Мати-й-мачуха: лікувальні властивості, застосування, протипоказання - FitoMarket\nТрава мати й мачуха звичайна: лікувальні властивості та застосування\n28.10.2021 коментарів: 1\n➦ Біологічний опис\n➦ Лікувальні властивості та хімічний склад\n➦ Показання для застосування мати-й-мачухи\n➦Трав'яні чаї при захворюваннях дихальних шляхів\n➦ Застосування рослини\n➦ Чи є протипоказання та побічні ефекти?\n➦ Корисні рецепти з мати-й-мачухою від Фітомаркет\nЦя лікарська трава з великим листям і жовтими квіточками всім відома з самого дитинства. Дізнатися та запам'ятати її дуже легко: одна сторона листочка тепла і м'яка – це мати, а інша – гладка та холодна – мачуха. У народі мати мачуха застосовується для лікування різних захворювань із часів античності. Використовується вона і в рамках офіційної медицини у складі грудних та потогінних препаратів. А як ще можна вживати цю рослину? Бажаєте дізнатися детальніше? Читайте все про мати-й-мачуху в нашій статті, а наприкінці всіх читачів ФітоБлогу чекає бонус – кілька ексклюзивних рецептів від ФітоМаркет.\nМати-й-мачуха звичайна (інші народні назви: навколорічна трава, камчужна трава («камчут» — незрілий нарив), білокопитник, двуличник, підбіл, ранник, водяний лопух, пухлинне листя, кінське копито) – багаторічна трав'яниста рослина сімейства Астрови або Складноцвітних. Ареал прозростання – Євразія, як приносне зустрічається також у Північній Африці та Північній Америці. Латинська назва цієї трави – tussilago, що в перекладі буквально означає «що виганяє кашель» і відображає її головний терапевтичний ефект.\nТрава має розгалужене добре розвинене кореневище, що глибоко занурюється в землю. Від нього виходять вегетативні та квітучі пагони. Стебла довгі, товсті, вкриті дрібними рожевими лусочками.\nЛистя - округлі, серцеподібної форми, верхній - гладкий, шкірястий, прохолодний, нижній - з легким білим опушенням. Листоутворення починається після в'янення рослини. Листя дуже швидко розростається і покриває грунт щільним килимом.\nКвітки мати-й-мачухи обох статей, безплідні, мають золотисто-жовтий колір і з'являються першими десь у березні-квітні, відразу після танення снігу. Після закінчення цвітіння квітки стають пухнастими, зовні нагадують кульбабу. Але переплутати їх складно, тому що ці квіточки дрібніші та зібрані у кошики суцвіть. Мати-й-мачуха вважається особливо цінним ранньовесняним медоносом, що дає бджолам нектар і пилок.\nНа рослині утворюється насіння, що має циліндричну форму та невеликий гребінь. Насіння має дуже високу схожість і здатне проростати глибоко в грунті.\nЗбір квітів починається ранньою весною, на початку періоду цвітіння. Подача сировини має здійснюватись у суху погоду. Квіткові кошики вирізуються ножицями біля основи.\nСушити зібрані квіти та листя потрібно в темному, добре провітрюваному приміщенні або на відкритому повітрі, розклавши їх тонким шаром. Під час сушіння шматочки кілька разів перевертають. Добре просушена сировина не втрачає своїх корисних якостей протягом двох років.\nЛікувальні властивості та хімічний склад\nЛистя та квітки мати-й-мачухи містять дубильні та слизові речовини, серед яких найбільш відомий танін – з'єднання, яке знаходиться також у чаї та надає йому характерної терпкості. У складі рослини терпенові сапоніни (фарадіол), інсулін, флавоноїди (рутин, гіперозид), гіркі глікозиди, ефірні олії, солі, полісахариди (інулін, декстрин), галова, яблучна та винна кислоти, а також трохи алколоїдів. У квітках містяться фітостерини та каротиноїди, що надають їм жовтий колір, а в листі – ситостерин, вітаміни С, групи В та мікроелемент цинк.\nТакий склад визначає наступні лікувальні властивості:\nСлиз рослини обволікає та захищає слизову рота від усіх видів подразнення, включаючи стоматит. Наявність у рослині сапонінів та органічних кислот значно покращує процес відходження мокротиння. Глікозиди та стерини сприяють загоєнню слизових оболонок опіків та ран.\nПоказання до застосування мати-й-мачухи\nЦя рослина з давніх-давен славилася своїми лікувальними властивостями. Велика кількість рецептів на її основі була складена ще давньоримськими та грецькими цілителями. У середні віки двуличник був символом фармацевтики у Франції: знак із його зображенням висів над кожною аптекою, де продавалися ліки. Не втратив він своєї популярності і в наші дні, використовується в народній і традиційній медицині для лікування багатьох захворювань.\nУ фармацевтиці настій із листя мати-й-мачухи призначають при різноманітних захворюваннях дихальної системи: бронхіті, бронхопневмонії, бронхіальній астмі, бронхоектазах, риніті та ангіні. Рослина є ефективним дезінфікуючим засобом від абсцесів та гангрени легень.\nЕкстракт листя з сиропом використовують у реабілітаційній терапії. Зовнішньо - у вигляді примочок (готовлять кашку зі свіжого листя), компресів, полоскань при грудній жабі, для спринцювання при загальних захворюваннях піхви з одночасним посиленням терапевтичного ефекту шляхом прийому настою мати-й-мачухи по столовій ложці до 6 разів на день.\nЛистя та квітки можна застосовувати як спазмолітичний засіб при захворюваннях печінки та нирок, жовчовивідних та сечовивідних шляхів, катарі шлунка, кишківника та сечового міхура, водянці, загальному фізичному виснаженні, для підвищення апетиту та поліпшення травлення при хронічному ентероколіті. Зовні трава використовується для лікування фурункульозу, маститу, дерматиту, для зміцнення волосся та позбавлення від лупи. Сирий сік рослини вважається ефективним потогінним і жовчогінним засобом, його застосовують при лікуванні ГРВІ та грипу. При головному болю свіже листя мати-й-мачухи прикладають гладкою стороною до чола та скронь.\nТрав'яні чаї при захворюваннях дихальних шляхів\nМати-й-мачуха фіточай 30 г\nПідтримує роботу дихальної системи, ефективний при застудних захворюваннях, сприяє покращенню роботи більшості важливих систем та функцій організму.\nФіточай № 42 Мати-й-мачуха листя 1,5г №20\nЗміцнює організм, листя має відхаркувальний ефект, сприяє усуненню дискомфорту у верхніх дихальних шляхах. Чинить протизапальну, дезінфікуючу, спазмолітичну, зміцнюючу, ранозагоювальну дію, а також підтримує роботу нервової системи та регулює артеріальний тиск.\nФіточай №42 Мати-й-мачуха листя 50 г\nМає відхаркувальну, протизапальну, дезінфікуючу, спазмолітичну, зміцнюючу, ранозагоювальну дію, а також підтримує роботу нервової системи та регулює артеріальний тиск. Рекомендовано приймати при захворюваннях легень, центральної нервової системи, ШКТ, серця, сечостатевої системи та шкірних захворюваннях.\nВ офіційній медицині білокопитник використовують лише у складі відомого грудного збору як відхаркувальний засіб проти мокрого кашлю. У народній медицині рослина високо цінується за безліч корисних властивостей і застосовується для лікування цілого ряду захворювань.\nРослина містить слиз, що обволікає при попаданні на слизову поверхню ротової порожнини і гортані та захищає її від подразнення. Сапоніни, що входять до складу, і органічні кислоти надають пом'якшувальну дію на бронхі та сприяють виведенню мокротиння. Таніни ефективно знімають почервоніння та запалення слизових поверхонь.\nВід запалення слизової оболонки верхніх дихальних шляхів. 1 ст. л. квітів заливають 200 г окропу, настоюють 15 хвилин. Чай пити гарячим по 100 мл двічі на день.\nПри запальних процесах верхніх дихальних шляхів. 1 ст. л. листя заливають 200 мл води і кип'ятять на повільному вогні. Дайте настоятися 10 хвилин. Приймати відвар по ½ склянки 3 рази на день як відхаркувальний і обволікаючий засіб.\nВ якості відхаркувального засобу. 2 ст. л. ложки суміші листя мати-й-мачухи, подорожника та кореня солодки (у співвідношенні 3:2:2) залити 400 мл окропу, дати настоятися. Приймати настій по ½ склянки 3 рази на день\nВід стійкого кашлю. Взяти суху суміш квітів і листя та залити склянкою кип'яченої води, потім дати настоятися 30 хв. Після проціджування приймати по 1/4 склянки тричі на день.\nЕфективний засіб від кашлю. Зі свіжого листя рослини потрібно вичавити приблизно 3 ст. л. соку, змішати з гарячим молоком і випити. Цей засіб слід приймати раз на день свіжим, не зберігати.\nПри туберкульозі легень. Свіжевижатий сік з листя п'ють довго по 4 столові ложки на день.\nПри коклюші та бронхоектазії. Рівні частини листя мати-й-мачухи та соснові бруньки подрібнити, добре перемішати. 2 столові ложки збору залити склянкою холодної води та дати настоятися 2 години. Після кип'ятіння протягом 5 хвилин процідити й пити по 1/3 склянки на день, дотримуючись інтервалів між прийомами.\nПри тонзилліті. Листя малини та шавлії, квітки календули подрібнити, перемішати. Столову ложку цього збору запарити в 200 мл окропу, настоювати півгодини, процідити і пити по 100 мл настою тричі на день.\nПри застуді приносить користь вдихання трав'яної пари мати-й-мачухи та ромашки. 1 ч.л. листя мати-й-мачухи та 2 ч.л. квіток ромашки залити 0,5 л окропу, прокип'ятити кілька хвилин, остудити до потрібної температури. Дихати 10 хвилин.\nПри риніті. У кожен носовий прохід закопують по 2 краплі соку свіжого листя двуличника.\nТакож існує старий і дуже ефективний спосіб позбутися туберкульозного кашлю. Свіже листя білокопитника перекласти в трилітрову пляшку і засипати тонким шаром цукру. Потім знову шар трави, і так поступово чергуючи шари, засипаємо всю банку. У такому стані засіб слід настоювати кілька місяців. Після цього злити слиз, що утворився, і додати кілька ложок меду. Приймати по столовій ложці тричі на день.\nНародна медицина рекомендує використовувати при зубному болі куріння сигар, зроблених із порошкоподібного листя матері та мачухи. Дим від такої сигари слід тримати у роті.\nДвоособник входить у багато фітозборів для лікування хвороб ясен (гінгівітів і пародонтитів), а також слизової оболонки рота, надаючи ранозагоювальну та протизапальну дію.\nЯк сечогінний засіб. Приготувати збір з листя мати-й-мачухи, малини та материнки (у співвідношенні 2: 2: 1). 1 ст. ложку суміші залити в термосі 200 мл окропу та залишити на ніч. Відфільтрувати настій. Пити гарячим перед сном.\nПри захворюваннях сечового міхура. Змішайте сухий лист мати-й-мачухи, мучницю та брусницю (по рівних частинах кожної трави). Заварювати та пити як звичайний чай.\nДля спринцювання готується відвар із листя білокопитника з розрахунку 50 г сировини на літр води. Відвар кип'ятити 5 хвилин, процідити, остудити до потрібної температури.\nВипадання жіночих органів. Змішати по 1 чайній ложці кореня примули вечірньої, оману, листя мати-мачухи, залити 1,5 склянки води. Варити після закипання 15 хвилин, процідити. При необхідності довести кількість рідини до початкового об'єму. Приймати засіб 3 рази на день по 100 мл.\nМіома матки. Збір трав: листя мати-й-мачухи, корінь оману (по 1 ст.л.), звіробій, плоди глоду (по 2 ст.л.), собача кропива (3 ст.л.), плоди шипшини (5 ст.л.) .) залити 1 л окропу, потім томити в пароварці 15-20 хвилин. Приймати 3 рази на день перед їжею.\nМастит. На 1 кг житнього борошна знадобиться по 100 г подрібненого листя омели та мати-й-мачухи, 50 г подрібненого на порошок трави чистотілу. Замісити тісто із сироваткою. Застосовувати компреси проти ночі. Ще при маститі рекомендуються компреси з листя мамти-й-мачухи, змочених у теплому молоці.\nДвосторонник використовується на ранніх стадіях гіпертонії як простий спосіб зменшити артеріальний тиск. Крім того, вважається, що ця рослина має антисклеротичну дію, тому рекомендована при атеросклерозі, ішемічній хворобі серця для покращення обміну речовин та запобігання відкладенню бляшок у кровоносних судинах.\nДля лікування виразки шлунка двуличник використовують у народній німецькій медицині. Він допомагає при різних порушеннях у роботі ШКТ, стимулює апетит.\nНастій для лікування захворювань ШКТ. Декілька столових ложок суміші квітів і листя мати-й-мачухи залити кип'яченою водою, дайте настоятися кілька годин, потім процідіть. Дозування: по 50 мл ліків перед кожним прийомом їжі.\nПри дуоденіті. 1 ст. л. сухої камчужної трави настояти на 200 мл окропу. Дати трохи охолонути, процідити, додати столову ложку меду. Приймати до трьох разів на добу по 100 мл.\nЗахворювання ШКТ. Свіже листя мати-й-мачухи ошпарити окропом, подрібнити на м'ясорубці та віджати. Отриманий сік розчинити навпіл окропом, прокип'ятити 2-3 хвилини і зняти з вогню. Приймати препарат за 1 ст. л. тричі на день протягом тижня. Також сік рекомендується на лікування захворювань верхніх дихальних шляхів. Лікування проводиться курсами від 7 до 10 днів.\nПри різних ураженнях шкіри корисні відвари та настої мати-й-мачухи. Наприклад, при опіках, фурункулах, гнійних ранах, висипі та гнійників рекомендується застосовувати серветки, змочені відваром або настоєм цієї рослини. Примочки зі свіжим соком або з подрібненим листям лікують гнійні рани, виразки, абсцеси. При бешиховому запаленні уражені місця присипають присипкою з листя.\nМозолі, тріщини на ногах. Якщо нігті лущиться, корисно зробити наступну маску: чайну ложку будь-якого крему для рук змішати з чайною ложкою меленого червоного пера і соку мати-й-мачухи. Залиште маску на нігтях на 5 хвилин, потім змийте.\nДля лікування та зміцнення волосся. Листя лопуха та мати-й-мачухи (у співвідношенні 1:1) залити водою та кип'ятити на водяній бані 20 хвилин. Промити волосся гарячим відваром.\nПри облисіння. 2 столові ложки суміші листя кропиви та мати-й-мачухи настояти у склянці окропу 30 хвилин. Використовувати для ополіскування волосся. Процедуру рекомендується проводити через день.\nПри випаданні волосся та лупі, що супроводжуються свербінням шкіри голови. Використовувати для миття голови міцний відвар з листя мати-й-мачухи та кропиви: по 4 столові ложки кожної трави на літр води.\nШироке застосування мати-й-мачуха отримала у косметології. Вона входить до складу засобів для лікування проблемної шкіри, а також для усунення перших ознак старіння.\nПом'якшуючий крем для сухої шкіри.\nСклад: столова ложка екстракту мати-й-мачухи, 1 столова ложка ланоліну, 0,5 склянки оливкової або кукурудзяної олії, 1 столова ложка свіжого соку подорожника.\nЛанолін та олію змішати, помішуючи, поступово додавати сік подорожника. Додати екстракт мати-й-мачухи, довести все до однорідного стану блендером.\n2 столові ложки сушеного і дрібно нарізаного листя мати-й-мачухи залити окропом до стану каші. Нагрійте суміш на слабкому вогні та дайте охолонути. Тримати маску на обличчі 20 хвилин, змити спочатку теплою, потім холодною водою. Маска має протизапальний ефект, нормалізує роботу сальних залоз.\nЛосьйон при проблемній шкірі, висипаннях\nЗапарити 2 столові ложки дрібно нарізаного листя мати-й-мачухи в 200 мл окропу, тримати в пароварці щонайменше 5 хвилин. Дати охолонути, процідити і змішати настій із 2 столовими ложками горілки. Цим лосьйоном протирати очищену шкіру двічі на день.\n3 ст. л. подрібненого листя мати і мачухи залити 100 мл гарячої води. Витримати настій 15 хвилин, потім процідити. Взяти 2 ст. л. настою, змішати з 2 ст.л. сметани, довести до однорідного стану. Маску нанести на чисту шкіру на 20 хвилин. Змити спочатку теплою, потім прохолодною водою.\nВ якості додаткового засобу для лікування онкологічних захворювань народні цілителі рекомендують наступний рецепт. 1 ст. суміші трав (бузина - 50 г, листя та квіти мати та мачухи - 100 г, крайові пелюстки соняшника - 200 г) настояти в 200 мл окропу. Приймати тричі на день по півсклянки, максимальна тривалість безперервного лікування - 2 місяці.\nІнше використання мати-й-мачухи\nКвітки мати-й-мачухи їстівні. Їх додають у салати, наполягають на меді. Молоде листя мати-й-мачухи відварюють для позбавлення гіркоти і кладуть у супи, салати, рагу. Сухе та свіже листя вживають у вигляді трав'яного чаю, додають у млинці, випічку. Сушеним і спаленим дотла листям можна замінити кухонну сіль, коли її потрібно виключити з раціону через певну дієту.\nСалат з моркви з листям мати-й-мачухи\nІнгредієнти: 50 г свіжої моркви, 30 г листя білокопитника, 30 мл кефіру, сіль за смаком.\nМоркву натерти на великій тертці, листя мати-й-мачухи ретельно промити під проточною водою, подрібнити, змішати з морквою, заправити кефіром або йогуртом без добавок та солі.\nСалат із квашеної капусти та мати-й-мачухи\nІнгредієнти: 300 г квашеної капусти, 100 г молодого листя мати-й-мачухи, 40 мл рослинної олії.\nЛистя промити, дрібно нарізати, змішати з квашеною капустою і заправити рослинною олією.\nСуп з мати-й-мачухи\nІнгредієнти: 100 г свіжого листя мати-й-мачухи, 200 г картоплі, сіль за смаком, сметана для подачі.\nКартоплю нарізати кружальцями, листя мати-й-мачухи промити і дрібно нарізати. Картоплю відварити до напівготовності, додати листя, довести до кипіння, зняти з вогню і дати настоятися супу. Посолити за смаком та подавати зі сметаною.\nНезважаючи на безперечну користь мати-й-мачухи для здоров'я, вона містить алкалоїди та глікозиди, які завдають шкоди печінці. При тривалому застосуванні та недотриманні дозування вони можуть накопичуватися в організмі та викликати отруєння. Деякі джерела вказують на канцерогенну дію трав'яних зборів на основі білокопитника, тому в низці країн Західної Європи препарати цієї рослини відсутні у продажу.\nПам'ятайте! Для приготування відварів та настоїв слід використовувати лише якісну сировину. Тривалість прийому лікарського засобу не повинна перевищувати 40-45 днів на рік.\nНе можна вживати мати і мачуху при затримці менструації, вагітним і жінкам, що годують.\nЩодо використання рослини для дітей, думки педіатрів розходяться. Одні лікарі рекомендують використовувати її з дворічного віку, інші не раніше 12 років. Тому перед використанням трави для лікування дитини слід проконсультуватися з педіатром.\n❌ порушення стільця\n❌ болі в епігастральній ділянці\n❌ підвищення температури тіла.\nУ цьому випадку використання засобів на основі мати-й-мачухи слід негайно припинити.\nКорисні рецепти з мати-й-мачухою від Фітомаркет\nЧай з мати-й-мачухи та шавлії від кашлю\nСвіже листя та стебла рослин крупно наріжте. Суміш трав (по 1 ст. л.) всипати в гарячий чайник для заварки, залити 1 л окропу, закрити кришкою, накрити щільною тканиною і настоювати протягом 20-30 хвилин. Готовий чай пити із цукром чи медом не розбавляючи водою.\nНастойка для покращення роботи ШКТ, від кашлю, хрипкого голосу, запалення легень тощо.\nСвіжі квіти рослини покласти у банку та залити горілкою у співвідношенні 1:1. Закрити кришкою (з закруткою) та настоювати від 1 тижня і більше у темному місці. Приймати до 30-40 крапель за 20-30 хвилин до їди.\nТрав'яні льодяники з мати і мачухою для усунення нападів кашлю\nІнгредієнти: 15 склянок листя мати-й-мачухи, 5 склянок води, 450 г цукру, 2 склянки кукурудзяного сиропу, 3 столові ложки вершкового масла, щіпка харчової соди, столова ложка рослинної олії.\nЛистя ретельно промити, перекласти в каструлю, залити водою. Довести до кипіння, варити 3 хвилини, потім додати цукор, кукурудзяний сироп, олію та варити на повільному вогні, поки крапля сиропу, кинута в холодну воду, не затвердіє і не перетвориться на щільну кульку (зразок цукрового сиропу).\nЗніміть з вогню, додайте харчову соду, перемішайте і збийте блендером до густоти та в'язкості. Сковороду змастити олією і викласти в неї льодяникову масу, щоб вона застигла. Розламайте шар застиглих льодяників на шматочки і використовуйте при болях у горлі та кашлі.\nІнгредієнти: 2 склянки квітів мати і мачухи, сік з 2 лимонів, 1,5 л води, 1,5 кг цукру.\nСуцвіття очистити від квітколожа, ретельно промити, залити окропом. Настоювати добу. Після настій процідити, влити сік 2 лимонів, додати цукрову пудру й варити, доки не загусне. Теплий сироп розлити по банках і зберігати в темному прохолодному місці. При застуді додавати до чаю чи молока.\nВишуканий сорбет від французького шеф-кухаря Марка Вейрата (de Sorbet Fleurs Tussilago)\n30 свіжих суцвіть-кошиків мати-й-мачухи\n0,5 білка великого курячого яйця.\nВідокремте квітки від чашолистків. Подрібніть суцвіття в масу. Приготуйте цукровий сироп (закип'ятити воду із цукром і додати лимонний сік). У киплячий сироп засипте квіткову масу і кип'ятіть 2 хвилини. Пропустіть через сито і дайте квітковому сиропу охолонути. Потім додайте яєчний білок і добре збийте. Після цього охолодіть сорбет у морозильній камері або в морожениці. Якщо страва готується в морозильній камері, її потрібно періодично виймати з холодильника та збивати до утворення потрібної структури. Подавати сорбет зі свіжими квітами мати-й-мачухи та карамельними нитками.\nКропивниця - типи, причини появи та способи лікування Контактний дерматит: що це, причини появи та методи лікування\nФіточай № 42 Мати-й-мачухи листя 1,5 г №20\nФіточай №42 Мати-й-мачухи листя 50 г


Які тести з англійської мови краще для оцінки рівня знань?® | Новости Харькова и Украины - АТН\nЯкі тести з англійської мови краще для оцінки рівня знань?®\n29 декабря 2020 г. 13:20\nСьогодні багато хто хоче вивчати англійську, щоб поїхати вчитися або працювати за кордон, або ж для вільного спілкування з іноземцями під час туристичних подорожей по світу. Однак перш ніж піти на курси іноземної мови, потрібно дізнатися свій рівень знань в даній області, для чого ідеально підходять спеціальні оціночні тести з англійської мови.\nЯк вибрати «правильний» тест з англійської?\nСьогодні існує величезна кількість методик, які дозволяють визначити рівень і глибину знань будь-якого іноземної мови. Однак найкраще з цим завданням справляються спеціальні тести з англійської мови, розроблені для оцінки глибини знань в області граматики і словникового запасу. Як показує практика, краще всього вибирати такі тести, які включають в себе питання різного типу - на знання не тільки основ граматики та лексики, а й на вміння розуміти англомовну мова на слух, а також на правопис. Знайти кращі перевірені часом комплексні методики оцінки знань з англійської можна на сайті englishdom.com. Тут представлені тести, що охоплюють відразу всі значущі сфери знань з англійської: словниковий запас, знання граматичних правил, вміння розуміти розмовну мову носіїв мови, а також здатність грамотно викладати свої думки в письмовому вигляді за допомогою іноземної мови.\nКому потрібні оціночні тести з англійської?\nПройти систему тестування з англійської «для себе» зазвичай хочуть ті, хто збирається записатися на мовні курси для вивчення іноземної мови в групі або індивідуально. Тестування дозволяє в точності визначити рівень володіння іноземною мовою на поточний момент часу, що дозволяє правильно підібрати мовний курс, розроблений для певного сегмента цільової аудиторії (новачків, учнів з базовими знаннями і «просунутих» студентів). Оціночна тестування з іноземної мови може також стати в нагоді для контролю ефективності навчання. Проходячи такі тести, можна зрозуміти, наскільки повно і добре освоєний матеріал навчальної програми і яких результатів вдалося домогтися в ході навчання. Пройти безкоштовне оцінне тестування і дізнатися об'єктивний рівень володіння англійською «тут і зараз» можна на сайті englishdom.com. Подібна «діагностика» дозволяє виявити слабкі та сильні сторони в знаннях і зрозуміти, в якому навчальному напрямку рухатися далі.\nХудожественный музей приглашает на уникальный вернисаж «Пикассо: периоды гениальности»


Новини Херсонської обласної бібліотеки для дітей: Майстерня дитячого читання\n1 грудня відбулося чергове засідання клубу «Читай-компанія мандрує» на тему «Моя улюблена казка». Юні читачі мали змогу не лише продемонструвати твір, який їм до вподоби, а й брати активну участь у чарівній подорожі, під час якої кожен з них був своєрідним «провідником».\nРазом з бібліотекарем діти шукали на полицях свої улюблені казки, щоб зачитати найкращі епізоди. У перервах між читанням малечі були запропоновані різні конкурси. Учасники відгадували казки за уривками.\nВ конкурсі «Хто швидше?» дві команди додавали на картинку у правильній послідовності її героїв і називали, з якої вони казки.\nЗа допомогою загадок в завданні «Впізнай героя» читачі відгадували відомих персонажів українських народних та літературних казок.\nВ торбинці загублених речей діти знайшли предмети та визначили їх власників з різних казок.\nКонкурс «Безвідривне читання» перевірив учасників засідання на кмітливість та спостережливість.\nВ останньому завданні «Впізнай казку» учасники та їх батьки відгадували назви творів за допомогою певного набору геометричних фігур.\nОтже, на засіданні клубу юні читачі та їх батьки не лише згадали найкращі епізоди улюблених казок, а й весело та корисно провели час .


Замах на «острів’янина» - - Україна Молода\nГоловна > ІнФорУМ > Замах на «острів’янина»\nЗамах на «острів’янина»\nДорога до Труханового острова, забризканого кров’ю вже не однієї людини. (Фото Івана ЛЮБИША–КІРДЕЯ.)\nВибух пролунав 23 липня в будинку на вулиці Донця, 27. Невідомі прив’язали гранату Ф–1 просто до ручки вхідних дверей квартири, що належить 40–річному Віталію Сальникову, директору дитячо–юнацької спортивної школи (ДЮСШ) №7, спортивна база якої розташована на Трухановому острові. Вибуховий пристрій спрацював у ту мить, коли близько дев’ятої ранку чоловік, вирушаючи на роботу, відчинив двері.\nУ результаті вибуху Віталій отримав травми ніг та тулуба. Окрім того, лікарі констатували в нього закриту черепно–мозкову травму. Чоловік втратив багато крові і перебуває в тяжкому стані — лише вчора вранці він прийшов до тями. Дружина Віталія Сальникова і троє дітей (меншому з них лише чотири роки), які залишались у момент вибуху в квартирі, не постраждали.\n«Наші співробітники зараз здають кров для Віталія Володимировича. Для нас це справжній шок, не уявляю, хто міг із ним таке вчинити, він — добра й безконфліктна людина», — розповіла «УМ» колега Віталія Сальникова, інструктор–методист керованої ним спортивної бази Юлія Печугіна.\nЯк розповів «УМ» начальник прес–служби столичної міліції Володимир Поліщук, наразі слідство порушило кримінальну справу за статтею 115 Кримінального кодексу України (замах на навмисне вбивство). «Розглядаються всі можливі версії — від побутового злочину до вчинення замаху з мотивів, пов’язаних із виконанням постраждалим своїх службових обов’язків», — зазначив посадовець. Близькі Віталія Сальникова практично не сумніваються у тому, що причиною замаху стало намагання окремих зацікавлених осіб отримати цінні столичні землі, на яких розташована спортивна база. Останніми роками за землі Труханова, та й інших островів на Дніпрі, тривають комерційні війни. «Віталій Володимирович працює на посаді директора ДЮСШ уже протягом дев’яти років. Уявіть лише, скільки погроз пролунало за цей час на його адресу», — говорять колеги постраждалого.


Купити Релаксант NOW Foods - 5-HTP 50 мг (30 капсул) в Києві, Україні - ціна, склад, сертифікати, відгуки\nРелаксант NOW Foods - 5-HTP 50 мг (30 капсул)Під замовлення, 7 днів\n5-HTP (5-гідроксітріптофан) – проміжний метаболіт між амінокислоту L-триптофан і серотоніном, що отримується з насіння африканського рослини Griffonia simplicifolia.\n5-гідроксітріптофан – амінокислота, яка, потрапляючи в мозок, збільшує можливості передавальних нейронів створювати серотонін – один з найважливіших нейромедіаторів. Серотонін проводиться в нейронах, які утворюють серединну борозну мозкового стовбура. Далі він вкидається в численні області мозку, включаючи спинний мозок, мозочок, гіпоталамус, лімбічну систему і кору головного мозку.\n5-HTP відновлює необхідну концентрацію серотоніну в синаптичних щілинах, підтримує серотонинэргическую систему передачі нервових імпульсів не менш ефективно, ніж селективні інгібітори зворотного захоплення серотоніну, але не має побічних ефектів останніх. У центральній нервовій системі серотонін бере участь у передачі сигналів, що впливають на настрій, сон і пробудження, відчуття ситості, серцево-судинну регуляцію, температурний контроль, збудження і депресію.\n5-HTP діє, як нелікарський антидепресант. У периферичній нервовій системі серотонін впливає на шлунково-кишковий тракт, респіраторний тракт, сечостатеву систему.\nДля дорослих приймати два (2) капсули один раз на день у міру необхідності або перед сном, n 5-HTP може призвести до сонливості.


Статус без шансу на захист: ведмежа послуга Медведчука. Аналітика ДНІПРОГРАД\nГоловна / Аналітика / Статус без шансу на захист: ведмежа послуга Медведчука\nПісля смерті Стуса Віктор Медведчук очолив адміністрацію президента Леоніда Кучми, згодом він став кумом президента Російської Федерації Володимира Путіна, який хрестив його доньку Дарину, а в даний час представляє Україну в Мінському переговорному процесі, адвокати вивчили архіви справи й готові поділитися своїми висновками.\nЗнайомство з Медвичуком: «Другий прокурор мені не потрібен»\nСтусу інкримінували в тому числі написання листів Андрію Сахарову, Петру Григоренку, Левку Лук'яненку, Анні-Галі Горбач з Німеччини, члену «Міжнародної Амністії» Кристині Бремер, лист до Президії Спілки письменників України, віршів «Безпашпортний закріпачений …..», «Існує тільки дві форми ….», «Ось Вам сонце, сказав чоловік з кокардою», «Колеса глухо стукотять ….» та ще багато чого.\nПро що саме вони розмовляли та як погоджували позицію — невідомо, ця інформація захищена адвокатською таємницею, і навряд чи ми колись про це дізнаємося. Хоча друг Стуса дисидент Євген Сверстюк пригадував:\n«Коли Стус зустрівся з призначеним йому адвокатом, то відразу відчув, що Медведчук є людиною комсомольського агресивного типу, що він його не захищає, не хоче його розуміти і, власне, не цікавиться його справою. І Василь Стус відмовився від цього адвоката», (Сверстюк Євген. Одвічний сценарій // Українське слово. - 2000. - 26 травня).\nЗа збігом обставин перш ніж захищати Стуса Людмила Коритченко була адвокатом у справі іншого політв'язня — дисидента Юрія Бадзя — засудженого за антирадянську пропаганду на 7 років ув'язнення та 5 років заслання. Юрій Бадзьо розповідає Громадському руху ЧЕСНО, що в суді не було змагальності, а суть захисту тоді зводилася не до заперечення обвинувачення, а до пом'якшення вироку:\n«Влада запропонувала свого адвоката і я не робив з того проблеми... Захищали нас за одною логікою: знайти у нашій поведінці позитивне і це протиставити уже звинуваченню і самій ідеї злочину. Розумієте, всі ці процеси були позбавлені змагальності з владою, з прокуратурою і прокурорами. Ішлося якось про витлумачення ситуації адвокатом так, щоби пом'якшити вирок. До того ж адвокат — це єдиний зв'язок із родиною. Я був з адвокатом Людмилою Петрівною в добрих стосунках, моя дружина Світлана Кириченко — теж. То я не маю ніяких претензій до Людмили Коритченко. Вона приходила до мене, ми говорили, вона частувала мене шоколадкою, напевне, від дружини. Все було так по-людськи».\nОкремо варто зупинитись на ставленні Василя Стуса до адвокатури та захисника. Так, 3 вересня 1980 року обвинувачений звернувся із заявою, в якій прохав надати можливість ознайомлюватися зі справою за допомогою «міжнародного адвоката» залученого за допомогою організації «Міжнародна амністія» чи «Пен-клуб», зазначаючи що «Інститут політичної адвокатури в СРСР практично відсутній (на судах офіційні адвокати СРСР виконують функцію другого прокурора). А другий прокурор мені не потрібен». Як і варто було очікувати, старший слідчий майор Селюк відмовив в наданні незалежного адвоката Стусу.\nО 10 ранку 29 вересня 1980 року розпочався судовий розгляд справи в Київському міському суді на вулиці Володимирській. Процес відбувався в закритому режимі, на засідання не допустили навіть дружину Стуса Валентину Попелюх. Цікаво відстежити лінію поведінки адвоката Медведчука на різних етапах процесу.\nЦілком справедливі вимоги. Якою ж була реакція адвоката Медведчука? Він не підтримав ні заявлений відвід, ні клопотання підзахисного, а натомість заявив, що покладається «На розгляд суду». А суд, звісно, не задовольнив відвід (аркуші справи 259-260, том 6), і клопотання про публічний розгляд справи теж фактично відхилив. Стус, вочевидь, розуміючи, що адвокат Медведчук його захищати не буде, заявив:\n«Я відмовляюсь від адвоката Медведчука і взагалі від любого Радянського адвоката. Я вимагаю адвоката з міжнародної правової організації».\n«В першій частині я згоден з прокурором. А що стосується моєї участі у судовому засіданні — це право підсудного і я покладаюсь на розсуд суду».\nПісля роз'яснення прав обвинуваченому Стус заявив, що йому потрібен перекладач «на той випадок, якщо свідки будуть давати покази російською мовою» (аркуш справи 264 том 6). Після оголошення обвинувального висновку, на запитання головуючого підсудному — чи зрозуміло обвинувачення та чи визнає він себе винним, Стус відповів:\n«В чому саме обвинувачують мені зрозуміло. Але винним я себе не визнаю».\nНадалі Стус відмовляється давати покази, він обрав тактику мовчання та ігнорування, доки суд починає досліджувати матеріали справи – листи поета, його вірші, висновки експертизи, а також проводить допит свідків. І тут роль адвоката також є цікавою. Зокрема, один зі свідків обвинувачення — Сірик Микола Іванович — стверджував, що начебто зустрічався з поетом у штрафному ізоляторі, коли той відбував попередній строк.\n«Я пришол к выводу что Стус откровенный враг Советской власти...», — заявив Сірик (свідок обвинувачення), стверджуючи, що Стус йому говорив, «что украинцы хотят выйти из «оккупации» России. Стус предлагал вести против Советской власти террористические акты», «он призывал меня вести против Советской власти агитацию и пропаганду аж до террора, что все средства против Советской власти хороши».\n«Сірика я не знаю, це провокатор. Я з ним не знайомий, я з ним ніколи й словом не обмовився».\nМедведчук тим часом мовчить. Він не поставить цьому свідку жодного запитання. Зате при допиті відомої представниці дисидентського руху Михайлини Коцюбинської, яка, звісно, дала позитивну характеристику Стусу, він запитає про те, як свідок може охарактеризувати політичні погляди Стуса, а також про вірші поета, які мають антирадянську спрямованість (аркуш справи 300 том 6). Цікава відповідь свідка Михайлини Коцюбинської на питання Стуса:\n«Мені відомо, що порушення таємниці листування карається законом. Кристина Бремер, член соціалістичної партії ФРН, до українського націоналізму не має ніякого відношення. Мені не відомо, що 08 серпня 1980 року в КДБ до Стуса застосовували фізичні тортури, але якщо про це говорить Стус — то це правда».\n«Я не буду відповідати ні на які питання в цьому суді, який Стус не визнає чинним. Я буду давати свідчення тільки в тому суді, де Василь Стус буде звинувачувати, а не сидіти на лаві підсудних».\nПрокурор почав вимагати у суду порушити кримінальну справу відносно свідка, а захисник Медведчук знову заявив «Я покладаюсь на рішення суду» (аркуш справи 302 том 6). Суд пішов в нарадчу кімнату та згодом оголосив ухвалу, якою порушив кримінальну справу відносно Кириченко С.Т. за ст. 179 КК УРСР.\n«Стус обдарована людина. В листі, якому писав Стус своїм друзям у м. Києві в тому числі і мені, немає ніяких антирадянських проявів».\nЦе пов'язано не тільки з вимогою закону але й з тим, що тільки враховуючи їх при обранні міри покарання Ваш вирок, винесений в нарадчій кімнаті, буде обґрунтований та справедливий».\nЦікаво, що ж говорив Василь Стус в своєму останньому слові. Але раптово виявляється, що можливості виголосити останнє слово суд Стусові так і не надав. У розписці, складеній дисидентом після ознайомлення з вироком (аркуш справи 366-367 том 6) читаємо:\n- Мені не дали виголосити своєї звинувачувальної промови т. зв. останнього слова, суддя заборонив мені говорити».\n«Я не визнавав і не визнаю себе винним. До самої смерті я буду стояти на обороні правди від брехні, чесних людей від убивць, Ісуса Христа від диявола!».\nОголошення вироку відбулося наступного дня — 02 жовтня 1980 року. Стус вирішив вирок не оскаржувати — він не мав віри в радянські суди. А також розумів, що цей вирок для нього фактично є смертним — адже він не витримає чергового багаторічного перебування в таборах (аркуш справи 365 том 6).\nПозиція Медвичука: що не сходиться\nОтже, Верховний Суд УРСР ще в 1990 році (у період чинності відповідної статті Кримінального кодексу і майже рік до прийняття закону про реабілітацію жертв політичних репресій) прямо підтвердив позицію, яку займав Стус у суді. Той факт, що Стуса виправдав ще радянський суд (!) за чинного радянського законодавства (!!) безперечно підтверджує, що в адвоката були всі правові підстави заперечувати та не визнавати вину Стуса в Київському міському суді. Ось вам і «на розгляд суду»… Саме тому виникає питання: чи належним чином захищав адвокат Медведчук свого підзахисного?.\nЗаконодавство та етика в радянський час: адвокат Медвичук не мав права на таку позицію\nДля того, щоб розібратися з цим питанням, звернемося до законодавства та спеціалізованої літератури того часу. Відповідно до ст. 23 Основ кримінального судочинства СССР від 25.12.1958 року:\nПо-перше, «Защитник обязан использовать все указанные в законе средства испособы защиты в целях выяснения обстоятельст, воправдывающихобвиняемого или смягчающих его ответственность, и оказывать обвиняемому необходимую юридическую помощь.\nІ тут виникає питання: чи виконав адвокат Медведчук свій встановлений законом обов'язок — використав всі засоби та способи з метою з'ясування обставин справи, що виправдовуть обвинувачуваного?! Матеріали справи свідчать, що адвокат Медведчук не заявив жодного протесту чи клопотання, не ознайомлювався з матеріалами справи, не подав жодної скарги, пояснення, доказу тощо! Це можна було б назвати бездіяльністю, але адвокат може заперечити, що він сам самостійно визначає стратегію захисту. А от як бути із визнанням адвокатом вини клієнта, коли той її заперечує? Чи має (мав) на це право захисник?\nАвтор: Роман ТИТИКАЛО, Ілля КОСТІН\nТеги: адвокат, закон, право, Стус


Глава 5. Погляди на релігійність людини в гуманістичній традиції Е. Фромма, А. Маслоу, В. Франкла - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nГлава 5. Погляди на релігійність людини в гуманістичній традиції Е. Фромма, А. Маслоу, В. Франкла\nГуманістична традиція є однією з найновіших наукових перспектив аналізу людської релігійності. Е. Фромм (1900 - 1980) як представник гуманістичного спрямування наблизився до цієї проблеми з абсолютно іншої позиції, з позиції аналізу соціокультурних детермінант у розвитку того чи іншого типу релігійності. Він стверджував, що релігійна сутність людини може бути зрозуміла тільки в світлі впливів культури, існуючих в даний конкретний момент історії. Можна сказати, що він кинув виклик старої проблеми розрізнення справжньої релігійності від її помилкових або змінених форм. Подібно до інших істот, які є частиною природного світу, вважає Фромм, люди підпорядковані незмінним природним законам. Але інстинктивна гармонія, яка характеризує існування тварини, зруйнована в них еволюційним появою самосвідомості, розуму і уяви. Будучи частиною природи, в той же самий час люди перевершили її, замінивши невідновлюване стан первісної винятковості відчуттями беспокоящей його бездомності і нескінченної реалізацією обмежень власного життя. Саме існування стало самостійною неминучою проблемою, яка потребує вирішення . Розкол в людській природі проявляється в декількох «екзистенціальних діхотоміях»: факт існування життя і його нескінченне поразку смертю; безмежність людського потенціалу і недолік часу для його реалізації; фундаментальне самотність в байдужою всесвіту і одночасно зв'язаність з оточуючими людьми. На відміну від багатьох історичних протиріч в індивідуальній та соціального життя - наприклад, між існуванням нескінченної кількості коштів матеріального задоволення і нездатністю обмежувати їх використання конструктивними цілями - екзистенційні дихотомії назавжди розв'язати . Але є можливість уникнути безумства (специфічної небезпеки для людини), яке може бути результатом досвіду безпорадності, відірваності від коренів та ізоляції. Оскільки існування подібних дихотомій породжує такі комплексні потреби, як потреба відновлення почуття рівноваги між людиною і природою, потреба усвідомлення глибинних причин і смислів Всесвіту, то людині необхідна певна система орієнтації або відносин, названа Фроммом «frame of orientation and devotion» (системою орієнтації та прихильності ). Безумовно, наявність у людини даних потреб є біологічним фактом, але, на думку Фромма, спосіб, яким ці потреби задовольняються, культурно і соціально детермінований. Проблемою є розгляд способу, яким індивід співвідносить себе з суспільством, миром і самим собою, і який купується в процесі окультурення.\nОтже, індивідууму потрібна певна система для орієнтації і об'єкт відданості. Ці потреби відносяться до одних з найпотужніших джерел енергії в людях і можуть бути задоволені різними способами. Єдино просте рішення орієнтаційної потреби - підпорядкування сильному лідеру, такому як священик, король або бог. Володіючи екстраординарними якостями, лідер, як передбачається, має і знання, намір зробити те, що є кращим для групи. Щоб забезпечити себе об'єктом відданості, який задовольняє глибоку потребу приналежності до навколишнього світу, люди знову повертаються до «первинним зв'язків» дитинства з матір'ю і батьком, з землею, предками, расою, а в більш складних суспільствах з релігією, нацією і класом. а повернення до природи або до залежності від фігури влади, щоб відчувати себе як вдома у всесвіті, людина платить високу ціну: відбувається блокування розвитку найвищих людських здібностей міркувати, любити і творити . Виходячи з цього, Фромм визначає релігію як «будь-яку систему поглядів і дій, які поділяються групою» 231], яка забезпечує індивідуума системою орієнтації та об'єктом відданості. Система орієнтації і прихильності може приймати будь-яку форму. Всі релігії, метафізичні системи і всеосяжні ідеології служать тієї ж фундаментальної потреби: зв'язати індивіда з всесвіту, самим собою і зі своїми побратимами. Тоді, слідуючи його міркуванням, немає нікого без релігійної потреби, хоча кошти, якими вона задовольняється, можуть не мати жодного зовнішнього прояву в традиційних релігійних формах. Подібні традиційні форми можуть також служити для маскування і суперечити більш примітивною і невротичної релігії, прихованої за ними. Оскільки на відміну від Фрейда, який читає релігійність формою універсального неврозу, Фромм навпаки, приходить до думки, що невроз є форма особистої релігійності. Тоді релігія є широко сприймається системою орієнтації та прихильності, а релігійність стає особистим патерном, що приймається самим індивідом, для того щоб пояснити своє ставлення до світу. Але «питання - не в тому релігія це чи ні, а який це вид релігії» - релігія, відповідно релігійність, яка вносить вклад в реалізацію людських потенційних можливостей або та, яка пригнічує їх . Ці два типи релігії, гуманістичний і авторитарний, Фромм вважає самим фундаментальною відмінністю в межах різноманітних релігійних типів . Істотний елемент в релігії авторитарного типу, говорить Фромм, - самозневажливим підпорядкування силі, яка виходить за межі людства. Де важлива перевага - покора; кардинальний гріх - непокора, але не через моральних якостей божества, а просто тому, що це забезпечує управління цією силою. В авторитарній ситуації індивідууми повністю підкоряються вищій силі, яка змінює їх цінності, незалежність і цілісність почуття приналежності і захищеності. Богослов'я Кальвіна, на думку Фромма, є теїстичним прикладом, а націонал-соціалізм та інші авторитарні політичні системи - світськими ілюстраціями, які підтверджують це. Ідеали управління авторитарної релігії, безвідносно її форми, є часто настільки невизначеними і віддаленими, що вони рідко зачіпають повсякденне життя реальних людей. Проте вони служать виправданням коштів, необхідних для того, щоб здійснювати контроль .\nНавпаки, центром гуманістичної релігії є людство і його потенційні можливості. «Мета людини в гуманістичній релігії, - каже Фромм, - полягає в тому, щоб досягти найвищої сили, але не безсилля; гідність - це самореалізація, а не покора ». власні можливості людини для того, щоб думати і відчувати, що не узгоджуючись із чиїмись судженнями, служать основою для віри, і релігійний досвід «винятковості під Всім, заснований на взаємозв'язку зі світом, оскільки це пов'язано з думкою і з любов'ю». Замість відчуттів горя і провини, характерних для авторитарного типу, тут переважна настрій - радість. У теїстичних формах гуманістичної релігії, Бог - символ можливостей, які можуть бути реалізовані в процесі людського життя, а не символ сили і домінування над людством. приклади гуманістичного духу Фромм бачить в ранньому буддизмі і Даосизмі, в вченні єврейського пророка Ісаї і Ісуса, Сократа і Спінози, деяких містичних тенденції в Єврейській і Християнської традиції, релігії Розуму часів французької Революції .\nРозкриваючи динаміку авторитарної релігії, Фромм повторює точку зору Маркса, запозичену у Фейєрбаха. Люди з авторитарної релігійної установкою, говорить Фромм, проектують свої найцінніші людські якості на Бога, збіднюючи тим самим в результаті безпосередньо себе. Бог став втіленням любові, мудрості і правосуддя, вони стали нічим. Відчужені таким чином від самих себе, вони можуть повернутися до людської природи тільки через милосердя або люб'язність Бога. У процесі становлення рабської залежності від Бога було втрачено саме відчуття можливості любити і міркувати, а з цим віра в себе і один в одного. Відчуваючи себе спустошеними і гріховними, люди не керуються любов'ю в своїх повсякденних справах .\nУ гуманістичної релігії, Бог - символ вищого себе, того, чим людина може або повинен стати. Цілі гуманістичної релігійності - «подолання обмежень власних егоїстичних почав, досягнення любові, об'єктивності, гуманного і шанобливого ставлення до життя так, щоб метою життя була безпосередньо життя, і людина ставала тим, їм він потенційно є»  є очевидними. Наприклад, в таких великих Західних і Східних релігійних традиціях, вважає Фромм, як Даосизм і Буддизм, тому що вони «не обтяжені концепцією перевершує батька-рятівника» і мають найвищу раціональністю і реалізмом .\nПаралель контрастів між авторитарними і гуманістичними релігіями призводить пізніше Фромма до розробки відмінностей між вірою, яка прийняла вигляд способу «володіння віри» - «having Faith» і вірою як способу «буття в вірі» - «being in Faith». Спосіб володіння, який відбувається з спонукання виживання, зосереджений на придбанні і наявності приватної власності, і такими нематеріальними цінностями, як власне его, інші люди, репутація і знання. Оскільки спосіб володіння грунтується на відносинах влади і агресії, це сприяє прояву жадібності, заздрості і насильства. Це перетворює власника, оскільки, якщо покладати своє відчуття ідентичності на те, що маєш, в свою чергу сам стаєш річчю, одержимий нею. Крім того, оскільки ніякої об'єкт непостійний, володіння ним є тимчасовим, таким чином, в дійсності індивід не має нічого.\nСпосіб буття в вірі зосереджений не так на речах, а на досвіді. Це, відповідно, важко описати. Щоб прийняти спосіб буття, людина повинна стати вільним від ілюзій і сліпоти, які є невід'ємною частиною «характерологического володіння», на відміну від екзистенціального володіння », необхідного для виживання. фундаментальною характеристикою буття, відповідно до Фромма, є вільна і цілеспрямована діяльність, яка використовує людські можливості і оживляє те, що вона зачіпає. Спосіб буття черпає свою силу в потреби єднання з іншими, має на увазі самореалізацію, зростання, самовідданість, зацікавленість і любов. оскільки обидві тенденції розвитку віри, як володіння, так і буття, присутні в кожному індивідуумі, цінності і норми суспільства визначають, яка з них стане домінуючою .\nУ способі володіння віра полягає в впевненому володінні формулюваннями, прийнятими від якогось авторитету як граничні і справжні. Впевненість, яка відрізняє спосіб володіння, відбувається не з незалежного використання власного розуму, який для цього був дан, але, мабуть, з непохитною влади авторитету. Один із символів вищого в межах людини, Бог в способі володіння стає ідолом, власним творінням особистості, яким він приписує деякі власні якості, такі як розум, фізична сили, влада і репутація. Мало того, що людина залежна від ідола, а й ідентифікуючи себе з цими упередженими, що орієнтується наявністю віри аспектами, він втрачає цілісність і припиняє вдосконалюватися . непогрішність в способі володіння вірою, таким чином, є тим, до чого прагне авторитарна релігійність.\nУ способі буття віра - це, перш за все, не набір переконань, а внутрішня орієнтація або ставлення. Швидше, це не віра в те, що ми маємо, «we have», а віра, де ми «we are in» по відношенню до самих себе, інших людей, до Бога. Ця віра, також, має на увазі впевненість, отриману з нашого власного суб'єктивного досвіду, а не з підпорядкування догматичного авторитету. У способі буття віра в Бога «ручається за внутрішнім досвідом божественних якостей у нас самих; це - безперервний, активний процес самотворення - або, як висловився [Містер] Екхарт, безпосередньо Христа, вічно виробленого в межах нас ». У способі буття в вірі ми можемо розпізнати характеристики гуманістичної релігійності. Панування способу володіння вірою в Західній культурі і, таким чином, авторитарної релігійності робить зрозумілим постійне виявлення кореляції між побожністю і упередженням. Відмінності, виділені Фроммом, можуть також забезпечити підстави для аналізу якостей ранжируваних як релігійні: зріла любов, свобода, почуття власної гідності, незалежність і інші гуманістичні цінності, але орієнтовані швидше на побожність і благочестя. Сама ідея оцінювати побожність, релігійність як якість, яким ми володіємо, не залежить від нашого способу буття, це результат існуючої установки. Таким чином, Фромм ставить під сумнів коректність пошуку будь-яких корелят релігійності. Ці «кореляти» самі по собі, переконаний Фромм, сама справжня міра релігійної віри людини, а не тільки зовнішні прояви побожності. До задачі переосмислення релігійності, побожності людини Фромм додає своє розуміння радикального гуманізму. Гуманізм або глобальна філософія, підкреслює Фромм, - виняткове перевага людської раси, що забезпечує здатність людства до розвитку власних можливостей, досягнення незалежності, внутрішньої гармонії і злагоди в світі .\nГуманістичні якості, присутні в більшості релігійних традицій, вважає Фромм, постійно стикаються з авторитарної опозиційної тенденцією. Судячи з тексту вчення Ісуса, раннє християнство було більш гуманістичний по духу і вимагало повної відмови від способу володіння. Але в певний момент традиція перейшла під управління Римської імперії, і сама зосередилася в потужну організацію. Авторитарний дух став домінуючим, переживши навіть емансипацію від духовної влади, привнесеної Протестантським Перетворенням. Гуманістичний елемент, проте, залишився живий силою, особливо завдяки вченням містиків, таких, наприклад, як Майстер Екхарт .\nПередбачуване християнське перетворення Європи при Костянтині і в наступні століття були, відповідно до Фромма, головним чином обманом, оскільки вони не привели ні до яких відповідних змін в соціальному характері людини. Язичницький герой-переможець, я ий завойовує, знищує, експлуатує, а не самовіддану християнський мученик, залишається до цього моменту переважаючою моделлю авторитету і в Європі, і в Північній Америці, що проявляється, наприклад, в популярності Олімпійських Ігор. Усунення Лютером материнського елементу церкви і, таким чином, беззастережної любові і єднання з природою, стало ще одним фактором, який підготував шлях для нового язичництва, що сьогодні загрожує знищити людство. Під християнським фасадом, але в діаметральної опозиції до нього, виникають «індустріальні» і «кібернетичні» релігії. Індустріальні зосереджені на оцінці роботи, прибутку і влади, кібернетичні - на поклонінні машинам. Індустріальна релігія мала свою основу в авторитарному, одержимого, накопичувальному соціальний характер сучасної людини, який з'явився в XIV і залишався домінуючим до кінця XIX століття. Поступово відбувається заміна соціального характеру новим ринковим характером, який розглядає індивіда як предмет споживання, вільно обмінювався на «ринку індивідуальностей». Люди подібного характерологического типу стають глибоко відчуженими - від себе, своєї діяльності, інших людей і природи. До того ж вони мають невеликий особистий інтерес до філософських або релігійних питань. Вони настільки емоційно несприйнятливі, що неможливо розрізнити між щиро релігійними людьми і тими, хто з ввічливості фальсифікує релігійну емоцію, але вони релігійні по своєму. Вони поклоняються машині і, обслуговуючи її, уявляють, що стають подібні богу. Насправді вони стають безпорадними рабами техніки, і як прихильники кібернетичної релігії трансформуючи в прихожан богині руйнування .\nФромм задається питанням, чи є надія запобігти катастрофі, створивши найбільш відповідну релігійну перспективу, новий\nтип релігійності, який адекватний новому і м'якому, продуктивному соціальному характеру? Він думає, що з об'єктивної точки зору є можливість реалізації такої перспективи. Спроби її були в кожному тисячолітті: Будда і Екхарт, Маркс, Швейцер. Відповідно до інтерпретації Фромма, цих мислителів об'єднують деякі суттєві елементи: «їх радикальне вимога не залишати орієнтацію володіння; їх наполегливість на повній незалежності; їх метафізичний скептицизм; їх безбожна релігійність і їх вимога соціальної активності в дусі турботи і людської солідарності ». Реалізація нового соціального характеру, заснованого на способі буття, буде залежати, відповідно до Фромма, від відданості кращих умів розвитку нової «гуманістичної науки про Людину» та ефективної урядової системи, заснованої на справжньої демократії, що сприятиме втіленню ідеї гуманного і здорового суспільства. Ринковий характер повинен бути замінений продуктивним люблячим характером, а кібернетична релігія новим радикальним гуманістичним духом - «релігійністю» без догм, установ, що проникають в усі сфери соціального життя. Така релігійність, говорить Фромм, спообствует оновленим, більш зрілому почуттю взаємозв'язку з природою та іншими людьми, оптимальному розвитку людських можливостей мислити, співпереживати, любити, реалізації властивих людині потенціалів.\nІдеї ??Фромма визначили напрямок роздумів про релігійність А. Маслоу (1908 - 1970). Хоча у Маслоу відсутня систематичний аналіз релігійності, його ідеї, проте, співзвучні Релігії Фромма, Різноманіттю У. Джеймса і психоаналіз . Маслоу пропонує нову модель аналізу релігійності людини.\nВ ідеалі, вважає він, гуманістична наука повинна охопити обидві сторони дійсності, з одного боку, «засноване на досвіді знання», і з іншого, економічні спрощення хорошою абстрактної теорії - «знання спостерігача». Обмежена з самого початку своєї термінологією, наука дивиться на речі тільки з власних позицій. Але на найвищому рівні, наука - це «організація систематичного пошуку та задоволення від подиву, страху, і таємниці», тому наука, закінчує він, може бути релігією нерелігійних індивідів, джерелом глибоко вознаграждаемого релігійного досвіду . На переконання А. Маслоу, наука надто довго базувала свої узагальнення про людську природу на основі аналізу незрілої, невротичної або повсякденного людської сутності, або на інших сумнівних екстраполяціях. Переконаний в існуванні «чудових можливостей і незбагненних глибин», які свідчать «про велич людського виду», він приходить до висновку, що новий підхід вимагає нового об'єкта. Вершина людського потенціалу може бути зрозуміла тільки через вивчення індивідуумів, в яких це недвозначно очевидно, через вивчення самоактуалізованих особистостей. З цією метою він починає пошук «Хороших Людей» ( "GHBs") серед відомих Историчеки фігур, і створює «зразок» самоактуалізованих людини, вклюаюій такі персоналії, як, наприклад, Т. Джефферсон, Е. Рузвельт, У. Джеймс, А. вейтцер, М. Бубер, Б. Франклін, У. Вітман, А. Ейнштейн. Хоча А. Маслоу відзначав, що його вибір ґрунтувався тільки на інтуїтивно глобальних враження . Згідно «цілісно-динамічної теорії»  Маслоу, люди універсально володіють фундаментальними потребами. Він виділять п'ять ієрархічних рівнів людських потреб. В основу ієрархії, як найбільш потужні, А. Маслоу поміщає фізіологічні потреби. Коли фізіологічні потреби більш-менш задоволені, з'являються і стають домінуючими потреби безпеки, що включають потреби захисту, безпеки, передбачуваності, закону, порядку і так далі. Отже, релігійні, філософські, наукові переконання дають людині можливість відчувати себе в безпеці, впорядковуючи суб'єктивний світ в єдине, наповнене сенсом ціле. На третьому рівні ієрархії знаходяться потреби приналежності і любові, що включають потреби в коренях, в будинку і сім'ї, приналежності до групе для контакту і близькості. Потім з'являються потреби поваги, які охоплюють бажання адекватності, компетентності, досягнення, незалежність, свободи і в той же час заслуженого визнання, оцінки та поваги з боку інших. Але, наприклад, традиційне релігійне виховання виступає проти цього набору потреб, підкреслюючи їх «гріховність» і наполягаючи на смирення .\nРазом ці чотири рівні складають «нижчі» або потреби «дефіциту». «Вищі» або потреби «зростання» формують п'ятий рівень ієрархії, родову потреба в самоактуалізації. Вона з'являється лише після задоволення чотирьох попередніх потреб. Людина прагне реалізувати свої потенційні можливості, досягти повного знання про своєю природою, більш високих рівнів інтеграції. У отлііе від потреб дефіциту, які згасають, коли вони задоволені, потреби зростання посилюються винагородою, зростання сам по собі корисний і спонукає людину до більш високих рівнів досягнення .\nХоча індивідуальні відмінності найбільш очевидні на цьому рівні, говорить Маслоу, Самоактуалізованих люди, рухомі метапотребностей, все ж схожі один на одного. Їх об'єднує наявність таких важливих характеристик, як: більш точне сприйняття і прийняття дійсності, включаючи людську природу; спонтанність, свіжість оцінки, креативність; відносна відчуженість від безпосередньої фізичної та соціальної навколишнього середовища і культури в цілому; глибокі міжособистісні відносини; сильні почуття ідентифікації та симпатії до інших людей; демократичний характер; філософський гумор; зосередженість на проблемах, що лежать зовні і відображають широкий спектр цінностей; моральні та етичні стандарти, які послідовно застосовуються; чуттєве рішення очевидних дихотомій .\nОсобливо Маслоу виділяє ще одну характеристику, яку він називає містичним досвідом. Щоб відокремити такі екстатичні переживання від всіх традиційних релігійних інтерпретацій і підкреслити їх цілком природне походження, Маслоу називає їх вершинними або містичними переживаннями «peak experiences». Асоціюючись з різноманітним контекстом, вершинні переживання відзначені почуттями цілісності, інтеграції, гармонії зі світом, спонтанності і легкості, коли втрачається відчуття свого «Я», і відбувається вихід за його межі. Індивідууми не тільки самі відчувають себе більш Самоактуалізованих, креативними, про та спостерігачі теж об'єктивно відчувають це. Глибоко задовольняючись в собі, вершинні переживання можуть реконструювати життя, в яких вони відбуваються. Вони пробуджують почуття, що дійсно життя варте того щоб жіть254.\nВідчуття повноти життя, яке пов'язане з цими недовгими, але повторюваними митями подиву і страху, відзначені, каже Маслоу, є формою пізнання, яку він називає пізнанням буття - «cognition of being» або B-пізнанням. На відміну від звичайного D-пізнання, званого так, тому що воно організовано відповідно до нижчими потребами індивідуума, B-пізнання є сприйнятливим і ненавмисним, цілісно охоплює все суще. Воно бачить речі такими, якими вони є, а не оскільки вони обслуговують людські цілі або співвідносяться з іншими об'єктами. B-пізнання, мабуть, безпосередньо співвідноситься з царством цінностей, яке різко контрастують з такими D-цінностями, як, наприклад, неповноцінність. B-цінності сприймаються як зовнішні і абсолютні і включають цілісність, закон, істину, багатство, простоту, красу, доброту, досконалість, грайливість, самостійність . Щоб хоча б на мить досягти висоти B-пізнання, говорить Маслоу, людина повинна стати по суті своїй богом .\nДеяким, вважає Маслоу, не доступні вершинні переживання і B-пізнання, такі люди є політичний або економічний тип, що орієнтується на те, що є ефективно практичним і для виживання, і для самоактуалізації. Такі «просто здорові» самоактуалізатори щасливо проживають свої життя в D-світі. «Трансцендентальний» тип, з іншого боку, центрирован на B-світі і його цінності, це робить його схильним до «свого роду космічної печалі або Bпечалі». З двох типів, трансцендентальний тип є більш глибоко релігійним і виходить навіть за межі самоактуалізації .\nТе, що звичайними людьми сприймається як швидкоплинні зміни в характері, для самоактуалізованих людини є триваючої схильністю індивідуальності. Згодом вершинні переживання можуть стати менш частими і менш інтенсивними, але їх наявність в дійсності є чимось не менш цінним для свого роду прискорення проникливого і глибокого досвіду життя. Маслоу називає це більш тривалий стан високо вершинним переживанням - «high-plateau experience». Більш усвідомлене, що включає пізнавальний елемент, високо вершинний переживання складається з триваючого почуття осяяння, сприйняття дивного в звичайних речах. Воно набагато чіткіше, ніж вершинний переживання, і також містить елемент печалі, як каже Масо, оскільки в «що є свідоцтві вічності» ми глибше усвідомлюємо власну тлінність і скороминущість багатьох речей. Таким чином, саме в цьому полягає проникливість подібного дорогоцінного миті .\nВершинні і високо вершинні переживання, і пов'язані з ними, цінності, і здатність проникнення, довго були областю релігійних традицій. Все ж, каже Маслоу, традиції будь-якого виду, релігійні та гуманістичні, перестають діяти як ефективний джерело цінностей. Особливо він жалкує про тенденції формування дихотомій, які відокремили релігію від науки, секулярне від профанного. Дихотомія релігії зумовлена, підкреслює він, оскільки вона вимагає вічного пошуку обгрунтування свого заснування, і в той же час, протиставляє себе всім іншим джерелам істини. Дихотомія науки, з іншого боку, відмовляється мати справу з чимось, що не бачене і не конкретно негайно; на стає явною технологією, небезпечно ізольованою від людських ідеалів і цінностей. Аналогічний розкол між священним і профанним видалив «священне» з області природи і зв'язав місце цього зі специфічними церемоніями, специфічною мовою, часом і місцем, музичними інструментами, їжею. Замість того, щоб надавати усього життя цінність, така перспектива розриває динамічна взаємодія між фактичним і ідеалом і сприяє розвитку «маніловські типу релігійності», яка не тільки допускає, але і фактично підтримує людську експлуатацію і деградацію .\nУ новій гуманістичної традиції Маслоу бачить можливість усунення цього протиріччя. Вириваючи «внутрішнє ядро» релігії - осяяння деяких особливо чутливий пророків - з рук законників, які, як каже Маслоу, спотворили його в своїх зусиллях осягнути і передати, і, поміщаючи це ядро ??в область гуманістичної науки, Маслоу сподівається сприяти більш глибокому розумінню релігійності. Результатом відділення глибоко особистісного релігійного досвіду (вершинного переживання) від релігійних традицій і усвідомлення його доступності, передбачає Маслоу, буде визнанням, що атрибути релігії - будівлі, спеціалізований персонал, ритуали, догми, церемоніали і т. П не тільки вторинні по своїй суті, але фактично становлять небезпеку для внутрішнього природного досвіду, і навіть можуть пригнічувати його.\nВершинні переживання є «об'єднуючою основою» для людей будь-якого типу переконань. Те, що ділить людство на два табори, каже Маслоу, є присутністю або відсутністю внутрішнього основного переживання: «Людство має дві релігійних тенденції вершинних переживань, тобто одні легко постійно відчувають, приймають і використовують індивідуально-особистісні, трансцендентальний, природно-релігійні переживання і , з іншого боку, ті, хто ніколи не мав їх, пригнічують їх і тому, не можуть використовувати їх для особистої терапії, особистого зростання, або особистого вдосконалення ».\nВ історії релігії, погоджується Маслоу з Джеймсом, знову і знову спостерігаються невдалі спроби відтворити оригінал самостійно. Одинокий пророк переживає містичний досвід. Виникає організація, щоб дати вираз, зв'язати і застосувати цей досвід. Потім інші, які не мають власного досвіду вершинного переживання, отримують його в символічному вираженні, приймаючи за безпосереднє одкровення, і таким чином, розглядають усні формули, ритуальні об'єкти і навіть організацію як речі, гідні поваги. Оригінал втрачається в ідолопоклонство, і відновлене сприйняття його розглядається як єресь.\nПорятунок вершинного переживання і основних цінностей, пов'язаних з ним, стане, заявляє Маслоу, в перспективі є метою всього освіти і, можливо, кожного іншого соціального інституту. Відповіді на стародавні питання будуть базуватися все більш і більш на «природному, емпіричному факті» і менше на релігійні звичаї і священному тексті. Поколінню, яке зазнало на собі крах традиційних цінностей, гуманістична традиція пропонує можливості позитивної, натуралістичної віри, яка може, але не потребує бути вираженою в традиційній формі. Кожен аспект і нюанс переживання святого, описаний Р. Отто, може бути прийнятий як об'єктивно існуючий і теїстом і атеїстом, як емпіричний дух і визнання того, що наше знання, хоча і обумовлено історичними та культурними факторами, і співвідносно з людськими можливостями, «може наближатися все ближче і ближче до «Істини», яка не залежить від людини ».\nПодібно Юнгом Маслоу приписує релігійності і позитивні, і негативні функції. Релігійність як інтенсивний, особистий досвід потрібно плекати і заохочувати як аспект самоактуалізації. Релігію як ортодоксальне кредо і релігійну звичку, з іншого боку, називає обслуговуючої захисною функцією і таким чином пов'язує з більш низькими рівнями людського благополуччя.\nВажливим компонентом гуманістичної традиції є терапевтічекій підхід В. Франкла, відомий як логотерапия, який включає елементи динамічних напрямків в психології: екзистенціалізму і біхевіоризму, і також європейського феноменологічного підходу до релігійності. Роль феноменології, стверджує Франкл, - чітко сформулювати «предрефлексівное онтологічне саморозуміння», яким володіють всі люди. Це інтуїтивне розуміння складається з двох аспектів: безпосередньо предлогіческого розуміння людського існування і предморального розуміння значення або совісті. Як тільки феноменологія виконує цю роботу, тоді вже завдання логотерапія в тому, щоб перевести цю «мудрість серця» на більш просту мову, щоб зробити це доступним звичайним людям .\nНормальне людське існування, говорить Франкл, завжди спрямоване не на себе, а на навколишніх людей і предмети. Вибираючи навмисно позицію «самопревосходства», люди прагнуть знайти якісь сенс і мету, я их є значущими для відчуття власної досконалості і щастя. Орієнтиром, який веде людину в «пошуку значення», є совість, яку Франкл вважає непереборним початком. Феноменологічекій і екзистенційний аналіз, переконаний Франкл, направляє людину від просто психологічного виміру до неусвідомлюваних логосу, «ноологического виміру» . Тут ми знаходимо «неусвідомлювані релігійність», приховане ставлення до трансцендентальної », властивому всім людям. Таким чином, несвідома релігійність є «неусвідомлюваних трансцендентальної», чиїм усвідомленими референтомможно назвати «Бога» .\nУ багатьох сучасних людей, каже Франкл, ця «первинна» або «притаманна» релігійність залишається неосознаваемой, пригніченою. У результ ті - почуття порожнечі, безглуздості, марності, стають все більш і більш очевидними. Цей «екзистенціальний вакуум» проявляється у всьому світі у вигляді депресій, самогубств, наркоманії, алкоголізмі, в руйнівною агресії. Порятунком для особистості і суспільства стане тільки інтеграція всіх трьох аспектів людини: тілесного, духовного і релігійного. побоюючись деградуючою релігії, яка перетворюється в ще один інструмент для підтримки розумового здоров'я або психотерапію релігійного типу, Франкл стверджує, що це завдання логотерапевта нагадати пацієнту про його або її особистому духовному ядрі.\nВизначаючи релігію як «пошук остаточного сенсу» , Франкл переконаний, що релігійність, щоб бути справжньою, повинна бути безпосередньою і особистої. Примус або командування тут неможливо. Франкл визнає марність зусиль релігійних об'єднань просунути свого специфічного бога, вимагаючи віри для того, щоб мати віру, надію або любов. Крім того, в своєму бажанні перетворити їх в об'єкти, вони ризикують втратити з поля зору мети, до яких вони прагнули. Якщо Ви бажаєте, щоб інші мали віру в Бога, каже він, Ви повинні «зобразити вашого Бога заслуговує на довіру, Ви повинні самі діяти переконливо» . Ви не можете передати іншим сенс, ви можете показати тільки приклад вашого власного екзистенціального пошуку сенсу.\nУ століття зменшення впливу традицій і цінностей, переконаний Франкл, найголовнішим принципом, необхідним для виживання людської раси, стає знаходження спільної сенсу, «розуміння загальних завдань». Віри в одного Бога недостатньо, потрібне розуміння єдності людства .\nГуманісти високо оцінюють людські можливості, вони оцінюють людину як істоту позитивне і творче, приписують релігійності одну з головних ролей в динаміці процесу самореалізації.\nТільки деякі форми релігійності сприяють реалізації людського потенціалу, тому представники гуманістичної традиції зосереджуються на завданні розрізнення типів релігійності. Вони обґрунтовують досить прості типології: гуманістична і авторитарна релігійність у Фромма, наявність і відсутність вершинних переживань у Маслоу. Франкл не виділяє типи, але дає своє бачення справжньої релігійності. Спільним є те, що, на їхню думку, релігійність повинна виникати зсередини, вільна від догм, щоб бути джерелом цілей і смислів людського життя. Сучасні дослідники вказують на те, що гуманісти мінімізують темну сторону людської природи, ігноруючи «mysterium tremendum», що включає страх, борошно і насильство. Адже верховий досвід має багато спільного з безпосередньою життям, «він наповнений можливостями і для радості, і для трагедії, тому він може привести і до самовдосконалення і, навпаки, до самознищення» . Але не дивлячись на це, гуманістична позиція, широко поширюючись, все ж поступово перетворюється в універсальну тенденцію розуміння релігійності людини, як досвіду найвищого прагнення людства «наверх» , зростання, самоактуалізації, прагнення до здоров'я, пошуку ідентичності.\n1. За допомогою якої системи на думку Фромма, може бути задоволена вічна потреба людини, усвідомити глибинні причини і смисли Всесвіту?\n2. Які типи релігії, відповідно віри виділяє Фромм, в чому їх основні відмінності?\n3. Чому Франкл вважав, що у багатьох сучасних людей «первинна» релігійність, властива всім людям, часто залишається неосознаваемой, пригніченою?\n4. З якою метою Маслоу, розмірковуючи про релігійність людини, вводить термін «вершинні або містичні переживання»?\n5. Чому Маслоу приходить до думки, що багато атрибутів релігії становлять небезпеку для внутрішнього природного релігійного досвіду людини?\nРОЗДІЛ 2 ПРОБЛЕМА релігійною людиною і НОВІ РЕЛІГІЙНІ РУХУ ХХ СТОЛІТТЯ\nГлава 6. Психологічні аспекти розгляду релігійності людини в НРР\nРозглядаючи проблему нових релігійних рухів (НРР) і проявленість в них психологічних аспектів релігійності, не можна не підкреслити, що «хвилю нової» релігійності можна пов'язати з політичними, соціальними, психологічними і світоглядними процесами в суспільстві. перш за все, до них можна віднести комплекс так званих глобальних проблем людства, які підняли питання про крихкість навколишнього світу. алеї комплекс соціальних і психологічних причин, що породив у багатьох людей відчуття безперспективності життя, песимізму, неможливості встановлення гармонійних відносин в суспільстві, здійснення гуманних ідеалів, що теж створило сприятливі умови для поширення «нових» форм релігійності. Природа людини має дуже складний характер, що включає в себе космічний, біологічний, психічний, культурний і соціальний рівень їх переплетенні і взаємозв'язку. Людина завжди прагнула і буде прагнути до самовираження, самовдосконалення, і цілком ймовірно, що розвиток в процесі еволюції такої якості як релігійність відкриває йому дин з можливих шляхів в цьому напрямку. Природна активність людини, жадоба пізнання, його зміна потреб, інтереси, бажання, відтворювані в процесі соціалізації, підштовхують індивіда і цілі групи до пошуку все нових форм вираження своєї сутності. І оскільки релігійність націлює на вихід за рамки існуючого світу, то, природно, що людина, якщо не явно руйнує або відмовляється від традиційних релігійних переконань і організацій, про докладає зусиль щодо забезпечення все нові і нові системи, які задовольняли б його світоглядні шукання. Це психологічно сприяє набуттю нових міцних основ для власного світогляду і соціально прийнятною, впевнено-легітимною переконаності, що дозволяють людині щиро і позитивно діяти у всіх сферах суспільства. Поява в поле сучасної культури нових релігійних рухів є ще одним показником і доказом існування релігійності, як властивого кожній людині способу співвіднесення себе з вищою, Абсолютом. Спірною є проблема відносини, «методологія сприйняття»  нових релігійних об'єднань, яка фактично розділила думки вчених, теологів, всього суспільства на два напрямки і визначила специфіку підходу до нових релігій. Одна позиція, озвучена А. Дворкіним, розкривається вже на рівні термінології і підкреслює його ставлення до НРР як ярого супротивника нових релігій. Використання терміну «тоталітарна секта», який можна вважати вітчизняним «ноу-хау», на думку І. Я. Кантерова, слід шукати не в очевидності самого терміна, а в його здатності протидіяти поширенню релігійних новоутворень. Запозичений з політологічного і пропагандистського побуту цей термін викликає асоціації з несвободою, таборами, охороною, колючим дротом, примусовою працею, мізерною їжею і переносить зловісний, лякаючий сенс терміна «тоталітарний» на область релігії, роблячи його більш ефективним  в боротьбі з інакомислячими . І. Я. Кантер, професор МГУ, заступник голови Експертної ради для проведення державної релігієзнавчої експертизи при Міністерстві юстиції РФ підкреслює, що не можна говорити про визнання буквально всіма подібної термінології, навпаки, значна частина представників вітчизняного наукового релігієзнавства не користується термінами «тоталітарна секта» і «деструктивний культ» . Ми приєднуємося до позиції Кантерова, що вживання цього «нехорошого терміна» стає фактично соціальним зброєю в руках зацікавлених людей і формує певне ставлення з боку суспільства до НРР.\nА. Л. Дворкін, керований подібними мотивами, підводить під поняття «тоталітарна секта» всі без винятку нові релігійні утворення і об'єднання і дає наступну характеристику їх «новизні»: «небачені раніше синкретизм і еклектизм їх доктрин, викликані глобалізацією поширення релігійних ідей і їх опошлення і профанацією в сучасній високотехнологічній постмодерністської цивілізації. Але пристосованість тоталітарних сект до масової популярній культурі, агресивне їх поширення через професійно відточені методи маркетингу і реклами, а також майстерне використання ними слабкостей демократичних систем сучасних держав. І, нарешті, новим є тоталітаризм сучасних сект, їх зрощення з міжнародним бізнесом, ЗМІ, а найчастіше з організованою злочинністю, террорізмомі навіть зі спецслужбами ».\nА. Л. Дворкін пропонує використовувати термін «секта» для визначення НРР, розкриваючи його таким чином, що «секта - це закрита релігійна група, що протиставляє себе основній культурообразующей релігійній громаді (чи основним громадам) країни або регіону». За цим терміном приховано глибоке упередження автора, і ми вважаємо, що воно не може бути розглянуто як наукове і об'єктивне, це дуже важливо підкреслити. Поява нових релігійних груп збіглося зі зростанням значення і впливу православ'я в Росії, що історично і культурно більш ніж природно. Для багатьох православ'я стає не тільки особистим шляхом порятунку, але і єдиним шляхом національного порятунку. В останньому випадку всі інші релігії, особливо нові, можуть представлятися чужими для країни, якщо не просто зрадою. Таким чином, подібна позиція, є свого роду соціальним зброєю проти тих, хто добровільно вступив в ту або нетрадиційну релігійну групу. Можливо тому, для Дворкіна, представника православної церкви, є важливим обгрунтування конфліктного, деструктивного характеру нових релігій. Він малює картину перетворення всіх НРР в особливі тоталітарні організації, лідери яких, прагнучи до повної влади над своїми послідовниками, експлуатують їх релігійність, приховують свої справжні наміри і цілі під релігійними, політікорелігіознимі, культурологічними, оздоровчими, психотерапевтичними, освітніми, науково-пізнавальними та іншими масками. Широко користуються обманом і високотехнологічної пропагандою для залучення нових членів, різними способами контролю над особистістю, психологічним тиском т. Д. Таким чином, фактично порушуючи права людини на вільний інформований вибір світогляду, форм поведінки, відносин з навколишнім соціумом і способу життя .\nУ статті «Ватикан побоюється нових релігійних рухів» професор Кантер зазначає, що католицька церква теж стурбована «релігіями Нової Ери». З цією метою постійно «вдосконалюються форми і способи протидії католицизму нових релігійних рухів». Але з практики протидії Римсько-католицької Церкви НРР, зазначає Кантер, можна витягти два повчальних уроку. По-перше, Римсько-католицька Церква розраховує головним чином на свої сили: відповідальність і свідомість віруючих, кліру, теологів, світський апостолят. Вона не визнає до допомоги світської влади, не закликає їх обмежити або зовсім заборонити неорелігійні об'єднання. По-друге, при критичній оцінці пріод своїх опонентів використовуються погляди теологів, релігієзнавців, філософів самих різних шкіл і напрямків. І Ватикан не заносить до списків сектозащітніков »всіх, хто не згоден з його думкою про нових релігійних рухах .\nВ оцінці Дворкіна, зазначає Кантер, звертає на себе увагу абстрактність, розмитість, невизначеність характерних ознак релігійних об'єднань тоталітарного типу. По-перше, ці ознаки не є стійкими, властивими всім типам релігійних об'єднань, що відносяться до тоталітарних. Здебільшого вони носять оціночний характер і можуть застосовуватися вибірково. Так, частіше називаються такі тоталітарні ознаки, як жорстка авторитарна структура і обожнювання лідера групи, але жорсткі структури і божественний статус є, наприклад, в католицизмі. Іншими, страшними ознаками «тоталітарності», називаються контролювання свідомості і жорстка регламентація всіх сторін життя послідовників НРР. Кантер підкреслює, що і ці ознаки, в першу чергу мають оціночний характер, є «плаваючими» і при бажанні ними можна «нагородити» будь-релігійне об'єднання . Проведені останнім часом масштабні наукові дослідження «промивання мізків» і програмування », розкривають неспроможність тверджень про нанесення шкоди психічному здоров'ю послідовників НРР релігійними техніками, доводять відсутність між ними причинно-наслідкового зв'язку .\nНе дивлячись на всі негативні характеристики, які приписуються НРР, їх кількість продовжує зростати, особливо серед молоді . За статистикою, опублікованою в книзі «Історія релігії в Росії»  на території Росії на 1 січня 2000 офіційно зафіксовано 17427 релігійних організацій. Їх затребуваність, як і релігії в цілому, змушує задуматися, чому це відбувається і природним чином виводить нас на діаметрально протилежну позицію. Це позиція об'єктивного наукового аналізу, поваги права кожного громадянина на свободу совісті, терпимості щодо інакомислячих і инаковерующих.\nНа думку А. Баркер, коректніше використовувати термін «нові релігійні рухи», тому що більшість з них проявилося в своїй теперішній формі після Другої Світової війни. Далі вони пропонують релігійне або філософське світогляд або засоби, за допомогою яких може бути досягнута якась вища мета, наприклад, трансцендентальне знання, духовне просвітлення, самореалізація або «справжнє» тхне. Термін НРР охоплює групи, які забезпечують своїх членів чіткими й однозначними відповідями на основні питання буття, наприклад, а питання про сенс життя або місці індивідуума в світобудові . У сучасному вітчизняному релігієзнавстві І. Я. Кантер обґрунтовує перевага використання терміна «нові релігійні рухи». Перш за все тому, що воно точніше і повніше передає своєрідність типу релігійних утворень. У ньому враховується те, що «послідовники нових релігізних рухів в більшості своїй - віруючі першого покоління. На відміну від них, послідовниками традиційних (історичних) релігій є багато поколінь населення даної країни, регіону, нації, етносу. При цьому залучення до віри зазвичай відбувається поступово, через сімейне виховання, культурні та національні традиції. У більш широкому плані залучення до традиційних релігій часто виступає як складова частина процесу соціалізації, включення особистості в різноманітні життєві зв'язки і відносини ». Та обставина, що прилучення до віри відбувається не еволюційно, а швидкоплинно і супроводжується різкими змінами колишніх поглядів, способу життя, стосунків з близькими, спонукає деяких дослідників засумніватися в самостійності вибору такого роду вірувань і стверджувати, що багато приєднуються до НРР в результаті впливу гіпнозу, психотропних засобів та інших витончених методів вербування. Інший момент, який дозволяє враховувати термін «нові релігійні рухи», то, що вони відрізняються нововведеннями, істотно розходяться з віронавчальний доктринами і обрядової практикою історичних релігій, і подібна «новизна» обумовлюється обставинами виникнення конкретного типу релігійного об'єднання, особистістю його творця, наявністю кваліфікованих теологів і т. п .\nТенденція описувати НРР, як ми вже зазначили, тільки в термінах їх супротивників не тільки марна, а й, вважає Кантер, є суттєвою перешкодою на шляху об'єктивного наукового дослідження природи, такого складного і суперечливого феномена, як релігійні новоутворення. І головне, термін «нові релігійні рухи" не ображає послідовників таких рухів, не зачіпає їх права на вільний вибір релігійних поглядів і переконань .\nМи вважаємо, що для адекватного наукового дослідження НРР необхідно враховувати наступні моменти.\n1. Не можна змішувати все нові релігії, приписуючи гріхи одних всім іншим. Звичайно, «незаперечним» свідченням небезпеки деяких нових релігій можуть служити трагедії Джонстауна, Вако або Аум Сінрікьо. Однак слід підкреслити, що подібні правопорушення відбуваються не тільки представниками нових релігійних рухів.\n2. Треба віддавати собі звіт в тому, що це дійсно нові релігії, т. Е висхідні до таких традицій, які залишаються чужими свідомості сучасної людини і, в широкому сенсі цього слова, релігійні, т. Е володіють для їх послідовників якістю вищої сенсу і вищої реальності.\n3. Треба розуміти, що між рухами є величезні відмінності як щодо доктринальних питань, так і по відношенню до практики. Ніколи не слід характеристики одного НРР переносити на інші рухи.\n4. Більшості людей їх перебування в русі не принесло шкоди, навпаки, багато свідчили, що воно виявилося для них вельми корисним.\n5. Необхідно отримати більш об'єктивне уявлення про те, що саме ці рухи пропонують людині, і як привести людей до усвідомлення можливих наслідків перебування в них.\n6. Справедливо дати уявлення про ті особливості НРР, які можуть створити серйозні проблеми для його послідовника в майбутньому: рух відрізає себе (географічно або соціально) від суспільства; - Звернений стає все більш залежним від руху в визначеннях і оцінки дійсності; - Рух встановлює жорсткі, нездоланні кордони між «ми» і «вони», «божественне» і «диявольське», «добро» і «зло» ит. Д .; - Важливі рішення, що стосуються життя і долі звернених, приймають за них інші; - Лідери руху надають своїм дії і вимогам силу божественного авторитету; - Лідери або руху в цілому переслідують одну вузьку мета і наполегливо просуваються до неї .\nНебезпека перетворення НРР в тоталітарне, деструктивне релігійне об'єднання існує. Тому суспільство повинно бути широко поінформоване про нових релігійних рухах, але ця інформація повинна бути об'єктивною, науково обґрунтованої, без будь-яких оціночних характеристик. Держава в свою чергу повинна гарантувати своїм громадянам, що будь-які обмеження права на свободу совісті, встановлені міжнародно-правовими стандартами, будь то випадки загрози державній або громадської безпеки, збиток здоров'ю, порушення моралі і моральності, порушення прав і свобод інших громадян поширюються на всі релігійні об'єднання в рівній мірі, незалежно від походження, кількісного і вікового складу, особливостей віровчення і культової практики. Ми вважаємо, що про «тоталітарності» НРР можна говорити лише в тому випадку, якщо їх діяльність пов'язана зі злочинною діяльністю, фізичним і психологічним насильством, обманом, тобто такими діями, які підпадають під правову оцінку законодавства тієї чи іншої держави, світового співтовариства в цілому.\nБаркер невпинно підкреслює, що практично будь-яке узагальнення з приводу НРР виявляється хибним, якщо його застосовувати до всіх рухам. Проте, не дивлячись на небезпеку широких узагальнень, можна виділити деякі особливості, досить характерні для НРР в цілому. Західні дослідники узагальнюють найважливіші з них: екзотичне походження; новий культурний стиль життя; ступінь залученості в рух, значно відрізняється від ступеня залученості в життя традиційної християнської Церкви; харизматичний лідер; послідовники, переважно молоді люди; незвичайність, яка приваблює увагу громадськості; діяльність на міжнародному рівні; час виникнення - останні десятиліття .\nВітчизняні дослідники виділяють ряд загальних характеристик «нових релігій» , які ми спробували звести в єдину систему: 1. наявність лідера, гуру, «гуруїзм». Всі світові релігії існують для того, щоб допомогти людині встановити зв'язок з Богом. «Уявлення про бога варіюються в залежності від типів релігій і культур, від стадій розвитку свідомості, хоча в усіх релігіях Бог наділяється« незвичайною силою »,« могутністю »,« чимось вищим », вважається« управителем », від якого залежить хід подій , «жертводавцем блага», «прабатьком» ит. Д. ». В НРР «інститут священства відсутня, лідерство вважається харизматичним, право на нього визнається за особою, яка отримала особливу здатність керівництва, сприйняту як« милість Божу ». Тобто на чолі НРР варто харизматичний лідер, який або сам оголошує себе богом або стверджує, що він отримав божественне «одкровення» щодо Бога і реальності. Зв'язок з Богом, таким чином, може бути досягнута тільки через лідера, а це вимагає беззаперечного послуху і прийняття проповідуваної їм системи цінностей, ідей і поглядів. В харизматичному лідері проявляється головна особливість феномена нової релігійності - прагнення знайти Бога видимого і відчутного, близького і зрозумілого, який би взяв на себе непосильний тягар і роль «вчителя», «наставника», «провідника» до «свободи», «щастя», «гармонії», «порятунку».\n2. Наявність організації. Лідер створює особливу організацію, яка може називатися: «сім'я», «комуна», «громада», «братство», «храм», «церква», «загін», «центр», «академія», «школа», « фонд »,« команда »,« суспільство »,« союз »,« асоціація ». З наукової точки зору організацію НРР можна вважати релігійною організацією як такої, оскільки, відповідає І. Н. Яблоков: «Будова релігійної організації пропонується традицією і звичаєм, церковним правом або статутом, апостольськими правилами, конституціями і т. Д. Організаційні принципи визначають її складові частини, сукупність позицій і ролей, правила субординації і координації діяльності індивідів і окремих ланок, вузли діяльності і, відповідно, групи діячів, покликані забезпечити єдність об'єднання ... Спільність зі всіма своїми організаційними елементами є релігійним об'єднанням ». Таким чином, виходячи з аналізу організаційних елементів, їх взаємозв'язку, розподілу позицій і ролей, управлінських і виконавчих органів, механізмів контролю, нова релігія визначається як тип релігійного об'єднання. «Первинним осередком об'єднання є релігійна громада, над громадами надбудовується комплекс ланок аж до вищої ланки - центру об'єднання. В об'єднанні існує і ряд інших складових елементів, що мають специфічні організаційні зв'язку, але в той же час включених в загальну структуру. Окремі складові частини мають власну інфраструктуру. Всі ланки взаємозв'язані знаряддями, органами цілого. Механізмами контролю над діяльністю індивідів і різних елементів організації є норми релігійного права і моралі, санкції і зразки, авторитети ».\n3. Наявність технік пошуку і контролю послідовників. Саме вони стають додаткової харизматичної основою лідера, його особливим даром управляти, зачаровувати інших людей. Тому методи роботи з потенційними віруючими дуже прості, дохідливі і одночасно всеохоплюючі з наукової точки зору. Використовують такі методи соціального впливу, які дозволяють контролювати поведінку і всю систему відносин всередині і поза об'єднання, формують абсолютну прихильність і особиста довіра до лідера, наділяють його надприродними рисами: високим авторитетом, святістю, мудрістю, непорочність і т. П Члени НРР розглядають такі техніки, як релігійні дисципліни, люди, до них не належать, як «промивання мізків».\n4. Внутригрупповая культура. Лідером встановлюються обов'язкові для всіх членів групи абсолютні, непорушні норми, правила, стандарти життя, «впроваджуються альтернативні системи докорінної зміни ціннісних орієнтацій, поведінки, ставлення до суспільства» , при цьому сам лідер не обов'язково дотримується їх. Лідер має можливість жити в незрівнянно кращих умовах, ніж його послідовники.\n5. Апокаліптичний погляд на світ. Члени НРР часто відмовляються від власного майна та змінюють місце проживання . Поширеність і вплив НРР пояснюються рядом функцій, які вони виконають. ним, на думку деяких дослідників , відносяться:\n1. Компенсаторна функція, ізолюючи людини від світу, НРР беруть на себе роль заступника всіх духовних потреб. «Вони в крайній формі прагнуть ілюзорно компенсувати потребу в контактах, спілкуванні, духовної близькості через специфічний спосіб життя в релігійній комуні» . Створення культу харизматичного лідера, який передбачає безмежну шанування і визнання його беззаперечного авторитету, стає специфічною формою соціальної і духовної компенсації, альтернативою дефіциту любові, втрати цінностей, сім'ї, звичних соціальних зв'язків. Таким чином, засобом і метою НРР є зведення в вищий ранг техніки психотерапевтичного відключення від навколишньої дійсності. На початковому етапі нові члени і прихильники НРР відчувають відчуття ейфорії, емоційного і творчого підйому, своєї обраності, винятковості, переживають стану «розширення свідомості», «просвітлення». Саме в психотерапевтичному аспекті найбільш повно проявляється компенсаторна функція НРР.\n2. Світоглядна функція НРР. В умовах ізоляції від інших мікросистем йде формування нового світогляду - соціального, морального, гносеологічного ідеалу, який визначає думки, поведінку і почуття новобранця, часто позбавляє можливості індивідуально осмислено сприймати навколишню дійсність. Мислення набуває специфічну особливість - біполярний бачення світу: чорне і біле, добро і зло.\n3. Регулююча функція НРР проявляється в постійному контролі над усіма сторонами життя її послідовників, активність яких можлива тільки в рамках певної релігійної громади.\n4. Інтегруюча функція НРР сприяє збереженню системи суспільних відносин всередині самої громади.\n5. Комунікативна функція НРР. З одного боку сприяє згуртуванню самої релігійної групи, але з іншого боку, вимушена ізоляція, виключення можливості звичних соціальних зв'язків з суспільством, формують нездатність адекватно і ефективно вибудовувати комунікативні зв'язки поза громади.\nТаким чином, торкаючись проблеми НРР, дуже небезпечно виступати з заявами щодо істинності чи хибності даного соціально філософського явища. Сказане зовсім не означає, що не треба розрізняти добро і зло, швидше за НРР треба оцінювати з позиції релятивізму. Впадаючи в крайності, дуже важко реалізувати такі цінності, як особиста свобода і громадський порядок, справедливість і рівність, індивідуалізм і спільність, особливо якщо робити це за рахунок інших цінностей. Історія вже демонструвала приклади трагедій, які були завдані внаслідок того, що лідери, їх прихильники і їх настільки ж абсолютистських налаштовані противники обирали собі якусь істину і цінності, один шлях їх досягнення. Оголошували все це Істиною з великої літери, нехтуючи іншими істинами, іншими цінностями та іншими шляхами, які, можливо, необхідні для підтримки рівноваги .\nВкрай важливо розуміти, як поняття можуть бути використані в політичному, культурному дискурсах і працювати з ними тільки на благо суспільства. Роль соціальної філософії якраз і бачиться в цій аналітичній та методологічної функції глибоких досліджень НРР як однієї з форм прояву релігійності сучасної людини. Це буде сприяти об'єктивному розумінню того, що на сучасному етапі розвитку суспільство, як цілісний світ, зазнає суттєвих змін, які торкаються всіх сторін його сутності, висвічують глобальні проблеми. Таким чином, ми приходимо до усвідомлення фундаментального факту глибокої взаємозв'язку феномену релігійності людини, суспільства, природи і культури, зміни самого стилю мислення сучасної людини в природничо-науковому світогляді кінця ХХ - початку ХХI століття, який проявляється в переході від субстратні, физикохимических досліджень до функціональних, структурно -Системне, цілісно-поведінковим .\n1. Проаналізуйте існуючі в сучасному російському суспільстві підходи аналізу і ставлення до НРР. Який з підходів з вашої точки зору найбільш коректно розкриває їх сутність?\n2. Які моменти необхідно враховувати для адекватного наукового дослідження НРР?\n3. Перелічіть загальні характеристики НРР.\n4. Якими функціями НРР пояснюється їх поширеність і вплив сучасному світі?\nГлава 3. Глибинна психологія про релігійність людини 4 сторінка | Список використаних джерел\nВСТУП 1 сторінка | ВСТУП 2 сторінка | ВСТУП 3 сторінка | ВСТУП 4 сторінка | Глава 1. Феномен релігійності в емпіричної традиції В. Джеймса | Глава 2. Народна психологія В. Вундта і биогенетическая теорія С. Холла про релігійність людини | Глава 3. Глибинна психологія про релігійність людини 1 сторінка | Глава 3. Глибинна психологія про релігійність людини 2 сторінка | Глава 3. Глибинна психологія про релігійність людини 3 сторінка |


≡ Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty • Купити в Києві, Україні • Інтернет-магазин Епіцентр\nз нержавіючої сталі Liberty\nВарильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty\nВарильна поверхня Liberty PGER6141S-A1CI (433)\nВарильна поверхня Liberty PG6041S-CC2I (424)\nВарильна поверхня Liberty PG3020BS-CCI (419)\nВарильна поверхня Liberty PG3021BS-CCI (456)\nВарильна поверхня Liberty PG7051S-CCI\nбежеві Gefest індукційні Minola коричневі індукційні індукційні Elica з нержавіючої сталі Perfelli сірі Gefest з нержавіючої сталі Beko газові Candy індукційні Zanussi білі ROSIERES WEILOR індукційні електричні з загартованим склом індукційні Electrolux Electrolux індукційні білі Hansa\nВідгуки: Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty\nВирішили купити Варильні поверхні нержавіюча сталь Liberty?\nВ інтернет-магазині Епіцентр представлений широкий асортимент Варильні поверхні нержавіюча сталь Liberty . За шуканою характеристикою на сайті Ви знайдете товарів, і їх кількість поступово збільшується. У кожній картці товарів зібрані якісні фото, відгуки від покупців, а також усі необхідні технічні характеристики для правильного вибору. Вигідний прайс на Варильні поверхні нержавіюча сталь Liberty діє завдяки завжди актуальним акціям і знижкам, зокрема і на абсолютно нові моделі 2021 року. Реальна вартість від 1700 до 71999 грн. Також є можливість покупки в кредит або розстрочку. Якщо у Вас виникнуть питання, їх допоможуть вирішити наші кваліфіковані фахівці. Після оплати Ви зможете забрати товар безкоштовним самовивозом у центрі обслуговування покупців у Києві або в одному з 32 міст України. Також можна оформити доставку в будь-яке місто через «Нова Пошта» або «Міст Експрес».\nЦіни на Варильні поверхні нержавіюча сталь Liberty\nВарильна поверхня Liberty PG3121BS-CCI 2729.00 ₴\nВарильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty Запитання та відповіді\n→ Скільки коштує Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty в Епіцентрі?\nЦіна на Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty від 1700 ₴ до 71999 ₴.\n→ Які бренди купують в групі Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty?\n→ Які властивості вибирають покупці в групі Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty?\n→ Де купити Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty?\nВи можете купити Варильні поверхні з нержавіючої сталі Liberty в Епіцентрі онлайн і торговельних центрах:


Домашня полядвиця з пряними травами та часником. Рецепт приготування в духовці • журнал Коліжанка\nДомашня полядвиця з пряними травами та часником. Рецепт приготування в духовці\n23/12/2016 kolizhanka Кулінарія, Страви на Великдень\nОдин з найпростіших способів приготування будь-якого м’яса – це запікання, для якого дуже добре підходить свинина.\nБагато господинь, які знають, як запекти свинину в духовці у фользі, часто користуються цим способом, щоб не витрачати багато часу на кухні, приготувати по-справжньому смачне і ароматне блюдо.\nМ’ясо, приготовлене за даним рецептом, можна нагородити статусом “універсальне”, так як його можна подати на стіл в якості основної страви (в гарячому вигляді), закуски, або ж у вигляді основного інгредієнту в салат.\nПокроковий рецепт з фото приготування домашньої свинної шинки в духовці\n1 кг полядвиці;\nспеції (коріандр, розмарин, біла гірчиця, тим’ян, чабер, кмин, майоран)\nСвинну полядвицю промити, обсушити серветкою.\nЧасник очистити, вимити, грубо нарізати. Нашпигувати м’ясо часником. Для цього надрізаємо кінцем ножа м’ясо, вставляємо пластинку часнику.\nШматок м’яса змастити з усіх боків олією, потім приготовленою сумішшю із спецій, щільно загорнути в харчову фольгу і запікати в попередньо розігрітій духовці 1 годину при температурі 180º.\nДля запікання в духовці ви можете використовувати практично будь-який вид м’яса, який вам більше подобається. Найголовніше, щоб це була філейна частина, полядвиця, шинка, шия або лопатка без кісток і прожилок.\nдомашня полядвиця у фользі\nрецепт буженини в пряних травах\nрецепт шинки домашньої\nсвинина з часником в травах\nшинка домашня в духовці