ПЕРЕБУВАННЯ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА НА КІРОВОГРАДЩИНІ\nГЕОГРАФІЧНІ НАЗВИ КІРОВОГРАДЩИНИ У ТВОРАХ КОБЗАРЯ\nКІРОВОГРАДЩИНА У ТВОРАХ ШЕВЧЕНКА\nПОХОДЖЕННЯ ПРІЗВИЩА ШЕВЧЕНКО\nШЕВЧЕНКО І ВИДАТНІ ОСОБИСТОСТІ КІРОВОГРАДЩИНИ Федір Шабала\nРодина Красицьких – нащадки поета\nДмитро Пильчиков та Олександр Тулуб\nПеребування Тараса Григоровича Шевченка в нашому краї ми, перш за все, можемо пов'язати з відомим фактом: десь у 1823-1824 роках хлопцем Тарас Григорович разом з батьком чумакував нашим степом.\nЗвернемось до російськомовного видання твору «Наймичка»: «Во время самой нежной моей юности (мне тогда было 13 лет) я чумаковал тогда с покойником отцом. Выезжали мы из Гуляйполя, я сидел на возе и смотрел на Новомиргород, лежащий в долине, и на степь… Смотрю – опять степь, степь широкая, беспредельная, только чуть мреет вдали что-то похожее на лесок.\nЯ спрашиваю у отца, что это видно? –Девятая рота, - отвечает он мне. Но для меня этого не довольно. Я думаю, что это – Девятая рота? Степь и все степь…»\nДев’ята рота… Дійсно, що це таке? У цих краях в Аракчеєвські часи були військові поселення, що мали свої порядкові номери: Восьма рота, Дев’ята рота, Дерота. В них солдатів навчали військовій справі . Гуляйполе пізніше було перейменовано в Златопіль, тривалий час містечко було районним центром. У наш час входить до складу Новомиргорода.\nУ молодій поетичній душі хлопця в пору цієї, як він сам казав, «найніжнішої молодості» вперше ворухнулися нові, незнані почування – почування космічні, той особливий стан душі, коли «хочеться обняти оком душі цілість світу в часі і просторі».\n«В степу ніч ясна, місячна, тиха, чарівна ніч! На степу ніщо не ворухнеться, найменшого руху – тілько, коли проїдеш повз могилу, на могилі тирса немов ворушиться, і тобі чогось страшно робиться», – так згадував він свої степові враження. Безмежність степового пейзажу малював потім такою, якою її бачив:\nБував Тарас Григорович Шевченко і у нашому місті, колишньому Єлисаветграді. Про це в «Наймичці» далі читаємо:\n« - А вот и Елисавет! – сказал отец.\n- Вон на горе циганские шатры белеют.\nК половине дня мы приехали в Грузовику, а на другой день поутру уже в самый Елисавет».\n«Грустно мне! Печально мне вспоминать теперь мою молодость, мою юность, моё детство беззаботное! Грустно мне вспоминать теперь те степи широкие, беспредельные, которые я тогда видел и которых уже не увижу никогда» (Т.Шевченко. Повне зібрання творів у 12 томах, т.3, стор. 117).\nЙдеться в цих рядках про Єлисаветград та деякі села нашої області.\nЦей уривок старанно аналізують наші кіровоградські дослідники. Заперечують правильність біографічних даних Шевченка (те, що відбувалася ця подорож, коли йому було саме 13 років) Володимир Кобзар та Юрій Матівос у статті «З чумацькою валкою» (Поріг, 1992 р. №2).\nВони підрахуали, що це за Шевченковими даними відбувалось у 1827 році. Але ж Тарас чумакував з батьком, а той помер ще в березні 1825 року. Отож, піти з ним востаннє в чумачку Тарас міг не пізніше 1824 року в десятирічному віці. Автори пояснюють цю невідповідність тим, що саме тринадцять років стали для поета символом дитинства. Згадаймо хоча б: «Мені тринадцятий минало, я пас ягнята за селом…»\nУ статті «Перша мандрівка поета» («Вечірня газета»,07.03.2001 р.) Юрій Матівос вказує на «географічну» неточність згадки: «…і річку, на якій розташований Новомиргород, назвав Тикичем. Насправді це Велика Вись». Але і пояснює ці неточності тим, що «Наймичка» - це художній твір і такі деталі не мали для автора історичного значення. У цій же статті Ю.Матівос висунув гіпотезу, що Тарас Шевченко «був у нашому місті не проїздом, як це вважалося, а перебував щонайменше кілька днів». Дослідник розмірковує над часом подорожі. Він ставить під сумнів статтю у «Літературній Україні» від 3 грудня 1987 р., підготовлену Тарасовими нащадками Дмитром і Людмилою Красицькими, які писали, що поїздка відбулася восени. Ю.Матівос наводить дані П.Зайцева та О.Кониського, які вважали, що подорож до Єлисаветграда відбувалася скоріше влітку. Він підтримує їхню думку про те, що чумацька валка йшла влітку. Безсумнівно, холодної пори року на березі річки не заночуєш. І продовжує вже тему причини поїздки: «Їхати аж з Моринців до Єлисаветграда на рядовий базар теж сенсу не було, тим більше - продавати яблука, як про те пишуть Красицькі». Він впевнений, що покликав їх у путь великий ярмарок, яких у Єлисаветграді в ті часи було чотири на рік, і розповідає про один з них – підходящий – Петропавлівський ярмарок. Отже, стосовно згадки Шевченка у повісті «Наймичка» про перебування у нашому місті є досить багато зауважень і думок. Але найцікавіше те, що в пам'яті великого поета закарбувалися деталі, назва нашого міста. І приємно те, що ця подорож знайшла місце в його літературній творчості.\nГідрографічна карта області підтверджує ідентичність ще однієї назви, яка згадується в повісті «Наймичка» - Дідова Балка. Так називалась невелика, завдовжки 10-12 км, річечка в Кіровоградському районі, яка під селом Канежем Новомиргородського району впадає в річку Велика Вись. Саме тут, ймовірно, поблизу сучасних сіл Володимирівки або Могутнього ночували Шевченки: «Степь и все степь. Наконец мы остановились ночевать в Дидовой Балке».\nЩе навесні 1989 року з нагоди 175-річчя від дня народження Тараса Григоровича Шевченка на роздоріжжі шляхів, по яких котилися чумацькі валки, в урочищі Дідова Балка було встановлено пам'ятний знак на честь перебування Шевченка на Єлисаветградщині.\nВ Єлисаветграді чумацька валка довго не затрималась і відправилась далі, повз село Клинці, перетнула Аджамську балку, переправилась через річку Аджамку. Звідси чумацький шлях тягнувся повз Фірсові могили (за 5-6 км на схід від с. Тарасівки, що на Інгулі). Далі – на Інгуло-Кам'янку, де в широкій балці поблизу села Новосавицького Долинського району, знаходилась нічна стоянка чумаків з колодязем та просторими випасами по балках.\nДалі шлях ішов на П'ятихатки Долинського району, Кривий Ріг, Бериславську переправу, Перекоп. Більше 150 км пройшов Тарас з чумаками по землі сучасної Кіровоградської області. Побачив він тут дикий степ, покритий ковилою-тирсою, побував на Високій могилі.\nЧи писав ще поет про наш край?\nВін бував у Чигирині й Суботові (вони в той час входили до складу Кіровоградської області).\nМій друже єдиний…»\nУ творах поета часто згадуються річки Кіровоградщини, зокрема Інгул (у поемі «Гайдамаки» є рядок «Інгул озиму замерзає») та Буг, не кажучи вже про Дніпро.\nЧута у сприйнятті поета нерозривно пов'язана з Холодним Яром, Чорним лісом і сприймається, як символ гайдамаччини. Не виключено, що Тарас Шевченко міг сам побувати в Чутівському лісі під час відвідин в Олександрівці польського письменника Міхала Грабовського.\nПеру польського письменника на ту пору належала не одна книга з історії гайдамаччини, причому написана на краєзнавчому матеріалі («Коліївщина і степи», «Станиця Гуляйпільська» тощо). Науковцями досліджується гіпотеза про можливий приїзд Шевченка до М.Грабовського. Краєзнавець Сергій Шевченко у статті «Кобзар і наш край: пропозиція пошуку» («Народне слово», 20.05.2003 р.) пише про польського перекладача і літературознавця Є.Єнджевича, який у романі «Українські ночі, або родовід генія» описує приїзд Шевченка і Куліша до Міхала Грабовського. «Але для встановлення достовірності цього факту треба дослідити польські джерела, - каже автор статті. – Можливо, листи, архів Міхала Грабовського».\nСлід відзначити, що полк імені Шевченка користувався в окрузі великою популярністю. Гостями відважних бійців-шевченківців були Г.Нейгауз і К.Шимановський, котрі мешкали на той час в Єлисаветграді.\nВлітку 1828 р. Тарас Шевченко з сестрою Катериною відвідали Мотронинський монастир.\nМонастир цей знаменитий тим, що на цвинтарі поховано багато гайдамаків. Малий Тарас прочитував могильні написи. Ці написи, спогади богомольців-відвідувачів, а також діда майбутнього поета Івана Андрійовича, послужили матеріалом для написання поеми «Гайдамаки», вірша «Холодний Яр», створення картин «Мотрин монастир», «Дуб».\nЩо ж то за яр такий? Хто та Мотря, чиє ім'я носить монастир, ліс і село Знам'янського району? Грандіозне це творіння природи – Холодний Яр. Загальна довжина його з приярками становить 250 км (там розташовано 20 сіл, 12 хуторів). Тут чергуються пагорби з долинами, балками і ярами. Колись ця місцевість була густо вкрита лісами, перелісками, пересічена численними річками і струмками. Звідси витікають Тяслин і його притоки Сріблянка, Осота, Косарка, Чорнобривка. Тут ростуть понад 120 видів дерев, багато різних трав, у тому числі декоративних і лікарських. Багатий і різноманітний тваринний світ Холодного Яру. Здавна селилися тут люди. У Холодному Яру збереглися рештки Мотронинського монастиря, заснованого ще в ХI столітті.\nВід річки Тясмин до верхів'їв Інгулу та Інгульця тягнувся колись величезний лісовий масив. Частина його звалась Мотронинським лісом. Далі, на південь до Красносілля, був Чутівський ліс, або Чута. Біля Цибулевого – Кругликівський, а біля Підлісного – Нерубайський, а завершувався лісовий масив Чорним лісом біля Знам'янки. Всі названі тут населені пункти та місцевість виникли у XVII – XVIII столітті (тепер це територія Кам'янського, Чигиринського районів Черкаської області та Олександрійського і Знам'янського – Кіровоградської).\nЩе з IX століття ці угіддя належали Ярославу Мудрому – одному з київських князів. Цю місцевість він подарував своєму воєводі Мирославу. Той побудував на плоскогір'ї фортецю і оточив її високими земляними валами та глибокими ровами. Вирушаючи одного разу захищати Київ від набігів печенігів, воєвода наказав своїй дружині Мотрі берегти фортецю від ворогів. Мирослав, повертаючись додому, вирішив перевірити пильність охоронців фортеці. Він переодягнув своїх ратників в одяг печенігів і підняв прапори , захоплені у ворога. Як тільки вартові помітили «половців» і сповістили про це Мотрю, вона наказала зустріти нападників градом стріл. Одна з них смертельно уразила Мирослава. Оплакуючи чоловіка, Мотря, для увічнення пам'яті про нього, збудувала монастир, а сама пішла туди черницею. З того часу ця обитель називається Мотринською, а монастир – Мотриним. Мотрю ж пізніше церква зарахувала до сонму святих. Під час монголо-татарської навали монастир згорів.\nА року 1568 відродився з попелу. Рівно через два століття монастир став центром боротьби українського народу з уніатською та польською шляхтою. Побіля нього, в Холодному Яру, збирав сили на боротьбу з ворогом Максим Залізняк. Йшли під його прапори селяни з Чигирина, Суботова, Трилісів, Осоти, Бірок. Перед тим, як виступити у похід на Умань – гніздо шляхти і уніатів – в Мотронинському монастирі повстанці освятили зброю.\n«Давно те минуло,\nСирота в ряднині,\nз свяченим гуляв».\nЗ Шевченкових «Гайдамак» кожен з нас в загальних рисах знає про Коліївщину – славетне народне повстання 1768 року, яке охопило частину Правобережної України, та про його ватажків – Максима Залізняка й Івана Гонту. У повстанні брали участь широкі народні маси.\nВласті Росії й Польщі жорстоко розправилися з повстанцями. Нелюдських катувань зазнали ті, хто потрапив до рук польських властей. Івану Гонті на третій день знущань відрубали голову. Максима Залізняка разом з іншими керівниками повстання закували в кайдани і відправили в Сибір на каторгу. На етапі в с. Котельва, що на Полтавщині, каторжники перебили охорону і втекли. Одначе, 35 чоловік, у тому числі й Залізняк, були спіймані, Про дальшу долю Залізняка точних даних немає. Є свідчення, що йому знову вдалося втекти, і він брав участь у повстанні Пугачова.\nПисьмові свідчення, перекази, відгомін споминів, що живуть і досі в пам'яті народній – доказ того, що сімейний зимівник Залізняків був у селі Олексіївні Бобринецького району на річці Сугоклеї. На річці Сугоклеї, де вона впадає в Інгул, були зимівники інших запорозьких козаків. Тут упродовж багатьох років стихійно формувалися невеликі ватаги гайдамаків, що проходили територію Єлисаветградщини, піднімаючи селян на боротьбу проти панів. Напровесні 1768 року Максим Залізняк вирушив з берегів Сугоклеї у Чигиринські ліси, де очолив боротьбу правобережного селянства проти соціального гніту.\nДві обставини спонукали до написання «Гайдамаків». Насамперед – подорож до Мотронинського монастиря. Але чому малий Тарас разом з сестрою Катериною йшов саме до Мотронинського монастиря, адже це так далеко – майже 80 верств від рідної Кирилівки? Набагато ближче, всього за 25 верст розташований Лебединський монастир. Знову вчитуємося у «Гайдамаки»:\n«Батько діда просить,\nяк колись бувало…»\nВсі біографи Тараса Шевченка сходяться на тому, що розповіді діда про Коліївщину – чи не основне джерело для написання поеми «Гайдамаки».\nАдже дід Шевченка, Іван Андрійович, був одним з тих селян, хто за покликом Максима Залізняка прийшов до урочища Холодний Яр поблизу Мотронинського монастиря, щоб взяти до рук кіл і виступити проти польської шляхти.\nДо речі, прізвище діда Тараса Івана Андрійовича Шевченка, так само як і його сина Григорія, у друкованих джерелах подається подвоєне – Іван Андрійович Шевченко (Грушевський). Найвизначніший біограф Тараса Шевченка П. Зайцев і малого Тараса називає Грушевським.\nДехто з біографів при цьому додає: Грушевські - вуличне прізвисько Шевченків. Чому Грушевський? Згадаймо, як виникали прізвища в українців. В основу їх творіння покладалися здебільшого ознаки зовнішні або побутові – ремісничі. Наприклад, Кривий, Рябий, Швець. А сина Кривого називали Кривенком, Швеця – Шевченком.\nА Грушевський звідки? Ще раз згадаймо, як народжувалися вуличні прізвиська. Практично так само, як і прізвища. Особливо міцно і чітко вони «приставали» до переселенців. Тут перевага надавалася топоніміці. Переїхав, скажімо, чоловік з Бобринця у Компаніївку, на новому місці обов'язково казали на нього Іван Бобринецький. Якщо вибудувати такий логічний ланцюжок, то Грушевський, певно, перебрався в Кирилівку з Грушівки. За п'ять верст від Мотронинського монастиря лежало село Грушівка. Село як село – сотні подібних розкидано у Придніпров'ї. Та, якщо глянути на карту – воно розташоване в епіцентрі повстання коліїв. Грушківців у загоні Залізняка було немало, серед них, певно, й Іван Швець. Повернутися в Грушки після поразки повстання Іван не міг - шляхта жорстоко розправлялася з коліями.\nЗалишалося шукати десь притулку. Так Іван Швець опинився у Кирилівці. Жителі села Кирилівки не брали участі в повстанні, тому гнів шляхти на нього не розповсюджувався. Отже, Катерина з Тарасом, можливо, ходили не стільки у монастир, скільки на Батьківщину діда Івана.\nПід враженням розповідей діда про гайдамаків хлопець намагався відвідати ті оспівані у народі місця. Адже хлопцеві було вже 13 чи 14 років, і у нього пробуджувався талант художника і поета. З нічого подібний дар не виникає. Поряд з Грушівкою розташовані давні українські села: Осота, Бірки, Івангород (Олександрійський район). Зовсім неподалік – Мотронівка (Знам'янський район). А неподалік тече річка, яку поет згадує в «Гайдамаках»:\n«Інгул щозиму замерзає –\nЩоб давати хоча б коротку характеристику, скажімо річці, треба її знати:\nСвоє малесеньке внуча».\nШЕВЧЕНКО І ВИДАТНІ ОСОБИСТОСТІ КІРОВОГРАДЩИНИ\nФедір Михайлович Шабала (1927 – 1997) уродженець\nс. Курилівки на Київщині поблизу Шевченкових Кирилівки та\nМоринців, все життя захоплювався Шевченкіаною.\nУпродовж багатьох десятиліть він жив на Кіровоградщині.\nМені пощастило не лише бути знайомою особисто з цією неординарною людиною, а й працювати в одному колективі (1993-1996 роки).\nФедір Михайлович був на рідкість цікавою людиною, по-справжньому обдарованою особистістю. Інженер-будівельник за фахом, він захоплювався живописом, музикою, історією, літературою, самотужки оволодів грою на баяні, балалайці, піаніно. Причому, у всьому, за що б не брався, він намагався «дійти до самої суті». Федір Шабала зібрав про великого Кобзаря кращу бібліотеку в місті: декілька дожовтневих видань «Кобзаря», є книга М.Полєвого (1842 р.), до якої Шевченко виконав ілюстрації. Є картини Ф.Шабали за творами Тараса Шевченка «Утоплена», «Катерина».\nНезважаючи на те, що Федір Михайлович почав малювати в сорокарічному віці, він залишив нам тисячу творів живопису та графіки, зокрема шевченківської тематики. Більшість з них зберігається в кібернетико-технічному коледжі, де Федір Михайлович викладав до останніх днів свого життя. Заслуговує на увагу робота над родоводом Тараса Григоровича Шевченка. На жаль, цю роботу обірвала смерть Шабали.\nРодовід Шевченків починається з прадіда поета, «одчайдушного» гайдамаки Андрія Омеляновича Грушевського – Шевченка (1720-1795рр.), а закінчується його далекими нащадками, яких доля розкидала по всіх-усюдах: від Києва, Єсентуків до Нар'ян-Марі. Як відомо, Тарас Шевченко не був одруженим, тобто прямих нащадків не мав. Через те, нащадками, найближчими родичами Кобзаря прийнято вважати дітей його братів та сестер.\nОдне з його відгалужень – родина Красицьких. Як відомо, у Знам'янці тривалий час жили нащадки Тараса – його онука Катерина Красицька та її дочка, правнучка Тараса Шевченка Антоніна Красицька, які створили в м.Знам'янці музей Тараса Григоровича Шевченка. Вони ведуть свій родовід від старшої сестри поета – Катерини. Тієї самої, з якою малий Тарас ходив до Мотронинського монастиря.\nКоли Катерина вийшла заміж, малому Тарасові було дев’ять років. Він сумував, що доводиться розлучатися з рідною душею, старшою сестрою, яка любила і жаліла його. Та ради не було: Катерина переїхала у сусіднє із Кирилівкою село Зелена Діброва до свого чоловіка Антона Красицького. Від цього шлюбу народилося дванадцятеро дітей, четверо з яких дали потужні родові гілки: на сьогодні відомі імена 231 нащадка Красицьких, і це далеко не повний перелік, бо, наприклад, долі дітей та онуків Федори, Катерининої доньки, досі до кінця не досліджені.\nКатерина і Антон пішли з життя рано, їхньому синові Степану на той час було лише шість років. Але хлопчик зумів стати на ноги. Вже наприкінці 90-х років ХІХ століття у Знам'янку із Зеленої Діброви прибув його син Єгор Красицький. Приїхав, щоб працювати на залізниці, що тоді було справою досить новою. З часом на вулиці Базарній (за радянських часів - Першотравнева, нині – Глібка) він спорудив будинок, де пізніше буватиме чимало діячів української культури. Нині про ту садибу нагадує лише пеньок від старої груші, яка колись росла на подвір'ї Єгора Степановича. Разом з ним до Знам'янки приїхав брат Яким, донька якого, Параска, теж побудувалася на тій же вулиці. Нині Параска Якимівна спочиває на знам'янському цвинтарі, а її нащадки – Козаченки, мешкають і в нашому залізничному містечку на Кіровоградщині.\nЗначно пізніше, вже після війни, у Знам'янку приїхала Катерина Максимівна Красицька, внучка Тарасової сестри. Єгор Степанович мав шестеро дітей. Двоє з них – Володимир і Олімпіада - жили у Знам'янці. Саме Олімпіада Шкода - бабуся нинішнього хранителя фондів Знам'янського міського краєзнавчого музею, до складу якого входить і Кобзарева світлиця, В'ячеслава Євгеновича Шкоди. Він володіє унікальним краєзнавчим матеріалом.\nУ 1961 році, коли виповнилося 100 років з дня смерті Тараса Шевченка, на вулиці Жовтневій був зведений будинок спеціально для Катерини Красицької та її доньки Антоніни. Того ж року там було обладнано музейну кімнату Тараса Шевченка. Фактично керівником музею стала Антоніна Вереміївна Красицька (їхні портрети, роботи знам'янського художника Бориса Єгорова, є в нинішній експозиції). Мати і дочка старанно збирали матеріали, присвячені своєму великому родичу. У 1976 році згідно плану реконструкції окремих районів м.Знам'янки будинок було знесено, а експонати деякий час перебували у підвальному приміщенні, потім перекочували до Будинку піонерів. І лише у 1989 році музей поселився на першому поверсі будинку по вулиці Глібка, де колись була садиба Єгора Степановича. Нині він зветься Кобзарева світлиця і має статус філії міського краєзнавчого музею, який на початку 90-х років був фактично розорений, проте за останні роки активно відроджується.\nТут привертає увагу доля художника Фотія Степановича Красицького (1873-1944рр.) Його бабуся доводилася рідною сестрою Тарасові Шевченку. Належність до Шевченкового роду цьому, українському художнику, щастя не принесла. В 30-ті роки його звільнили з посади викладача Київського художнього інституту через «неможливість завантажити роботою», потім скоротили навіть посаду учителя малювання у дитячому будинку, де він працював. Його перша і остання персональна виставка була влаштована наприкінці життя і експонувалася всього один день – 23 червня 1941 р.\nТа особливо дісталося донькам Красицького, а надто їхнім чоловікам. У 1934 р. заарештували чоловіка середньої доньки Фотіни – талановитого поета Олексу Влизька. Він - глухонімий, мову розумів тільки по губах, йому лише 26 років, та від загибелі не рятує ніщо і сліди губляться в катівні НКВС. Фотіну Красицьку вислали за межі України на Урал.\nУ Кобзаревій світлиці є багато унікальних матеріалів. Надзвичайно цікаве - дерево роду Красицьких, серед нащадків якого чимало яскравих особистостей. Добре знаний також Дмитро Красицький, письменник, автор більше десяти книг, він якийсь час був проректором Дніпропетровського університету, потім очолював один з київських музеїв.\nСеред експонатів, якими гордиться В'ячеслав Євгенович Шкода, - досі ніде не публіковані фото Василя Доманицького (першого редактора повного видання «Кобзаря», півтори сотні його листів, оригінали фото Марії Заньковецької, Миколи Садовського, Панаса Саксаганського, Миколи Лисенка (його рідний брат Андрій більше двадцяти років мешкав у Знам'янці, завідував залізничною лікарнею, поки у 1905 році поліцією був висланий за межі України. Дещо пізніше Андрій Віталійович працював лікарем у благодійній лікарні Андрія Шептицького. Його донька Наталя, кіноактриса, виїхала до Парижа, звідки у Знам'янку нині надходять листи від Наталиної онуки).\nНе можна не згадати і про матеріали, що стосуються відомого діяча українського кооперативного руху Миколи Левицького. Свого часу в хаті Єгора Степановича Красицького розміщувався фактично місцевий штаб артільного батька. В'ячеслав Євгенович підготував про цю непересічну особистість об'ємне дослідження, яке ще чекає на свого видавця.\nЯк стало відомо з публікації В.Білошапки у «Народному слові» зa 28.01.2003 р. у 2003 році Знам'янку відвідав американський науковець, історик, професор Пенсільванського університету Михайло Берноскі. Привело його у Знам'янку захоплення творчістю Тараса Шевченка. У цьому місті він відвідав краєзнавця, директора музею «Кобзарева світлиця» –шевченкознавця В'ячеслава Шкоду. Михайло Берноскі має задум написати англомовну п'єсу про Кобзаря. Він вважає, що «Україна, маючи таку постать, як Тарас Шевченко, гідна уваги і поваги в світі».\nВідстежуючи долю нащадків Тараса Шевченка за родоводом, складеним Ф.М.Шабалою, ви обов'язково зупинитесь на прізвищі Леоніда Андрєєва, класика російської літератури. Мало хто знає, що між ними утворився родинний зв'язок.\nФросина Варфоломіївна – донька триюрідного брата і свояка Шевченка через усе життя пронесла любов до дядька Тараса і дуже пишалася, що доводиться йому племінницею.\n10 лютого 1902 р. її молодша донька Олександра Михайлівна Велигорська вийшла заміж за російського письменника Леоніда Андреєва.\n«Моя хохлушечка» - ласкаво називав її чоловік. Молодший син подружжя – видатний поет і мислитель-містик ХХ століття Данило Андрєєв (1906-1959рр.).\nІм'я Миколи Івановича Гулака тривалий час не було відоме широким колам громадськості. За життя російський царизм заборонив друкувати будь-які матеріали, пов'язані з діяльністю цієї неординарної людини. Та й після смерті його біографія замовчувалася. А між тим Микола Гулак – стійкий борець за національне визволення України, видатний учений і педагог.\nНародився М.Гулак 25 травня 1822 р., в с. Миколаївка Олександрійського повіту Херсонської губернії (тепер Знам'янський район Кіровоградської області, поблизу Пантаївки). Після закінчення Тартуського університету поїхав до Києва, працював у канцелярії генерал-губернатора. У грудні 1845 р. разом з Миколою Костомаровим і Василем Білозерським заснував Кирило-Мефодіївське братство.\nУ квітні до цієї організації приєднався і Т.Г. Шевченко. Нелегка доля чекала на молодих борців. Т. Шевченко і М.Гулак належали до революційно-демократичної групи товариства. У березні 1847 р. Миколу було заарештовано і ув'язнено в Петропавлівську фортецю, звідти переведено до Шліссербурзької.\nНа слідстві він вів себе гідно, на вимоги слідчих розкрити програму таємного товариства відповів відмовою. У травні 1847 р. було заарештовано й Т.Шевченка.\nЖандармські начальники знали, що він у цьому товаристві був однією з головних осіб, але довести безпосереднє членство в тому товаристві ніяк не могли. На допитах Шевченко веде себе спокійно, з великою людською гідністю; відповідає за себе, за свої твори, ні одним словом не видає жодного учасника товариства, не метушиться, не виявляє найменшого страху.\nЖандарми здогадувалися, що перед ними один з найнебезпечніших ворогів російської імперії, але не здатні були зрозуміти, що цей широкоплечий, середнього зросту чоловік з гострим всерозуміючим поглядом темно-сірих очей уже фактично зробив свою справу – послав у народ своє СЛОВО.\n«Стійкі, благородно-витримані, ніби зі сталі вирізані відповіді Шевченка і Гулака викликають у нас радість і захоплення»,- писав Михайло Грушевський.\nПісля розгрому Кирило-Мефодіївського братства напровесні 1847 р. та арешту Шевченка, рукописна збірка «Три літа» стала головною підставою для жорстокого покарання митця - висилки в казахські степи: він був відданий в солдати Оренбургського окремого корпусу під пильний нагляд, з тим, щоб від нього «ни под каким видом не могло выходить возмутительных и пасквильних сочинений».\nМикола І власноруч дописав: « Под строжайший надзор с запрещением писать и рисовать». Одначе поетова реакція в пустельних степах була загальновідомою: «Караюсь, мучусь, але не каюсь». Після трирічного ув'язнення в кам'яному мішку Шліссельбурга Гулака заслали у Перм. Він все своє життя поневірявся по чужих землях. Помер Микола Іванович Гулак 7 червня 1899 р. в Гянджі (Азербайджан).\nД.П.Пильчиков познайомився з Шевченком влітку 1846 р., вступив до товариства. Уродженець Полтави, Д.П.Пильчиков значну частину свого життя провів у Златополі (Новомиргород), де закінчив повітове училище та гімназію в Єлисаветграді.\nО.Д.Тулуб, як і Д.Пильчиков, походив з Полтавщини, але життя його тісно переплелося з нашим краєм: Олександр Данилович у 1847-1848 роках був учителем історії Златопільського повітового училища.\nЗ Шевченком познайомився в 1846 р. На відміну від Гулака, Шевченка, Пильчиков і Тулуб уникли покарання, оскільки слідчим не вдалося віднайти доказів їх безпосередньої участі у Товаристві. До речі, саме Олександр Тулуб опублікував свою працю з історії Златополя.\nОднією з найколоритніших фігур в оточенні Шевченка був Микола Дементійович Новицький. Це ім'я мало відоме широкому загалу через різні причини. А між тим Тарас Григорович в останній рік свого життя міцно дружив з Миколою Дементійовичем. Для нащадків залишились безцінні спогади Новицького про Шевченка, їхнє листування. Зокрема, лист від 7 вересня 1860 р., надісланий Новицьким з Єлисаветграда.\nМ.Д.Новицький (1833-1906 рр.), офіцер, пізніше генерал-лейтенант, учасник Кримської війни 1853-1856 рр., вихованець Академії генерального штабу. З Тарасом Григоровичем познайомився після повернення поета із заслання, не раз бував у нього вдома. Влітку 1860 р. Новицький одержав призначення в Єлисаветград викладати в місцевому кавалерійському училищі. Микола збирався у далеку дорогу. Ще навчаючись в Академії, він багато чув про ті краї, де народжувалась військова слава Суворова і Кутузова, де нещодавно відкрито кавалерійське юнкерське училище.\n«Ніколи не забуду нашого прощання, - писав він. – Воно було останнім, бо більше я його в житті не зустрічав». Шевченко попросив Миколу Дементійовича посприяти викупленню своєї рідні з кріпацтва. Що генерал не без труднощів зробив. В самого Новицького була ще одна невідкладна справа в Єлисаветграді, про яку він теж говорив в Петербурзі з Шевченком.\nМикола Дементійович охоче сприйняв ідею Шевченка організувати в Єлисаветграді недільні школи. Тарас Шевченко уклав для них спеціальний посібник «Букварь Южнорусский» і випустив його в Петербурзі окремою книжкою за свій кошт тиражем 10000 примірників, кілька таких примірників надійшли до Єлисаветграда.\nЗа його сприяння в Єлисаветграді були відкриті дві\nнедільні школи для дітей малозабезпечених. Вчилися\nвони за Шевченковим «Букварем».\nЗ іменем Миколи Дементійовича пов'язані ще деякі\nцікаві сторінки історії Єлисаветграду.\nМи знаємо, що Добролюбов належав до оточення Шевченка в Петербурзі після заслання, сприяв публікації його творів в «Современнике». Йому належить вміщена в журналі рецензія на «Кобзар», яка вважається класичною і в наш час, бо дає справжню оцінку творчості і особі великого українського поета, його місцю в світовій літературі. Про перебування М.Добролюбова в Єлисаветграді залишився спогад М.Д. Новицького.\nГенерал Новицький допомагав ще одному родичеві Шевченка - його племіннику Йосипу, сину Варфоломія Шевченка. За протекцією Миколи Новицького Йосип Варфоломійович Шевченко 1872 року став курсантом Єлисаветградського кавалерійського училища. Під час навчання входить до літературного гуртка братів Тобілевичів. Найбільше здружився він з Миколою Садовським, адже вони були ровесники. Світогляд Тобілевичів, Кропивницького передався Йосипу, а вони поважали його, як племінника незабутнього Тараса.\nЙосип Шевченко мав також літературні здібності. У нашому місті написав і підготував до друку збірку «Дещо із перекладів і самостійних творів».\nВарто звернути увагу на таку обставину – свою збірку Йосип випустив під псевдонімом І. Гриненко. Це зробив він свідомо, бо командування юнкерського училища не підтримувало літературної діяльності своїх вихованців. В книжці – 9 переспівів і 21 власний твір. Серед переспівів – твори Пушкіна, Фета, Курочкіна, Гейне, Бернса. Члени літературного гуртка були готові до громадянського подвигу – і здійснили його. У 1877 р. розпочалася війна болгарського народу проти турецьких поневолювачів.\nМикола Садовський і Йосип Шевченко влилися в загони добровольців, які йшли на допомогу братам-слов'янам. У боях під Шипкою вони хоробро билися з ворогом, за що удостоїлись Георгіївських хрестів. Йосип там був поранений. На батьківщину він повернувся, на жаль, тяжко хворим, напівпаралізованим. Та доки вистачило сил трудився, не поривав зв'язків з братами Тобілевичами, Кропивницьким, Старицьким. Редагував також спогади свого батька Варфоломія Шевченка про великого Тараса.\nПомер Йосип Шевченко у 1900 р. Важка хвороба не дозволила в повній мірі розкритися його поетичному таланту. Однак, прожив він своє коротке життя чесно і прямо, як пише він у своєму вірші:\n«Мету свого життя вбачав,\nЩо міг, зробив для нас:\nЙого назвати можна чоловіком».\n«За честь, славу, за братство,\nІ стала вільною земля».\n«…Синіє степ, шепочуть трави,\nКладе нев'янучий вінок», - так писала наша землячка Олена Журлива про творчість Тараса Шевченка.\nЗ дитячих літ знайомимося ми з видатним твором Тараса Шевченка «Катерина». Увагу кожного неодмінно привертає присвята «Василию Андреевичу Жуковскому на пам'ять 22 апреля 1838 года». Дата 22 квітня відома: цього щасливого дня Тараса викуплено з кріпацтва. Але чому поема присвячена лише Василю Жуковському, російському поету? Навіть великий Карл Брюллов, участь якого у звільненні Тараса теж значна, не удостоєний такої честі. Чи випадково це?\n15 вересня 1770 р. російськими військами була взята турецька фортеця Бендери. З поміж багатьох трофеїв переможцям дістався гарем, що складався з молоденьких дівчат-туркень. Григорій Потьомкін, мастак на всілякі витівки, щедро подарував «живий товар» таким самим гульвісам, як і сам. Туркеня Сальха дісталася капітану Опанасу Івановичу Буніну, і той відправив її в свій родовий маєток в Тульську губернію. Сальху поміщик, хоч і мав дружину, зробив своєю наложницею. 1783 року вона народила позашлюбного сина Василя. Щоб позбавити малюка гіркої доля кріпака, адже він незаконнонароджений і мусив усе життя належати господареві, не позбавлений батьківських почуттів Бунін продав немовля бездітному дворянину Андрію Жуковському.\nВсиновивши хлопчика, той дав йому своє прізвище, по-батькові і, ясна річ, дворянське походження. Таким чином, батьками родоначальника течії поетів-романтиків Росії були зрусифікований поляк і чистокровна туркеня.\nАле відомо також, що на формування характеру людини впливають не лише батьківські гени, а й обставини, в яких вона зростає. Дитина з дня народження потрапляє в сім'ю Жуковських. Виявляється, це теж давній дворянський рід. Коріння роду сягають в ХІІ століття. З цього роду походить полтавський полковник Федір Жученко, який мав хутір у межах сучасного села Благодатне Волинського району нинішньої Кіровоградської області, де пізніше народився український поет, філософ, критик і літературознавець Григорій Жученко (Яр Славутич). Так от, Василь з матір'ю входить до родини Жуковських. На щастя, Андрій Жуковський виявився порядною людиною, дав прийомному сину добру освіту, а той з ранньої юності віддав себе служінню літературі. Невдовзі він був уже в Петербурзі в оточенні відомих на той час літераторів: Костянтина Батюшкова, Петра В'яземського, молодого Пушкіна.\nУ 1815 р. ледве познайомившись з Пушкіним, Жуковський писав П.Вяземському: «Это надежда нашей словесности»…\nВасиль Андрійович мав великий вплив на юного Пушкіна, однак розумів, що в майбутньому Олександр Сергійович стане гігантом літературного життя. Василь Жуковський в 1820 р. подарував Пушкіну портрет з відомим написом «Победителю-ученику от побежденного учителя». Коли 29 січня 1837 р. помер О.С.Пушкін, В.А.Жуковський закрив йому очі. В цей же день вони обидва були запрошені на обід до Петра В'яземського з нагоди дня народження Жуковського, якому в цей же день виповнилося 54 роки. Пушкін, який був молодший за нього відійшов, а Жуковський залишився. Йому доля відміряла ще 15 років життя.\nСеред бурхливих хвиль століття, Василь Андрійович Жуковський провів корабель життя з честю і гідністю. Доля була щедрою до нього, але й він був щедрий по відношенню до тих, хто потребував його допомоги – чи то був жебрак на сходинках його квартири, чи сам Пушкін.\nВін став «читцем імператриці Марії Федорівни», а в 1826 р. поетові доручили очолити навчання і виховання цесаревича, майбутнього імператора Олександра ІІ. До речі, разом із цесаревичем Олександром Василь Жуковський у 1837 р. відвідав 30 губерній від Одеси до Сибіру, в тому числі чотири губернії на території сучасної України: Київську, Харківську, Полтавську, Херсонську.\nНе обминув і Єлисаветград – центр військових поселень. Делегація провела в Єлисаветграді декілька днів. Василь Жуковський, як особа найбільш наближена до цесаревича, зупинився у приватних будинках разом з Олександром. Такими будинками на той час були: Месникова і Лагунова навпроти Преображенської церкви та купця Дружиніна (на тому місці тепер знаходится приміщення обласного управління національного банку).\nЦілком зрозуміло, що присвята поеми «Катерина» Василю Жуковському була не випадковою. Шевченко, безумовно, знав складне життя свого старшого товариша і рятівника. А Жуковський в свою чергу проймався співчуттям до трагедії покритки-українки, доля якої була схожа на історію життя його матері-туркені.\nДолі обох поетів також схожі між собою. Шевченко – син кріпаків став сиротою в 11 років, Жуковський – син кріпачки, був фактично сиротою при живих батьках. Один з них уник кріпацтва випадково. Другому випадок допоміг вирватися з кріпацтва. Міцну та надійну руку допомоги майбутньому генію українського народу подала людина, яка знала ціну волі і природженого обдарування. (Відомо, що Карл Брюллов намалював портрет Василя Жуковського, який був розіграний в лотереї і за виручені гроші Т. Шевченко був викуплений з кріпацтва).\nВасиль Жуковський, як особистість, характеризує той факт, що він радіє кожному творчому успіхові своїх друзів, докладає зусиль, щоб їхні твори побачили світ.\nЗ ретельністю він збирав творчу спадщину Пушкіна, допомагав пройти через лабети цензури «Мертвим душам» Гоголя, умовив сатрапа Миколу І пом'якшити долю ув'язнених декабристів. У його робочому кабінеті була виставлена табличка з написом: «Каждый день доброму делу, мысли и чувству». Найвеличнішу справу В. Жуковський звершив 22 квітня 1838 р. За це Україна буде вдячна йому вічно.\nВідомо, що Т. Шевченко дуже любив народні пісні, співав сам. Сучасники Кобзаря відзначали особливо тепле виконання ним пісні «Зоре моя вечірняя». Недавній кріпак Т. Шевченко зумів за короткий час осягнути кращі твори російської, української та зарубіжної музики, познайомитися з різними жанрами музичного мистецтва.\nНа початку 40-их років ХІХ століття, живучи в Петербурзі,\nТарас Григорович Шевченко познайомився з уродженцем\nЄлисаветграда, відомим оперним співаком Йосипом\nТарас Шевченко і Йосип Петров. Один стоїть у ряду найбільших поетів світу, другий – гордість оперної сцени.\nГеніальний поет і оперний співак! 17 квітня 1858 р. Тарас Шевченко слухав оперу Михайла Глінки «Життя за царя», того ж дня робить запис у «Щоденнику»: «Гениальное произведение! Бессмертный М.Глинка! Петров в роли Сусанина по-прежнему хорош!»\nТого ж року Тарас Шевченко знайомиться з негритянським актором Айрою Олдріджем, який гастролював в Петербурзі. «У нас теперь африканский актор чудо делает на сцене»,- писав поет до М.С.Щепкіна, відомого російського та українського актора. Олдрідж часто приходив у майстерню Т. Шевченка.\nПісля смерті Великого Кобзаря, вшановуючи його пам'ять, Айра Олдрідж здійснює гастрольне турне по Україні, Батьківщині свого побратима. В ролі Отелло, трагіка бачать і єлисаветградські глядачі, про що свідчать захоплені відгуки у місцевих газетах.\nВидатним популяризатором творчої спадщини Кобзаря починаючи з молодих літ і до кінця життя був Марко Лукич Кропивницький. За мотивами поеми Т. Шевченка «Сліпий» («Невольник») він створив драму «Невольник», сюжет «Титарівни» поклав в основу однойменної драми. Як артист він виконував роль Хоми Кичатого в драмі «Назар Стодоля».\nМ. Кропивницький був неперевершеним читачем Шевченківських поезій, знав напам'ять майже весь «Кобзар». Т. Шевченко написав в 1839 р. поему «Причинна». В ній були знамениті рядки:\nВидатний український драматург М. Кропивницький, який невтомно пропагував творчість Шевченка, часто гастролював у Одесі. Тут він виступав у трупі М. П. Старицького. Концерти і вистави часто відвідував одеський учитель Данило Якович Крижанівський (1857 – 1894), який у вільний час займався музичною творчістю.\nЗ Марком Кропивницьким був знайомий давно, тягнувся до нього не лише як до обдарованого автора, режисера, драматурга, а як і до земляка – обидва були родом з Єлисаветградщині, з розлогих українських степів. Особливо Данило Крижанівський цінував Кропивницького виконавця українських народних пісень. За цю поетичну насолоду Данило Крижанівський вирішив віддячити Кропивницькому – присвятити йому свою пісню. Звичайно, пісня повинна бути українською, написаною на якісь гарні слова. Нарешті слова для пісні знайшлися – це був початок «Причинної» Т. Шевченка. А потім в одну щасливу мить знайшлася і мелодія. За першої ж зустрічі Данило награв Марку Кропивницькому на фортепіано свою мелодію. Не пройшло і хвилини, як пісня зазвучала на повний голос – ніби була давно знайома знаменитому актору.\nНоти пісні вдалося надрукувати окремим виданням з присвятою Кропивницькому, але до людей вони не дійшли – всі примірники видання були конфісковані.\nЗ 1876 р. було заборонено ставити українське слово під нотами, можна було друкувати лише ноти. І тільки через 5 років скасували сміховинний наказ. Коли українці бажали принародно проспівати рідну пісню, губернатори вимагали іноді співати її французькою або «по-московському». Так було в Одесі, де відомий губернатор Зелений примусив замість «Ой, не ходи, Грицю, та й на вечорниці» співати «Ой, не ходи, Гришка, да и на пикник…». Пісню на слова Шевченка не хотіли допускати до людей. Та Д. Крижанівський мириться з цією забороною, збирає кошти і видає пісню вдруге. Але і цей випуск було заборонено розповсюджувати. Який вихід можна було знайти з цієї ситуації? М.Кропивницький вирішує: пісню треба заспівати в одному з спектаклів.\nЗвичайно, можливі серйозні неприємності – заборона гастролей, штрафи. Тим більше, що пісня звучатиме на слова Т. Шевченка. Але рішення було прийнято. В театрі мала йти п'єса М. Кропивницького «Дай серцю волю, заведе в неволю», де одного з героїв п'єси Івана Непокритого грав сам автор. У четвертій дії п'єси, де Іван Непокритий повідомляє про своє рішення йти в солдати замість свого побратима Семена, мала звучати пісня «Гей, шпориш, шпориш по дорозі…». Марко Лукич вийшов на авансцену і, витримавши невелику паузу, заспівав:\nПрекрасний баритон Кропивницького зазвучав особливо повноголосе. Мелодія зачарувала, зал підхопив пісню. Поліцай, здогадавшись, що відбувається щось незаконне, побіг з першого ряду через увесь зал на вулицю з криком, викликаючи поліцію: «Бунт, демонстрація! Прошу немедленно приехать!». Спектакль було перервано, розпочалося дізнання. Але пісня, яку намагалися не пустити до людей, уже вилетіла на волю, щоб стати улюбленою піснею українського народу.\nТвій невмирущий «Заповіт»\nОстанніми роками до нас повертається наша історія. Брати Тобілевичі, Лазаревські (а їх було шестеро), династії Білецьких, Тарновських. Одні - добре знайомі нам, інші – менше, а треті – зовсім невідомі. Так з мороку небуття виринають імена колись славного і численного роду Тарновських та їхня дивовижна садиба Качанівка на Чернігівщині, яка у другій половині ХІХ століття набула слави культурного центру України. Почався розквіт Качанівки у 1824 році, коли нею почали володіти Тарновські.\nТарновський-молодший мав неабиякі таланти садобудівника, його ставлять на один щабель зі славнозвісним будівничим Версальського парку за Людовіка ХІV Ле Нотре. У Качанівці Василь Васильович Тарновський за 44 роки зібрав і створив український музей старожитностей. Качанівку він обожнював. На площі 800 десятин ним створений казковий парк – у ньому великий палац, який мав 80 кімнат, зали, бібліотеки.\nДеякий час тут жили і творили художники Ілля Рєпін, Костянтин Маковський, композитор Михайло Глінка. Великими друзями Тарновських були П.Куліш, М.Костомаров, М.Гоголь, М.Драгоманов, Марко Вовчок та багато інших громадських і культурних діячів тієї пори.\nТа особливо хвилююча сторінка історії Качанівки – перебування Тараса Шевченка та його друга по імператорській Академій мистецтв, нашого земляка Григорія Честахівського (1816 – 1893). Народився Г. Честахівський у посаді Петриківці Олександрійського повіту на Херсонщині. У 1821 р. посад дістав назву нова Прага. І батьки Честахівського і він сам стали військовими поселенцями.\nЗ дитинства Честахівський відчував надзвичайний потяг до живопису. Як то сталося – невідомо, але на його природні здібності звернув увагу новоросійський і бессарабський генерал-губернатор граф Воронцов і в 1843 р. він був зарахований до імператорської Академії мистецтв. Пробув він в Академії довго – 11 років і лише в 1854 р. Радою Академії мистецтв Честахівському надано звання вільного художника. Він мав поважні замовлення: такі як іконостас Єлисаветградської церкви Святого Володимира. Відомо, що Григорій виконав низку портретів височайших осіб. Та, певно, художником він був посереднім, а тому Г. Честахівський і далі служив у Департаменті військових поселень незначним чиновником. У 1883. його залишили поза штатом. Г.М.Честахівський познайомився з Тарасом Шевченком у 1843 р., коли вступив до Академії мистецтв. Поет уже закінчував Академію, а Григорій її тільки починав. Він писав: «Ми були земляки, хоча із різних місць України: я – з Херсонщини, він - з Київщини. Нас поєднувало на чужині селянське походження і українська мова, в цьому Петербурзі, який так ненавидів Тарас Григорович».\nГригорій знав багато українських пісень, майстерно їх виконував з гітарою. Згадує: «Пісні ті особливо уважно слухав Тарас, сам брав участь у їх співі. Та що мій спів порівняно з тим, як він співав «Так, їх поєднувала Україна, її мова, її пісні.»\nГригорій обожнював Шевченка, той у свою чергу платив Честахівському щирою дружбою. Роки заслання їх розлучили. Але, коли поет повернувся до Петербурга, їх взаємини не тільки поновилися, а Григорій став найближчим товаришем і супутником останніх років життя поета.\n«Ми просто не могли існувати один без одного», – розповідав Григорій Миколайович на вечорах у Качанівці біля Шевченкового дуба.\nЗаписані розповіді Григорія Честахівського про останні дні і години життя Т. Шевченка, його неймовірні моральні і фізичні страждання. В останні хвилини, коли душа поета відлетіла, біля нього О.Лазаревський і Г.Честахівсьхий. Після похорону поета, його майстерню було розпечатано і поліція дозволила скласти опис майна Шевченка.\nГригорій Честахівський був запрошений як експерт для оцінки художніх творів. «Сумне, тяжке завдання, – згадує Григорій Миколайович, – всі стіни майстерні були покриті олійним живописом. Усе, що становило інтерес, я скопіював. Все майно продано друзям Шевченка. Все, що стосувалося живопису: фарби, пензлі, палітру я передав Василю Тарновському для шевченківського музею. В майстерні залишилися казенні меблі. Я вийшов останнім».\nСучасники свідчать, що Честахівський відіграв головну роль у перепохованні поета біля Канева на Чернечій горі. Варфоломій Шевченко наполягав поховати Тараса біля церкви, Честахівському довелося послатися на волю поета, викладену у його «Заповіті», а Варфоломію сказав: «Давайте добре робити по-Тарасовому, як бажала його душа безсмертна».\nІ Варфоломій Шевченко здався. Думку нашого земляка підтримали й інші родичі поета.\nКоли було одержано дозвіл на перевезення праху поета в Україну, проводжати труну до нової могили від петербурзької громади було відряджено майбутнього історика України О.Лазаревського та художника Григорія Честахівського. На всьому шляху до України Честахівський робив замальовки зустрічей і проводів праху Шевченка. Вони збереглися до нашого часу. Таких замальовок більше 20. На них бачимо траурну колісниці, труну, вкриту китайкою та вінками, засмучені постаті селян. Важку свинцеву домовину, покриту червоною китайкою, несли на руках на найвищу на Дніпрових кручах Чернечу гору.\nДіяльність Г. Честахівського у Каневі викликала занепокоєння урядовців. Честахівському генерал-губернатор «сделал строжайшее внушение, приказав ему немедленно возвратиться в Петербург к месту служения, и вместе с тем обязал его подпискою не приезжать во вверенный его князя, край».\nТа повернувся Г. Честахівський до Шевченкового краю, до своїх друзів, щоб разом продовжувати шанувати і берегти пам'ять про Тараса. До речі, могила самого Г. Честахівського знаходиться в садибі Качанівці.


Програма Актуальне інтерв’ю. Газові питання - М-Студіо – новини Закарпаття\nГоловнаЖиттяПрограма Актуальне інтерв’ю. Газові питання\nПрограма Актуальне інтерв’ю. Газові питання Як формується ціна на газ? Від чого залежить? Хто має право на пільги та субсидії? – відповіді на ці питання у програмі «Актуальне інтерв’ю» на телеканалі М-Студіо з директоркою ТОВ «Закарпатгаззбут» Вікторією Томинець.\nЯк формується ціна на газ? Від чого залежить? Хто має право на пільги та субсидії? – відповіді на ці питання у програмі «Актуальне інтерв’ю» на телеканалі М-Студіо з директоркою ТОВ «Закарпатгаззбут» Вікторією Томинець.\nАктуальне інтерв’ютарифиціна на газ


Застосування стельового плінтуса з підсвічуванням | LP\nДля облаштування світлодіодного освітлення, в якому оптимальним чином поєднується практичність і декоративна функція, застосовують стельові плінтуса з підсвічуванням. У зовнішньому пазу розміщують кольорову або однотонну стрічку зі світлодіодами. Виглядає результат приголомшливо – кімнату наповнює м’яке природне світло теплої чи холодної тональності.\nВимоги до матеріалів пред’являються жорсткі – вони повинні бути екологічними, негорючими та доступними за ціною. Цим критеріям відповідають наступні види сировини:\nАлюміній. Метал не розтріскується і не дає усадки, його можна монтувати в приміщеннях з підвищеною вологістю – на кухні, в санвузлах. Конструкція виходить легкою, пожежобезпечною та акуратною.\nПоліуретан. Спінений синтетичний поліуретан володіє мінімальною масою, не вбирає сторонні запахи та вологу. Він стійко переносить зовнішні механічні навантаження, служить впродовж багатьох років.\nПінополістирол. За рахунок низьких значень рівня теплопровідності, екструдований пінополістирол має унікальні властивості. Він адаптований до широкого діапазону робочих температур, надійний і міцний. При бажанні поверхню можна вдосконалити на свій смак – пофарбувати емаллю, нанести художній розпис.\nПВХ. Молдинги на основі ПВХ ідеальні для декорування натяжних і підвісних стель.\nLED профілі в якості молдингів з підсвічуванням\nЧасто в якості стельових плітусов вибирають кутові алюмінієві профілі для світлодіодних стрічок з розсіювачем, тому що на відміну від звичайних плінтусів, такі профілі захищають елементи світлодіодної стрічки від пилу, вологи, забруднень і інших негативних чинників, а також відводять зайве тепло, захищаючи стрічки від перегріву.\nКутові профілі для LED стрічок швидко фіксуються за місцем, мають компактні габарити. Вони відводять зайве тепло та при цьому не піддаються деформаціям.\nВиробництвом алюмінієвих профілів для світлодіодних стрічок займається компанія «LP». Фірма з України володіє сучасними потужностями, суворо контролює кожен етап виготовлення продукції. Фірмові вироби служать довго, естетично виглядають в інтер’єрах різних стилів, мають гідні експлуатаційні характеристики.


Татуювання має довгу і цікаву історію, в якій чергуються періоди злетів і падінь популярності, викликані тим, що воно, без сумніву, належить до числа найбільш спірних способів прикрашання людського тіла, і до цього дня викликає у більшості представників сучасного суспільства негативні асоціації завдяки тому, що все воно цілком приписується фольклору злочинного світу. Здавна воно вважається синонімом таємничої (а тому брудної) практики, що по замовчуванню визнається хибною, спрямованої проти правил гарної поведінки на противагу загальновизнаним артистичним висловлюванням на такі теми, як образотворче мистецтво, малюнок, графіка або скульптура.\nПредставники обох статей розфарбовують свої тіла, що їхньою мовою називається tattow. А роблять вони це, вводячи під шкіру чорний барвник таким способом, щоб після цього ліквідувати малюнок було неможливо (Д. Кук, 1796).\nЛюдина інстинктивно відчуває, що прикраса означає нездоланну межу, яка відділяє його від тварини, тому, досягши меж, прикрашаючи вишивкою свій одяг, він починає прикрашати власне тіло (Теофіл Готьє. Histoire du Romantisme).\nТатуювання завжди поєднувало в собі два основних принципи: прикрасити людське тіло і передати будь-яку інформацію про його володаря або захистити його від лихих сил зовнішнього світу. Але навіть при цьому стійкому призначенні образи культур Далекого Сходу, Полінезії, американських індіанців у поєднанні з амбіціями експериментаторів-татуювальників породили абсолютно нові школи та напрямки, значно розширивши можливості техніки. З тих пір татуювання займає своє місце серед інших видів бодіарту.\nКінь - символ сили, швидкості та невтомності, безстрашності і військової слави. Як знак війни і перемоги полководця, він демонструє владу наприклад над військом.\nТатуювання злочинного світу. Вони стоять окремо від усіх інших стилів, тому що підлягають зовсім іншій класифікації та підпорядковані трохи іншим законам. Оточення, яке їх сформувало, теж дуже специфічне.\nКовбой з дівчиною на коні. Для засуджених це символ успіху. Татуювання переважає у неповнолітніх злодіїв.\nДівчина у коня. Молодіжне татуювання, за яким посвячені дізнаються «заперечував» - тих, що відмовлялися працювати у виправно-трудовій колонії.\nКінь що біжить уособлює свободу, татуюють злодії-рецидивісти.\nЗ доброго коня не шкода і впасти\nЛюбиш поганяти, люби й коня годувати


Ці продукти замінять шкідливу їжу: перелік.\n23.01.2019 Татьяна вода, заміна, їжа, користь, морозиво. банани, організм, шкода\nЯкщо ви часто любите зловживати шкідливою їжею, то це, звичайно, впливає на організм і здоров’я. Спеціалісти радять шкідливу їжу замінити на корисну. Пише «Наша мама».\nНі для кого не секрет, що фрукти корисніші морозива. Якщо вам хочеться чогось холодного, але морозиво не підходить — є рецепт з замороженим бананом. Стиглий банан потрібно очистити і заморозити в фользі. Після того, як він замерзне, вийняти з морозилки і покласти в блендер разом з йогуртом. Перемішайте, і ваше фруктове морозиво готове.\nОдна жменя горіхів вдень допоможе поліпшити стан вашого здоров’я, чого точно не можна сказати про чіпси, які пересмажені в олії.\nЧиста вода замість газованої води\nУ газованій воді немає нічого корисного, особливо, якщо вона з високим вмістом цукру. Спробуйте пити мінеральну воду. У ній велика кількість солей, а також повна відсутність цукру.\nКурс валют на 23 января 2019 года Next →\n28.01.2018 ТатьянаКомментарии к записи Эксперты составили список самых полезных овощей отключены\n11.06.2021 adminVPКомментарии к записи Какие напитки самые полезные: ответ диетолога отключены\n«Цветущий» Днепр: любимая река горожан в опасности?\n29.08.2019 ТатьянаКомментарии к записи «Цветущий» Днепр: любимая река горожан в опасности? отключены


Живий подарунок: як ми вибирали домашнього вихованця\nДомівка 31 березня 2021\t Перегляди: 32\nНапередодні синочкового триріччя спантеличилися ми з чоловіком відсутністю в нашому будинку живності - виходить, що позбавляємо дитину спілкування з "" братами меншими "".\nНу, раз на тиждень я купую для їжі живу рибу, вдома наливаю воду у великий таз, запускаю рибу, поклику сина і на годину "" закриваю очі ""; потім перевдягаю дитину і витираю розлиту воду. Для старшого сина в цьому віці ми організували акваріум з різними за формою і кольором невибагливими рибками. Після того, як Діма неодноразово спостерігав за процесом народження яскравих чорних великих мальків молінезій (це рибки), у нього ніколи не виникало питань "" Звідки беруться діти? "", і син з великою повагою дбайливо ставився до вагітних тварин. Але, побоюючись, що шустрик Сергій може перевернути або розбити акваріум, ми вирішили завести невеликий акваріум (відер на 5-7, взагалі-то, чим більше акваріум, тим легше за ним доглядати) через рік.\nНаступна ідея була - пташки. Догляд не складний, живуть у клітці. У моєму дитинстві у дідуся жили співачки пташки. По молодості ми з чоловіком пару разів виходжували і відпускали загублених зльотків (горлицю і чижа, здається). Поки у нас не було кішки, співробітники на час відпусток віддавали нам і балакучих папужок, і хом 'ячків. Але мене не привернула перспектива прибирання пір 'я і корму, що розлетілися. Та й маленькій дитині пташки, на мій погляд, не дуже зрозумілі - сильно відрізняються від мультиплікаційно-казкових тварин з ручками-ніжками. Може, з віком доростемо і до птахів.\nУ дитинстві у мене жила собака, але я була значно старше Сергія. Я люблю собак (хоч і кусана з непорозуміння і своїми і чужими, оскільки мій батько був не тільки фахівець, але і Чіп & Дейл в одній особі, в нашому будинку частенько проходили реабілітацію кинуті собаки, перед тим як бути подарованими друзям) і вмію звертатися. Коли старший син був зовсім маленький, і ми приходили в гості до батьків, де залишився жити пес, я боялася залишати дитину одну в кімнаті з собакою Рич: проходячи повз диван з лежачим хлопчиком, він мовчки показував зуби або тихо гарчав. Ревнував. Але варто було Дімі почати ходити - дитина з конкурента перетворилася на господаря. Рич дозволяв хлопчиську виволакувати себе з місця ("" місце "" для собаки - недоторканна територія, де навіть господар не сміє карати), сідати верхи, тріпати шубу. Але це був дорослий пес, а купити несмисленій дитині несмисленого цуценяти я б побоялася. У віці 2-х з половиною Діміних років ми переїхали в інше місто, і хлопчик більше не спілкувався з собаками, якщо не брати до уваги підгодовувань бродячих тварин і випадки коли чужий собака сильно вкусив сина на риболовлі. (Чужих "" страшилок "" про невдале спілкування дітей і тварин переказувати не буду).\nКішкаКішка в нашій родині з 'явилася абсолютно несподівано. Худаюче маленьке кошеня дворової породи (пізніше з 'ясувалося, що така дворова порода має гучну назву: "" короткошерстна східноєвропейська шоколадно-срібляста "") по частинах - окремо кошеня, окремо погано пахнуще нутрощів. Шкода була не кошеня, шкода засмученої шестирічної дитини. Вмовили ветеринара на операцію. Чоловік асистував (можете уявити, що мені потім чоловік висловив!). При безкоштовній в ті роки медицині (початок дев 'яностих), ми витратили на дві операції і лікування кішки солідну суму, але я не шкодую. Кішка зміцніла, знахабніла. Спала частенько на моїй подушці, виштовхуючи лапами звідти мою голову, або лягала тоненькою сосискою між мною і чоловіком, а якщо мерзла, то забиралася до мене під ковдру (і горе мені, якщо Ласка вдумає, що я маю намір її придавити!), звідки виштовхати її було не можливо без наслідків для Якось на балконі п 'ятого поверху мисливиця зловила кажана вночі. Господарювала Ласка в нашому будинку майже дев 'ять років і частенько "" розпускала кігті "", дуже любила Діму, але постійно до нього задиралася (втім, взаємно). У дитини всі руки були в шрамах. Когтисту кішку і новонародженого молодшого сина довелося розселити по різних приміщеннях, а як тільки Сергій почав ходити - норовив забігти в кухню, де стояв котячий кошик, і запустити руки в шубу. Доросла кішка терпіла. Не дожила Ласка один день до першого Сережиного дня народження, останні місяці хворіла. Утримання кішки в квартирі значно простіше, ніж собаки. Але брати маленькій дитині кішку я боюся - найадекватніша тварина буде поводитися неадекватно, якщо їй зробити боляче.\nДомашні щуриОтже, залишилися гризуни. Мені в дитинстві не дозволяли тримати гризунів. Якщо про нелегальний вміст черепахи, жаби або тритонів можна було і не повідомляти батькам, то гризуни б себе видали. На станції юннатів, куди я школяркою навідувалася, жили білки, морські свинки і хом 'яки. Хом 'ячки - милі, але дурненькі і погано пахнуть. А мені хотілося щура - розумну і чистоплотну. Та й Сережка, виходить, сам вибрав собі подарунок. Коли ми були в зооклубі, де багато яскравих акваріумів з рибками, у вольєрах копошаться різні черепахи, жаби, крокодил, ящірки, пітони та інші змії, Сірий прийшов у невимовний захват саме біля гризунів. Не имея опыта содержания этих зверьков, я обратилась за советом, конечно же, в конференцию Домашние животные на сайте 7я.ру, где мне порекомендовали заглянуть на сайт http://www.rat.ru - "Будиночок блакитного щура" ". Дуже корисний сайт для крисолюбів, сміливості надав. І форум там "" Щурячий бум "" дуже інформативний. Ще хочу порадити Український дім щура.\nВ останній день зими ми купили двох симпатичних щурят. Зайшли в зоомагазин за поїлкою, годівницями і кормом для майбутніх звірів. Це єдиний у нашому місті магазин, що торгує не тільки зоотоварами, а й тваринами. Помилувалися щурами, народженими в цьому магазині, яких мали почати продавати у вівторок. До живої купівлі ми були не готові (клітина не дороблена, до Сірого дня народження ще більше місяця), але не змогли встояти перед пропозицією продавців купити щурят прямо зараз. Купили ми двох малюків: один "" агуті-капюшон "" (якщо я як неспеціаліст не помиляюся) - біленький з сірою головою і пунктирними плямочками вздовж хребта, а у другого забарвлення - "" ірландська пегость "" - сіренький з білими манжетами і біленьким животиком (не грудкою, а саме животиком, як у мультиках Принесли покупки додому, і нашвидкуруч посадили їх у банку. Потім погодували і поклали на денний сон сина, самі сіли обідати. Видовище не для слабкодухих! Посеред обіднього столу стоїть банка з щурами, а ми з чоловіком їмо і уважно спостерігаємо за гризунами! Потім швиденько зробили дверцята в даху недобудованої клітини, я відгородила щільним картоном вхід на верхній поверх чотириповерхової клітини, застелила решітчастий підлогу ватманом, поставила коробочку-будиночок, мисочки з водою і їжею. Вийшла тимчасова клітина розміром 35х75 см заввишки 35 см, куди ми і посадили новоселів. За пару годин перебування в скляній банці щурята забруднилися, стінки банки запотіли. Приклад - щурам у банку чи акваріумі не місце! Годували щурят перші дні від дитячого столу: у кришечки від дитячого харчування насипали по чайній ложечці дитячої вітамінізованої каші, йогурту, творожку. Особливо сподобався творожок, варена риба, листя одуванчика і насіння дині! На четвертий день перебування, щурі вибрали собі для туалету виключно один кут клітини. З моєю гидливістю - це величезний плюс! Запах від туалету (рідкої фракції, оскільки тверда - сухі катишки) менш різкий, ніж у кішки і абсолютно не такий огидний, як у мишей, а шубка щуряча зовсім не пахне. Не викликають у мене огиди їх хвости. А які у щурів людські ручки - по чотири штуки на кожного! Не помітно від щурів шуму і особливого клопоту. Дитина в захваті від спостереження за милими грайливими звірками, та й один одного зі звірами травмувати вони не можуть. Мені щури не заважають. А після Серенького відбою і ми з чоловіком не проти поспілкуватися з живністю, але вже ближче, за межами клітини. Зізнаюся - влипли ми небагато, довірилися досвіду продавця і купили випадково різнополих щурят, виявили через тиждень, але міняти було шкода (оскільки розведення щурів не входить у наші плани, цю проблему нам ще належить вирішити). Назвали їх Пацан і Красуня. Брат із сестрою розрізняються: у смаках на їжу, шубій (у хлопчика шерсть жорстка, а у дівчинки шубка м 'яка, шовковиста), характерами (Красуня ласкава, як кішечка, а у Пацана повадки собачі - сторожить Серьожкін прихід, навіть в будиночок спати не ходить, кидається граючи на клітку, гризе сина (і тільки його) але не боляче, при цьому Серьога зі сміхом валиться на спину на підлогу і дригає ніжками, як жук).\nДавати поради щодо утримання щурів не беруся - сама буду вдячна порадам досвідчених щурів. Але можу розповісти, як ми зробили клітку.\nЯ не ставила за мету вмовляти всіх заводити щурів. Я лише прошу батьків, перш ніж робити дитині живий подарунок, серйозно подумати про безпечне співіснування дітей і звірів.


Ремені з пряжкою автомат купити в Києві, Вінниці, Львові, Дніпрі, Харкові, Одесі, Україні. Продаж, недорогі ціни.\nРемені з пряжкою автомат\nКласична пряжка автомат для ременя №4 PRGA-12004\nКласична пряжка автомат для ременя №11 PRGA-12011\nКласична пряжка автомат для ременя №10 PRGA-12010\nКласична пряжка автомат для ременя №2 PRGA-12002\nКласична пряжка автомат для ременя №16 PRGA-12016\nКласична пряжка автомат для ременя №15 PRGA-12015\nКласична пряжка автомат для ременя №12 PRGA-12012\nКласична пряжка автомат для ременя №17 PRGA-12017\nКласична пряжка автомат для ременя №14 PRGA-12014\nКласична пряжка автомат для ременя №13 PRGA-12013\nКласична пряжка автомат для ременя №9 PRGA-12009\nКласична пряжка автомат для ременя №8 PRGA-12008\nКласична пряжка автомат для ременя №6 PRGA-12006\nКласична пряжка автомат для ременя №1 PRGA-12001\nРемінь з пряжкою-автомат: прослужить довго і ще довше!\nХочете купити ремінь, який прослужить дійсно довго і буде класно виглядати? Зверніть увагу на ремені з пряжкою-автомат, особливість якої дозволяє ременю не перетиратися і не рватися. Велику колекцію таких модних і надійних аксесуарів приготував для вас інтернет-магазин Gofin.\nЩо таке автоматична пряжка\nАвтоматична пряжка на ремені відрізняється від звичних конструкцій. З лиця вона дуже схожа на звичні моделі класики або кежуалу, а ось з тильного боку застібка має фактурні зубці, які зачіпають і утримують механізм кріплення. У таких поясів не буває отворів. Все, що вам потрібно, - це вставити ремінь в пряжку і протягнути її по зубчиках до потрібної довжини. Ремінь швидко фіксується зубчиками в необхідному положенні, а послабити або зняти його можна за допомогою важеля, який відключає механізм блокування.\nЧим гарний ремінь з автоматичною пряжкою?\nУніверсальністю. Він пасуватиме до будь-якого образу і будь-якого випадку.\nДелікатністю фіксації. Зубці не залишають ушкоджень на матеріалі.\nНадійністю фіксації. Ви можете бути впевнені, що ремінь не розстібнеться в невідповідний момент.\nШироким діапазоном. Ви не залежите від дірочок на ремені, а встановлюєте зручний вам обхват, навіть якщо ваша талія зменшилася або збільшилася.\nЗручністю. Ремінь швидко застібається і розстібається.\nДовгим терміном служби. Відсутність отворів дозволяє ременю зношуватися не так швидко, як класичним моделям.\nВаріативністю. Пряжка-автомат знімна - ви можете придбати під неї кілька видів ременів і носити їх під різні костюми або штани.\nМоделі пряжок-автомат, які пропонує вам магазин Гофін, відрізняються стильним зовнішнім виглядом, а ціна на ці аксесуари порадує навіть людей з обмеженим бюджетом.\nЗ чим носять ремінь на автоматичної пряжці\nВидів ременів з автоматичними пряжками існує чимало, хоча ці моделі універсальні і будуть однаково стильно виглядати на джинсах і на класичних брюках.\nКласичного типу ремені з пряжками-автомат робляться з натуральної шкіри або замші, обробленої за всіма правилами. Вони гнучкі, міцні, красиві, з цікавою фактурою. Дешевий пояс до класичного костюма - це моветон, він знецінює образ успішної людини. У діловому образі ремінь несе тільки декоративне навантаження, тому підбирайте його за кольором строго до туфель.\nКежуал. Повсякденні ремені з пряжкою-автомат дуже різноманітні і оригінальні. Вони виконуються зі шкіри, замші, деніму або каучуку, пряжки на таких виробах часто зроблені з срібла, пластика, обтягнуті шкірою, прикрашені гравіруванням, емаллю, камінням. Кежуал-автоматичний ремінь в компанії зі стильними джинсами підкреслить вашу яскраву індивідуальність.\nМагазин Гофін пропонує велику колекцію ременів з пряжками-автомат від провідних українських виробників, яка постійно поповнюється.\nЯк підібрати ремінь з автоматичною пряжкою\nВибираючи ремінь з автоматичною пряжкою, перш за все, переконайтесь, що механізм фіксації працює без збоїв: пряжка не повинна розщіпатися мимовільно, а сама конструкція повинна працювати швидко і бездоганно. Але як бути, якщо ви хочете заощадити і купити ремінь з пряжкою-автомат в інтернеті? Звертайтеся туди, де вас не обмануть!\nМагазин Гофін пропонує покупцям:\nгарантію якості на всі вироби та можливість оплатити покупку на пошті;\nкращі моделі ременів від перевірених брендів;\nадекватні ціни через роботу безпосередньо з виробником.\nВас приємно здивують акції і знижки на асортимент магазину, швидке обслуговування і якнайшвидша в Україні доставка (майже завжди замовлення приходять до господарів вже на наступний день після оплати). Приєднуйтесь до розумних покупців, які вибрали Gofin!


На Смілянщині до кінця декади дощі зміняться снігом | «Медіа-центр»: телестудія «Тясмин», радіо FM «Тясмин»\nНа Смілянщині до кінця декади дощі зміняться снігом\n12 Грудня 2021, 08:00 Сміла\nУ першій декаді грудня спостерігалася дуже тепла для початку зими погода. Температурний фон був вищим кліматичної норми, кількість опадів більше норми,а також спостерігалися густі тумани та ожеледиця.\nСередньодекадна температура повітря становила 2,6°, що на 4° вище кліматичної норми. Максимальна температура повітря підвищувалася до 11°, поверхня ґрунту прогрівалась до 12° тепла.\nЗа консультацією синоптиків, упродовж другої декади грудня очікується нестійкий характер погоди. В першій п’ятиденці декади, внаслідок впливу теплої частини південно-західної циклонічної системи, переважатиме тепла, хмарна, з періодичними дощами погода. Температура впродовж доби 2-7º тепла.\nЗа інформацією метеостанції Сміла, із другої половини декади почне впливати тилова частина циклонів, тому температурний фон поступово знизиться до невеликих морозів. Опади у вигляді дощу перейдуть у мокрий сніг, а наприкінці декади – у сніг. Нічна температура знизиться до 2-4º морозу, денна – до 0-3º тепла.


Детальний план території - по всій Україні\nМістобудівна документація – самий масивний об'єм всіх матеріалів, пов'язаних з землею та об'єктами нерухомості. До її складу входить безліч окремих документів. Серед них є і детальний план території. З його допомогою можна визначити розвиток конкретної місцевості і її планувальну організацію. Тобто цей план допомагає з'ясувати особливості, які переважають у забудові конкретної місцевості. Детальний план повинен бути виконаний в досить великому масштабі, щоб чітко були видні всі деталі.\nРішення про розробку ДПТ одночасно є рішенням про комплексну забудову цієї території.\nЩо дає детальний план території?\nможливість передачі (надання) земельних ділянок із земель комунальної власності у власність або користування фіз. і юр. особам для містобудівних потреб\nможливість зміни цільового призначення земельної ділянки, відповідного детальному плану території\nдає визначення зонування населених пунктів (визначення вільних ділянок)\nдає можливість відведення землі, проведення землевпорядних робіт, деталізації тереторії, ділянок, вулиць і планування забудови\nдля визначення прибудинкової території власників ОСББ, для розподілу рериторій, щоб визначити хто є власником\nДля забудовників ДПТ показує потенційні площі для будівництва, які можна виділити і орендувати або придбати у власність. Згідно ДПТ формуються вихідні дані, зокрема містобудівні умови і обмеження.\nДля громадськості ДПТ дає розуміння розвитку території, інфраструктури, забудови. На громадських слуханнях мешканці можуть впливати і коригувати забудову, а отже і покращувати свої умови життя.\nЯк правило, подібний план розробляється в декількох випадках:\nв місці, де заплановано зведення нового об'єкта;\nв місці проведення реконструкційних робіт вже існуючих споруд;\nтериторіях, що належать до промислових зон;\nу паркових зонах та поблизу водойм.\nДетальний план території – це комплексний документ, який містить велику кількість інформації. В першу чергу, через нього передаються всі принципи планування майбутньої забудови. Також наносяться червоні лінії. На плані повинні бути враховані всі санітарні та будівельні норми розташування об'єктів в залежності від норм, правил. Якщо мова йде про реконструкцію, то зазначається послідовність її проведення. Обов'язковими будуть відомості про інженерні лінії, комунікації, а також про місця руху транспорту, пішохідних зонах, зонах озеленення та місцях розташування об'єктів інфраструктури.\nЯкщо детальний план території є комплексним документом, то і зовні він не виступає одним листом з кресленням. Це цілий пакет документів як графічного, так і текстового характеру. Як вже зазначалося, масштаб графічних елементів повинен бути великим, тому найчастіше він коливається в інтервалі від 1:500 до 1:2000.\nДетальний план території – це найперший документ для процедури проектування. Причому, проектуватися може що завгодно – і цілі житлові масиви, квартали, окремі будівлі житлового та нежитлового призначення, інженерні конструкції, і об'єкти інфраструктури. Він знадобиться навіть у разі вирішення земельних питань, наприклад, відведення конкретної ділянки.\nВиходячи з такої широкої сфери застосування, детальний план території повинен розроблятися ретельним чином. Адже всі зазначені ситуації, для яких він використовується, завжди актуальні і вимагають серйозного підходу. Так як детальний план є ключовим документом для проектування, то і складений він повинен бути гранично точно. Ніяких помилок та перекручень не допускається, адже це може призвести до серйозних помилок. Тим більше, що цей документ повинен пройти процедуру затвердження в державних органах. Вона може зайняти цілий місяць, тому що вимагає детального розгляду кожного з документів.\nТопографо-геодезичний план М 1: 2000 як основа для складання детального плану території:\nПісля того, як план був затверджений, на його підставі складається проект землеустрою тій території, яка відведена під конкретні роботи. У деяких випадках може знадобитися внесення коректив, доповнень до вже затвердженого плану. Справа це дуже клопітка. А самі доповнення та виправлення дозволяються, тільки з однією дуже великою умовою – всі ці виправлення повинні відповідати генеральному плану тій місцевості, яка вивчається.\nЯкщо фахівці, що виконують подібну роботу, помиляться, то виправити цю помилку буде досить проблематично. Тому довірити проведення процедури, як розробка детального плану території потрібно тільки фахівцям “Гільдія Інжиніринг”, які знаються в цій справі і можуть підготувати повний пакет документів.\nЯкі документи від мене потрібні для розробки ДПТ?\nДля розробки ДПТ необхідні такі документи:\n- дозвіл на розроблення від місцевого органу самоврядування;\n- топографічна зйомка М 1: 500;\n- викопіювання схеми району з генерального плану території;\n- ескізний проект та проектні матеріали на об'єкт будівництва та інші матеріли в залежності від об'єкта будівництва.\nДля детальної конунсультації та замовлення послуги звертайтеся за номером на сайті.\nДобрий дeнь. Чи можливо розробляти окрeмий ДПТ на окрeму зeмeльну ділянку 0.1 га , призначeну для будівництва приватного житлового будинку та споруд？\nДобрий день, Сергій. При узгодженні детального плану, документи будуть подаватися на всю територію, тому робити окремо по частинах не рекомендуємо.


Як прийняти речі, які ви не можете змінити\nСуспільство 2020-11-08\t Перегляди: 249\nЛюди говорять, що зміни - неймовірно складний період. Проте невміння прийняти зміни - це ще гірше. Особливо, якщо ви перфекціоніст, і певні аспекти життя знаходяться в зоні вашого контролю. Ви можете вплинути на свій спосіб життя, кар'єру, стосунки, зовнішній вигляд і поведінку. Треба лише докласти певні зусилля. Але як щодо тих речей в життя, які ви не в силах змінити? Чи можете ви навчитися приймати це як даність і вести щасливе, повноцінне життя? І як це зробити?\nЯкщо в житті і є одна-єдина річ, яку ви не здатні змінити, - це минуле. Ви не можете встрибнути у свою особисту машину часу і помчати назад, щоб переписати історію. Єдиний спосіб рухатися вперед - це навчитися приймати те, що сталося, як даність і зробити правильні висновки. Гірше, що ви можете зробити, - це чіплятися за минуле і дозволити йому негативно впливати на ваше сьогодення. Замість цього замисліться про свої минулі переживання і помилки. Запитайте себе, що ви винесли з такого досвіду? Що можете зробити по-іншому наступного разу? Просто тому, що ви не в силах змінити події минулих днів, не означає, що ви не можете використати досвід, щоб змінити своє сьогодення і майбутнє.\nЗмістіть фокус уваги на те, що ви можете змінити\nХочете приймати як даність і ігнорувати те, на що ви вплинути не в силах? Перемкніть увагу на те, що цілком реально змінити. Можливо, це пов'язано з вашою зовнішністю або глибоко укоріненими звичками, але за наявності сили волі і бажання все знаходиться у ваших руках. Деякі ваші особливості роблять вас унікально красивими. Прийміть це не як недоліки, а як частина себе. Те ж саме торкається і особистих якостей. Ви щедра і доброзичлива людина? Це ті речі, які ви, ймовірно, любите в собі і не хочете їх міняти. Але іноді ви нетерплячі і різкі? Ви розпускаєте плітки і заздрите? Значить, зосередьтеся на зміні поганих рис вдачі. Зробіть свідоме зусилля, щоб підкоригувати свої поведінкові моделі. Усе питання в тому, щоб визначити те, (1) що ви не можете змінити, (2) що ви можете змінити і (3) що ви не хочете міняти.\nНе сподівайтеся, що приймати як даність те, що ви не в силах змінити, буде легке. Проте, намагайтеся дещо трансформувати своє світосприйняття, активно використати навички подолання труднощів і налаштовуватися на позитив. У житті багато подій, які ми дійсно не в змозі контролювати або вплинути на них. До них відносяться питання здоров'я, непередбачені ситуації і навіть такі прості речі, як погода. Спроба "втечі" від цих подій не є рішенням. Навіть якщо ви зможете втекти на якийсь час, проблеми все одно вас очікуватимуть на тому ж місці. Замість того щоб закривати очі на негативні події у вашому житті, вам треба знайти способи, щоб впоратися з ними і з емоціями, які їх супроводять. Кращий спосіб протистояти таким речам, які ви не можете змінити і найбільше боїтеся, - це обернутися до них обличчям. Почавши приймати як даність і відпускати деякі ситуації в життя, ви можете почати жити по-справжньому повноцінним життям.


Справа «Краяну»: розгляд апеляції на виправдувальний вирок Труханову і іншим фігурантам (трансляція) — Новости Одессы: последние новости и происшествия в Одессе — Украинская служба информации\nСправа «Краяну»: розгляд апеляції на виправдувальний вирок Труханову і іншим фігурантам (трансляція)\nСправа "Краяну": розгляд апеляції на виправдувальний вирок Труханову і іншим фігурантам (трансляція)\nАпеляційна палата Вищого антикорупційного суду третій день розглядає по суті апеляційну скаргу прокурорів на виправдальний вирок меру Одеси Геннадію Труханову та іншим фігурантам у резонансній справі одеського "Краяну". Серед іншого, адвокат поставив під сумнів достовірність прослушки, а Труханов каже, що в числі 13 немає нічого страшного.\nOn 22 Июль 2020, 18:29\nПро це повідомляє спецкорреспондент Української Служби Інформації Катерина Петренко з АП ВАКСу.\n13:16 Засідання розпочали. Замість прокурорів САП Максима Кравченка та Валентина Мусіяки братиме участь в розгляді прокурор Віталій Кравець, який в групі прокурорів цієї справи.\nДо Києва також з'явився обвинувачений депутат Одеської міськради Василь Шкрябай. Він висловиться після адвокатів.\nЗахисник Тарас Пошиванюк вважає: аби справу не розглядали в апеляційному суді Одеської області, прокурори заявили відвід колегії суддів Малиновського райсуду Одеси Дмитру Передерку, Віктору Корою та Сергію Черевку після вироку. Тоді суд пішов на ноу-хау: провів ще одне засідання після вироку, аби закрити провадження щодо юрособи "Девелопмент Еліт", що забули зробити до вироку. Прокурори вважали, що це підстава для відводу.\nВідвід вони відхилили.\nАдвокат також наголосив, що дослідження документів та речових доказів одеським судом таки відбувалося. Прокурори це заперечують.\nНагадаємо, зачитування прокурорами 67 томів письмових доказів, їх долучeння до матеріалів справи і одночаснe вивчeння суддями – ці етапи відбувались одночасно. Вірніше, дослідження не відбувалось, переконанні прокурори.\nСудді не переглядали на місці під час судових слухань докази, – стверджував раніше прокурор Мусіяка.\nСудді Антикорсуду уточнили, що одеські судді фактично не переглядали докази в засіданні, а зобов'язали прокурора ззачитувати і сприймали на слух. Але якщо у них виникали якісь питання, то просили піднести їм томи.\nЦікаво, що раніше один захисник у цій справі заявив, що "одеські судді мали скан-копії доказів і досліджували їх з телефонів". Таке ноу-хау одеського суду, про який стало відомо лише зараз, добряче здивувало прокурорів.\nТакож він вважає, що прокурори були непослідовними при отриманні переписок кількох свідків, які містять елементи особистого спілкування.\nДетективи НАБУ не уповноважені знімати інформацію з телекомунікаційних мереж, згідно законодавства. Проте це зробили, – стверджує адвокат.\nМова про "прослушки". Більше того, адвокат ставить під сумнів їх достовірність.\nНавіщо ми стільки часу цьому присвячуємо? Це не стосується суті злочину. Давайте про ціну, шкоду, експертизи. Це були розмови про любов. Давайте тепер про кримінал, – іронізує суддя Панкулич.\nПошиванюк вважає, що для огляду нежитлових будівель "Краяну" таки треба було залучати понятих. Їх не залучали. Тому адвокат підтримує одеський суд, який визнав неналежними та недопустимими доказами, що їх отримали при огляді.\n14:40 Суд визначив наступні дати розгляду: 4 серпня на 9 ранку та 13 серпня.\nДля мене це нормальна цифра. Я родився 13 числа, живу в домі під номером 13. Для мене це нормальна цифра. А у Вугельмана всі діти родились 13 числа, – сказав Труханов.\n15:11 Також адвокат обґрунтовував, чому на його переконання, нежитлові приміщення заводу коштували 185 мільйонів гривень.\nНа обгрунтування фінансової вартості, а саме чому було економічно вигідно купити саме будівлю "Краяну" за такою ціною, адвокат Пошиванюк навів висновок експертизи, яку захист замовляв в дослідному центрі при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України.\nЗнаємо ми ці експертизи і скільки вони коштують. Я теж замовляв там експертизи. Суди не приймали ці експертизи Грошей взяли, всі мене надурили. Ще й сам її писав, вони лише печатки ставили, – іронізує суддя Віктор Панкулич.\nОдеський суд натомість визнав цю експертизу правильною.\n15:40 Прокуратура вважає, що вирок мають скасувати ще й тому, що відсутня відеофіксація допитів деяких свідків. Але Пошиванюк каже: аудіозаписи ж є. От лише незрозуміло, як і чому низка відео "загубилась".\nСуддя поставив питання, чому ж одеський суд визнав угоду купівлі-продажу правильною, проте виніс виправдальний вирок "через недоведенність вини". Адвокат не зміг відповісти.\nЯ не маю суддівської мантії. Мабуть самі себе заплутали, – сказав адвокат.\n15:48 Слово взяв обвинувачений депутат Одеської міськради, голова постійної комісії з питань комунальної власності Василь Шкрябай. Він також довго розповідав про обґрунтування ціни.\nВін також виклав хронологію подій і розповів, чому депутатів не вводили в оману, на його думку.\nШкрябай і Пошиванюк\nТруханов також вставив своє слово щодо обговорення проектів рішення.\nУ нас ніколи не було практики, аби хтось щось пояснював на сесіях взагалі. Ми це вели, аби люди могли аналізувати, вигідно чи ні, – наголосив міський голова.\n"У нас прозоро все на комісіях і на сесіях, кожен може бути присутнім, є відео, – каже Шкрябай.\nПроте неодноразово на сесії та комісії громадськість Одеси та журналістів не пускали.\nРаніше на USIonline.com, – Справа "Краяну": адвокати та фігуранти заперечують проти апеляційної скарги на виправдальний вирок.\nВАКСГеннадий Трухановдело КраянаЕкатерина ПетренкоМалиновский райсудСАПсудУСИ


Чебрець звичайний - Дари природи\nЧЕБРЕЦЬ звичайний (рос. чабрец обыкновенный, тимьян ползучий) — Thimus serpyllum L. S. I.\nКархут В. В. у своїй книзі «Ліки навколо нас» (Київ, «Здоров'я», 1973 р.) рекомендує для лікування алкоголізму таку суміш:\n4 частини чебрецю та 1 частину полину. 1 столову ложку суміші варять 5 хвилин в 250 мл води. Вживають по 1 столовій ложці тричі на день протягом двох — трьох місяців. У результаті лікування швидко зникають напруга і неприємні почуття в руках, ногах, серці. У багатьох хворих вже після двотижневого вживання цього відвару, з'являється байдужість до алкоголю, а у деяких— огида. В третьому виданні книги Кархут рекомендує ще один рецепт для лікування хронічного алкоголю: 7 % відвар чебрецю по 50 мл двічі на день протягом 2— 4 тижнів.\nЧай із чебрецем.\n100 г листочків чебрецю, 50 г трави звіробою, 50 г меліси, 50 г листків ожини. Висушені в затінку ці трави перемішати, дрібно порізати, використовувати як заварку.\nНапій із чебрецю та калини з медом.\n75 г чебрецю сушеного, 500 мл соку калини, 1 склянка меду (200 мл), 3 л еоди. В емальованій каструлі чебрець залити окропом, прокип'ятити 5 хвилин, процідити, добавити сік калини, мед, прокип'ятити 1 хвилину та розлити в пляшки.\n25 г чебрецю, 20 г квіток нагідок, 25 г материнки, 50 г меду або цукру, 1 л води. 20 г суміші залити окропом, прокип'ятити 7 хвилин, каструлю загорнути в тепле, дати настоятися 4 години. Відвар процідити, докласти в нього меду чи цукру, охолодити.\nЛистки чебрецю висушити в затінку, розмолоти або розтовкти в ступці. Просіяти. Зберігати в дерев'яній або в жерстяній коробці, вистеленій чистим білим папером і добре закритій. Використовувати для ароматизації тіста —на 1 кг 1 чайна ложка, для юшок — 1 чайна ложка на порцію.


Офіційний сайт Васильківської міської територіальної громади » Виступ Президента України на міжнародній конференції “Уроки гібридного десятиліття”\nГоловнаПрезидентВиступ Президента України на міжнародній конференції “Уроки гібридного десятиліття”\nВиступ Президента України на міжнародній конференції “Уроки гібридного десятиліття”\nWritten by administrator on Листопад 8, 2018 . Posted in Президент\nРосія має забратися з України – разом з церквою, армією, зброєю і агентами впливу. Президент зробив різку заяву під час виступу на міжнародній конференції “Уроки гібридного десятиліття”. Глава держави підкреслив – Україна робитиме все, аби попри воєнну агресію рухатися вперед. І має величезний досвід боротьби і гібридними атаками, яким може поділитися зі світом.\nЖодного компромісу у відношенні до питання російської агресії. І особливо в питаннях санкцій до повного відновлення територіальної цілісності і суверенітету над всіма окупованими і анексованими територіями. Будь-які натяки навіть на послаблення тиску провокує Росію на ігнорування мирного процесу на Донбасі, включаючи відсторонення розгортання повноцінної миротворчої місії ООН на базі мандата Ради безпеки, як і на нові репресії проти українців, проти кримських татар в Криму. Ба більше – розпалює агресивні апетити Кремля.\_\_\nРосійська православна церква є елементом російської політичної системи. Хто це сказав? Путін сказав, що Росія тримається на двох стовпах – на РПЦ та на ядерній зброї. Ми маємо висновки з цього робити, бо хіба це нормально, коли в Кремлі збирається рада безпеки Росії під головуванням Путіна з одним питанням на порядку денному – як захистити РПЦ в Україні? Дорогі мої, вам тут нема що робити. Нема що робити вашій церкві, нема що робити вашим збройним силам, нема що робити вашому озброєнню. Додому, в Росію.


Кованные изделия в Житомире\nОдне з найдавніших ремесел людини, яке відоме нам з численних книг, легенд, міфів і художніх фільмів - ковальство. Починаючи з доісторичних часів – залізного віку, коли залізо було дорожче інших металів, наприклад міді срібла, його традиційно використовували для виготовлення зброї, прикрас і, пізніше, посуду. Найбільш древні з відомих виробів декоративного кування виготовлені європейськими ковалями в X-XIII століттях. Пізніше, виникли окремі галузі ковальської справи. Історичні хроніки повідомляють про простих сільських ковалів, шпажних майстрів, жестянщиків, виготовлювачів скринь, дверної оббивки, замків, ключів тощо. До ковалів зверталися як із замовленнями на виготовлення побутових предметів, предметів інтер’єру, прикрас, знаряддя сільської праці так і на іиготовлення різних видів зброї.\nМи можемо переконатися в цьому наочно, спостерігаючи за різними стародавніми знахідками середньовіччя. Велика частина майстерно виготовленних предметів, які були створені геніальними майстрами тих років, до цих пір радують наші погляди, як в архітектурі міст, так і в різних музеях.\nІ ось, сьогодні , художня ковка повертається до нас, як цікава дизайнерська знахідка для оформлення інтер’єру Вашої квартири або для облаштування Вашого власного будинку і його околиць. Якщо Ви не можете залишитися байдужими до витонченим форм, гнучкої естетики і воістину королівської чарівності предметів художньої ковки, то Вам має буде приємно дізнатися про те, що популярна в Середньовіччі ковка все так само існує і сьогодні.\nУ Житомирі існує і працює справжня ковальська майстерня, де кожен бажаючий може замовити для себе вироби за власними або запропонованими майстром ескізами. Вироби художньої ковки — це вірний спосіб підкреслити свою особистість, особливість та вишуканий смак.


Одни зх кадидатів в президенти розповсюджував фейкову агітацію проти свого опонента | НашКиев.UA\nНовости 21.03.2019, 19:50\nПро одного з кандидатів на пост Президента України розповсюдили дискредитаційну інформацію\nСтолична поліція розслідує розповсюдження фейкової агітаційної продукції про одного з кандидатів на пост президента.\nОдин з кандидатів в президенти розповсюдив фейкову інформацію про іншого кандидата на пост глави держави. Фото: static.timesofisrael.com\nПрацівниками столичної поліції було встановлено правопорушення стосовно розповсюдження фейкової агітаційної продукції про одного із кандидатів на пост президента України. Відомості внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань.\nПравоохоронцями було розпочато кримінальне провадження за фактом перешкоджання здійсненню виборчого права, в рамках якого будуть досліджені всі обставини події.\n«Сьогодні на лінію 102 поліції Києва надійшло кілька повідомлень про розповсюдження друкованої агітаційної продукції, зміст якої дискредитує одного із кандидатів на пост президента України. Для опрацювання цієї інформації правоохоронці зареєстрували матеріали у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень та розпочали перевірку», — сказано в повідомленні поліції.\nВ газетах з фейковим матеріалом, була вказана адреса замовника. А коли правоохоронці перевірили ці дані, то виявилось, що за вказаною адресою знаходиться євангельська церква. Проте замовника фейкової агітаційної продукції про одного із кандидатів на пост Президента України правоохоронцям вдалося встановити — ним виявився інший кандидат на пост глави держави. Імен та прізвищ в поліції не називали.\n«Встановлено, що вихідні дані на поліграфічній продукції, зокрема про друк і замовника, були неповними, а за адресою друкарні, яка вказана в газеті, насправді розміщена євангельська церква. При проведенні першочергової перевірки також отримана інформація, що замовником поліграфічної продукції є інший кандидат на пост глави держави», — розсказали в поліції.\nА за інформацією агентства «Інтерфакс-Україна», ймовірним замовником цієї поліграфічної продукції є кандидат у президенти — народний депутат, лідер «Соціал-демократичної партії» Сергій Каплін, а спрямована фейкова продукція проти кандидата на посаду глави держави шоумена Володимира Зеленського.\nРаніше повідомлялося, що під офісом Зеленського знайшли прослушку.\n#агитация #президент #кандидаты


На Рівненщині водій не впорався з керуванням і допустив з’їзд у кювет з подальшим перекиданням авто. | Новини по-рівненськи\nСьогодні, 22 липня, близько шостої ранку на автодорозі «Київ-Чоп» у дорожньо-транспортну пригоду потрапив мешканець Львівщини. Чоловік з’їхав у кювет і тепер перебуває на лікарняному ліжку.\nРухаючись до Києва 36-річний житель села Труханів Львівської області, керуючи автомобілем «Mercedes–Benz» поблизу села Птича Дубенського району, не впорався з керуванням і допустив з’їзд у кювет з подальшим перекиданням авто.\nУнаслідок ДТП водій іномарки отримав забої різних частин тіла, зокрема, хребта та нирки. Лікарі швидкої медичної допомоги доставили потерпілого доДубенської центральної районної лікарні, де його госпіталізували у травматологічне відділення. Троє пасажирів, які також перебували у салоні авто, не постраждали.\nЗа фактом порушення правил безпеки дорожнього руху відкрито кримінальне провадження за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України. Транспортний засіб поміщено на штраф майданчик м. Дубно.


Галопом по Європах. Коли Україна отримає безвізовий режим? — Последние новости Украины и мира vremya.eu\n3366 просмотров Голосов: 0 Автор:Pavel Nek\nПід час зустрічі з журналістами, голова представництва Європейського Союзу в Україні Ян Томбінські висловився з приводу майбутнього України в ЄС.\n«Багато думок і дискусій в Україні про якісь дати і символіку. Але мова не йде про декларації. Європейський Союз — спільнота, заснована на спроможності членів реалізовувати права і виконувати обов'язки», — підкреслив він.\nАналізуючи перспективи України в ЄС, він сказав:«сьогодні немає жодних умов, щоб подавати заявку на членство. А я не буду спекулювати, що станеться через 5 років. Потрібно подивитися, яким шляхом піде Україна за цей час».\nНайбільш реальним та швидким для України є скасування безвізового режиму, але для цього слід виконати ряд кроків.\n«До Ризького саміту залишилося 5 місяців. Потрібно використати цей час і зробити те, що надасть можливість європейським країнам прийняти позитивне рішення», — підсумував Томбінські.\nТим часом, багато експертів налаштовані з цього приводу не дуже оптимістично. Наприклад, науковий директор Інституту євроатлантичного співробітництва Олександр Сушко не виключає, що Україна може отримати безвізовий режим з ЄС в 2016 році.\nВін зазначив, що набуття безвізового режиму між Україною і ЄС не буде автоматичним.\n«Проблеми на сході можуть хитнути ситуацію в той чи інший бік. На сьогодні ситуація така, що від розвитку подій багато що залежить», — сказав він.\nВодночас Сушко зазначив, що з боку ЄС є “недвозначні сигнали” про те, що якщо Україна продемонструє свою здатність впоратися з ключовими викликами — при цьому не йдеться про повне врегулювання конфлікту на сході, то цей конфлікт не стане перешкодою для безвізового режиму.\nДо слова, ще 5 листопада прем'єр-міністр України Арсеній Яценюк на засіданні уряду заявив: “Зараз для того, щоб ми ефективно виконували безвізовий режим, уряд приймає рішення про виділення 150 млн грн на придбання більш як 600 терміналів для видачі біометричних паспортів. Тому що я не вдоволений тим, як Державна міграційна служба виконує доручення уряду щодо запровадження видачі біометричних паспортів. 35 тис. паспортів на місяць — це означає черга в кожній області для отримання відповідного паспорта. Ми зараз 150 тисяч видаємо. Тому ми з міністром провели нараду, у нас є 2 місяці. Сьогодні ми приймаємо рішення виділити 150 млн, більше 600 терміналів купимо, це означає, що фактично в кожному районі ми поставимо відповідний термінал”, — зазначив прем'єр. За його словами, до кінця січня 2015 року система повинна працювати.\nНагадаємо, Президент України Петро Порошенко заявив, що процес лібералізації візового режиму між Україною та Євросоюзом буде завершено до Ризького саміту, який відбудеться в травні 2015 року.\nРада асоціації Україна — ЄС 15 грудня підтвердила курс на запровадження безвізового режиму між ЄС і Україною.\nТеги: европа, виза


Беріть приклад з чоловіків - життя стане легше! - Відносини 2017 - Модний Жіночий Журнал 2017\nМодний Жіночий Журнал ⇒ Відносини 2017 ⇒ Беріть приклад з чоловіків - життя стане легше!\nЗверніть увагу, як багато сил і нервів йде у жінки на бажання подобатися іншим. Багато з нас постійно сумніваються в собі, боятися здатися оточуючим смішними, немодними, некрасивими, старими. Насправді, це не так, але є жінки, які щиро переймаються із причин, які насправді нікому, крім них, не помітні. Кожна з'явилася біля очей зморшка стає справжньою трагедією.\nВи повинні зрозуміти, що люблять і поважають вас не за бездоганно гладку шкіру і пружні груди, і полюбити себе самі.\nМенше варто надавати значення тих слів, які ви чуєте від оточуючих. Якась випадково кинута сторонньою людиною на вашу адресу фраза, яку чоловік просто пропустить повз вуха, здатна зіпсувати настрій на цілий день. А оскільки у вас поганий настрій, ви намагаєтеся заодно зіпсувати його і іншим, щоб вже всім було нудно і сумно за компанію.\nДля чоловіків завжди важливіше були справи, виконуючи які він демонструє свою любов. Жінки частіше приділяють увагу словами про кохання і менше помічають конкретні вчинки. Так, чоловіки не сюсюкає, але це не означає, що вони вас не люблять. Навчіться цінувати ту скупу ласку, яку дарує вам ваш улюблений, і частіше хваліть його за справи і вчинки, які він здійснює заради вашого загального благополуччя.\nМенше приділяйте увагу нічого не значущим дрібницях і не влаштовуйте трагедії по кожній дрібниці. Зламаний ніготь не варто спокійного сімейного вечора. Навчіться бачити суть речей, нехай вони не заступають вам головне. Цінуйте те, що у вас є, і менше прислухайтеся до слів і зауважень подружок і навіть батьків. Не варто обговорювати з ними вашу сімейну або інтимне життя, тим більше на роботі. Будьте більш стримані. Чим менше подруги знають про ваших розбіжності, тим швидше ви помиріться і знайдете спільну мову, прийдете до консенсусу.\nПопередня Стаття Про що розповість холостяцька барліг\nНаступна Стаття Як зробити чоловікові ... сюрприз в ліжку\nМедитація під час ходьби


Фільм українського режисера Нарімана Алієва «Додому» покажуть жителям Криму: кожен може допомогти — ДЕЖАВЮ МЕДІА\nNews TV Фільм українського режисера Нарімана Алієва «Додому» покажуть жителям Криму: кожен може допомогти\nФільм українського режисера Нарімана Алієва «Додому» покажуть жителям Криму: кожен може допомогтиОпубліковано DEJAVU MEDIA 17.02.2021\nОнлайн-кінотеатр Takflix разом із Кримським домом започатковують акцію «Додому» в Крим». Суть акції – показати фільм українського режисера Нарімана Алієва «Додому» жителям Криму. Проєкт триватиме протягом місяця – З 17 ЛЮТОГО ДО 17 БЕРЕЗНЯ.\n«Для мене важливо, щоб фільм могли подивитися в Криму. Але легальної можливості зробити це не було. Свого часу, коли надходили пропозиції з Російської Федерації щодо придбання прав на стрічку, ми відмовляли. Для мене неприпустима співпраця з країною-агресором, доки йде війна та частина української території окупована. Сподіваюсь, ця невелика акція стане певним містком між людьми з Криму та материкової частини України», – розповідає в коментарі The Village Україна режисер фільму Наріман Алієв.\nКожен охочий, який знаходиться на материковій частині України, може придбати фільм «Додому» у подарунок на сайті онлайн-кінотеатру і залишити квиток «підвішеним» для кримчанина.\nTakflix передасть усі подаровані квитки в Кримський дім, де щотижня серед зареєстрованих учасників обиратимуть випадкових переможців, які будуть дивитися кіно.\nЯК ПОДАРУВАТИ КВИТОК\nу полі отримувача вказати електронну пошту crimeanhousekyiv@gmail.com\nоплатити 75 гривень\n«Додому» – повнометражний дебют режисера Нарімана Алієва. За сюжетом, у кримського татарина Мустафи помирає первісток. Батько приїжджає до Києва, куди його два сини поїхали після анексії Криму, аби повернути молодшого сина додому, а старшого поховати на батьківщині в Криму.\nПопереднійАмериканська компанія Johnson & Johnson подала свою вакцину від COVID-19 на реєстрацію в ЄС\nНаступний«Удвічі дешевше, ніж у McDonald’s»: Дмитро Борисов відкриє фудзони в «Епіцентрі», WOG і «Коло»