1. 1.Лісове господарство як галузь народного господарства , її завдання та особливості.\n2. 2.Відмінні особливості основних фондів і оборотних коштів.\n3. 3.\tВиробнича потужність, її види і методика розрахунку.\n4. 4.\tДоход, прибуток, як економічні категорії. Методика її визначення та шляхи зростання.\n5. 5.\tОхарактеризувати принципи господарського розрахунку: самостійності, самофінансування, матеріальної зацікавленості, матеріальної відповідальності, режиму економії.\n6. 6.\tРозкрити значення особливості внутрішньогосподарського розрахунку в лісовому господарстві.\n7. 7.\tСпрацювання, амортизація основних фондів. Методи нарахування амортизації основних засобів, їх характеристика.\n8. 8.\tДокументація господарських операцій, документообіг, діловодство в лісництві.\n9. 9.\tОборотні виробничі фонди підприємства. Показники ефективності використання оборотних фондів.\n10. 10.\tЗавдання та значення планування на сучасному етапі.\n11. 11.\tПоняття про економічну ефективність, її показники.\n12. 12.\tРентабельність як відносний показник рівня ефективності роботи (дохідності) підприємства. ЇЇ види та порядок розрахунку.\n13. 13.\tЛісові такси, їх економічний зміст та застосування.\n14. 14.\tСклад і класифікація кадрів лісогосподарського підприємства. Система підготовки і перепідготовки кадрів.\n15. 15.\tАналіз собівартості виробленої продукції.\n16. 16.\tПродукція лісового господарства та її значення в суспільстві.\n17. 17.\tЗначення аналізу господарської діяльності для прийняття рішень та підвищення ефективності виробництва.\n18. 18.\tВідрядна форма оплати праці. Порядок нарахування заробітної плати за її системами.\n19. 19.\tОхарактеризувати погодинну форму оплати праці та порядок нарахування заробітної плати за її системами.\n20. 20.\tЗемлі лісового фонду як найважливіший засіб виробництва в лісовому господарстві.\n21. 21.\tТехнічне нормування праці: суть, завдання, його організація в лісгоспах.\n22. 22.\tПоняття про ціну. Види цін. Складові елементи цін.\n23. 23.\tАналіз виконання виробничої програми лісогосподарського підприємства.\n24. 24.\tЗначення продуктивності праці для підвищення ефективності лісогосподарського виробництва, її показники та фактори зростання.\n25. 25.\tПланування собівартості продукції.\n26. 26.\tЗначення лісового господарства для народного господарства України. Суть процесів розширеного відтворення лісових ресурсів.\n27. 27.\tПланування фонду основної і додаткової заробітної плати керівних працівників, спеціалістів і службовців.\n28. 28.\tПоняття про норми виробітку, норми часу і норми чисельності.\n29. 29.\tТарифна система: тарифно-кваліфікаційні довідники, тарифні сітки, тарифні ставки.\n30. 30.\tПорядок розрахунку норм виробітку по матеріалах фотохронометражних спостережень.\n31. 31.\tПоняття про фото хронометраж робочого часу, методика проведення.\n32. 32.\tСкладання плану виробництва і вартості готової продукції.\n33. 33.\tПоняття про інвентаризацію. Інвентаризація товарно-матеріальних цінностей на підприємствах лісового господарства.\n34. 34.\tМетодика визначення чисельності та комплектування бригад на лісозаготівельних роботах.\n35. 35.\tПрийом та облік виконаних робіт на лісозаготівлі.\n36. 36.\tГосподарський розрахунок: суть, принципи організації та його особливості в лісовому господарстві.\n37. 37.\tЕкономічні особливості лісової галузі та перспективи її розвитку до 2015року.\n38. 38.\tПорядок приймання робіт в лісовому господарстві та складання наряд-актів на виконання робіт.\n39. 39.\tБухгалтерський облік в лісництві, його організація.\n40. 40.\tСуть та принципи організації заробітної плати, її структура.\n41. 41.\tНауково-технічний прогрес, його вплив на ефективність лісогосподарського виробництва.\n42. 42.\tЗаробітна плата як економічна категорія, її зв’язок з кінцевими результатами діяльності трудових колективів.\n43. 43.\tХарактеристика державного лісового фонду. Породний склад, вікова структура і продуктивність лісів.\n44. 44.\tПоняття про виробничий процес та виробничий цикл, шляхи скорочення тривалості виробничого циклу.\n45. 45.\tЗначення планування в системі управління сільськогосподарським виробництвом. Види планів.\n46. 46.\tВстановлення ціни на лісопродукцію, її види та функції в умовах нового господарського розрахунку.\n47. 47.\tПоняття про собівартість, її структура та шляхи зниження.\n48. 48.\tПорядок проведення хронометражних спостережень, їх значення для розрахунку норм.\n49. 49.\tПродукція лісового господарства, її види і значення.\n50. 50.\tПоняття, складові елементи виробничого процесу та його особливості в лісовому господарстві.\n51. 51.\tЗвіт лісничого, порядок його складання.\n52. 52.\tДокументооборот та діловодство в лісництві.\n53. 53.\tЛісовий кодекс України.\n54. 54.\tПоняття про прибуток, його види та шляхи збільшення.\n55. 55.\tВиди, бригад, організація їх роботи у лісогосподарському виробництві.\n56. 56.\tФізичний та моральний знос основних засобів. Шляхи відтворення основних засобів.\n57. 57.\tРоль економічних знань в роботі спеціалістів лісового господарства.\n58. 58.\tПлан фінансування витрат на лісогосподарське виробництво.\n59. 59.\tПредмет “Економіка, організація та планування лісового господарства”, його зміст, структура та завдання.\n60. 60.\tЕфективність капітальних вкладень на впровадження нової техніки в лісовому господарстві.\n61. 61.\tПланування собівартості продукції.\n62. 66.\tПорядок розрахунку норм виробітку по матеріалах фотохронометражних спостережень.\n1 Лісове господарство – галузь виробництва, призначена організовувати, впорядковувати і використовувати лісові ресурси, а також відтворювати, підвищувати продуктивність лісу та охороняти його від пошкоджень.\nЕкономіка лісового господарства – наука, яка вивчає специфіку виробничих відносин у лісовому господарстві.\n8) здійснення організаційно-технічних заходів згідно з основними вимогами щодо ведення лісового господарства, визначеними законодавством.\nЗміст ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.\nОсновним завданням галузі являється відтворення лісових ресурсів та сприяння максимальному використанню корисних властивостей лісів.\nВиробничі запаси-\tЗапаси сировини, основних, допоміжних матеріалів, покупних напівфабрикатів, палива, тари, ремонтних деталей і вузлів, малоцінних інструментів, господарського приладдя та інших подібних предметів, що швидко спрацьовуються.\nНезавершене виробництво\t-Предмети, обробку(переробку яких не завершено підприємством. Вони перебувають безпосередньо на робочих місцях або в процесі транспортування від одного робочого місця до іншого\nНапівфабрикати власного виготовлення-\tТі предмети праці, що їх повністю оброблено (перероблено) у даному виробничому підрозділі підприємства, але які потребують дальшої обробки ів інших підрозділах (наприклад упаковки, штамповки, відливки та інша продукція заготовчого виробництва)\nВитрати майбутніх періодів-\tГрошові витрати, які здійснено в даний період, але які буде відшкодовано за рахунок собівартості продукції (роботи, послуг) у наступні періоди; до них належать витрати на підготовку виробництва, освоєння випуску нових виробів, придбання науково-технічної інформації, передплату періодичних видань тощо\nпридбання сировини, палива, видачі заробітної плати.\nОсновні фонди (засоби) – це засоби праці, які багаторазово беруть участь у виробничому процесі, зберігаючи при цьому свою первісну матеріально-речову форму, і поступово зношуючись, переносять свою вартість на заново створений продукт.\nДо основних виробничих фондів (активна частина)належать ті, що беруть участь в процесі матеріального виробництва. Це виробничі і силові машини та устаткування, а також вимірювальні та регулювальні прилади, виробничі інструменти, транспортні засоби. Вони становлять приблизно 95-98% загальної вартості основних фондів підприємства.\nВиробничі запасиЗапаси сировини, основних, допоміжних матеріалів, покупних напівфабрикатів, палива, тари, ремонтних деталей і вузлів, малоцінних інструментів, господарського приладдя та інших подібних предметів, що швидко спрацьовуються\nВитрати майбутніх періодівГрошові витрати, які здійснено в даний період, але які буде відшкодовано за рахунок собівартості продукції (роботи, послуг) у наступні періоди; до них належать витрати на підготовку виробництва, освоєння випуску нових виробів, придбання науково-технічної інформації, передплату періодичних видань тощо\nВиробнича потужність – це максимально можливий випуск продукції, або об’єм робіт, що можуть бути досягнуті при умові повного використання на підприємстві робочої сили, устаткування, сировини та фінансових ресурсів.\nРозрізняють виробничу потужність вхідну, вихідну і середньорічну.\nВхідна виробнича потужність – це виробнича потужність на початок планового року,\tВихідна виробнича потужність – визначається відповідно на кінець планового року. Розраховується вихідна виробнича потужність аналогічно як вхідна виробнича потужність. Середньорічна виробнича потужність - це виробнича потужність, яку матиме підприємство за плановий рік.\nПри розрахунку середньорічної виробничої потужності до величини вхідної ВП додається середньорічний приріст потужності і віднімається середньорічне вибуття потужності.\nДохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається як загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг (виручка від реалізації продукції) тобто без вирахування наданих знижок, повернення проданих товарів та податків з продажу (податку на додану вартість, акцизного збору, тощо).\nПрибуток від звичайної діяльності – це операційний прибуток, скоригований на величину фінансових та інших доходів і фінансових та інших витрат.\nСаме цей скоригований прибуток є прибутком до оподаткування\nЧистий прибуток – це прибуток, що надходить у розпорядження підприємства після сплати податку на прибуток\n1.\tФонд нагромадження (реінвестований прибуток) – створення резервного фонду, фонду розвитку виробництва, інвестиційної потреби.\n2.\tФонд споживання – виплата власникам, акціонерам, мат реальні заохочення персоналу за результатами роботи, вирішення соціальних проблем.\nОтже прибуток будь-якого підприємства формується за рахунок таких джерел:\nб) Прибуток від продажу майна включає прибуток від продажу матеріальних (основних фондів) і нематеріальних активів, цінних паперів інших підприємств тощо; визначається як різниця між ціною продажу та балансовою (залишковою) вартістю об’єкта, який продається.\nв) Прибуток від позареалізаційних операцій – це прибуток від спільної діяльності підприємств, проценти за придбаними акціями, облігаціями та іншими цінними паперами, штрафи, що сплачуються іншими підприємствами за порушення договірних зобов’язань, доходи від володіння договірними зобов’язаннями, роялті.\n2.\tМірило успіху діяльності підприємств;\n4.\tВинагорода власником підприємства.\nГосподарський розрахунок являється одним з економічних методів господарювання, при якому всі витрати підприємства покриваються власними прибутками тобто проводиться окупність затрат доходами.\nГосподарський розрахунок вимагає постійного обліку витрат на виробництво продукції і одержанні виручки від її реалізації, постійного співставлення витрат з сумою виручки. Вм1ле застосування цього методу дає змогу добиватись перевищення виручки над понесеними витратами на виробництво продукції, тобто такої організації роботи п1дприемтва, при якій воно мало б прибуток і, щоб воно було б рентабельним.\nАдміністративно-господарська і оперативна самостійність полягає в тому, що п1дприемство самостійно планує свою діяльність, визначає перспективи розвитку, виходячи з попиту і пропозицій на вироблену продукцію, роботи і послуги і необхідності забезпечення виробничого і соціального розвитку підприємства, зростання особистих доходів його працівників.\nМатеріальна зацікавленість в результатах праці і вдосконаленні виробництва проявляється перш за все в тому, що частина доходів від реалізації продукції поступає в розпорядження трудового колективу і направляється через заохочувальні фонди на розвиток виробництва і покращення культурно-побутового обслуговування членів колективу та їх преміювання.\nПринцип матеріальної відповідальності передбачає різні санкції за недоліки і зриви в роботі, перш за все у взаємовідносинах підприємства з іншими підприємствами і організаціями, а в умовах внутрігосподарського розрахунку – і в середині підприємства між його виробничими підрозділами.\nПринцип самофінансування являється одним з важливих елементів госпрозрахунку і означає, що виробничий і соціальний розвиток п1дприемства визначається розмірами зароблених колективом коштів, тобто сумою виручки за реалізовану продукцію.\nРежим економії, як принцип господарського розрахунку, вимагає постійного контролю за фактичними матеріальними і фінансовими витратами, дотримання правил і норм витрат сировини і матеріалів, виконання діючих норм часу, норм виробітку і норм обслуговування, проведення систематичного аналізу виробничого-господарської діяльності підприємства.\nОсобливості господарського розрахунку в лісовому господарстві.\nВведення внутрігосподарського обліку на підприємства лісової промисловості забезпечується відповідними положеннями, які затверджуються керівництвом. Цим положенням госпрозрахунковим підрозділам частково встановлюється обмежений, але достатнє коло планових показників, порядок їх затвердження і змін, обґрунтовані нормативи витрат матеріальних і трудових ресурсів відрахувань у заохочувальні фонди, перелік внутрішньогосподарських претензій і розмір санкцій; порядок обліку затрат, підведення підсумків і визначення результатів їх діяльності. Технікоекономічні, організаційні, техноло-гічні, природоохоронні та інші особливості лісогосподарської галузі мають істотний вплив на форми, організацію і саму можливість господарського розрахунку в лісогосподарських підприємствах.\nСуть внутрішньогосподарського розрахунку полягає в розробці і доведенні до кожного виробничого підрозділу підприємства конкретних планів, планових завдань та замовлень на невеликі відрізки часу (квартал, місяць, декаду, тиждень, добу). Впровадження внутрішньогосподарського розрахунку вимагає добре поставленого оперативно-виробничого або календарного планування.\nМетодику розробки госпрозрахункових показник1в по первинних трудових колективах можна розглянути на прикладі роботи госпрозрахункової наскрізної бригади по прохідній рубці догляду.\n7Амортизація основних засобів – це перенесення вартості основних фондів на вартість новоствореної продукції з метою їх повного відновлення.\nЗношування – це втрата основними фондами своєї вартості в процесі експлуатації. Розрізняють два види зношування – фізичне і моральне.\n•\tусувне (тимчасове, ліквідовується шляхом ремонтів) ;\n•\tнеусувне (яке призводить до повного руйнування основних фондів та їх\nМоральне зношування – це невідповідність основних фондів сучасному рівню техніки, зниження техніко-економічної доцільності їх експлуатації.\nПо часу складання документи поділяються на первинні і зведені.\nПо місцю складання документи бувають внутрішні, які оформляються на даному підприємстві, і зовнішні, які поступають від інших підприємств, осіб.\nДо бухгалтерських документів ставляться такі вимоги:\n1. Документи повинні складатись на бланках встановленого зразка з заповненням всіх реквізитів: обов’язково адреса лісгоспу, лісництва, дата складання документа, склад операції, відображеної в документі, вимірники предметів операції в кількісному і грошовому виразі, підписи відповідальних осіб за операцію, правильність її оформлення в документі.\n2. Зміст операції повинен бути записаний точно, грамотно я ясно.\n3. Текс і цифри слід писати чітко і розбірливо звичайною пастою або на друкувальній машинці, комп’ютері.\n4. Документи повинні мати акуратний зовнішній вигляд, без виправлень.\n5. Документи слід складати своєчасно і у встановлені терміни здавати для опрацювання в бухгалтерію.\nДокументооборотом називається рух документів з моменту їх складання або одержання зі сторони до моменту здачі до архіву на збереження (номенклатура справ).\nЗавершені справи бухгалтерських документів і книги обліку зберігаються в лісництві на протязі року, після чого здаються в архів держлісгоспу. Поточні бухгалтерські документи зберігаються в підшитих папках (справи) в шафах.\nВ лісництвах проводяться наступні грошові операції:\n•\tодержання грошових коштів від лісгоспу на виплату заробітної плати, на\nканцелярські, поштові, господарські та інші потреби і витрачення цих коштів по призначенню;\n•\tодержання грошових коштів від реалізації продукції і переведення їх на\nпоточні або розрахунковий рахунок лісгоспу або здача в касу лісгоспу;\n•\tодержання лісового доходу від дрібного відпуску лісу на пні і платного\nпобічного користування, внесення його в банк для зарахування в прибуток бюджету;\n•\tодержання інших грошових коштів, переведення їх на рахунок лісгоспі, або\nздача в касу.\nВсі поступлення грошових коштів оформляються квитанцією або\nприходним касовим ордером.\nВстановлені певні строки для збереження готівкових грошей в касі лісгоспу.\nПідтверджуючим документом по витраті грошових коштів в лісництві являються:\n•\tплатіжні відомості на виплату ЗП лісовій охороні, робітникам і службовцям;\n•\tвидаткові касові ордери, якими оформляються видачі авансових сум підзвітним\nособам, а також невикористані грошові кошти і платежі, що надійшли.\nКасова книга ведеться в лісництві для обліку грошових засобів В ній відображаються поступлення, видатки і джерела грошових коштів. Ці записі в касовій книзі проводяться щоденно.\nРозрахунки між підприємствами і організаціями через банк здійснюються в безготівковій формі, тобто тільки шляхом оформлення документів, без участі готівкових коштів. Безготівкові розрахунки дуже вигідні , так як вони зменшують кількість грошових одиниць в обігу, звільняють підприємства від охорони значних ∑ грошових коштів. Готівкові кошти підприємство одержує сі свого рахунку в банку для розрахунків по заробітній платі, на дрібні господарські і інші незначні витрати. Одержання готівкових коштів проводиться по чеку, який підписується директором і головним бухгалтером підприємства. Одержані кошти тимчасово зберігаються в касі. Перехідний залишок в касі не повинен перевищувати ліміту, який банк встановлює кожному своєму клієнту.\nПри безготівкових розрахунках між підприємствами і організаціями найчастіше приміняються наступні первинні розрахункові документи. Платіжне доручення – письмовий наказ власника рахунку банку перерахувати з його рахунку на рахунок одержуючої організації вказану в дорученні суму.\nРахунок – платіжна вимога письмова вимога постачальника, пред’явлена в банк про перерахунок на його рахунок з рахунку покупця вартості відвантаженої продукції, або виконаних для нього робіт чи послуг\nОборотні засоби складаються з оборотних фондів і фондів обігу.\nФонди обігу безпосередньо не беруть участі в процесі виробництва, але необхідні для забезпечення єдності виробництва і обігу.\nФонди обігу – це засоби підприємств, які функціонують в сфері обігу. Вони складаються із готової до реалізації продукції, а також грошових засобів, необхідних для придбання сировини, палива, видачі заробітної плати.\nПоказники ефективності оборотних засобів.\nОборотністю оборотних засобів називається їх оборот, виміряний в часі.\nЕкономічне значення оборотності полягає в тому, що від неї залежить величина необхідних підприємству сум грошових коштів для здійснення процесу виробництва і реалізації продукції, швидкість обертання – ефективність використання оборотних засобів.\nЧас обігу – це період, на протязі якого ресурси, пройшовши сфери виробництва і обігу, повертаються до початкової (грошової) форми.\nЕфективність використання оборотних коштів характеризується швидкістю їх обертання, оборотністю. Прискорення оборотності цих коштів зумовлює:\n-\tзбільшення обсягу продукції на кожну грошову одиницю поточних витрат\n-\tвивільнення частини коштів і завдяки цьому створення додаткових резервів\nдля розширення виробництва.\nСутність планування складається в обґрунтуванні цілей і способів їх досягнення на основі виявлення комплексу завдань, робіт, а також визначення ефективних методів і способів використання ресурсів усіх видів, необхідних для виконання цих завдань.\nМетоди планування – це способи встановлення планових показників.\n1)\tРесурсний – планові показники встановлюються, виходячи з ресурсних\n2)\tСтатистичний – передбачає використання фактичних статистичних даних за\nпопередні роки, середніх величин при встановленні планових показників.\n3)\tФакторний – вплив різних техніко-економічних факторів визначає величину\n4)\tБалансовий- забезпечує узгодження потреб із необхідними ресурсами.\nПолягає у використанні в планових розрахунках системи таблиць-балансів, в яких відображаються потреби в певних видах ресурсів та джерела їх покриття.\n5)\tЕкономіко-математичні – дозволяє розробляти не один, а декілька варіантів\nплану. При цьому показники найважливіших його розділів повинні бути оптимізовані за допомогою спеціальних економіко-математичних моделей.\n6)\tГрафоаналітичний – використання графіків і діаграм при визначенні певних\n11Ефективність – це відносна величина, що характеризує результативність будь-яких затрат. Ефективність технічних нововведень є відношення ефекту від здійснення заходів до затрат на них.\nЕкономічний ефект – результат виробничо-господарської діяльності. Позитивний економічний ефект у сфері виробництва досягається за рахунок нарощування випуску продукції і вдосконалення технологічних процесів. Він утворюється за рахунок приросту чистої теперішньої вартості грошових потоків.\nФорми оплати праці\tСистеми оплати праці\nВідрядна форма передбачає залежність суми заробітку від кількості виготовлених виробів або обсягу виконаних робіт за певний проміжок часу. Відрядна форма праці ефективна там, де добре організовано нормування праці і облік виконаних робіт і використовується там, де переважає ручна або машинно-ручна праця. Відрядну форму оплату праці доречно застосовувати при:\n- наявності кількісних показників роботи, які залежать безпосередньо від даного виконавця;\n- можливості виконавця –збільшення виробітку або збільшення виконання робіт;\n-необхідність стимулювати високе виробництво на даний ділянці та інш.\n2)\tнепряма відрядна\nЕфект економічний – корисний результат економічної діяльності, вимірюваний звичайно різницю між грошовими доходами від діяльності і грошовими витратами на їх здійснення.\nАДохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається як загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг (виручка від реалізації продукції) тобто без вирахування наданих знижок, повернення проданих товарів та податків з продажу (податку на додану вартість, акцизного збору, тощо).\n. Рентабельність основних засобів\nПоріг рентабельності – це така виручка від реалізації, при якій підприємство не має збитків, але ще немає і прибутків.\nДля визначення відстані вивезення використовуються картографічні матеріали. Спочатку визначається відстань за прямою лінією від центру кварталу до кінцевого пункту вивезення.\tНа деревину, що заготовляється в процесі вибіркових рубок головного користування, лісові такси зменшуються на 20 відсотків. Таким чином стимулюється застосування рубок головного користування, які сприяють посиленню корисних функцій лісу. На 30 відсотків зменшуються лісові такси на деревину, що заготовляється в лісогосподарському виробництві.\nРівень лісових такс на ділові лісоматеріали залежить від їх крупності.\nКадри галузей лісового господарства залежно від виконуваних ними функцій поділяють на:\nОсновні\tДопоміжні\tКерівники\tСпеціалісти\tІнші службовці\nБеруть участь у виконанні технологічних і транспорт-них операцій, своєю працею змінюють форми та розміри предмета праці, а сировину і основні матеріали перетворють на готову продукцію\tОбслуговують основне виробництво\n(виконують ремонтні роботи та технічне обслуговуван-ня машин і устаткування, здійснюють підгоготовку лісосік до експлуатації, утримують і ремонтують лісовозні дороги і інші роботи ((це працівники, що займають посади керівників підприємств та їхніх структурних підрозділів\n(директори, генеральні директори, головні лісничі, начальники, завідуючі, виконроби, майстри, головні спеціалісти, їх заступники)((( вважаються працівники, які займаються інженерно-технічними, економічними та іншими роботами (інженери, економісти, бухгалтери, нормуваль-ники, адміністра-тори, юристкон-сульти, соціологи, тощо).\tпрацівники,що здійснюють підготовку та оформлення документації, облік та контроль, господарське обслуговуван-ня тобто виконують суто технічну роботу (діловоди, обліковці, агенти, архіваріуси, секретарі-друкарки, стенографісти)\nВ залежності від сфери прикладання праці кадри галузей лісового комплексу поділяють на:\nпромислово-виробничий персонал\tнепромисловий персонал\nпрацівники, які працюють у промислових виробництвах (лісозаготівельному, деревообробному,меблевому, лісохімічному і інш.)\tпрацівники, які працюють у непромислових виробництвах (лісогосподарському, сільськогосподарському, на сплаві та перевалці деревини, в капітальному будівництві) та сфері облуговування (побутового, медичного, культурного та інш)\nЛісова охорона – здійснює охорону і захист лісу від самовільних рубок, пошкодження шкідниками та хворобами, а також організовує виконання лісогосподарських робіт на закріплених за ними ділянках лісового фонду.\nДо складу державної лісової охорони відносяться головні лісничі, начальник відділу лісового господарства лісники, майстри лісу, лісничі, помічники лісничих, інженери з охорони і захисту лісу, інженери мисливствознавці, лісники, лісопатологи та інші.\nКадри лісогосподарських підприємств поділяються на постійних і тимчасових працівників.\nДо постійних відносяться працівники, зараховані згідно трудового договору на постійну роботу. Крім постійних працівників, у діяльності підприємства можуть брати участь інші працездатні особи на підставі тимчасового трудового договору (контракту).\nДо тимчасових - прийняті на тимчасову роботу на строк до двох місяців , або на період тимчасової відсутності основного працівника.\nСезонні робітники залучаються до виконання сезонних робіт на строк до шести місяців.\nВажливою є кваліфікація персоналу за професіями, спеціальностями та кваліфікацією.\nПрофесійний склад персоналу підприємства залежить від специфіки діяльності, характеру продукції чи послуг,що надаються.\nПрофесія – це вид трудової діяльності в сфері виробництва чи обслуговування, який вимагає комплексу знань чи навичок (слюсар, токар, економіст, тощо).\nСпеціальність – це форма прояву професій, яка зумовлена суспільним поділом праці\n(слюсар-складальник, слюсар-ремонтник паливної апаратури, слюсар-наладник і т.ін.).\nКваліфікація – це рівень опанування спеціальністю. Рівень кваліфікації характеризується рівнем освіти, досвідом роботи на тій чи іншій посаді.\n15Собівартість продукції – це грошовий вираз витрат підприємства на виробництво і реалізацію продукції. В собівартість включається вартість сировини, матеріалів, палива, енергії та інших предметів праці, амортизаційні відрахування , заробітна плата і інші витрати. При цьому собівартість не тільки включає витрати підприємства на виробництво і реалізацію продукції, але і розкриває механізм повернення цих витрат.\nВитрати поділяються на прямі і непрямі, перемінні і умовно-перемінні, поточні і одноразові.\n1.Ступінь однорідних витрат.\n- одноелементні(прості) – сировина і матеріали, заробітна плата, відрахування на соціальне страхування і т.д., ці витрати складаються з одного економічного елемента;\n- комплексні – видатки різнорідні за своїм складом і охоплюють декілька елементів витрат, їх ще називають непрямими( видатки на утримання та експлуатацію устаткування , цехові видатки і т.д. загальновиробничі та адміністративні витрати, втрати від браку).\n-\tпрямі (безпосередньо пов’язані з виготовленням даного виду продукції і\n-\tнепрямі (пов’язані з виготовленням різних видів і не можуть прямо\n- непропорційні (умовно-постійні) , до яких відносяться витрати, абсолютна величина яких безпосередньо не залежить від зміни обсягу виробництва (допоміжні матеріали, видатки на обслуговування виробництва, паливо на опалення, електроенергія на освітлення, амортизація основних фондів, ЗП з нарахуваннями управлінського апарата й ін.)\nОсобливістю лісового господарства є те, що ліс, являючись джерелом деревини, одночасно є середовищем для побічних лісових користувань, а саме; випасання худоби, розміщення пасік, заготівлі сіна, деревних соків, заготівлі дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин і технічної сировини, лісової підстилки, виконує екологічні функції.\nЯк предмет праці ліс виступає у випадках заготівлі деревини і недеревних продуктів для потреб народного господарства, та коли являється об’єктом прикладання праці – на доглядових рубаннях, на лісокультурних роботах.\nПродуктом праці є вирощений, стиглий, відведений для головного рубання ліс.\nЯк знаряддя або засіб праці ліс виступає у випадках використання його для захисту водоймищ, доріг, сільськогосподарських угідь, полів, а також при створенні нових насаджень під пологом, прикриттям і при допомозі існуючих дерев, з їх насіння.\nДеревина – це ділові сортименти: пиловник, фанерний і тарний кряжі, баланси, рудниковий стояк, будівельний ліс та інші, а також технологічні та паливні дрова.\nРесурси місцевого значення – деревина від рубок з метою догляду за лісом, продукти хімічної переробки пнів, коріння та зеленої лапки – смола, скіпідар, деревне вугілля, каніфоль, хвойний екстракт, ефірне масло, хвойно-вітамінне борошно, тощо. Технологічна тріска з гілля і вершин служить сировиною для виробництва деревоволокнистих і деревостружкових плит.\nПобічні лісові користування – використання різних видів корисних продуктів лісу, за винятком деревини, - ягід, грибів, деревних плодів, гілок, лікарської і технічної сировини, квітів тощо.\nЗ деревини та другорядних лісових матеріалів в сучасних умовах шляхом промислової переробки можна виготовляти біля 20 тисяч виробів та продуктів, зокрема пиломатеріали, будівельні деталі, фанеру, шпон, меблі, целюлозу, папір, картон, пластмаси, спирт, дріжджі, шовк, шерсть і шкіру, деревно-стружкові і волокнисті плити та багато іншого.\nАналіз господарської діяльності як наука – система спеціальних знань,\nпов’язаних із дослідженням тенденцій господарського розвитку, науковим обґрунтуванням планів, управлінських рішень, контролем за виконанням, оцінкою досягнутих результатів, пошуком, вимірюванням та обґрунтуванням розмірів господарських резервів підвищення ефективності виробництва і розробленням заходів по їх використанню.\nОб’єктами економічного аналізу є економічні результати діяльності господарюючого суб’єкта, фінансовий стан, платоспроможність, ліквідність, фінансові результати, обсяг виробництва та продажу, собівартість, забезпеченість трудовими, матеріальними та фінансовими ресурсами, характер їх використання. Тобто, загальним об’єктом економічного аналізу є господарська діяльність підприємства.\nМета економічного аналізу – визначити стан фінансового здоров’я підприємства, виявити слабкі місця, потенційні джерела виникнення проблем при подальшій її роботі, а також виявити сильні сторони, на які підприємство може зробити ставку.\nНа підприємствах використовують різні методи аналізу фінансової звітності, які базуються на різноманітних абсолютних та відносних типових показниках, які дозволяють проводити не тільки аналіз балансових статей окремого підприємства, але й співставляти дані кількох підприємств галузі, або підприємства, що займається аналогічними видами діяльності. Такі співставлення проводяться не тільки за рік, але й за кілька років, які відображають досить довготривалий період діяльності підприємства. Це дає можливість визначити тенденції розвитку підприємства на перспективу, що має велике значення в практичній діяльності підприємств, так як вони здійснюють довгострокове і короткострокове прогнозування.\nМетод економічного аналізу господарської діяльності підприємства – комплексне вивчення, вимірювання і узагальнення впливу факторів на результати діяльності підприємства з метою знаходження шляхів підвищення ефективності.\nМетодика економічного аналізу господарської діяльності підприємства – сукупність аналітичних способів і правил дослідження економічних явищ і процесів господарської діяльності.\n18Порядок визначення заробітної плати при різних формах і системах:\n1.\tПряма погодинна. Заробітна плата при цій системі (Зп.пог.)\n2.\tПри погодинно-преміальній системі до тарифного заробітку робітника\nПряма погодинна. Заробітна плата при цій системі (Зп.пог.)\n-\tпряму заробітну плату;\n-\tпремії за виконання і перевиконання завдань при умові якісної роботи.\n-\tдоплати за класність, навчання учнів і т.д.\nЗаробітна плата - це винагорода, виражена як правило в грошовій формі, яку власник (роботодавець) виплачує робітнику за виконану ним роботу.\nЛісовий фонд – усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них і перебувають під охороною держави.\nЛіси України є національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні , інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.\nСклад лісового фонду:\nДо лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0.1 гектара.\nДо лісового фонду України не належать :\nзелені насадження в межах нанесених пунктів (парки, сади, сквери, бульвар тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів;\nокремі дерева у групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.\nЛісовий фонд – зайнята лісами територія, до якої належать також не вкриті лісами, але надані для потреб лісового господарства ділянки землі.\nЛіси України є національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігєнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні , інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.\nЛісова ділянка – ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до лісового Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.\nЛісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо).\nНевкриті лісовою рослинністю лісові ділянки - лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами.\nЗемельна лісова ділянка – земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, якам надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.\nСуть технічного нормування полягає у вивченні і аналізі існуючої організації праці, методів й засобів виконання роботи і на цій основі в розробці раціонального порядку і встановлення відповідних норм затрати праці.\nНорми служать основою для розробки планів по праці і заробітній платі, визначення чисельності і розміщення робітників по робочих місцях. Норми використовують також для оцінки результатів праці і служать основою організації оплати праці.\nОсновним завданням технічного нормування є завдяки встановленим нормам виявлення резервів для подальшого зростання продуктивності праці за рахунок покращення її організації.\nНормативна база підприємств складається із систем норм і нормативів, що регламентують різні сторони виробничого процесу.\nНорми – це максимально припустима величина абсолютної витрати сировини, матеріалів, палива, енергії. Витрат праці і т.д. для виготовлення одиниці продукції(чи виконання роботи) встановленої якості в умовах виробничого планового року.\nНормативи – це показники, що характеризують відносну величину (ступінь використання знарядь і предметів праці, їх витрати на одиницю площі, ваги, обсягу (наприклад коефіцієнт використання обсягу продукції з 1м3 виробничої площі).\nРозрізняють такі основні групи норм і нормативів:\n1.Нормування витрат праці: норми витрат праці.\n2.Нормування предметів праці: норми витрат сировини і матеріалів;- норми витрат паливно-енергетичних ресурсів.\n3.Нормування засобів праці: нормативи використання устаткування;нормативи освоєння виробничих потужностей.\nТехнічне нормування - полягає в процесі обґрунтування і введення у виробництво норм часу і норм виробітку.\nДля нормування витрат праці застосовують: нормативи часу, норми обслуговування, нормативи чисельності.\nНорматив часу – це розрахункова величина часу, необхідного на виконання окремих елементів роботи(операцій).Нормативи часу призначені для нормування ручних операцій і ручних елементів машинних і апаратурних операцій.\nВідповідно до структури робочого часу в лісовому господарстві розробляються нормативи основного (технологічного), допоміжного часу, часу на обслуговування(технічне і організаційне)робочого місця, часу на відпочинок і особисті потреби, підготовчо-заключного часу.\nНорма обслуговування – це регламентована кількість одиниць устаткування , установок, апаратів, площ ф т.д., що у плині робочої зміни чи місця повинні обслуговувати один робітник чи група робітників. Вони розробляються на основі даних фото хронометражу, фотографії робочого дня, аналізу фактичної розстановки працівників по робочих місцях.\nНорматив чисельності – це показник, що регламентує кількість працівників, необхідних для виконання одиниці об’єму роботи чи окремої функції.\nНормативи чисельності використовуються для визначення кількості працівників по обслуговуванню устаткування, робочих місць, виробничих площ і т.п. чи при визначенні витрат праці по профілях, групах робіт. Фахівцях, видах робіт, функціях у цілому по підприємству і по цехах, дільницях з урахуванням установленого обсягу робіт.\nНа основі спеціально розроблюваних нормативів розробляються норми часу і норми виробітку.\nНорми часу розробляються на операцію чи комплекс операцій при виробництві продукції, що підлягає кількісному контролю і обліку.\nНорми виробітку - це обсяг роботи (у штуках, метрах, тоннах і інш. Натуральних одиницях), який повинен бути виконаний за одиницю часу (годину, зміну, місяць). Між нормою часу і нормою виробітку існує обернена залежність:\nНч= Тзм/ Нв Нв= Тзм/ Нч\nДе, Нч – норма час, Нв – норма виробітку, Т зв - тривалість зміни в годинах, або інших часових вимірниках, в яких приймається норма часу.\nЦіна складається з складових, основними з них є собівартість і прибуток. Крім того, до складу ціни можуть входити: акцизний збір, податок на додану вартість, націнки постачальницько-збутових організацій, торгівельні надбавки або знижки.\nВиробничі ціни – це ціни, за якими реалізуються продукція і надаються послуги іншим підприємствам та організаціям.\nВиробнича програма (план виробництва продукції), тобто конкретна сукупність завдань щодо обсягу виробництва продукції визначеної номенклатури та асортименту, а також належної якості, за певний календарний період.\nДо складу виробничої програми включають розрахунки:\n1.\tОбсягів виробництва продукції, готових об’єктів і послуг та вартості ТП і валової продукції лісогосподарського виробництва.\n2.\tОбсягів виробництва продукції і послуг та вартості ТП і реалізованої продукції лісопромислового виробництва.\n3.\tПлан лісозаготівельних робіт по операціях в натуральних вимірниках.\n4.\tТехніко-економічних показників використання трелювальних тракторів, лісовозних автомобілів та іншого устаткування.\nДля складання виробничої програми використовуються :\n•\tвихідні дані про попит внаслідок вивчення ринку;\n•\tпортфель замовлень на продукцію та послуги інших споживачів, що\nвідображає його прямі господарські зв’язки;\n•\tдержавні контракти (замовлення).\nВ лісовій галузі об’єм виробництва продукції, закінчених об’єктів і послуг лісогосподарського виробництва в натуральному виразі планується на основі доведених до ДП Лісове господарство державних замовлень, укладених прямих договорів із споживачами продукції та постачальниками сировини з врахуванням попиту і пропозиції на ринку лісоматеріалів.\nПродуктивність праці характеризує ефективність використання трудових ресурсів, кваліфікацію кадрів, рівень організації виробництва та праці підприємств і визначається кількістю продукції, виробленої за одиницю робочого часу або затратами праці на одиницю виробленої продукції або виконаної роботи.\nОсновними показниками продуктивності праці на рівні підприємства являються показники виробітку і трудомісткості.\nФактори, які впливають на рівень продуктивності праці:\n1) структурні зрушення у виробництві (зміна обсягів випуску продукції, номенклатури та асортименту);\n2) технічний рівень виробництва: стан механізації і автоматизації виробничих процесів, технологія виготовлення продукції, стан використання виробничих фондів\n(машин, устаткування, сировини, основних матеріалів та інш.);\n3) стан управління, організація виробництва і праці: чисельність і ефективність роботи управлінського персоналу, організація обслуговування основного виробництва, скорочення прямих втрат робочого часу; підвищення кваліфікації працівників та інші фактори;\nШляхи підвищення продуктивності праці в галузях лісового комплексу:\n-\tудосконалення технологій, організації праці та виробництва:\n-\tзменшення прямих втрат робочого часу;\n-\tскорочення плинності і підвищення кваліфікації кадрів.\nОсновними методами спостережень за робочим часом для розробки норм являється: фотографія робочого дня, хронометраж та фотохронометраж.\nПри комбінованому методі спостереження поряд з фотографією робочого дня проводиться і хронометраж потрібного нам елементу оперативної роботи. Цей метод спостереження дістав назву фотохронометражу.\nОбробка матеріалів фотохронометражу здійснюється наступним чином:\nСпостережні листи всіх елементів витрат робочого часу за три дні спостережень обробляються як при фотографії робочого дня, а одержані тривалості замірів по прийому, що нас цікавлять, обробляються шляхом складання і обробки хронометражних рядів.\n30 При комбінованому методі спостереження поряд з фотографією робочого дня проводиться і хронометраж потрібного нам елементу оперативної роботи. Цей метод спостереження дістав назву фотохронометражу.\nЗ деревини та другорядних лісових матеріалів в сучасних умовах шляхом промислової переробки можна виготовляти біля 20 тисяч виробів та продуктів, зокрема пиломатеріали, будівельні деталі, фанеру, шпон, меблі, целюлозу, папір, картон, пластмаси, спирт, дріжжі, шовк, шерсть і шкіру, деревно-стружкові і волокнисті плити та багато іншого.\nЗ більшості деревини, яка щорічно заготовлюється в лісах України, переважна частина використовується на капітальне, промислове і житлово-комунальне будівництво, на виробництво тари і упаковки, на добування вугілля, виробництво меблів, шпал, фанери і сірників, на виробництво і ремонт сільськогосподарських машин і інших знарядь, на споживання населенням в якості палива та спорудження індивідуальних житлових будинків, дач та на інші цілі.\nТарифно-кваліфікаційні довідники у вигляді Єдиного тарифного\nкваліфікаційного довідника робіт і професій робітників (ЄТКД) – це збірник нормативних актів, що містіть кваліфікаційні характеристики робіт і професій, згруповані за виробництвом та видами робіт. Це система цензів, яким повинні відповідати робітники певної професії і кваліфікації.\nКваліфікаційні довідники посад керівників, спеціалістів і службовців є нормативними документами, в яких подаються загальногалузеві кваліфікаційні характеристики цих категорій працівників. У них зазначаються посадові обов’язки, вимоги до знань і стажу роботи за спеціальністю, рівня та профілю підготовки керівників, спеціалістів і службовців. Оплата праці керівників, спеціалістів і службовців конкретних суб”єктів господарювання здійснюється за встановленими державою посадовими окладами з урахуванням застосовуваної системи стимулювання високоефективної роботи чи за контрактом системою роздержавлених підприємств та інших підприємницько-комерційних структур.\nОсновою організації заробітної плати на підприємствах є тарифна система. Тарифна система представляє собою основу для диференціації ЗП відповідно по кваліфікації, умовах і шкідливості праці, а також в районному, міжгалузевому, галузевому, внутрішньозаводському розрізах.Тарифна система містіть такі елементи: тарифно-кваліфікаційні довідники; тарифну сітку;систему тарифних ставок. Тарифно-кваліфікаційні довідники у вигляді Єдиного тарифного кваліфіка-ційного довідника робіт і професій робітників (ЄТКД) – це збірник нормативних актів, що містіть кваліфікаційні характеристики робіт і професій, згруповані за виробництвом та видами робіт залежно від їх складності. ЄТКД використовують для визначення таких параметрів:кількості розрядів за кожною професією ( спеціальністю);складності робіт ( їх тарифної групи);кваліфікаційних розрядів працівників;забезпечення єдності в оплаті праці робітників з однаковою кваліфікацією;складання програм з підготовки і підвищення кваліфікації працівників. Тарифна сітка – це шкала тарифних коефіцієнтів за розрядами. В галузях лісового комплексу застосовують шести розрядну тарифну сітку. Тарифна ставка характеризує рівень тарифного заробітку за одиницю часу (годину, день, місяць). Розмір тарифної ставки першого розряду визначається на рівні встановленого державою мінімального розміру заробітної плати, нижче якого не може проводитись оплата за фактично виконану працівником норму праці. У мінімальну ЗП не включають доплати, надбавки та компенсаційні виплати. Тарифні ставки інших розрядів (Срі) визначаються множенням тарифної ставки першого розряду (Ср1) на тарифний коефіцієнт відповідного тарифного розряду (Кі)\nФотографія робочого дня – це метод спостереження і вимірювання всіх без винятку втрат робочого часу на протязі всього робочого дня з метою встановлення розмірів і причин витрат робочого часу, складання його нормального балансу, розрахунку норми виробітку. Спостереження проводиться на протязі не менше трьох днів з фіксуванням всі елементів роботи і перерв в тій послідовності, в який вони проходять. При цьому як правило оперативний час вказується загальний, і інші затрати - поелементно. Види фотографії: індивідуальна (спостереження ведеться за одним робітником на одному робочому місці),групова або бригадна (спостереження ведеться за бригадою або групою робітників, які виконують спільну роботу або комплекс взаємозв’язаних операцій), маршрутна\n(спостерігач рухається разом з об’єктом, за яким спостерігає або обходить ряд робочих місць по певному маршруту),само фотографія (спостереження ведеться самим робітником).\nМетод проведення фотографії робочого дня складається з трьох етапів: підготовку до спостереження, проведення спостереження і вимірювання затрат робочого часу і обробка матеріалів спостережень.\n1. Підготовка до спостережень :підготовка необхідних бланків, годинника або хронометра, ручки, або олівця, детальне ознайомлення з об’єктом спостереження (прізвище, професія, стаж роботи робітника, характеристика устаткування, технології і організації праці.\n2. Процес проведення спостереження: нормувальник записує в спостережний лист найменування елементів робочого часу, поточний час по годиннику початку або закінчення даних елементів. Момент закінчення одного прийому (елементу робочого часу) являється початком іншого. Для замірів поточного часу (початку (або закінчення) елементів робочого часу користуються звичайним годинником з секундною стрілкою.\n5.\tОбсягів виробництва продукції, готових об’єктів і послуг та вартості ТП і валової продукції лісогосподарського виробництва.\n6.\tОбсягів виробництва продукції і послуг та вартості ТП і реалізованої продукції лісопромислового виробництва.\n7.\tПлан лісозаготівельних робіт по операціях в натуральних вимірниках.\n8.\tТехніко-економічних показників використання трелювальних тракторів, лісовозних автомобілів та іншого устаткування.\nВсі організації і підприємства споживчої кооперації\nповинні проводити інвентаризацію усіх товарно-матеріальних\nцінностей, грошових коштів, розрахунків та інших статей балансу.\nІнвентаризації підлягають також цінності, які не належать\nпідприємству або організації, що рахуються в обліку (в орендному\nкористуванні, на відповідальному зберіганні, одержані для\nпереробки), не враховані з яких-небудь причин, тощо.\n2. Основним завданням інвентаризації, як заходу контролю за\nзбереженням колективної власності, є:\n2.1. Порівняння фактичної наявності товарно-матеріальних\nцінностей і грошових коштів з даними обліку.\n2.2. Перевірка відповідності цін.\n2.3. Виявлення товарів застарілих фасонів, моделей і товарів,\nщо частково втратили свою початкову якість, знятих з виробництва,\nякі не користуються попитом населення, а також невикористовуваних\nматеріалів та невстановленого обладнання.\n2.4. Перевірка додержання правил збереження цінностей.\n2.5. Приведення облікових даних у відповідність з фактичною\nнаявністю усіх видів цінностей.\n2.6. Перевірка достовірності стану розрахунків і всіх інших\n3. Інвентаризації товарно-матеріальних цінностей і грошових\nкоштів проводяться з додержанням раптовості і обов'язкові в таких\n3.1. Перед складанням річної бухгалтерської звітності, крім\nпроводилася не раніше 1 жовтня звітного року, а бібліотечних\nфондів в строки згідно з п. 4.2.\n3.1.1. При переоцінці товарно-матеріальних цінностей, якщо\nпереоцінці підлягають більше 50 % товарів (по сумі в грошовому\nвимірі), що знаходяться в підзвіті у даної матеріально\nвідповідальної особи. В буфетах і на виробництвах підприємств\nгромадського харчування на дату переоцінки проводиться повна\nінвентаризація всіх цінностей. У підприємствах і організаціях, які\nведуть кількісно-сумовий облік, інвентаризуються тільки цінності,\nякі підлягають переоцінці.\n3.2. При передачі цінностей однією матеріально відповідальною\nособою іншій або однією бригадою з колективною матеріальною\nвідповідальністю іншій, а саме:\n3.2.1. При прийманні на роботу і звільненні осіб з\nіндивідуальною матеріальною відповідальністю, наданні їм відпустки\nі поверненні з відпустки, у зв'язку з тривалою хворобою.\n3.2.2. При зміні бригадира (завідуючого підприємством),\nвиході його в чергову відпустку, вибутті з бригади більше 50 % її\nчленів, а також на вимогу одного чи кількох членів бригади.\n3.2.3. При поверненні бригадира (завідуючого підприємством) з\nчергової відпустки у разі, коли бригада складається з двох осіб.\n3.2.4. При наданні відпустки або звільненні всієї бригади.\n3.3. При реорганізації підприємства і зміні форм власності.\n3.4. При встановленні фактів розкрадання й інших зловживань,\nкрадіжок і пограбувань, а також при стихійних лихах (пожежах,\nзатопленнях і т. інше).\n3.5. При проведенні документальних ревізій, на вимогу\nправоохоронних органів, з вказівки правління кооперативної\nорганізації або керівника і головного бухгалтера\nНорми затрат праці – це встановлені заходи затрат праці на виготовлення одиниці продукції або виробітку продукції за одиницю часу, виконання даного об’єму робіт або обслуговування засобів виробництва в певних організаційно-технічних і природно-кліматичних умовах. Вони класифікуються: в залежності від прийнятої одиниці затрат праці на норми часу, виробітку, обслуговування, читсельності; за методами обґрунтування – на технічно-обґрунтовані і дослідно-статистичні; за ступенем диференціації або агрегування ( укрупнення), термінах дії та за іншими ознаками.\nНорми часу – це величина затрат робочого часу, яка встановлюється для виконання одиниці робіт одним або групою ( бригадою) робітників відповідної кваліфікації в певних організаційно-технічних і природно-кліматичних умовах. ЇЇ встановлюють в людино-хвилинах, годинах, днях.\nНорма виробітку - це встановлений обсяг робіт ( кількість одиниць продукції), яку один або група (бригада) робітників відповідної кваліфікації повинні виконати ( виготовити, перевезти і т.д.) ха одиницю часу в певних організаційно-технічних і природно-кліматичних умовах.\nНв=Т∙ Ч/ Нч\nде Т – період, на який встановлюється норма виробітку,Ч- кількість виконавців, які беруть участь в роботі.\nНорма часу (виробітку) може бути: операційною (диференційованою), яка вставнолюється на окрему операцію, наприклад тілька на валку лісу, трелювання ; комплексною – на одиницю кінцевого вимірника певного комплексу взаємопов’язаних , але різних за технологією і трудомісткістю робіт, наприклад норма на валці – трелюванні – обрубці – навантаженні.\nКомплексна норма часу Нчк розраховується сумуванням операційних норм часу\nКомплексна норма виробітку Нвк – кількість одиниць кінцевого вимірника\nробіт (продукції) на одного члена комплексної бригади – розраховується за формулою n\nНвк=Тзм : ∑Нч=Тзм : Нчк\nЗмінне завдання комплексній бригаді встановлюється по продуктивності ведучого механізму (трактора, агрегата, лінії і т.д.).\nНорма обслуговування – кількість виробничих об’єктів (одиниць устаткування, робочих місць і т.д.), які один або група людей (бригада) робітників відповідної кваліфікації повинні обслужити на протязі одиниці робочого часу в певних організаційно-технічних та природно-кліматичних умовах.\nВона призначена для нормування праці робітників. зайнятих обслуговування устаткування, виробничих площ, робочих місць і т.д. ЇЇ різновидом є норма часу обслуговування Нчо - час, який встановлюється на обслуговування одиниці устаткування, виробничих площ і інших об’єктів:\nде Нч – норма часу, А – кількість одиниць роботи при обслугованні виробничої одиниці; К – коефіцієнт, який враховує виконання робітником функцій, не врахованих нормою часу.\nТехнічне обґрунтування норми полягає у встановленні її методами технічного нормування у відповідності з параметрами устаткування, інструменту, оснащення, що використовується раціональними режимами роботи і способами її виконання; економічне – характеризується ефективністю норми, здатністю виконувати дану роботу з найменшими сумарними затрататами живої і уречевленої праці.\nДо технічних норм праці відносяться: єдині і типові норми; норми, які встановлюються на основі міжгалузевих і галузевих (відомчих) нормативів по праці; норми, встановлені по місцевих нормативах по праці, які є більш прогресивними, ніж міжгалузеві або відомчі нормативи; місцеві норми, встановлені аналітичним методом нормування з врахуванням технічних даних про продуктивність праці, результатів вивчення затрат робочого часу, вимог наукової організації праці.\nНормативи по праці – це регламентовані значення ( величини) затрат праці ( часуҐ) на виконання окремих елементів ( комплексів робіт), обслуговування одиниці устаткування, робочого місця, бригади, структурного підрозділу і т.д., а також чисельності робітників, необхідних для виконання виробничих, управлінських функцій або об’єму робіт, прийнятого за одиницю виміру, в залежності від конкретних організаційно-технічних умов і факторів виробництва.\nЄдині норми праці розробляються на роботи, які виконуються за однакоими технологіями в аналогічних умовах виробництва в одній чи кількох галузях народного господарства і є обов’язковими для застосування на всіх підприємствах при нормуванні праці робітників на відповідних видах робіт.\nТипові норми праці розробляються на роботи, які виконуються за типо-вою технологією з врахуванням раціональних (для даного виробництва) організаційно-технічних умов, вже існуючих на більшості або частині підприємств, де є такі види робіт. Такі норми рекомендуються як еталон для підприємств, де організаційно-технічні умови виробництва ще не досягли рівня, на який вони розраховані.\nОперативний облік застосовується для спостереження за окремими сторонами виробничої діяльності безпосередньо на місці і в момент їх повідомлення з метою одержання систематичної інформації про хід виконання планових завдань.\nНа основі даних оперативного обліку ведеться щоденний контроль за виконання плану виробництва, витратою сировини і матеріалів, виконанням норм виробітку, тривалістю роботи і простоїв роботи устаткування і т.д. Ці дані використовуються для оперативного керівництва виробництвом, служать основою для здійснення диспетчерської служби підприємства.\nСистематично станом на 1-ше число щомісяця в лісгоспах складається бухгалтерський баланс. Баланси, складені на початок і кінець звітного періоду (місяць, квартал, рік), використовуються для аналізу і оцінки фінансового стану підприємства, результатів господарської діяльності підприємства. Облік проводиться в лісгоспах бухгалтером , який виконує основну облікову роботу: оформляє первинні документи, веде журнали і книги обліку, складає звіти , проводить розрахунки на рахунках бухгалтерського обліку, склад яких визначається планом рахунків. Рахунок – це таблиця призначена для обліку руху матеріальних і грошових коштів підприємства, їх джерел і розрахункових взаємовідносин. На активних рахунках враховуються засоби, якими володіє підприємство , і їх рух. В таких рахунках збільшення рахунку прийнято відображати в дебеті, а зменшення – в кредиті. В пасивних рахунках, які враховують джерела утворення засобів і зміни в їх джерелах, навпаки , збільшення рахунку відображається в кредиті, а зменшення рахунку в дебеті. В активних рахунках дебет може бути рівний кредиту (рахунок закритий) або дебет може бути більше кредит (наявність засобів).В пасивних рахунках, навпаки , кредит може бути більше дебету.\nЗворотні співвідношення між дебетом і кредитом рахунків говорять про помилки в бухгалтерському обліку.\nПісля закінчення звітного періоду рахунки закриваються, тобто проводиться підсумок дебету і кредиту і виводиться залишок (він називається сальдо). В залежності від того, що стало більшою величиною (дебет чи кредит) сальдо може бути дебетовим або кредитовим. Сальдо рахунку виноситься в бухгалтерський баланс.\nСуть господарського розрахунку на державних підприємствах полягає в забезпеченні одержання максимального прибутку при мінімальних витратах на виробництво.\n-\tпринцип самостійності;\n-\tматеріальної зацікавленості;\n-\tпринцип матеріальної відповідальності;\n-\tрежим економії.\n37. Лісове господарство – галузь виробництва, призначена організовувати, впорядковувати і використовувати лісові ресурси, а також відтворювати, підвищувати продуктивність лісу та охороняти його від пошкоджень. Основним завданням галузі являється відтворення лісових ресурсів та сприяння максимальному використанню корисних властивостей лісів. Стратегічні цілі лісового господарства до 2015 року включають: 1,Розширене кількісне та якісне відтворення лісових ресурсів. 2,Збереження і відновлення біорізноманітних лісів, підтримка їх стабільності і життєздатності. 3,Раціональне, комплексне і постійне використання лісових ресурсів. 4,Забезпечення ефективного виконання лісовими екосистемами захисних і соціальних функцій. 5,Зростання економічної ефективності використання лісових ресурсів, досягнення рентабельності лісового господарства, забезпечення сприятливих умов для розвитку деревообробної промисловості. Особливістю лісового господарства є те, що ліс, являючись джерелом деревини, одночасно є середовищем для побічних лісових користувань, а саме; випасання худоби, розміщення пасік, заготівлі сіна, деревних соків, заготівлі дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин і технічної сировини, лісової підстилки, виконує екологічні функції.\nПриймаючи від робітників заготовлені протягом дня хлисти і ділову деревину, відповідальні за приймання особи повинні заміряти кожен хлист і сортимент, по відповідних таблицях визначати їх об’єм в щільних кубічних метрах, зробити маркування незмиваючою крейдою чи фарбою (на торці хлиста – діаметр; на верхньому зрізі сортименту – сорт , діаметр) і провести клеймування. При маркуванні слід керуватися чинним Держстандартом „Лісоматеріали круглі”. Приймання заготовлених дров і хворосту проводиться в складочних кубометрах. В щоденниках приймання виконаних робіт вказуються складочні кубометри, а в зведених документах і звітах вони переводяться в щільні кубометри згідно з відповідними коефіцієнтами. Відповідальна за приймання особа складає у двох примірних Щоденник приймання робіт на заготівлі (вивезенню) лісопродукції (форма ЛГ-4). При бригадному методі роботи записи в щоденнику ведуться на бригадира, а при індивідуальному – на кожного робітника. Перший примірник щоденника видається бригадиру (робітнику), а другий залишається в особи, яка прийняла лісопродукцію. Матеріально-відповідальна чи інша особа на підставі щоденників заповнює графу „Обсяг роботи виконано” в двох примірниках Наряд –акта на виконання робіт (форма ЛГ-1), який заповнюється після закінчення заготівлі лісопродукції на ділянці, або при настанні строку нарахування заробітної плати. Особа ,на яку складений щоденник (бригадир, робітник) повинна перевірити правильність записаного в наряд-акті об’єму робіт і підписати його. Після цього наряд-акт на виконання робіт разом з першим примірником щоденника здається в лісництво, цех чи інший підрозділ.\nБухгалтерський облік на підприємствах основний. Для бухгалтерського обліку обов’язковим являється підтвердження кожної операції відповідними документами, які оформляються в момент здійснення операцій (платіжні вимоги, накладні, прибуткові і видаткові касові ордери і інш.). Бухгалтерський облік на підприємстві охоплює процеси виробничої і господарської діяльності, пов’язані з рухом коштів. Цей вид обліку включає в себе одержання первинних облікових документів, опрацювання і їх перевірку, систематизацію, відображення операцій в облікових реєстрах (картках, книгах, журналах, складання зведених показників і оформлення їх у звітність підприємства. На основі балансу встановлюється наявність, забезпеченість і використання власних коштів підприємства, дотримання підприємством нормативної дисципліни. По даних бухгалтерського обліку перевіряється використання коштів по призначенню, стан платіжної дисципліни і платоспроможність підприємства.\nЗаробітна плата - це винагорода, виражена як правило в грошовій формі, яку власник (роботодавець) виплачує робітнику за виконану ним роботу. Заробітна плата стимулює розвиток суспільного виробництва, ріст продуктивності праці, скорочення витрат на виробництво, являється засобом перерозподілу кадрів по галузях народного господарства. Основними видами заробітної плати є номінальна, реальна заробітну плату. Номінальна заробітна плата – це сума грошових коштів, які одержує робітник на підприємстві за виконання об’єму робіт у відповідності з кількістю та якістю затраченої ним праці. Реальна заробітна плата являє собою сукупність матеріальних і культурних благ, а також послуг, які може придбати робітник на номінальну заробітну плату. Основою організації заробітної плати на підприємствах є тарифна система. Тарифна система представляє собою основу для диференціації ЗП відповідно по кваліфікації, умовах і шкідливості праці, а також в районному, міжгалузевому, галузевому, внутрішньозаводському розрізах. Тарифна система складається з двох частин: тарифної системи оплати праці працюючих; системи посадових окладів керівних, інженерно-технічних працівників та службовців. В тарифній системі відображені питання розподілу праці робочих за професіями, спеціальностями і кваліфікацією. Оплата праці складається з основної ЗП і додаткової оплати праці, які знаходяться приблизно у співвідношенні: 70% - основна ЗП,30% -додаткова. Основна заробітна плата працівника визначається тарифними ставками, посадовими окладами, відрядними розцінками, а також доплатами у розмірах, встановлених чинним законодавством. ЇЇ розмір залежить від результатів роботи самого працівника. Величина додаткової заробітної плати визначається кінцевими результатами діяльності підприємства і виступає у формі премій, винагород, заохочувальних виплат, а також доплат у розмірах, що перевищують встановлені чинним законодавством.\nЕкономічне завдання наукової організації праці (НОТ) - забезпечення безперервного зростання продуктивності праці і підвищення ефективності виробництва на основі оптимального використання його матеріальних і трудових ресурсів. В своїй практичній діяльності НОТ базується на вимогу закону економії часу. На основі вимог цього закону проектується раціональне розприділення і кооперація праці, розповсюджуються передові методи, технології, удосконалюється організація робочих місць і т.д. при організації професійної підготовки і перекваліфікації виробничих кадрів, а також при встановленні функцій конкретної праці на виробництві. До принципів НОТ відносяться: принцип економії руху при роботі (виключення неефективних рухів і пересувань); раціональної послідовності трудових прийомів і дій; відповідність типу робіт, які виконує робітник його кваліфікації (регламентує розставлення і використання робочої сили); рівної відповідності норм і нормативів (вимагає певних вимог до якості диференційованих норм, встановлених технічним нормування); мінімізації витрат часу на суміщення спеціальностей при кооперації праці (визначає напрямок в удосконаленні форм кооперації праці в бригадах) та інш.\nЗаробітна плата - це винагорода, виражена як правило в грошовій формі, яку власник (роботодавець) виплачує робітнику за виконану ним роботу. Заробітна плата стимулює розвиток суспільного виробництва, ріст продуктивності праці, скорочення витрат на виробництво, являється засобом перерозподілу кадрів по галузях народного господарства. Основними видами заробітної плати є номінальна, реальна заробітну плату. Номінальна заробітна плата – це сума грошових коштів, які одержує робітник на підприємстві за виконання об’єму робіт у відповідності з кількістю та якістю затраченої ним праці. Реальна заробітна плата являє собою сукупність матеріальних і культурних благ, а також послуг, які може придбати робітник на номінальну заробітну плату. Оплата праці керівників, спеціалістів і службовців конкретних суб”єктів господарювання здійснюється за встановленими державою посадовими окладами з урахуванням застосовуваної системи стимулювання високоефективної роботи чи за контрактом системою роздержавлених підприємств та інших підприємницько-комерційних структур.\nЗа еколого-економічними факторами територія України поділяється на 4 рівнинні лісогосподарські області : Полісся, Лісостеп, Степ, Гірський Крим та Українські Карпати. Показники лісового фонду : породний склад лісів, середній вік насаджень кожного окремого господарства. Породний склад лісів. Породний склад лісів значною мірою визначає використання деревини і помітно впливає на темпи розвитку деревообробних і деревопереробних виробництв. Ліси України сформовані понад 30 видами деревних порід, серед яких домінують сосна (Pinus silvestris), дуб (Quercus robur), бук (Fagus silvatika), ялина\n(Picea abits), береза (Betula pendula), вільха (Alnus glutinosa), ясен (Fraksinus excelsior), граб ( Carpinus betulus) ,ялиця ( Abies alba). Хвойні насадження займають 42 % загальної площі, зокрема сосна – 33 %. Твердолистяні насадження становлять 43%, зокрема дуб і бук – 32 %. Середній вік насаджень кожного окремого господарства, який має бути рівним або близьким до половини встановленого для них віку головних рубань. Такого стану можна досягти лише за умови відносно рівномірного розподілу вкритої лісом площі за групами віку. Середній вік лісів держлісфонду України становить 36 років, за групами порід : хвойних – 34, твердолистяних – 43, м’яколистяних – 24 роки. Найвищий середній вік мають ліси Карпат – хвойні насадження до 50 років, твердолистяні – 56 років), і Криму ( сосна кримська та червоно стовбурна - до 92 років. Підвищення продуктивності лісів – одне з головних завдань лісового господарства.\nВиробничий процес – це сукупність взаємопов’язаних дій людей, засобів праці та природи, потрібних для виготовлення продукції. Основні елементи виробничого процесу : процес праці, як свідома діяльність людини; предмети праці; засоби праці. Виробничий цикл – це інтервал від початку до закінчення процесу виготовлення продукції, тобто час, протягом якого запущені у виробництво предмети праці перетворюються на готову продукцію. Основні шляхи скорочення тривалості виробничого циклу: комплексна механізація і автоматизація виробничих процесів; впровадження прогресивних технологій; ліквідація нерегламентованих перерв та скорочення перерв організаційно-технічного характеру; централізоване забезпечення робочих місць матеріалами, інструментом і технологічним оснащенням; скорочення часу здійснення допоміжних операцій; раціональне використання внутрішньо змінних перерв для організації транспортування продукції, виконання контрольних операцій і суміщення їх з основними технологічними операціями; скорочення витрат робочого часу пов’язаного з доставкою робітників до місця роботи та інші.\nПланування – це свідома вольова діяльність для визначення цілей підприємства, ресурсів для досягнення цілей і передбачення результатів. Планування – це процес встановлення цілей підприємства і вибору найефективніших способів їх досягнення. Сутність планування складається в обґрунтуванні цілей і способів їх досягнення на основі виявлення комплексу завдань, робіт, а також визначення ефективних методів і способів використання ресурсів усіх видів, необхідних для виконання цих завдань. Методологія планування охоплює сукупність теоретичних висновків, загальних закономірностей, наукових принципів розробки планів, що відповідають сучасним вимогам ринку і перевірені передовою практикою. Методика планування характеризує склад застосовуваних на тому чи іншому підприємстві методів, способів і прийомів обґрунтування конкретних планових показників, а також зміст, форму, структуру і порядок розробки плану. Технологія планування – регламентація строків, необхідного змісту, вимог до послідовності процедур складання різних розділів плану, а також регулювання механізму взаємодії виробничих підрозділів, функціональних органів і планових служб при складанні плану.\nПЛАНИ\tСТРАТЕГІЧНІ\tМІСІЯ\tСТРАТЕГІЯ ЗРОСТАННЯ\nстрокові\tСтратегічні цілі\tстратегія стабілізації\nЦіна – це грошовий вираз вартості, кількості грошей, що сплачуються або одержуються за одиницю товару або послуги. Одночасно ціна відображає споживчі властивості (корисність) товару, купівельну спроможність грошової одиниці, ступінь рідкісного товару, силу конкуренції, державного контролю, економічну поведінку ринкових суб’єктів та інші суб’єктивні моменти. Ціна складається з складових, основними з них є собівартість і прибуток. Крім того, до складу ціни можуть входити: акцизний збір, податок на додану вартість, націнки постачальницько-збутових організацій, торгівельні надбавки або знижки. Функції ціни: Обліково-аналітична (забезпечує облік результатів господарювання та їх прогнозування). Стимулююча (сприяє раціональному використанню обмежених ресурсів, науково-технічному прогресу, оновленню сортименту). Розподільча (впливає на розподіл ресурсів, доходів та фінансів в суспільстві). Регулююча (здійснюється збалансування між окремими виробництвами, попитом і пропозицією). Усі ціни поділяються на дві великі групи : виробничі і споживчі. Виробничі ціни – це ціни, за якими реалізуються продукція і надаються послуги іншим підприємствам та організаціям. До них належать: 1.Гуртові ціни – це ціни за якими державні, колективні та приватні підприємства розраховуються між собою або з гуртовими посередниками за великі партії товарів. Гуртові ціни поділяються на гуртові ціни підприємства та гуртові ціни промисловості. 2.Закупівельні ціни, за якими сільськогосподарські виробники (кооперативні, колективні, державні, фермерські, особисті підсобні господарства) продають свою продукцію державним, кооперативним, переробним, торгівельним та іншим фірмам. Закупівельні ціни використовуються також при заготівлі продукції хутрового звірівництва, рибництва, втор сировини. 3.Кошторисні ціни 4.Тарифи Споживчі ціни – ціни на товари і послуги, що реалізуються населенню. До них належать: Роздрібні ціни – ціни, за якими населення купує товари у державній, колективній і приватній торгівлі. Різновидами роздрібних цін є ціни на продукцію закладів громадського харчування, тарифи на комунальні, побутові, транспортні, туристичні та інші послуги, ціни на житло.\nвиробництво і реалізацію продукції. В собівартість включається вартість сировини, матеріалів, палива, енергії та інших предметів праці, амортизаційні відрахування , заробітна плата і інші витрати. При цьому собівартість не тільки включає витрати підприємства на виробництво і реалізацію продукції, але і розкриває механізм повернення цих витрат. Витрати поділяються на прямі і непрямі, перемінні і умовно-перемінні, поточні і одноразові. Планова собівартість передбачається попереднім плануванням і розраховується на основі раніше досягнутого рівня витрат з урахуванням його передбачуваного зниження. Розрахунок планової собівартості використовується для визначення потреби підприємства в оборотних коштах, планування прибутку, визначення економічної ефективності виробництва, а також для формування ціни на продукцію. Фактична собівартість - характеризує фактичний рівень затрат за минулий період (день, місяць, квартал, рік). Вона розраховується по звітних даний за відповідний період і використовується для визначення результатів виробничої діяльності і виявлення резервів для зниження затрат. Товарна продукція – вироблена підприємством готова продукція і закінчені роботи виробничого характеру на сторону (в оптових цінах). Валова продукція – показник, який характеризує в грошовому виразі загальний об’єм виробництва підприємства (вартість готових виробів, вартість напівфабрикатів, незавершене виробництво). Реалізована продукція – продана підприємством і оплачена покупцем.\nХронометраж - це вивчення операції шляхом спостережень і замірів затрат робочого часу на виконання окремих її елементів, які повторюються при виконання робіт або виготовленні кожної одиниці продукції. На основі даних спостережень робиться аналіз тривалості окремих елементів операції і встановлюються поелементні норми часу. Хронометраж проводиться з метою визначення фактичної тривалості окремих елементів оперативної роботи, що цікавлять нормувальника і розробка на їх основі нормативів часу оперативної роботи на одиницю роботи або продукції. Хронометраж здійснюється в три етапи:\n- підготовка до хронометражних спостережень;\n- безпосередній хронометраж;\n- обробка і аналіз даних спостережень.\nПідготовка до спостереження передбачає : ознайомлення з устаткуванням, робітником і умовами роботи на даній операції, підготовку спостережних бланків, секундоміра або хронометра, олівця або ручки. операцію необхідно розділити на складові елементи, визначивши фіксовані точки, що характеризують початок та кінець того або іншого прийому операції. пояснити робітнику мету і завдання хронометражу. Хронометраж – це спостереження і заміри тривалості виконання окремих елементів часу. В залежності від мети хронометраж може здійснюватись методом окремих замірів або по поточному часу. Результати спостережень заносяться на спеціальний бланк (хронокарту). При хронометражі методом окремих замірів і в процесі спостереження одержується ряд тривалості виконання даного елементу операції, тобто хроноряд. При цьому важливо намітити число замірів тривалості елементів операції, яке повинно бути достатнім для побудов хронометражного ряду і визначення нормативу часу. Тривалість замірів в процесі проведення хронометражного спостереження вимірюється наступним чином: при вибірковому хронометражі встановлюється по секундоміру, при суцільному – двояко: або по секундоміру, або по поточному часу годинника з розрахунком тривалості елементів в загальному порядку. Результати вимірювання заносяться в спостережний лист хронометражу.\nОсобливістю лісового господарства є те, що ліс, являючись джерелом деревини, одночасно є середовищем для побічних лісових користувань, а саме; випасання худоби, розміщення пасік, заготівлі сіна, деревних соків, заготівлі дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин і технічної сировини, лісової підстилки, виконує екологічні функції. Як предмет праці ліс виступає у випадках заготівлі деревини і недеревних продуктів для потреб народного господарства, та коли являється об’єктом прикладання праці – на доглядових рубаннях, на лісокультурних роботах. Продуктом праці є вирощений, стиглий, відведений для головного рубання ліс. Як знаряддя або засіб праці ліс виступає у випадках використання його для захисту водоймищ, доріг, сільськогосподарських угідь, полів, а також при створенні нових насаджень під пологом, прикриттям і при допомозі існуючих дерев, з їх насіння. Деревина – це ділові сортименти: пиловник, фанерний і тарний кряжі, баланси, рудниковий стояк, будівельний ліс та інші, а також технологічні та паливні дрова. Ресурси місцевого значення – деревина від рубок з метою догляду за лісом, продукти хімічної переробки пнів, коріння та зеленої лапки – смола, скіпідар, деревне вугілля, каніфоль, хвойний екстракт, ефірне масло, хвойно-вітамінне борошно, тощо. Технологічна тріска з гілля і вершин служить сировиною для виробництва деревоволокнистих і деревостружкових плит.\nВиробничий процес – це сукупність взаємопов’язаних дій людей, засобів праці та природи, потрібних для виготовлення продукції. Основні елементи виробничого процесу : процес праці, як свідома діяльність людини; предмети праці; засоби праці.\nГоловна складова виробничого процесу : Технологічний процес - сукупність дій зі зміни та визначення стану предмета праці. Виробничі процеси поділяються за ознаками: 1. призначення (поділяються на : основні, допоміжні, обслуговуючі); 2. перебіг в часі (поділяються на: дискретні (перервні) та безперервні; 3. ступінь автоматизації (поділяються на ручні, механізовані,автоматизовані\nБухгалтерський звіт господарської діяльності лісництва складається щомісячно і подається в ДП Лісове господарство. Звіт лісництва складається в двох екземплярах, один з яких здається в ДП л/г, другий зберігається в лісгоспі. Звіти лісництва служать основою бухгалтерської і статистичної звітності. 1,Авансовий звіт. 2,Звіт про дрібний відпуск лісу на пні, платному, побічному використанні і\nзборі лісного доходу (складається на основі ордерів). 3,Матеріальний звіт про рух цінностей (основа - записи інвентаризаційних і матеріальних книг, а також прибуткові і видаткові документи). 4,Звіти про рух деревини і готової продукції (Рух лісопродукції повинен бути пов’язаний з журналами реалізації і журналами виконаних робіт). 5,Звіт про виконання виробничо-фінансового плану по лісовому\nгосподарству.(ЗП і журнали виконаних робіт). 6,Звіт про роботу транспорту, устаткування і інших допоміжних виробництв. Крім вказаних звітів в місячну звітність лісництва входять: звіт про виконання наряд-замовлення по лісоексплуатації, звіт про виконання плану по праці і розподілу фонду ЗП по лісоексплуатації, довідка про використання лісосічного фонду, звіт про рух бланків суворої звітності і табель роботи гужового транспорту. Місячний звіт лісництва спочатку перевіряється спеціалістами і головним лісничим лісгоспу, які встановлюють які роботи виконання і в якому об’ємі, чи правильно вони відображені в документах. Вони перевіряють також правильність застосування норм виробітку і відрядних розцінок при оплаті праці. Бухгалтерія лісгоспу перевіряє правильність арифметичних розрахунків в звіті, оформлення документів і відповідність видатків затвердженим планам і нормам. Після цього звіт стверджує директор лісгоспу.\nДокумент - основа бухгалтерського обліку. Він служить засобом контролю і юридично підтверджує факт здійснення господарської операції. По своєму призначенню документи поділяються на розпорядчі, виконавчі і документи облікового оформлення. Документооборотом називається рух документів з моменту їх складання або одержання зі сторони до моменту здачі до архіву на збереження (номенклатура справ). Завершені справи бухгалтерських документів і книги обліку зберігаються в лісництві на протязі року, після чого здаються в архів держлісгоспу. Поточні бухгалтерські документи зберігаються в підшитих папках (справи) в шафах. В лісництвах проводяться наступні грошові операції: одержання грошових коштів від лісгоспу на виплату заробітної плати, на канцелярські, поштові, господарські та інші потреби і витрачення цих коштів по призначенню; одержання грошових коштів від реалізації продукції і переведення їх на поточні або розрахунковий рахунок лісгоспу або здача в касу лісгоспу; одержання лісового доходу від дрібного відпуску лісу на пні і платного\nпобічного користування, внесення його в банк для зарахування в прибуток бюджету; одержання інших грошових коштів, переведення їх на рахунок лісгоспі, або здача в касу.\nОсновними документами, що регулюють діяльність лісогосподарських підприємств є: Лісовий кодекс України; Лісове господарство – галузь виробництва, призначена організовувати, впорядковувати і використовувати лісові ресурси, а також відтворювати, підвищувати продуктивність лісу та охороняти його від пошкоджень. Особливістю лісового господарства є те, що ліс, являючись джерелом деревини, одночасно є середовищем для побічних лісових користувань, а саме; випасання худоби, розміщення пасік, заготівлі сіна, деревних соків, заготівлі дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин і технічної сировини, лісової підстилки, виконує екологічні функції. Процес відтворення лісових ресурсів – це постійне і безперервне відновлення результату лісогосподарського виробництва – лісових ресурсів, а також робочої сили, засобів виробництва, природних ресурсів, інформації, форм та методів організації праці.\nПрибуток – сума, на яку доходи перевищують пов’язані з ними витрати. 1. Валовий прибуток – розраховується як різниця між чистим доходом від реалізації продукції і собівартості реалізованої продукції. 2. Операційний прибуток – це валовий прибуток, скоригований на різницю інших операційних доходів та операційних витрат. 3. Прибуток від звичайної діяльності – це операційний прибуток, скоригований на величину фінансових та інших доходів і фінансових та інших витрат. 4. Чистий прибуток – це прибуток, що надходить у розпорядження підприємства після сплати податку на прибуток.(П(С)БО 3,ф.”2 Звіт про фінансові результати”) Основними факторами, що забезпечують ріст прибутку виробництва являється:\n1.\tРіст продуктивності праці внаслідок впровадження у виробництво нової\nтехніки, прогресивних технологій автоматизованих систем управління та роботів;\n2.\tПоліпшення якості продукції, та конкурентоспроможності, поліпшення\n3.\tЗбільшення випуску продукції;\n4.\tПродаж лишнього устаткування або іншого майна або здача його в оренду;\n5.\tЗниження собівартості продукції за рахунок більш раціонального використання\nматеріальних ресурсів, виробничих потужностей, робочої сили і робочого часу;\n6.\tДиверсифікація виробництва;\n7.\tРозширення ринку продаж;\n8.\tПрискорення оборотності оборотних коштів і інш.\nФорми організації виробництва тісно пов’язані з його специфікою і прийнятою технологією.\nпоопераційна\tпередбачає виконання кожної операції на окремому робочому місці, при одночасному і паралельному виконанні всіх операцій. Недоліки цієї операції полягають в тому, що для кожна операція потребує окремого обліку, операції розрізнені, робітники не зацікавлені в результатах роботи інших в тому числі і суміжних операцій. Врезультаті, наприклад, обрубники сучків, працюючи за цією формою відставали від вальщиків лісу, навантаження деревини на лісовозний транспорт стримується недостатніми обсягами стрельованої де-ревини\nкомплексна\tСуть її полягає в групуванні виробничих операцій у вигляді комплексів, наприклад операцій валка, обрубування сучків і трелювання хлистів в один комплекс, який виконує бригада робітників. Переваги цієї форми організації виробництва полягають у слідую чому: операції в межах комплексу виконуються послідовно, не виникає поопераційного завищення об’ємів робіт, всі робітники бригади заціплені в кінцевому результаті по останній операції, поскільки саме по ній проводиться оплата праці.\nнаскрізна\tпередбачає послідовне виконання всіх виробничих операцій. Наприклад, на рубці догляду (проріджені або прохідній) бригада виконує всі роботи, починаючи з валки дерев і закінчуючи сортуванням і штабелюванням ділових сортиментів і укладанням метрових дров у полінниці.\n•\tнеусувне (яке призводить до повного руйнування основних фондів та їх ліквідації).\nКф =------------- або К=------\nВп В п\nде Вк- вартість чергового капітального ремонту;Вп- початкова вартість основних фондів;\nАсум- сума амортизаційних відрахувань від початку служби (сума зношування), грн.\nМоральне зношування 1 роду викликане підвищенням продуктивності праці у тих галузях, які виготовляють засоби праці; виробництво у них відбувається з меншими затратами і вони дешевшають.\nМоральне зношування 11 роду – це часткова втрата основними фондами своєї вартості в результаті появи нових, більш досконалих і продуктивних засобів праці. В такому випадку старі основні фонди перестають задовольняти потреби споживачів, їх використання стає економічно невигідним. Величина цього зношування буде різною у різних споживачів даного виду основних фондів і тому немає можливості враховувати величину морального зношування 11 роду. Цей вид зношування можна частково усунути шляхом модернізації основних фондів.\nФінансування - це безповоротне виділення іншими підприємствами чи організаціями, а також державою коштів, які стають власністю підприємства і використовуються ним або на цілі, обумовлені при передачі, або на свій розсуд, якщо ніяких умов поставлено не було.\n-\tобчислення необхідного обсягу виробничих інвестицій на розрахунковий період;\n-\tвизначення джерел фінансового капіталу.\nОсновні розділи типового проекту:\n-\tзведені техніко-економічні показники;\n-\tзаходи по окремих напрямах технічного, технологічного та організаційного розвитку;\n-\tпотреба в устаткуванні.\nДжерелами фінансування перелічених вище заходів, тобто відшкодування капітальних затрат , можуть бути:\n-\tвласні фінансові кошти (прибуток, амортизаційні відрахування, грошові засоби громадян і юридичних осіб);\n-\tзалучені фінансові засоби (пайові внески громадян і юридичних осіб, кошти отримані, від продажу акцій, залучення закордонних інвестицій та створення власних п-в);\n-\tбюджетні інвеcтиційні асигнування(централізовані капітальні вкладення);\n-\tбезкоштовні благодійні внески, пожертви організацій, підприємств і громадян;\n-\tпозикові фінансові засоби (облігації, банківські і бюджетні кредити).\nПредмет “Економіка, організація та планування лісового господарства” спрямований на формування у студентів нового економічного мислення, підприємницький і комерційний підхід до розв’язання виробничих завдань, готує їх до роботи в умовах функціонування ринкових відносин. Програма предмета “Економіка, організація та планування лісового господарства” передбачає вивчення основних закономірностей розвитку лісового господарства, суть основних економічних понять, організацію виробничо-господарської діяльності, основи планування діяльності підприємства та його підрозділів, обліку, аналізу, факторів підвищення економічної ефективності, поліпшення методів господарювання.Вивчення предмета базується на знаннях студентів, отриманих при вивченні соціально-економічних, загальноосвітніх, загально технічних та спеціальних предметів.\nАбсолютна ефективність капітальних вкладень показує загальну величину їх віддачі та обчислюється співставленням величин економічного ефекту з величиною самих затрат.\n1.\tКоефіцієнт економічної ефективності капітальних затрат (Ер):\nЕр=--------- Ер=-----, 1/р\nК , або К\nде П – приріст прибутку підприємства у випадку, вкладення капіталу у реконструкцію, модернізацію, технічне переоснащення, гр.;П –загальна сума прибутку для новостворюваних об’єктів, грн; К – загальна сума капіталовкладень (кошторисна вартість проекту), грн.\nАбсолютна ефективність капітальних затрат обчислюється:\nSсер + Sноз\nСтрок окупності капіталовкладень, обернений показник до Ер\nРозрахунковий коефіцієнт економічної ефективності капіталовкладень Ер повинен порівнюватись з нормативним коефіцієнтом Ен, який встановлюється Міністерством економіки України на певний період. Ен=0.15. якщо Е>Ен, то вкладення капіталу вважаються доцільними.\nРозрахунки порівняльної ефективності капітальних вкладень здійснюються тоді, коли треба вибрати кращий із можливих проектів інвестування виробництва. Показником порівняльної ефективності капітальних вкладень є мінімум приведених витрат (Зпрви):\nЗ прив= Сі +Ен хКі - min, грн.,\nДе Сі- собівартість річного випуску продукції по і-му варіанту капітальних вкладень, грн.; Кі – капіталовкладення по і-му варіанту, грн.;З прив- можуть визначатись і в розрахунку на одиницю продукції.\nРозрахунковий строк окупності додаткових капітальних затрат по певному варіанту обчислюється:\nС1 – С2, років\nК1,К2 - сума капіталовкладень по першому і другому варіантах, грн;\nС1,С2 – собівартість річного випуску продукції по першому і другому варіанту, грн.\nЯкщо варіантів більше двох, то кращий з них вибирають шляхом попарного співвставлення зазначених величин.\nЕр, відповідно обчислюється:\nК2 -К1, 1/рік\nПри Т от р < Ток н Ер > Ен кращим вважається більш капіталомісткий варіант; якщо Токр >Ток або Ер\nЯкщо перед підприємством стоїть проблема вибору між будівництвом нового об’єкту і реконструкцією діючого п-ва ,то розраховують коефіцієнт економічної ефективності капіталовкладень\nКн – Кр\nДг Сд,Ср,Сн – відповідно собівартість річного обсягу продукції до реконcтрукції, після реконструкції діючого підприємства і на новому п-ві, грн;\nЯкщо ЕрЕн то ефективним є нове будівництво.\nЕприск = Ен Кф (Тнорм – Тфакт), грн.,\nДе Кф – вартість основних фондів, достроково введених в дію, грн.;\nТнорм – нормативний (або планований) строк будівництва, років; Тфакт – фактичний строк будівництва, років.\nПорівнювані варіанти виробничих інвестицій часто відрізняються один від одного розподілом загальної суми капіталовкладень по роках інвестування. Тому оцінку ефективності капіталовкладень здійснюють з врахуванням фактору часу.\nПовні витрати на будівництво складаються із абсолютної суми капіталовкладень і втрат від їх “ заморожування”.\nКапітальні витрати, які визначені з врахуванням строку їх “ заморожування” і недоотриманою у зв’язку із цим віддачею, називають приведеними капітальними витратами (Кприв). Приведення капітальних вкладень до певного року здійснюють за допомогою коефіцієнта приведення капітальних вкладень (а):\nА = (1+Епр)t`,\nДе Епр – норматив приведення різночасових витрат, що дорівнює 0.1(ставка дисконту); T`- кількість років, що виділяють затрати і результати даного року від початку розрахункового.\nКприв = ∑Кt х а, грн.,\nде Кt – капітальні витрати у t – ому році їх освоєння, грн.;Т – загальний термін освоєння капіталовкладень, років.\nЯкщо капіталовкладення здійснюють після розрахункового року, то вони приводяться до нього шляхом ділення на а:\nКприв =∑ --- , грн.,\nКприв визначають по кожному із можливих варіантів розподілу капіталовкладень по роках і найкращим вважається той варіант, в якому Кприв є мінімальним.\n•\tпланування зниження собівартості товарної продукції;\n•\tскладання кошторису витрат на виробництво;\n•\tскладання планових калькуляцій окремих видів продукції.\nПланування зниження собівартості товарної продукції здійснюють шляхом планування зниження затрат на 1 грн. товарної продукції.\nКалькуляційна собівартість продукції – це процес обмеження собівартості одиниці продукції.\nВ структурі собівартості лісогосподарських робіт і лісопродукції переважаючими є матеріальні витрати на утримання і експлуатацію обладнання. Діючою інструкцією по калькулюванню собівартості продукції на підприємствах лісового господарства передбачена слідуюча номенклатура статей витрат, їх зміст та характеристика по утриманню та експлуатації устаткування:\n1.\tВитрати на повне відновлення основних виробничих фондів та капітальний\nремонт у вигляді амортизаційних відрахувань від вартості виробничого та підйомно-транспортного устаткування, трелювання тракторів, лебідок, агрегатних лісозаготівельних машин, навантажувально-розвантажувальних механізмів, механізованих ліній на нижніх складах, сучкорізних і інших установок лісопильного, деревообробного і інших виробництв, цехового транспорту та інструментів із складу основних виробничих фондів на реконструкцію, модернізацію та капітальний ремонт фондів, що належать підприємству, а також тих, що перебувають у користуванні підприємства за умовами оренди (лізингу), обчислені за їх балансовою вартістю відповідно до встановлених норм, включаючи прискорену амортизацію активної їх частини.\n2.\tВитрати на проведення поточного ремонту, технічний огляд і технічне\nобслуговування устаткування, в тому числі взятого у тимчасове користування за угоди оперативної оренди (лізингу) за винятком його реконструкції і модернізації(вартість запчастин для ремонту, витрати на оплату праці робітників , та відрахування на соціальне страхування і обов’язкові страхову внески до Пенсійного фонду, зайнятих на ремонтних роботах, вартість послуг ремонтних цехів та інших допоміжних виробництв).\n3.\tВитрати на внутрішньогосподарське переміщення вантажів (витрати на\nоплату праці з відрахуваннями робітників, зайнятих на перевезенні пального, запчастин, вартість транспортних послуг, наданих сторонніми організаціями. Крім того витрати на перевезення сировини і основних матеріалів : добрив. Гербіцидів, будматеріалів, шишок, лісового насіння, садівничого матеріалу, інших матеріалів, що використовуються у лісогосподарському, промисловому і переробному виробництвах).\n4.\tЗнос малоцінних і швидкозношувальних інструментів та пристроїв\n5.\tВитрати на будівництво лісовозних доріг(відносяться на собівартість\n6.\tІнші витрати, пов’язані з утриманням та експлуатацією устаткування.\nПри комбінованому методі спостереження поряд з фотографією робочого дня проводиться і хронометраж потрібного нам елементу оперативної роботи. Цей метод спостереження дістав назву фотохронометражу. Обробка матеріалів фотохронометражу здійснюється наступним чином: Спостережні листи всіх елементів витрат робочого часу за три дні спостережень обробляються як при фотографії робочого дня, а одержані тривалості замірів по прийому, що нас цікавлять, обробляються шляхом складання і обробки хронометражних рядів.


Дочекалися: Росія пообіцяла свою підтримку терористам | Новини та аналітика : Україна та світ : EtCetera\nРосія пообіцяла підтримку терористам Афганістану\nМосква готова сприяти зняттю санкцій Ради Безпеки ООН з бойовиків угруповування «Талібан». Про це заявив спецпредставник президента РФ по Афганістану Замір Кабулов.\nКабулов відзначив, що обмеження дипломатичного маневру представникам руху талібів не сприяє просуванню національного примирення в Афганістані.\nНагадаємо, що внаслідок нападу терористів «Талібану» на базу британської компанії G4S загинули 5 людей, ще 32 постраждали. Ще раніше внаслідок зіткнення з бойовиками угруповання «Талібан» у афганській провінції Фарах загинули 22 поліцейських.\nафганістан, бойовики, ООН, Росія, санкції, талібан, терористи