивченням актуальної в сучасній Україні проблеми. Дослідження цих питань, на нашу думку, насамперед є важливим для прогнозування можливих шляхів розвитку українського суспільства, при застосуванні певних заходів щодо вдосконалення суспільно-політично системи України. Положення та висновки курсового дослідження можуть бути використані політологами, соціологами, психологами, що вивчають питання масово свідомості, а також можуть бути корисними при написанні різного роду наукових робіт, статей тощо.\nРозділ 1. Масова свідомість як складова суспільної свідомості 1.1 Суть та особливості масової свідомості у системі суспільних зв`язків\nМасова свідомість є одним з найцікавіших феноменів як у системі філософських категорій, так і в системі категорій соціології та соціальної психології. Останнім часом цим феноменом зацікавились і медики, зокрема психіатри. Що ж собою являє масова свідомість? Розглядаючи це питання під різними кутами зору, отримуємо різні відповіді. Наприклад, Г.Дилигенський вважає, що цінност морально-етичні норми, традиції, система матеріальних і духовних потреб, прагнень і очікувань, політичні погляди і суспільні ідеали, реакція на різноманітні об’єктивні ситуації складають сферу масової свідомості [6, 42]. Д.Ольшанський зазначає, що масова свідомість фіксує всі основні структурно-змістові елементи суспільної свідомості, проте вона не є копією останньої [18, 74]. Їй притаманна власна структура, "атомарним" елементом якої є переконання як практична форма синтезу ідеології і соціальної психології в свідомості масового ндивіду.\nНайбільш систематизованою частиною масової свідомості, як вважає П.Сергієнко, є масова політична свідомість [25, 21]. Масова політична свідомість включає в себе ідеї, теорії, погляди, уявлення, почуття, настрої, ілюзії, помилкові твердження, традиції, звичаї, які є відображенням політики і політичних зв’язків. Ї суб’єктами можуть бути нація, клас, різноманітні малі та великі соціальні групи.\nЦікавими погляди Юнга, який розробив цілу теорію, вивчаючи феномен масової свідомості, а також масового індивіда. "Мана" – це термін Юнга для позначення таких проявів і переживань психічної енергії, які створюють основу для визначення харизми – здатності впливати і мати владу над іншими людьми. Юнг говорить про манна -особистості та мана-рухи. Кожний раз, коли люди стикаються з великими та неочікуваними проявами енергії, виникають мана-ситуації, як зумовлюють в душі пробудження енергійного архетипу, що і викликає відповідн реакції. Найбільш відчутна ця енергія у формі фізичної активності. Одним із способів для переживання відчуття припливу енергії є занурення в масові емоц масові дії, навіть, якщо це буде не великий натовп, а просто частина масового руху. В даному випадку емпірично очевидною є влада натовпу над людиною. Передумови до такого злиття, що робить людину залежною, можуть бути як фізичні, так і психологічні. Достатньо лише кілька разів побувати у натовпі або серед учасників якогось фанатичного руху, щоб відчути присутність мани, а в перспективі, і можливість психічної регресії. Можна спробувати виправдати злиття з масою, розглядаючи цей феномен з такого боку: коли свідомі установки традиційні способи діяти більше не придатні для вирішення проблем, вміст несвідомого і його енергія можуть взяти гору над душею, отже, мана-рухи мана-особистості часто виникають при нових або критичних обставинах [39, 173].\nЛише деяким особистостям і групам вдається підкорити собі і засвоїти психічну енергію певних архетипів, і стати мана-особистостями і мана-рухами. Фактично будь-хто, як стверджує Юнг, хто має можливість свідомого контакту зі своїм несвідомим, впливає на оточуючих, навіть, якщо не бажає цього. Заглиблення розширення його свідомості породжує ефект мани з відповідними наслідками для несвідомого інших людей. Присутність і діяльність такого індивіду або групи ндивідів несе відбиток мани, зачаровує і підкоряє інших. В якості прикладів мана-особистостей Юнг наводить Наполеона і Лао-цзи; один – це своєрідна "над-людина", а інший – "піднесений мудрець". Негативна форма психічної інфляції у мана-рухах є поширеним явищем. Потрапивши під владу архетипів, люди відчувають потребу знайти для себе героя у плоті, великого мудреця, вождя, а в загальному безумовний авторитет [39, 174].\nДля розуміння масової поведінки слід розглянути одну з форм психічної інфляц колективну психічну інфляцію, яка є наслідком групової ідентифікації з колективним несвідомим. У цьому випадку колективне або групове Его поступається колективному несвідомому. Групова ідентифікація з колективним несвідомим діє на психіку подібно до отрути і легко передається, оскільки ідентифікація з нижчими, більше примітивними стадіями свідомості призводить до підвищеного відчуття життєздатності та відкриває нове джерело сил і енергії. Для конкретного індивіду ідентифікація групи з колективним несвідомим має також певні наслідки: у нього зникають сумніви щодо правильності своїх дій і суджень, з'являється відчуття всемогутності та богоподібності, що закономірно веде до прагнення змусити інших підкорятися вимогам колективного несвідомого, що володіє даною групою. Єдність групи зміцнює відчуття своєї безумовної правоти. Будь-яка терпимість до індивідуальних розходжень в поглядах стирається природною схильністю колективної душі до психічної єдності, а відчуття всемогутності посилюється завдяки реальній фізичній силі групи. Отже, в таких умовах як індивід, так і група позбавлені можливості свідомого вираження та розвитку. Політичні результати такої психічної інфляція, як правило не мають нічого спільного з демократією.\nЗміст колективного несвідомого характеризується наявністю різноманітних елементів, проте група, в силу різних причин, тяжіє до засвоєння лише деяких з них (наприклад колективної любові або колективної ненависті і насильства та ін.). В будь-якому випадку, колективна воля групи до влади активується і потребу вираження, яке, як підтверджують факти з історії, часто буває фатальним. До колективних аретипів Юнг відносить архетип цілісної групи, групи в дії, групи, яка підкоряється ватажку, та деякі інші. При засвоєнні колективною душею цих архетипів група відчуває дію харизматичних якостей, притаманних архетипам. Відчуття всемогутності і богоподібності, що з'явилося в групи вже в процес першочергового занурення в колективну душу, тепер посилюється завдяки контакту з архетипічними елементами. Крім того, як вважає Юнг, не виключено, що ті, хто не є членами групи також проектують на неї сили свого несвідомого, тим самим посилюючи в ній відчуття мани, і, пробуджуючи харизматичні здібності [39, 176].\nКрім термінів, розглянутих вище, Юнг також оперує термінами "масова душа" та "масова людина". Юнг, так само як Ортега-і-Гасет у "Бунті масс", вважає, що масове психічне є продуктом історичного розвитку, і має певн сторичні рамки [21, 164]. Отже, періодом формування масової свідомост останні чотири століття. До епохи Реформації, на думку Юнга, душа західно людини мала певну цілісність та врівноваженість, оскільки вона мала можливість для виходу несвідомих сил душі. До початку Індустріальної революції життя кожної людини було тісно пов’язане з природою та іншими людьми. Реформація, Просвітництво та Індустріальна революція стали причиною збільшення дистанц між свідомим і несвідомим. Таким чином, кінцевим продуктом об'єднаних сил Реформації, Просвітництва та Індустріальної революції є масова людина – людина соціально ізольована від інших людей, відділена від свого несвідомого та нстинктів, що і призводить до того, що така людина опиняється під впливом масових психічних епідемій. Масові психічні епідемії є важливою проблемою сучасності і стосуються як політиків, так соціологів, психологів та медиків-психіатрів. Поширеною формою масових психічних епідемій є масов психози. Вони короткочасні, базуються на очікуванні дива, на захопленні, екстазі чи печалі [20,80]. Масові психози залежать від психологічного клімату суспільства та системи цінностей великих груп людей. Логічним є висновок, що для того, щоб зменшити кількість масових психічних епідемій необхідно змінити систему суспільних цінностей і атмосферу соціального співіснування.\nМасова свідомість являє собою складний соціальний парадокс. Як показують науков дослідження, кожна людина є відразу членом багатьох малих і великих, формальних неформальних соціальних груп. Ці спільності тим або іншим чином інтегруються в ході різних соціальних дій, їхні носії– суб'єкти суспільного діяння здійснюють загальну діяльність, демонструючи спільну поведі. Більше того, сам парадокс маси не виникає, якщо схожа спільна діяльність або схожа поведінка відсутні.\nДумка оціночне судження, що виражає ставлення суб'єктів до конкретних об'єктів дійсності. Громадська думка — стан масової свідомості, що містить у соб приховане чи явне ставлення різних соціальних спільнот (соціальних груп) до проблем, подій та фактів дійсності. Отже, думкою є лише оціночне, а не будь-яке судження.\nПроблема масової свідомості, одним із станів якої є громадська думка, становить безперечний інтерес для кожного соціолога, бо він певною мірою постійно контактує з нею. Масова свідомість сукупність ідей, уявлень, ілюзій, почуттів, настроїв, які відображають ус сторони життя суспільства, доступні масам та здатні викликати іх інтерес. Масова свідомість виникає і формується в процесі масовізації різних способів життєдіяльності людей (у сферах виробництва, споживання, спілкування, політики, дозвілля тощо), які породжують однакові чи подібні інтереси, потреби, навички, оцінки всього населення, представників різних соціальних груп [29, 214].\nОскільки масова свідомість суб'єктів висловлювання та об'єктів уваги майже збігається з іншими секторами суспільно свідомості, її специфіка (і це дуже важливо враховувати при вивченні громадсько думки) передусім — у джерелах та характері формування. Справді, оскільки йдеться про сучасні форми масовізації способів життєдіяльності людей, то очевидно, що у формуванні масової свідомості беруть участь не тільки наукова нформація, засоби масової інформації, а й близьке соціальне оточення, безпосередній життєвий досвід, зрештою, просто чутки, плітки.\nПри цьому формування громадсько думки відбувається як стихійно (під час спілкування, освоєння індивідуального та колективного досвіду), так і цілеспрямовано. У сучасних; суспільствах громадська думка зазнає впливу багатьох соціальних інститутів: державних установ політичних організацій, громадських рухів, засобів масової інформації тощо. Вагома роль преси, радіо, телебачення у формуванні і висловлюванні громадсько думки. Отже, громадська думка, як і масова свідомість загалом, за своєю внутрішньою природою є складним утворенням, яке характеризує розірваність, "пористість", суперечність, здатність до швидких несподіваних змін. Ця обставина спричиня два важливі висновки, без урахування яких соціологія громадської думки взагал не існувала б:\n2. Громадська думка може швидко (інколи за декілька діб, наприклад, у період виборчих кампаній), рішуче змінюватись, оскільки практично постійно перебуває у стад формування. У цьому разі громадська думка — це завжди певний "процес", але не "результат". Тому при вивченні та використанні громадсько думки у процесі соціального управління необхідні постійні й старанно контрольовані обстеження її [29, 241].\nГромадська думка не є аморфним утворенням. Вона чітко структурована за ознаками, які враховують при вивченні: суб'єкти громадської думки; об'єкти громадської думки; типи суджень громадської думки; канали висловлювання громадської думки. Суб'єкт громадсько думки — групи населення, які є безпосередніми "виразниками" громадської думки. Проблема ця не є простою як з наукової, так і з політично точок зору. Справді, за якими критеріями встановити, яка думка є громадською, а яка — ні? У радянські часи стверджувалося, що громадська думка — це обов'язково думка "більшості", а тому думка "меншості" не громадською. Необ'єктивність такої позиції безсумнівна. Адже у кожному суспільстві існують різні соціальні групи, і коли, наприклад, одна з них виступає проти загальноприйнятої точки зору (налічуючи у своїх лавах мільйони людей), то хіба ж можна стверджувати, що така думка не є громадською?\nІснує ще одна важлива проблема, пов'язана із суб'єктами громадської думки. Специфіка масової свідомості поляга в тому, що вона з певних причин може "генерувати" однакові потреби, оцінки серед представників різних соціальних груп. Отже, навряд чи можна виділяти суб'єкт громадської думки лише, наприклад, за соціально-демографічними ознаками (громадська думка робітників, інтелігенції, підприємців та ін.). Вона відрізняється від групової суспільної свідомості тим, що в один суб'єкт громадської думки "входять" і робітники, і підприємці, і інтелігенція. Звідси бере початок проблема "груп свідомості".\nПевні проблеми опиняються в центр уваги громадської думки під впливом різних чинників. Це — громадський інтерес, який зумовлює проблема; дискусійність підходів (можливість існування різних точок зору на проблему); компетентність громадської думки щодо неї та ін.\nПроблема об'єкта громадської думки найчастіше постає, коли у прикладних дослідженнях виявляють "ножиці" між питаннями, які цікавлять громадську думку, з одного боку, та питаннями, як висвітлює преса, вирішують органи управління, — з іншого. Наприклад, населення найбільше цікавить проблема цін, а депутати найчастіше обговорюють інші, менш значимі для громадян на той час питання. У таких ситуаціях виникає недовіра населення до діяльності органів влади. Регулярні опитування дають змогу чітко відстежувати ієрархію об'єктів громадської думки, враховувати її у практичній діяльності.\nЗалежно від змісту висловлювань населення існує кілька типів суджень громадської думки. Оціночні судження (найпоширеніші) висловлюють ставлення населення до фактів та явищ дійсності. Аналітичні судження аналізують ставлення населення до фактів дійсності (а не тільки оцінюють). Конструктивні судження програмують соціальні відносини процеси. Аналітичні та конструктивні судження громадської думки мають багато спільного, тісно пов'язані між собою [27, 320].\nПрямі канали висловлювання громадської думки — особисті контакти працівників органів управління з населенням; листи; збори та мітинги, демонстрації та страйки, як характеризуються прямим, безпосереднім контактом виразника думки з представниками органів управління. Тому ця група каналів значно надійніша. Оскільки позиції населення висловлюються в даному разі прямо, об'єктивність нформації (потенціальна) цілком досяжна, чого не можна сказати з приводу репрезентативності. Справді, на мітингах і зборах, наприклад, можуть виступати люди, які далеко не завжди висловлюють думку всього населення, а сфера особистих контактів представника органу влади може бути обмеженою і, відповідно, отриманій в цих контактах інформації не вистачатиме репрезентативності [29, 324].\nСпонукальна функція громадської думки (функція тиску на органи управління) посідає проміжне місце між директивною консультативною функціями. Суть її у тому, що громадськість у формі мітингів, демонстрацій, страйків тощо спонукає органи управління до прийняття відповідних рішень.\nКонсультативна функція громадсько думки "дає поради" органам управління щодо способів і шляхів розв'язання проблем,\nЕкспресивна функція громадської думки (найширша за своїм значенням) полягає в тому, що громадська думка, незалежно від того, в яких умовах їй доводиться "діяти", завжди займає певну позицію щодо тих чи інших фактів і подій життя суспільства, насамперед — діяльност держави.\nТаким чином, масова свідомість справді є частиною суспільної свідомості, поза її межами опиняються різні форми групово свідомості (класової, національної та ін.), спеціалізованої (професійної та н.). Масова свідомість — специфічна частина, сектор, зріз суспільно свідомості, в межах якої у представників різних соціальних, національних, професійних та інших груп можуть виникати і виникають аналогічні думки, судження, оцінки, які відображають їх ставлення до проблем та фактів дійсност [27, 344-345].\nГромадська думка — це стан масової свідомості, що містить у собі приховане чи явне ставлення різних соціальних спільнот (соціальних груп) до проблем, подій та фактів дійсності. Отже, думкою є лише оціночне, а не будь-яке судження. А громадська думка не є окремою формою, окремим рівнем чи спеціальним станом суспільної свідомості. Проблема масової свідомості, одним із станів яко громадська думка, становить безперечний інтерес для кожного соціолога, бо він певною мірою постійно контактує з нею.\nРозділ 2. Формування масової свідомості у суспільствах різного типу 2.1 Масова свідомість і тоталітарний режим\nТоталітаризм можна розглядати як реакцію "масової людини" на політичн соціально-економічні кризи першої половини XX ст.: революції, світов громадянські війни, затяжні економічні кризи. Ці явища супроводжувалися масовою маргіналізацією населення, тобто появою величезної кількості людей, "вибитих" з своїх соціальних груп (класових, професійних, сімейних, національних тощо). Необхідно відзначити, що під маргінальністю розуміється викликане якимись обставинами (наприклад, мінрацією, урбанізацією, економічними кризами) знаходження індивіда поза своєю соціальною групою, а також розрив індивіда з груповими соціокультурними нормами. Результатом розпаду традиційних структур стала поява атомізованих (з послабленими соціальними зв'язками) людей, які стали зручним об'єктом для маніпулювання. Атомізована маса була найбільш чутливою на заклики тоталітарних вождів, які запропонували й нову консолідуючу основу – ідеологію, за допомогою якої створювалася ілюзія залучення індивіда до класу або раси, до держави.\nТоталітарні партії, як виникли у європейських державах, ставили за мету саме здобуття влади. Вони прагнули заручитися підтримкою якомога ширших верств населення, яке внаслідок воєн та криз потребувало зміни соціально-економічного становища, та через наслідки швидких історичних змін, підтримувало радикальні ідеології. Саме так деї, сформованій на той час масовій свідомості, намагалися пропонувати крайн ліві та крайні праві партії, прихід до влади яких залежав від їх здатності зрозуміти не лише потреби мас, але і психологічні особливост атомізованих індивідів [32, 85].\nОскільки розглядуване суспільство, у якому потенційно сильними є тоталітарні тенденції, є масовим, засоби впливу на нього має бути зорієнтовано на маніпулювання атомізованими ндивідами. Наприклад, психологічне маніпулювання, яке є здійсненням психологічного впливу з метою спрямування активності, формування намірів та бажань особи або групи осіб, які суперечать її актуально наявним бажанням, але які вона прагне реалізувати через прийняття непрямо нав’язаної мети. Саме атомізованими індивідами легко маніпулювати, вони несхильні до критичного мислення і водночас піддатні навіюванню, прагнуть знайти контролюючу силу, тому є легко мобілізованими, – отже, схильні підтримувати масові тоталітарні рухи.\nМаніпулятивний характер впливу тоталітарної партії на суспільство зумовлено тим, що тоталітаризм не може обмежуватися лише насильницьким примусом встановлення тоталітарного правління потребує перетворення поведінки, світогляду та навіть мотивацій громадян.\nУ контексті розгляду питання психологічного маніпулювання слід звернути увагу на поняття соціального свідомого та соціального несвідомого. Тобто, йдеться про вплив як на ндивідуальне свідоме та несвідоме, так і на соціальне свідоме та несвідоме.\nСеред використовуваних методів впливу на населення – створення ідеології, привабливої для найбільшої кількості членів суспільства (а, отже, суперечливої), використання масової політичної пропаганди, індоктринації, особливих методів тоталітарної організації та "нав’язаної" харизми лідера – особи, яка формулює тоталітарн стини.\nСформовану для досягнення цілей тоталітаризму ідеологію зорієнтовано насамперед на особливості свідомост ндивідів у масовому суспільстві, отже на масову свідомість. У такому контекст доцільно виокремити ідеї, які використовуються у тоталітарному суспільстві для формування масової свідомості:\n· деї, популярні через суспільно-економічні та політичні, у тому числі зовнішньополітичні обставини, які склалися,\n· деї, популярні через особливості їх психологічного сприйняття членами масового суспільства [32, 86].\nТому велике значення для успіху тоталітаризму має як зміст сформульованих в ідеології тверджень, так спосіб їх подання, важливу роль у якому відіграють засоби масової пропаганди. Іншим важливим чинником впровадження тоталітарних ідей є тоталітарна ндоктринація або ідеологічна обробка.\nПринципи тоталітарної організац сформовано згідно з потребою залучення у рух та мобілізації на його підтримку максимально можливої кількості населення. Досягненню цієї мети сприяє те, що за допомогою особливостей тоталітарної організації рух пропонує індивідам представникам маргіналізованого населення нову соціальну структуру суспільства, яка відповідає їх прагненням, оскільки дозволяє відчути себе долученими до здійснення політичних процесів та водночас уникнути відповідальності, знайти не лише лідера, але і контролюючу силу; не суперечить їх прагненню до конформізму, некритичності, уніфікованості, культивує таку рису як ксенофобія.\nУ такому контексті слід звернути увагу на те, що метою здійснення маніпулятивного впливу на членів тоталітарного суспільства є формування особливого типу тоталітарної особистост об’єкта тотального контролю, здійснення якого є метою тоталітарного панування.\nВодночас їх реалізація потребує наявності масового суспільства та масової свідомості , члени якого не піддаватимуть сумнівам нав’язувані ідеї через некритичність мислення, довіру до вождів, прагнення змінити суспільне становище, схильність до підпорядкування, бажання знайти контролюючу силу, конформізм, пристосовуваність, інертність, а також через те, що їх не об’єднано в такі організації, які виступають альтернативою державній монополії у сфер формування політичної свідомості.\nРозглядаючи підтримку населенням тоталітарного режиму, варто вказати на зовнішню та внутрішню мотивацію до зміни переконань. Загалом результати політичної пропаганди та ндоктринації впливають на внутрішню мотивацію та, відповідно, визначають дії, залежні від настанов. Необхідність встановлення тотального контролю зумовлю використання таких механізмів як тоталітарний терор та вимога масово активності, які є механізмами зовнішньої мотивації, спонукаючи індивідів до дій, які можуть суперечити їх настановам, та сприяючи перетворенню настанов відповідно до вимог тоталітаризму [32, 87].\nТакі способи впливу маніпулятивними, оскільки спрямовані не лише на забезпечення потрібної режиму діяльності громадян, але водночас і на формування масової свідомості та переконаності громадян, у тому, що вони поводяться відповідно до власних настанов.\nУ сукупності всі зазначен механізми використовують, виходячи з потреби уніфікації дій та переконань громадян відповідно до ідеології. Це дозволяє здійснювати тотальне панування, яке потребує усунення опору (навіть потенційного) шляхом уникнення опозиційності, а отже, – плюралізму.\nЗважаючи на заборону плюралізму у тоталітарній державі, люди, які відчувають психологічний дискомфорт через невідповідність власних переконань офіційним ідеям, відповідне усунення від повноцінного суспільного життя, приймаючи цінност тоталітаризму, відновлюють внутрішню рівновагу не лише через схильність до конформізму, але й через можливість стати "рівноправними" членами суспільства, коли їх погляди та дії є такими самими, як і у інших, а загрозу ідеологічного протистояння усунено. Проте, не розуміючи психологічних передумов здійсненого вибору, переважна частина населення тоталітарних держав вважає, що відновлення морального комфорту пов’язано насамперед з усвідомленням справжніх переваг тоталітарного способу мислення.\nРозглядувані методи управління, психологічного впливу на населення тоталітарної держави, здійснення контролю за його діяльністю та формування певного способу мислення, можлив саме у масовому суспільстві, з відповідно сформованою масовою свідомістю. І оскільки визначальну роль відіграє маніпулятивний вплив, то режим потребу громадян – членів масового суспільства, носіїв масової свідомості, які найкраще піддатні маніпулюванню. Тому тоталітарна влада прагне зберегти психологічні риси атомізованих індивідів та, відповідно, забезпечити умови, за яких вони формуються.\nОтже, методи тоталітарного управління одночасно є не лише засобами тоталітарного маніпулювання, але засобами масовізації свідомості суспільства. Вони передбачають забезпечення уніфікації та некритичності, патерналізму, конформізму тощо, – рис, як у масовому суспільстві сформовано внаслідок історичних передумов, а у тоталітарному суспільстві – внаслідок відповідно спрямованості політики держави.\nТут слід звернути увагу на такі заходи режиму зі збереження масовості як: державний контроль над нститутами громадянського суспільства, одержавлення всіх суспільних відносин, усунення можливості об’єднання громадян у незалежн від впливу влади політичні або громадські організації. Також суттєвими у даному контексті є мобілізаційні заходи режиму, спрямовані на підтримання суспільно-політичної активності населення в межах, визначених тоталітарною владою.\nУ тоталітарній держав підтримка влади (подібна до її підтримки до встановлення режиму) забезпечується певною мірою через прямий примус, тому наявність рис масової людини є не єдиним чинником формування проявів лояльності до влади, а демасовізація не завжди помітною. Тобто, з часом стає складно визначити, яким чинником зумовлено зовнішню підтримку влади, – прямим насильницьким примусом, який стосується вимоги конкретних дій від громадян, чи маніпулятивним впливом, який зумовлює потрібні владі дії відповідно до переконань людей. Отже, можливість демасовізації (через використання методів насильницького примусу) означає зменшення впливу психологічного маніпулювання, а отже, відданост наявному режиму.\nТоталітарність політичного режиму залежить від масовості суспільства, принаймні у значенні збереження його рис, коли через появу критичності, зокрема у ставленні до влади, а отже, – до деології та відповідних принципів суспільного устрою, нав’язаних цінностей, норм, правил поведінки (нав’язаність яких починає усвідомлюватися громадянами), відбувається демасовізація суспільства. Відповідно, перетворення суспільної свідомості, пов’язане з появою рис, які невластиві для масової людини, свідчить про детоталітаризацію суспільства.\nТут слід зауважити, що, наявність масового суспільства та відповідно сформованої масової свідомості, не достатньою умовою тоталітаризму, тобто, можливою є масовість у демократичному суспільстві. Але саме становлення демократії потребує наявност у державі громадян, для яких не властиві риси членів масового суспільства, оскільки ініціатива щодо демократичних перетворень ма виходити від них, або принаймні ними підтримуватися [32, 89].\nТому для багатьох суспільств, які є суспільствами посттоталітарними, запровадження цінностей демократ виступає складним процесом, який подекуди навіть стикається з опором окремих громадян. Сформована протягом тривалого періоду масова свідомість населення повільно змінюється у нових умовах, які вимагають швидких політичних, економічних соціальних перетворень. Тому оскільки успіх трансформаційних процесів у країні залежить від сприйняття пропонованих керівництвом держави змін населенням, – становлення демократії у державі є поступовим процесом, залежним від ефективності запровадження демократичних цінностей, формування відповідної масової свідомості громадян.\n2.2 Модел взаємин "харизматичний лідер", "вождь" — "маса"\nЛюдина в соціумі – це масова людина, а маси, будучи по своїй природі безіменними безвідповідальними, змушені шукати і знаходити вождя. Вождь же дає їм орієнтири говорить, подібно Гітлеру те, що потрібно: "Всю відповідальність я беру на себе!" При сучасному, дещо антирелігійному нахилі, релігійна функція відроджується у вигляді обоготворення держави, роль культу відводиться державній владі. Адже, завжди, будучи залишеними без одних богів, людство створюватиме інших, тому що, історія підтверджує, неможливо знищивши богів, знищити психологічні фактори, що супроводжують релігії: навіюваність, відсутність критичного підходу, боязливість, схильність до забобонів тощо. Релігії з їх символами – результат психічного, що перебуває у глибин свідомості індивідів. Коли етичні рішення більше не керують людською діяльністю, залишається лиш сліпий рух мас, для того, "щоб управляти масами, необхідні брехня і напівправда, і вони ж, стають робочими принципами політичної практики". Індивід, відчувши себе лиш частиною маси, з часом перетворюється у просту функцію суспільства, відбувається атрофія інстинкту самозбереження: кожен покладається на іншого замість покладатися на себе. Юнг стверджує, що "чим більше влади у держави, тим слабший стає індивід" [39, 213]. Опора на індивідуалізм, рівність і демократію із випливаючими з них егоїзмом, самовдоволенням і анархією породила "компенсаторний, обернений рух до масової людини" – виникнення соціалізму і комунізму. "Поки ндивіди не чекають від держави задоволення своїх матеріальних чи інших потреб комунізм не виникне. Сучасна комуністична держава – це всього лиш абсолютна монархія, в якій немає підлеглих, а тільки кріпаки" [39, 215]. Історія показує, що тоталітарній чи абсолютній державі, якщо вона не хоче бути повністю знищеною, слід зберігати недоторканими всі свої силові та владні структури, тому що шлях реформ для неї є згубним.\nДержава може виступати в якості необхідного засобу організації людського життя, але коли вона стає основною ціллю, це означає, що індивід елементарно обманутий відносно свого призначення. Слушною є думка К. Юнга, що кожна окрема людина тією віссю, навколо якої обертається свідомість, суспільство, історія політика [39, 217].\nВождь — це людина віри, якою б безглуздою не була ідея, котру він обстоює, її неможливо похитнути ані за допомогою аргументації, ані посиланням на досвід. Чим міцніше вкорінена в людині ідея, тим байдужішою вона стає щодо решти обставин життя, як безпосередньо не збігаються з цією ідеєю. Вона байдужа до зневаги, до переслідувань, до своїх власних інтересів. Все це принесене в жертву ідеї. Напруженість власної віри надає її словам особливої сили.\nЛебон вирізня два типи лідерів або вождів: лідера-демагога, хитрого оратора, котрий має на меті лишень власні інтереси і заграє з думками натовпу, та людера-фанатика, відданого своїй ідеї. Вожді першого типу здатні справляти величезний вплив на натовп дуже короткий час. Справжня влада належить вождеві другого типу, вождеві-фанатику. Відомі три способи впливу лідерів на масу: твердження, повторення і вплив.\nУ вченні про вождя постає один з головних парадоксів теорії масового суспільства та масово свідомості. З одного боку, масове суспільство породжує вождя, маси імітують свого лідера, звуться його іменем, схиляються перед ним, з другого, відбувається занепад і бюрократизація лідерства. Низка соціологічних досліджень доводить, що за умов "масового суспільства" чимало вольових людей, здатних протистояти "масовим забобонам", перетворюються на вигнанців, а лідерами стають ті, хто догоджає масовим смакам, йдучи на повідку групових експектацій. Унаслідок цього лідером стає людина "без рис", тобто така, що висунулася в керівники завдяки своїй абсолютній безликості [31, 96].\nІнша справа відбувається з харизматичними лідерами у тоталітарних державах. При здійсненні маніпулятивного впливу у тоталітарних державах, зв’язок ролі лідера з можливістю впровадження ідеології, використання пропаганди, здійснення ідеологічно обробки, принципами тоталітарної організації, є незаперечним. Певним чином засоби тоталітарного маніпулювання спрямовано на формування відданості вождю. Тобто, вирішальне значення для функціонування тоталітаризму, формування тотальної відданості населення (та для розуміння сутності тоталітаризму) ма формування культу особи.\nВизнання того, що тоталітаризм спирається на певний тип свідомості і психологію "масово людини" знайшло відображення в соціально-психологічному трактуванні причин тоталітаризму. Так, Е.Фромм зробив спробу пояснити конформізм і послушність особистості при тоталітаризмі не тільки зовнішнім тиском з боку лідерів, а певними універсальними якостями несвідомого у психіці людини, які можуть проявити себе при певних умовах [31, 97]. Кризи і війни першої третини XX ст. спричинили у цілих групах населення відчуття втрати і страху за свою безпеку, що знайшло вихід у специфічному психологічному феномені, який отримав назву – "втеча від свободи". Іншими словами, ця втеча має від відповідальності, яка супроводжувалася пошуком вождів, здатних відновити гарантії особистої безпеки порядок і знищені соціальні зв'язки. Це дозволяє подивитися на тоталітарну диктатуру в іншій площині: особлива духовна сутність цього режиму формується не тільки як результат маніпулювання свідомістю народу, але й основі психічних мпульсів, що йдуть від мас до вождів. Страх перед хаосом і анархією, розпадом традиційних зв'язків, які спостерігаються в період гострих криз і революційних перетворень, лежить в основі мотивації пошуку вождів, здатних "залізною рукою" відновити суспільну стабільність та сформувати масову свідомість орієнтовану на благополуччя. Культ вождів, який має місце при тоталітаризмі, також може бути пояснений психологією атомізованої маси. Маса не просто хоче підпорядковуватися сильному лідеру, але вона підносить цих лідерів. Через подібний ірраціональний зв'язок з вождями маса відчуває себе головним суб'єктом сторії. Х.Арендт звернула увагу на таке явище, як повна ідентифікація мас з лідерами [1, 36]. Як відзначила дослідниця, причина любові мас до тоталітарних вождів полягала в тому, що біографії останніх втілили в себе біографію мас т епохи: невдачі у професійному і соціальному житті, нещастя в особистому житт тощо. Тому велич вождів сприймалася масами як власне піднесення. Звичайно, поява культу вождів має й іншу причину. Міф про вождів-героїв активно втілюється у масову свідомість народу всіма засобами пропаганди. Що стосується И.Сталіна, то тут було присутнє явище, яке М.Вебер визначив як функціональну харизму – перенесення на Й.Сталіна авторитету В.Леніна. Був створений образ Сталіна як вірного соратника, учня: продовжувача справ Леніна [31, 98].\nДля уникнення суперечностей з приводу питання харизматичності тоталітарного лідера (які мають місце у теор тоталітаризму), деякі дослідники вважають за доцільне розглядати зумовлену потребами руху та режиму харизматичність лідера як штучно сформовану. Необхідність такої харизматичності пояснюється тим, що наявність сприяє використанню тоталітарним рухом психологічних рис маси, яка прагне знайти лідера (з яким індивіди можуть себе ототожнювати) та готова до підпорядкування. Тобто, йдеться про так зване "нав’язування харизми".\nМаніпулювання використання способів ідеологічного й соціально-психологічного впливу, застосовуваного з метою зміни мислення людей всупереч їхнім інтересам.\nМаніпулювання політична, соціальна інформаційна обробка окремих осіб, груп, суспільно масової думки в інтересах деяких політичних, економічних або інших персон або структур. Це система засобів ідеологічного й духовно-психологічного впливу на масову свідомість із метою нав'язування певних ідей, цінностей; цілеспрямований вплив на суспільну думку й політична поведінка для формування їх задано необхідної спрямованості.\nСтратегічна маніпуляція полягає в тому, що протягом ряду років у масовій свідомості людей формуються ті цінності, потреби, ідеї, стереотипи, звички (все те, що прийнято називати ідеологією), які самі по собі сприяють підтримці стабільност вигідного маніпулятору політичного й економічного ладу, і можуть бути використані в оперативній маніпуляції, якщо з'явиться потреба в ній. Маніпулювання суспільною свідомістю за допомогою ідеології має свої особливості. Це широкомасштабний і всеосяжний процес, що проводить держава за допомогою органів державної влади. Можна відзначити, що державні апарати країни можна розділити на ідеологічні апарати (церква, школи, родина, правова система, політичн партії, система комунікацій [преса, радіо, телебачення]) і репресивні апарати (уряд, армія, поліція, суди, в'язниці). Всі ідеологічні апарати вносять свій внесок у маніпулювання масовою свідомістю, яка здійснюється за допомогою підпорядкування ндивідів політичній ідеології держави. Причому ідеологічний зміст може бути різним. Апарати комунікації "насичують" кожного громадянина щоденною дозою націоналізму, шовінізму, лібералізму, моралізму за допомогою газет, радіо й телебачення. Індивіди "переживають" ідеологію, беручи участь у певних практиках, які забезпечують конкретні ідеологічні апарати.\nНа основі перерахованих вище визначень можна виділити ознаки й особливості, як властиві маніпулюванню свідомістю.\n1. Маніпулювання цілеспрямованим однобічним впливом суб'єкта на об'єкт, що має ряд особливостей.\n5. Маніпулювання це вплив, що вимагає значної майстерності й уміння. Масова свідомість складним об'єктом. Для маніпуляції нею потрібні спеціальні технології, розроблені професіоналами у своїй справі. Технології будуються на знанн законів психології, соціології, лінгвістики й інших наук і на використанн методів і прийомів манипулятивного впливу.\n7. Ефективне управління людьми, маніпулювання ними за допомогою інформаційного впливу стають можливими тільки при наявності зворотного зв'язку. Вся схема інформаційного впливу може працювати вхолосту, якщо не взяти до уваги динаміку зрушень у масовій свідомості, а також можливостей несподіванки, непередбачуваності. У розвинених країнах відбувається безперервний зондаж масової суспільної думки. Це дозволя вносити своєчасні корективи в пропаганді, усувати виникаючі неузгодженост офіційної ідеології і масової свідомості [28, 331].\nОтже, у порівнянні з фізичним насильством і прямим тиском маніпуляція масовою свідомістю більш тривалий процес, що, до того ж, не дає стовідсоткової гарантії успіху, але при розумному застосуванні маніпулювання дозволяє досягти значних результатів. При цьому факт маніпулювання практично неможливо виявити неспеціалістові, а саме на широкі маси середнього обивателя й спрямований його вплив.\nСоціально-політичне життя суспільства залежить від взаємодії багатьох різноманітних чинників – зовнішніх і внутрішніх, історичних і сучасних, об'єктивних і суб'єктивних, матеріальних і духовних. На сучасному етап розвитку людського суспільства, що відрізняється цілісністю, інтегрованістю, взаємозв’язком і взаємозалежністю всіх сторін громадського життя, першорядне значення мають явища і процеси глобального характеру. Саме вони визначають в остаточному підсумку специфіку соціального буття сучасного людства.\nОдним з таких явищ глобального характеру є масова свідомість. Масова свідомість – це сукупність ідей, уявлень, в тому числі ілюзорних почуттів, настроїв, що відбивають всі сторони життя суспільства, доступні масам і здатні викликати нтерес. Масова свідомість є частиною суспільної свідомості, поза її межами опиняються різні форми групової свідомості (класової, національної та ін.), спеціалізованої (професійної та ін.). Масова свідомість –це специфічна частина, сектор, зріз суспільної свідомості, в межах якої у представників різних соціальних, національних, професійних та інших груп можуть виникати і виникають аналогічні думки, судження, оцінки, які відображають їх ставлення до проблем та фактів дійсності.\nТоталітаризм можна розглядати як реакцію "масової людини" на політичні і соціально-економічні кризи першої половини XX ст.: революції, світові і громадянські війни, затяжн економічні кризи. Маніпулятивний характер впливу тоталітарної партії на суспільство зумовлено тим, що тоталітаризм не може обмежуватися лише насильницьким примусом – встановлення тоталітарного правління потребу перетворення поведінки, світогляду та навіть мотивацій громадян.\nОсновним завданням тоталітарних режимів є формування відповідної масової свідомості населення. Тому можна віднести масовізацію суспільства та формування масової свідомості до сутнісних рис тоталітаризму, оскільки демасовізація означає усунення деяких нших його рис, які дозволяють вважати політичний режим тоталітарним. Відсутність такої ознаки тоталітаризму як наявність масового суспільства та масової людини, призводить до опору тоталітарним методам маніпулятивного впливу.\nМаніпуляція масовою свідомістю населення в сучасному змісті припускає наявність технолог управління поведінкою людей, формування масової свідомості, програмування думок й устремлінь мас, їхніх настроїв і навіть психічного стану з метою забезпечення такої їхньої поведінки, яка необхідна тим, хто володіє прийомами й методами маніпуляції. Це використання способів ідеологічного й соціально-психологічного впливу, застосовуваного з метою зміни мислення людей всупереч їхнім інтересам.\nОдним з основних факторів, що вплинули на масову свідомість громадян сьогоднішньої України, наслідки ідеологічної обробки населення колишнього СРСР інституціями політично соціалізації (від дитсадка і школи до вузу і парткому) та ЗМІ. Як відомо, у СРСР існувала розгалужена система комуністичного виховання, головний принцип якої полягав у невідворотності й усеохопленності всіх і кожного єдиним деологічним впливом. Ця система, зазнаючи деяких організаційних змін, проіснувала впродовж усієї історії СРСР і підготувала не одну ідейно витриману генерацію радянських людей, масова свідомість яких навіть за нових, посткомуністичних умов зберігає чимало стереотипів ідеологічного минулого.\n3. Винокурова С. Масова свідомість у ситуації соціальної кризи: пошук еквівалента втрачених люзій // Філософська і соціологічна думка. – 1993, №1. – 176 с.\n32. Токарева В.И. Социальный менеджмент: об историческом опыте управления в тоталитарных режимах // Менеджер. Вестник Донецкой государственной академии управления. – Донецк, 1998. 2. – С.85—89.


На чтение 2 мин. Просмотров 1.8k. Опубликовано 20.12.2021 Обновлено 20.12.2021\nЯк відрізняється стиль сестер сумських\nНаталя та Ольга сумські відомі актриси кіно і театру. Обидві артистки дуже успішні у своїй справі. Однак на тлі того що вони сестри, шанувальники все-таки часто їх порівнюють. Особливо це стосується стилю і образів. Портал Стіна розповість, чим відрізняються відомі сестри.\nВарто зазначити, що Наталії Сумській 65 років, а її молодшій сестрі 55. Виглядають обидві артистки прекрасно, за що нерідко отримують компліменти від шанувальників. У своїх інтерв’ю Ольга Сумська говорила про те, що сьогодні багато процедур в салоні дійсно можуть бути занадто дорогими. Однак, вважає артистка, є безліч бюджетних варіантів. Наприклад, обгортання білком і жовтком. Також, зірка зізнавалася, що вона дуже любить наносити маски, коли знаходиться вдома, що рекомендує і іншим. Також артистка використовує різні трави для волосся.\nЩо стосується стилю, то тут сестри абсолютно різні. Актриса Наталія Сумська, як видно з фотографій, віддає перевагу однотонному одязі або речам стриманих кольорів. На публіці вона нерідко з’являється в стильних ділових костюмах, а на фотосесіях не так давно вона позувала в стильній жовтій сорочці і білих брюках: образ в артистки вийшов дуже природним. В той самий час молодша сестра любить більш яскраві кольори в одязі. Ольгу часто можна побачити в розкішних довгих сукнях з оригінальними принтами.\nТе ж саме стосується і макіяжу. Якщо Ольга Сумська часом любить наносити яскраві тіні або помаду, але Наталя Сумська часто буде вибирати більш нейтральні кольори. Так що з упевненістю можна сказати, що смаки у сестер різні, проте виглядають вони обидві прекрасно.


Кредити на авто – скільки коштують автокредити в Україні та як можуть змінитись процентні ставки\nКредити на авто – скільки коштують автокредити в Україні та як можуть змінитись процентні ставки\nКількість автомобілів на дорогах України збільшується і не в останню чергу завдяки доступності автокредитів. Щоб придбати автомобіль, сьогодні не обов’язково мати всю необхідну суму.\nЯкщо є власні заощадження від 10% вартості автомобіля, можна придбати його на умовах лізингу від банку або в розстрочку від автосалону, у якого є договір з банком. Які умови кредитування купівлі авто на початок 2020 року читайте в огляді ринку від Financer.com.\nКредит на авто від банку\nПридбати новий автомобіль можливо, заплативши лише 10%-20% його вартості, але щомісячні доходи повинні бути достатніми для виплати кредиту. Автокредити від українських банків доступні для людей, які мають постійні та регулярні доходи і мають позитивну кредитну історію. Щомісячні доходи мають на 20-30% перевищувати щомісячні платежі та прожитковий мінімум разом.\nЗа умовами кредитування необхідно придбати поліс КАСКО, який покриває ризики ушкодження авто, та поліс страхування життя, щоб покрити ризики неповернення боргу позичальником. Страхування призводить до збільшення витрат, але звичайний незабезпечений заставою кредит надається під порівняно вищий відсоток.\nКласичний кредит на авто відноситься до забезпечених кредитів, тому процентні ставки нижчі — в середньому 19,5% річних (у порівнянні з споживчими кредитами готівкою з середньою ставкою 51% річних). За видачу кредиту банк може нараховувати комісію 1−2%.\nДля оформлення автокредиту від банку, необхідно пред’явити довідку про доходи за останні 6 місяців, а фізичним особам, які є приватними підприємцями – за 12 місяців. Якщо оплатити за власні кошти від 50% вартості транспортного засобу, можна оформити кредит без довідки. На період виплати кредиту транспортний засіб знаходиться у заставі або передається у власність банку з оформленням договору лізингу.\nПридбати у кредит можна нові автомобілі, вартість яких сягає 1,5 млн грн, а для позичальників з високим рейтингом і до 3 млн грн. На автомобілі з вторинного ринку банки позичають менші суми – до 1 млн.\nЛюдям, які отримують зарплату в банку, оформити будь-який кредит простіше. Вони отримують більш лояльні умови і швидке рішення після звернення за\nпозикою. Доступна сума кредиту завжди залежить від персонального рейтингу, рівня доходів та кредитної історії.\nНайвигідніший спосіб придбати авто – оформити розстрочку на короткий термін до трьох років, сплативши перший внесок від 50%. В такому випадку відсоткова ставка найнижча – 0,01%. Розстрочки доступні на всі популярні моделі авто. Нульова ставка можлива завдяки збільшенню рівня продаж та комісійним, які отримує банк від автодилерів.\nРозстрочка на більш тривалий термін буде коштувати так само, як і звичайний кредит зі ставкою до 24% річних. За розстрочкою на довгий період встановлюється плаваюча процентна ставка, яка щороку зростає приблизно на 1%.\nАвтомобілі на вторинному ринку теж можна купувати в кредит, але такі кредити дорожчі, а розстрочки з низькою ставкою взагалі не доступні. Автомобіль передається кредитору в заставу або реалізується на умовах лізингу. Мінімальна ставка за кредитування купівлі автомобіля з пробігом 14%, максимальна – 24%. Купівля авто на умовах лізингу вигідніша, тому що ставка порівняно нижча.\nБанки надають послуги реалізації автомобілів з пробігом від незалежних власників та невикуплених авто, що знаходяться у власності банку. Відсоткові ставки нижчі, тому що приватні продавці платять комісійні банку, якщо автомобіль продається.\nЗа минулий рік кількість виданих банками споживчих кредитів для домогосподарств зросла майже на 6% і половина з них – кредити на авто. Доходи людей повільно, але зростають, зниження індексу інфляції та облікової ставки Нацбанку сприятиме зниженню вартості кредитів.\nУ 2020 році банки сподіваються на збільшення обсягів кредитування населення. Процентні ставки будуть повільно знижуватись і до кінця року банки ймовірно будуть пропонувати автокредити зі ставкою, яка буде на 1%-1,5% нижчою, ніж у перші місяці нового року.


РОБОЧИЙ ВІЗИТ ДО ЧОРНОБАЇВСЬКОЇ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ | Золотоніська районна рада\nЗолотоніська районна рада » Новини » РОБОЧИЙ ВІЗИТ ДО ЧОРНОБАЇВСЬКОЇ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ\nРОБОЧИЙ ВІЗИТ ДО ЧОРНОБАЇВСЬКОЇ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ\n10 лютого 2022 року з робочим візитом до Чорнобаївської селищної ради завітали голова Золотоніської районної ради Борис Євмина та народний депутат України Олег Арсенюк. Голова селищної ради Сергій Любивий зі своїми заступниками та запрошеними гостями спільно шукали шляхи вирішення нагальних питань громади. В ході зустрічі обговорили питання стосовно очисних споруд. Роботи по реконструкції нині тривають. Не менш важливими питаннями були щодо ремонту об’їзної дороги у селі Хрестителеве та сучасного облаштування стадіону у селищі Чорнобай .\nКонструктивний діалог будувався й стосовно добробуту та комфорту дітей у громаді. Після зустрічі очільники відвідали Великоканівецький НВК, де у теперішній відновленій котельні встановлено новий твердопаливний котел тривалого горіння. Такий котел розміщений і у Богодухівському НВК. Вони були відновлені у рамках програми енергозаощадження й енергозаміщення Чорнобаївської громади. Наразі це забезпечує сталий температурний режим та економить кошти місцевого бюджету. У перспективних планах облаштування сучасних котелень є і у Хрестителівському та Лукашівському НВК. Модернізація відбувається за рахунок місцевого бюджету та за фінансової підтримки народного депутата Верховної Ради України Олега Арсенюка.\nУчасники зустрічі також обговорили проєкт капітального ремонту їдальні Чорнобаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1.\nНа завершення візиту до територіальної громади посадовці завітали до КНП "Чорнобаївська багатопрофільна лікарня", де ними було офіційно відкрито сучасний офтальмологічний кабінет. Його медичне обладнання немає аналогів у Черкаській області. Кабінет облаштований різною необхідною апаратурою для якісного визначення гостроти зору, рефракції ока, діагностики патологій, тощо. Тепер у пацієнтів є змога якісно та розширено перевірити зір, підібрати правильний розмір окулярів та контактних лінз. Кабінет був відкритий за сприяння керівництва лікарні, селищної ради та підтримки Олега Арсенюка.\nПісля відкриття посадовці зустрілися із медичними працівниками Чорнобаївської лікарні. Головний лікар Тетяна Козлова вручила від колективу подяку народному депутату Олегу Арсенюку за допомогу та підтримку у розвитку медицини. У залі жваво обговорювалися питання стосовно медичної реформи. Як підсумок обговорення, була внесена пропозиція повернутися до старої норми визначення функціонування ФАПів. Нині норма складає 750 осіб в населеному пункті, але враховуючи те, що село не розвивається і зменшується загальна кількість населення, було запропоновано повернутися до старої норми визначення функціонування ФАПів - 300 осіб. Що ж до коштів, які очікують отримати з НСЗУ для виплати заробітної плати лікарям на рівні 20 тисяч гривень та 13,5 тисячі гривень медичним працівникам КНП «Чорнобаївської багатопрофільної лікарні Чорнобаївської селищної ради» , то їх недостатньо. Тому до депутата Олега Арсенюка було ще одне звернення, забезпечити медичних працівників відповідною заробітною платою, ініціювавши цю пропозицію перед Верховною Радою України, щоб суму до становлення бюджетів громад вирішили на рівні Кабінету Міністрів України. Тож було розроблено покроковий алгоритм вирішення ситуації, з метою налагодження нормального функціонування медицини та надання якісних медичних послуг населенню у територіальній громаді.\nЗа результатами всього візиту було обговорено важливі питання подальшого оновлення та удосконалення, окреслено проблемні аспекти роботи та визнано ряд пріоритетних завдань, які й будуть слугувати наступними кроками для розвитку громади.


Кого Зеленським відправить послом у Вашингтон, США, Україна, посольство, Чалий, дипломатія - Політика - dt.ua\nЗеленський визначився з новим послом України в США\n11 жовтня, 01:23 Роздрукувати\nПрезидент пообіцяв підписати указ про призначення посла найближчим часом.\nЗеленський поділився планами щодо нового посла у Вашингтоні © president.gov.ua\nПрезидент України Володимир Зеленський стверджує, що вже визначився, кого він призначить послом України в США замість звільненого ним Валерія Чалого. За словами глави держави, відповідний кадровий указ буде підписано найближчим часом.\nПри цьому називати ім'я майбутнього посла Зеленський не став, уточнивши лише, що їм стане якийсь досвідчений дипломат.\n"Людину обрано. Людина – дипломат. Людина – з досвідом. Я думаю, буде призначений найближчим часом", - заявив президент у ході багатогодинного прес-марафону в Києві в четвер, 10 жовтня.\nЧитайте також: Данилюк розкрив теми запланованої зустрічі Зеленського та Трампа\nНагадаємо, Володимир Зеленський звільнив посла України в США Валерія Чалого ще 19 липня, проте до цих пір ця посада залишається вакантною. За даними джерел DT.UA, подання, на підставі яких зі своїх посад були звільнені Чалий і ще 10 дипломатів, підписав не міністр закордонних справ Павло Клімкін, а його заступник Єгор Божок. Звільнення Чалого пов'язують ыз тим, що Зеленський не довіряє досвідченому дипломату, вважаючи того "людиною Порошенка". Після обрання Зеленського на пост президента американський вектор зовнішньої політики держави опинився під контролем Адміністрації, а потім Офісу президента, а не МЗС і посольства.\nЗаступник голови ОП Володимир Пристайко, згодом призначений міністром закордонних справ, обіцяв, що українські дипломатичні представництва очолять не лише досвідчені кадрові дипломати, але й "нові обличчя".


Ощадбанк та компанія MasterCard представляють «Cosmopolitan Shopping Night» у Києві\n”Сosmopolitan Shopping Night” – це незвичайний проект, який відбуватиметься в містах України вночі. Під час акції магазини, розташовані в ТРЦ – учасниках акції, порадують клієнтів подарунками та надаватимуть знижки до 50% на нові колекції.\nДержателям карток MasterCard або Maestro, емітованих Ощадбанком, надається можливість вигідно здійснити покупки і отримати подарункив ході цієї акції. Зокрема, при розрахунку карткою в торговельно-розважальному центрі «Sky Mall» (м. Київ, проспект генерала Ватутіна, 2-Т) під час акції ”Сosmopolitan Shopping Night” у ніч з 12 на 13 квітня клієнти Ощадбанку отримають додаткові 5% знижки в магазинах з поміткою «+5% з MasterCard/Maestro».\nКрім того, перші 120 покупців, які здійснять розрахунок за допомогою картки MasterCard або Maestro та пред’являть чек промоутеру MasterCard, гарантовано отримають подарунки: косметички Vichy та сумки Cosmopolitan. Держателям карток MasterCard або Maestro від Ощадбанку також запропонують заповнити купони для участі в розіграші косметичних наборів Loccitane та подарункових сертифікатів на вечерю в ресторані номіналом 800 грн.\nДодатково держателі карток MasterCard Selective від Ощадбанку (MasterCard Gold Selective/Debit MasterCard Gold та MasterCard Platinum Selective/Debit MasterCard Platinum) при оплаті покупок карткою та пред’явленні чека промоутеру MasterCard отримають у подарунок кардхолдер та зможуть заповнити купони для участі в розіграші несесерів (футлярів для дрібних речей) і валіз.