Sayenko Kharenko - юридичний радник у зв'язку з наданням фінансування для будівництва другої черги вітроелектростанції найбільшою українською енергетичною компанією - Sayenko Kharenko\nSayenko Kharenko – юридичний радник у зв’язку з наданням фінансування для будівництва другої черги вітроелектростанції найбільшою українською енергетичною компанією\nSayenko Kharenko виступила юридичним радником Landesbank Berlin AG (далі – Landesbank Berlin) у зв’язку з наданням фінансування на суму 138 мільйонів євро, яке буде направлене на будівництво другої черги Ботієвської ВЕС дочірньою компанією ДТЕК – ТОВ «Вінд Пауер» (далі – Вінд Пауер), що працює в сегменті «зеленої» енергетики.\nКредит терміном на 10 років буде використаний для придбання та введення в дію 35 вітроустановок електростанції, будівництво якої планується завершити в 2014 році.\nУ 2012 році Sayenko Kharenko супроводжувала залучення фінансування на суму 107 мільйонів євро для будівництва першої черги Ботієвської ВЕС. Угода була визнана однією з найбільших в енергетичному секторі України і була названа «Угода року – 2012» за версією видань Trade Finance Magazine і Global Trade Review Magazine.\nLandesbank Berlin – один з найбільших комерційних банків Німеччини, а також материнська компанія банків Berliner Sparkasse і Landesbank Berlin.\nВінд Пауер – дочірня компанія ДТЕК, найбільшої приватної вертикально-інтегрованої енергетичної компанії України. Портфель проектів ДТЕК у галузі вітроенергетики становить близько 1200 МВт, що є безпрецедентним не тільки для ДТЕК, а й для енергетики України в цілому.\nКоманда Sayenko Kharenko працювала над даним проектом у складі старшого юриста Ігоря Лозенка та юристів Марти Гонтарук і Тараса Шиба під керівництвом партнера Назара Чернявського.


Севлюш.ІНФО — Керівники району провели робочу нараду із головним лікарем Виноградівської райлікарні\nКерівники району провели робочу нараду із головним лікарем Виноградівської райлікарні\nП’ятого листопада голова райдержадміністрації Ігор Вантюх та голова районної ради Віталій Любка провели робочу нараду із головним лікарем КНП «Виноградівська районна лікарня» Олександром Милюковим.\nВ ході зустрічі головний лікар інформував, що у Виноградівський районній лікарні створені та функціонують чотири мобільні бригади, які виїжджають до пацієнтів з підозрою на коронавірусну інфекцію і здійснюють забір матеріалу для тестування методом ПЛР. За останню добу здійснено 61 виїзд для забору біологічного матеріалу.\nУ Виноградівськиї РЛ для лікування хворих з підтвердженим діагноз COVID-19 перепрофільовано 126 ліжкомісць, за потреби кількість яких буде розширено. У лікарні наявні 11 апаратів штучної вентиляції легенів, 21 оксигенатор, запаси кисню в балонах, а також вирішується питання встановлення кисневої станції, яка забезпечить безперебійну подачу кисню на апарати штучного дихання на 60 ліжкомісць. Окрім того, Олександр Милюков зазначив, що медичні працівники забезпечені необхідними засобами індивідуального захисту.\nУ зв’язку з суттєвим ростом захворюваності останнім часом, Виноградівщина може потрапити у червону зону із суворим карантином. Тож медики закликають бути свідомими, дисциплінованими та дотримуватися правил безпеки із запобігання коронавірусної інфекції, які можуть врятувати здоров'я та життя.\nАдже, яких би заходів не вживали органи влади, вони не матимуть результатів, якщо громадяни ігноруватимуть рекомендації Міністерства охорони здоров’я: масковий режим у громадських місцях, дотримання соціальної дистанції та використання антисептиків.


Найнезвичайніші функції душових кабін\nВи вважали складним і хитрим обладнанням якісь сучасні опалювальні котли, мовляв, їх безліч моделей, одна іншої хитріша, і навряд чи щось з області сантехніки - опалення - вентиляції може їх перевершити за багатофункціональністю?\nНу так от, ви були не зовсім праві. Почитайте про функції та фішки, які можуть бути у сучасних душових кабін, і ви побачите: ось яка техніка для ванної по-справжньому складна!\nНудно приймати душ в тиші? Розважте себе вбудованим радіо! А якщо репертуар сучасного радіо вам не до смаку, підключіть до кабіни музичний центр і насолоджуйтеся улюбленою музикою через відмінні вбудовані колонки. Ще одна непогана ідея - побалакати з ким-небудь по телефону, яким оснащена душова кабіна.\nСучасні моделі верхнього цінового діапазону добре продумані, так що шум води не завадить вам ні слухати музику, ні чути співрозмовника, ні бути почутим ним.\nКабіна слухається вас з одного слова!\nТак-так, він можливий не тільки у ванній-джакузі. У дорогих вертикальних кабінках з численними форсунками теж можна як слід розслабитися під ніжними дотиками потужних струменів води.\nПросунута душова кабіна здатна захистити від варикозу. Для цього необхідно, щоб вона була оснащена функцією лімфодренажного масажу.\nРізноманітні режими підсвічування\n«Візуали» оцінять можливість насолоджуватися не лише теплом води, хитрим режимом душа і гідромасажем, але і красою 18 різних режимів підсвічування! Знову ж, можлива хромотерапия.\nЩе один подарунок для «візуалів». Втім, можливістю без перешкод поголитися в душі можуть скористатися і «аудіали», і «кіноестети».\nРегулювати температуру і натиск води з мікроскопічною точністю, натискаючи на кнопки? Легко! Це вже точно зручніше, ніж крутити вентилі.\nЗапах в душовій кабіні буде, як після грози! І все, що для цього потрібно - вибрати модель з функцією озонування.\nДо речі, озон ще й має дезинфікуючу дію, а також позбавляє від неприємних запахів у ванній.\nНапевно, немає необхідності уточнювати, що перерахованими функціями володіють найбільш досконалі душові кабіни, що належать до верхньої цінової категорії. Втім, і багато бюджетних варіантів здатні здивувати вражаючими технічними рішеннями!


Новини Одеса: з'явилося відео як мати в Одесі змушує сина пити алкоголь — Укрaїнa — tsn.ua\nПоїла дитину соком із горілкою і знімала на камеру: з'явилося відео, як мати в Одесі змушує сина пити алкоголь\nЖінку ситуація дуже веселила і вона знімала все на відео.\nУ Одесі молода мама змушувала свого маленького сина споживати алкоголь. Вона підмішала горілку у сік і силувала хлопчика це випити.\nУ Кривому Розі 5-місячне немовля померло від алкогольної інтоксикації\nВідео виклали в телеграм-каналі Катарсис.\nНа кадрах видно, як хлопчик років 3-4 грається іграшками, а мати підсовує йому склянку з горілкою. Дитина, яка скоріш за все вже раніше пробувала алкоголь і знає, який він на смак, відмовляється. Мати переконує сина, що у склянці сік і показово доливає його туди.\n"Там сік, кажу тобі пий"\n"Там горілка, я не хочу"\n"Пий, я тобі сказала, а якщо я розмішаю соком, будеш пити?"\nДитина вірить мамі, коли та доливає сік, і робить ковток. В склянці виявляється горілка. Хлопчик плюється, а мати регоче і знімає це на відео.\nКористувачі Мережі обурилися побаченим:\nЄ токсичні батьки, які шкодять своїм дітям.\nОсь як народжується "Дєдиваєватєлі" і "Можим павтаріть".\nПривід для надання позову до служби захисту прав дітей.\nВона йому вже наливала, тому він знає, яке на смак огидне це зілля, тому і відмовляється через досвід у минулому.\nШкода малого, приречений з дитинства. Якщо ця мати колись побачить свого хлопця за читанням книг, вона всіляко принижуватиме його і знецінюватиме. Знаємо, проходили.\nВ Одесі мати "накачувала" маленького сина соком із горілкою\nНагадаємо, що у Черкасах поліцейські забрали новонароджену дитину у нетверезих батьків.\nСпустив гроші на їжу та випивку: у Рівному чоловік вкрав у жінки 78 тис. грн та запропонував їх відпрацювати


Ольга Посипанко: «Хочу, щоб Львів належав усім львів'янам»\nУ листопаді 2018 року ухвалою ЛМР затверджений Порядок надання орендарю згоди орендодавця комунального майна на здійснення невід'ємних поліпшень нежитлових приміщень. Метою прийняття Порядку була реалізація ст. 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна“ та можливість викупу орендарем орендованого майна через процедуру здійснення невід'ємних поліпшень - заходів, спрямованих на покращення технічного стану майна (перепланування, капітальний ремонт, реставрація).\nОрган місцевого самоврядування встановив Порядок, однак, за час дії ухвали правом на викуп орендованого майна не скористався ще жоден орендар.\nДо нашої комісії (ред. - постійна комісія з питань комунальної власності) почали звертатись орендарі щодо нерозуміння процедури вже на першому етапі – поданні документів. Далі – проведення обстеження та отримання дозволу, котрий надає Виконавчий комітет.\nОрендарі щоразу приходять за консультацією та допомогою "Допоможіть нам. Ми не маємо можливості планувати бізнес з огляду на перспективу отримання майна у власність. Ми несемо безперспективні витрати на утримання в належному стані орендованого майна. Спростіть, внесіть зміни. Ухвала не працює. Ми не можемо скористатися своїм законним правом". Як профільна комісія ми зобов'язані реагувати і не можемо залишити такий стан речей. Так, є можливість приватизації через аукціон, але аукціон по кишені лише фінансово забезпеченим людям, адже на аукціоні діє правило: хто більше, той і отримає.\nТо чому не працює ухвала Львівської міської ради від 29.11.2018 №4271 "Про затвердження Порядку надання орендарю згоди орендодавця комунального майна на здійснення невід'ємних поліпшень нежитлових приміщень"?\nЯ розмовляю з Ольгою Посипанко, головою постійної комісії з питань комунальної власності, яка стала ініціатором нового проекту Ухвали, прийняття якої дало б можливість значно скоротити процедуру:\nУ складності і нерозумінні орендарями процедури. Орендарі мають отримати чіткий і простий механізм приватизації (викупу) орендованого майна. Оскільки приватизація орендованого майна через викуп нежитлових приміщень практично не реалізовується на рівні міста, з метою захисту законних інтересів територіальної громади та суб’єктів господарювання, спрощення процедури отримання заявником згоди на здійснення невід’ємних поліпшень, напрацювали Порядок приватизації комунального майна шляхом викупу. Ми порадилися з нашими юристами і розробили чіткий простий покроково механізм: від етапу подання документів і до самого викупу. Цей проект, згідно законодавства, оприлюднили на сайті Львівської міської ради, або його тепер могла розглянути громадськість і обговорити. Через місяць, коли розглянемо усі пропозиції, винесемо на розгляд сесії. Колеги-депутати, з якими разом працюємо у комісії, повністю підтримують таку ініціативу.\nУ попередньому документі було 33 пункти суцільного тексту. Людина просто не розуміла – куди рухатись? В одному пункті перестрибували на інший. Ми все структурували, - приєднується до розмови юрист фракції, співавтор проекту ухвали Орест Кравчик.\nУточнюю: він заміняє попередню Ухвали чи доповнює?\nПриймається новий Порядок приватизації комунального майна шляхом викупу. Фактично це нова, ширша ухвала. Попередня лише регламентувала порядок отримання згоди (дозволу) на невід’ємні покращення, а ця охоплює усю процедуру приватизації шляхом викупу. Для орендаря буде дуже чітко видно алгоритм усіх дій. Орендодавець відкриє цей документ і знатиме, що їм потрібно робити. Ми чітко вказуємо почерговість усіх дій орендаря та орендодавця. До кого і з якими саме документами потрібно звертатися?. А ще – ми виключаємо з процедури участь Виконавчого комітету: достатньо буде дозволу постійної комісії з питань комунальної власності. Сподіваюсь, всі обговорення пройдуть успішно, і на середину жовтня винесемо ухвалу на розгляд ради.\nОлю, яка мета твоєї ініціативи?\nАби передбачене Законом право кожного громадянина – реалізовувалося. Закон повинен бути один для всіх, а не лише для багатих. Місто залучатиме додаткові кошти до бюджету через доходи від продажу майна. А територіальна громада матиме ефективних власників об'єктів комунальної власності та збереження майна. Я хочу, щоб Львів належав усім львів’янам.


Загальні дані: символи, коефіцієнти, версії В апараті Age Of Discovery п'ять барабанів і 25 потенційно виграшних ліній. Вибрати число останніх можна самостійно. Розмір ставки - від однієї до 10 монет вартістю від цента до 100 доларів. У симуляторі є Дикий знак - символ заміни, Розкид і багаторівнева бонус-гра. А ось призових спинив і раундів на множення в слоті Століття Відкриттів немає. Базова символіка:\nіконки з фруктами (5, 25, 10, 150). Склад призових комбінацій - три, чотири, п'ять однакових зображень на активній лінії. Оплачуються ланцюжка зліва направо.\nОсоблива символіка, бонус-гра У грі два допоміжних знака зі звичними опціями. Іконка з драконом - Скаттер. За два символу розкиду геймер отримає грошовий приз у розмірі 80 монет. Три, чотири і п'ять Скаттер активують серію призових спинив (10, 12, 15). Плату за обертання вносить казино. Картинка із золотою монетою - Вайлд, який замінює відсутній малюнок і подвоює суму виграшу. Бонусна гра почнеться після випадання на поле трьох картинок з написом «Bonus». В даному раунді можна виграти більше 3 000 монет. Цей автомат із середнім RTP (95,1%) і низькою волатильністю стабільно приносить виграші при грі на невеликі суми.


Минулої доби у зоні АТО загинув один український військовий » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nУпродовж минулої доби у зоні проведення АТО загинув 1 військовий, ще 1 поранено.\nПро це під час брифінгу повідомив речник Адміністрації Президента із питань АТО, полковник Андрій Лисенко.\n"Унаслідок активних бойових дій ми втратили 1 хлопця, ще 1 отримав поранення", - зазначив він.\nТакож, за словами Лисенка, у Мар’їнському районі було поранено кількох цивільних.\nКрім того, було зафіксовано 12 безпілотників бойовиків.\nЯк повідомлялося, у понеділок на Донеччині біля Курахового бойовики обстріляли автівку. Поранено трьох людей.


Літній Катеринослав 99 років тому: біженці-ліберали з Росії, пробільшовицькі теракти та формування армії. РЕПОРТАЖІ, Культура, Аналітика ДНІПРОГРАД\nГоловна / РЕПОРТАЖІ , Культура , Аналітика / Літній Катеринослав 99 років тому: біженці-ліберали з Росії, пробільшовицькі теракти та формування армії\nЛітній Катеринослав 99 років тому: біженці-ліберали з Росії, пробільшовицькі теракти та формування армії\nБлокада Криму, битви під Слов'янськом та передача Таганрогу\nЛіто 1918 року було дуже стрімким для України і Катеринослава, зокрема. Режим Скоропадського видавав одні постанови за іншими і суспільство просто не встигало на них реагувати. Активно йшла міжнародна політика, - німецькі та австро-угорські частини прикривали східні кордони гетьманату у Таганрозі та під Білгородом. В районі Слов'янська періодично перестрілювався з більшовиками Запорізький корпус та Українські Січові Стрільці. Міністр закордонних справ Дмитро Дорошенко (нащадок гетьманського роду до речі був один із співзасновників Катеринославської «Просвіти») вів напружені переговори з Кримським пробільшовицьким урядом про входження півострова на правах автономії. У цих переговорах на півострів тиснули кнутом та пряником – велася і економічна блокада і лилися обіцянки пільгових умов для торгівлі. В результаті Крим мав увійшов до складу України у листопаді 1918 року, чого не сталося через антигетьманське повстання. Такі ж торгово-економічні війни велися і з Румунією, що, приєднавши до себе Молдову, дістала у спадок кілька спірних придунайських та буковинських повітів з українським населенням, які гетьманський уряд намагався приєднати до Української Держави. Тоді, до речі, територія нинішнього Придністров'я входила в Гетьманат. На заході українську адміністрацію в Бресті та Холмі не визнавали поляки, білоруси теж скаржилися що знаходження гетьманських урядовців у Мозирі, Гомелі та Пінську, на думку білорусів, заважала визнання німцями Білоруської народної республіки. Окремим питанням була Кубань. Козацькі організації краю відправляли свої делегації на переговори про приєднання у Київ та в Ростов – до уряду Донского війська, з яким гетьман Скоропадський сваритися аж ніяк не хотів. З донськими козаками взагалі було досягнуто стратегічних домовленостей про союзні дії проти більшовиків та передачу Таганрогу під юрисдикцію Ростова. Врешті-решт Кубань приєдналася до Дону, але в уряді певний час обговорювалась висадка десанту через Азовське море, аби зайняти Катеринодар (нині Ставрополь) раніше Денікіна.\nА от більшовики стали окремим болючим питанням – від них так і не вдалося добитися визнання кордонів Української держави. Лінія розмежування від Стародуба до Слов'янська стала фактичним кордоном, за яким йшла двадцятикілометрова нейтральна смуга. Незважаючи на мирні договори, більшовики використали цю смугу для формування там баз під потреби двох армійських дивізій із місцевих жителів. Ці загони мали підняти повстання в Україні і «тренувалися» у перманентних бойових діях у районі Слов'янська та Куп’янська. Велася і активна підривна робота, - у Москві була офіційно створена КПУ, що складалася з українських більшовиків, а прикордонний Харків став одним із центрів агентурної діяльності червоних, що влаштовували теракти по всій Україні від замахів на життя гетьмана та австро-німецького командування до вибухів на військових складах та заводах до організації страйкового руху. Саме у цей час з Москви після зустрічей з Леніним та Свєрдловим до губернії під підробними документами повертається Нестор Махно.\nВізовий режим Скоропадського\nОднак з червоними вдалося домовитися про фундаментальні речі – про порядок переміщення громадян. Це відкрило двері для виїзду в Україну багатьох російських лібералів, царських офіцерів, журналістів, літераторів, науковців та інших діячів. Що цікаво з червоною Росією дуже швидко встановився своєрідний візовий режим, - росіяни могли виїхати в Україну тільки за пред'явлення закордонного паспорту Росії, - документ який міг дозволити собі далеко не кожен мешканець колишньої імперії. Однак це не завадило Українській Державі стати одним з осередків російської еміграції. Дуже швидко всі готелі Катеринослава, - «Франція», «Брістоль», «Метрополь», «Одеса» та інші, - заповнилися «сбежавшими из Совдепии». 2 липня місцева преса опублікувала Закон про громадянство, згідно з яким громадянами Української держави могли стати усі особи, що ідентифікують себе як українці, або ті, що народилися на нинішній території Української Держави. Саме ця обставина і дозволяла, наприклад, колишнім жителям нашого міста повертатися сюди з Москви та Петрограда, де лютувала пролетарська революція з її атрибутами, - «червоним терором» над «класовими ворогами», ВЧК, голодом та безробіттям. В той же час із відновленням приватної власності, із Заходу в місто повертаються власники відібраних більшовиками та українськими республіканськими діячами заводів, - бельгійські, американські, німецькі та австрійські капіталісти. Однак з ними уже роботу проводить німецька контррозвідка, вишукуючи агентів Антанти.\nІз прийняттям цього закону впродовж місяця мешканці міста взяли в облогу типографію на вулиці Садовій (нині Фабра), де видавалися спеціальні бланки заяв про погодження вступу в громадянство Української Держави чи відмову від нього із вказівкою країни, на користь якої відмовлялися від українського громадянства. Особи, що відмовлялися від громадянства України, мали право перебувати в Україні ще на протязі 6 місяців. Кожна така заява мала бути сплачена гербовим збором, що склав 2 карбованці (офіційна валюта Української держави до введення гривні восени 1918 року). Містяни, звичайно ж обурювало те, що уряд не зробив цю процедуру безкоштовною. В результаті у Катеринославі постійно продовжували терміни прийому заяв аж до жовтня. Від українського громадянства відмовлялися місцеві литовці та поляки, національні держави яких, як і Україна, теж поставали у той час.\nА от російський політичний десант намагався прижитися в Україні. Журналісти, політичні діячі та мистецька богема організовувала благочинні концерти у Зимовому театрі (театр Горького) та Англійському клубі (нині приміщення театру Шевченка) для підтримки штанів біженців, колишні офіцери поповнювали склад 8-го Катеринославського армійського корпусу, - головного воєнізованого формування Катеринославського військового округу та одного із стовпів майбутньої армії Української Держави. В результаті армія та чиновницький апарат поповнювався людьми з відверто ворожим ставленням до України, які вбачали у проекті «Українська Держава» лише стабільну територію на тілі колишньої Росії з якої можна розпочати процес відновлення імперії. До речі корпус мав великий склад, в нього входили підрозділи зв'язку, панцирні машини, кулеметні та стрілкові з’єднання. Окремою гордістю був авіадивізіон, командир якого отримував 800 карбованців на місяць при тому, що пуд (півкілограма) білого хліба у місті коштував 60 копійок. Корпус квартирувався у Потьомкінському палаці та казармах нинішньої Академї МВС. Російські наукові діячі за допомогою гетьманської адміністрації відкрили приватний університет, - перший класичний університет у Катеринославі, від якого свій початок бере нинішній ДНУ ім. Гончара. Мрію багатьох поколінь містян урочисто святкували кілька днів - на відкриття закладу з Києва приїхала кінозірка тих часів, Віра Холодна. Дмитро Яворницький викладав у ньому Історію України, а інший наш науковець і один з найкращих істориків на території колишньої Імперії, Василь Біднов від'їхав викладати по запрошенню до Кам'янця-Подільського, де очолив кафедру державного університету.\nПартизанщина на селі, поліцейські реформи та корупційні скандали\nОднак разом з тим по українських селах ширитися невдоволення німецькими та австро-угорськими окупаційними військами, які реквізують продовольство, зіштовхуються з опором та організовують каральні експедиції. Поступово під впливом червоних ідей радикалізуються і робітничі квартали міста, де Державна Варта (поліція) та австро-угорська військова адміністрація внаслідок облав знаходить незаконну зброю, боєприпаси та навіть вибухівку. При цьому робітників самочинно судять на місці австрійські та німецькі військово-польові суди. Репресії розгорнулися і проти українських соціалістичних діячів, які були невдоволені засиллям російського та контр-революційного елементу в органах влади. Так, наприклад, 13 червня у Катеринославі до тюрми потрапляють військовий діяч Вільного козацтва УНР Микола Горобець та кілька викладачів. Ціною неймовірних зусиль їх побратимів та співчуваючих у гетьманській адміністрації вони уникають шибениці за антигетьманську агітацію.\nТяжкою стає і криміногенна ситуація у місті. Другий рік революційних потрясінь, економічних негараздів та зміни влад сприяє тому, що в місті зростає кількість пограбувань. При цьому напади здійснюються не лише на приватні будинки та магазини, - нальоти здійснюються і заклади державних монополій, - спиртзаводи та тютюнові фабрики. В місті з'являється безліч шарлатанів та авантюристів, які прикриваючись об’явами на кшалт «Предскажу судьбу», витягують з катеринославців гроші. Із ситуацією ледь встигає впоратися Державна Варта, - новий поліцейський орган, що з'являється у місті ще у травні 1918 – го року. Катеринослав, що простягався від Соборної площі до Чечелівки, ділять на 7 районів, де діють по 40 вартових, які забезпечують правопорядок у місті, полюють на «гадалок», вивчаючи газетні оголошення, розслідують кримінальні справи і, до речі працюють і у сфері контр-розвідки. Спочатку фінансування Ватри повністю покладається на місцевий бюджет, - так, наприклад, міська управа профінансувала двохрічну оренду в 3800 карбованців будівлі для районної управи одного з підрозділів.\nВ середині травня у Катеринославі розгортається великий корупційний скандал, - вартових підозрюють у тому, що вони кришують кілька напівлегальних закладів де грають у лото, - азартну гру, що швидко стає великою суспільною проблемою. В Катеринослав приїздить міністр внутрішніх справ, який після кількаденних ретельних перевірок звітує у Київ, що прямих доказів участі вартових у порушеннях знайти не вдалося, однак керівництву Державної Варти у місті винесена сувора догана. Після від'їзду чиновника до Києва, в урядових кабінетах розробили кілька постанов щодо регуляції гри у «лото», - явища, з яким, скоріш за все гетьманська адміністрація справитися не могла. Додамо також що на рахунку катеринославської Державної Варти затримання кількох банд, що гастролювали по всій Україні. Що цікаво, злочинці «працювали» не лише на вулицях міста, а і у водах Дніпра. Ще у передреволюційної часи в газетах можна було зустріти повідомлення про те, що «річкові пірати» нападали на невеликі пристані та пари, що прогулювалися на човнах.\nВосени 1918-го року, коли поразка союзників Української Держави Німеччини та Австро-Угорщини у війні проти Антанти стала неминучою і гетьманська влада захиталася. Незважаючи на те, що держава прееходить на гривню, а Державна Варта, наприклад, на фінансування державних органів влади, у степах Гуляйполя набирає ваги армія Махна, яка грабує навіть поїзди, українські республіканці формують повстанські загони, а мешканці Катеринослава з настанням темряви не ризикують виходити на вулиці та потрапляти на злочинців. Скоропадський активно шукає контактів з Антантою, а армійське керівництво, - з Білим Рухом. Другому Гетьманату лишається існувати кілька місяців.\nСтрати австро-угорськими військами робітників Катеринослава\nЗустріч Скоропадського та Імператора Німеччини кайзера Вільгельма ІІ\nУкраїнська гривня доби гетьманату\nПодібні машини були на озброєні авіадивізіону Катеринославського армійського корпусу\nПро візовий режим Скоропадськогo\nТеги: історія, унр, січеслав, Скоропадський


Коляска 2 в 1 Ajax Group Glory Rose\nТеги Купити дитячу коляску універсальну Ajax Group Glory в Львів, Івано-Франківськ, Рівне, Луцьк, Тернопіль, Чернівці, Ужгород, Хмельницький, Полтава, Вінниця, Києві, Житомир, Суми, Дніпро, Харків, Одесу і в інших містах Україна допоможе інтернет магазин дитячих товарів My-Toto. Ми працюємо з усіма службами доставки.\nУніверсальна коляска 2 в 1 Ajax Group Glory - королева кольорової палітри. Ця модель має рекордні 25 колірних варіацій дизайну на будь-який смак - насичені, пастельні, унікальні відтінки і поєднання.\nВона встигла яскраво про себе заявити, зарекомендувати з кращого боку серед споживчої аудиторії і вийти в топи продажів. Її вибирають за оригінальний дизайн, продуманий до дрібниць, чого варто тільки ексклюзивна сумка для мами! Серед відмітних переваг - широкі надувні колеса з відмінною амортизацією.\nНевелика вага коляски, використання стильної і практичної обшивки з стрейч-шкіри, зручність в експлуатації і легкість транспортування, надійність і довговічність - все це дозволить Вам не відволікатися на технічні нюанси, а насолоджуватися день у день спілкуванням з дитиною на захоплюючих прогулянках, спостерігаючи за його першими посмішками і враженнями.\nОсобливості універсальної коляски 2 в 1 Ajax Group Glory:\nширока і простора люлька легко встановлюється на раму в 2-х напрямках;\nпластикову основу люльки обтягнуто стрейч-шкірою;\nвеликий капюшон, який не продувається з безшумним регулюванням;\nкозирок капюшона оснащений додатковою вставкою (при бажанні можна заховати);\nзадня частина капюшона легко відстібається для прогулянок при теплій погоді, а вбудована велика москітна сітка забезпечить захист від комах;\nвнутрішня оббивка люльки з 100% бавовни, легко відстібається для прання в делікатному режимі;\nкомплектується приємним на дотик матрацом і теплим чохлом-накидкою;\nзручна для транспортування анатомічна ручка на люльці, обтягнута еко-шкірою;\nфіксатори для стійкості люльки в амплуа колиски.\nзмінний блок після півроку встановлюється у напрямку руху і проти нього;\nвеликий капюшон-батискаф може опускатися до самого бампера, додаткові фіксатори для надійного захисту дитини від негоди;\n5-ти точкові ремені безпеки, з подушечками для м'якого захисту.\nлегка, надійна сталева рама, з захистом від випадкового складання;\nпередні поворотні колеса з фіксацією прямо;\n2-ух ступінчаста амортизація на задніх колесах забезпечить плавний і м'який хід навіть по самим нерівних поверхнях;\nшасі легко складається "книжкою", в складеному вигляді займає мало місця, що зручно як для зберігання, так і для транспортування;\nрегульована ручка, обтягнута еко-шкірою;\nмісткий кошик для покупок, виконана з стрейч-шкіри, легко знімається і чиститься при необхідності;\nКоляска 2 в 1 Ajax Group Glory Topaz\nКоляска 2 в 1 Ajax Group Glory Atlantic\nКоляска 2 в 1 Ajax Group Glory Wave\nКоляска 2 в 1 Ajax Group Glory (85/27)


Млинці на кислому і свіжому молоці – кращі рецепти\nМлинці люблять все – від маленьких дітей до дорослих людей з вишуканим смаком. Народна любов пояснюється тим, що воно може бути різним – солодким, пряним, солоним, а соус або начинка здатні зробити його унікальним блюдом. Смак млинців залежить від того, з якого тіста вони зроблені. Найчастіше їх готують на молоці.\nЯкими б не були рецепти приготування млинців, їх об’єднують загальні правила, дотримуючись яких, можна зробити гарне блюдо.\nЩоб млинці вийшли без грудочок, вливайте молоко в борошно і лийте його невеликими порціями, перемішуючи.\nЧим більше ви додасте яєць в тісто, тим щільніше воно вийде. Щоб воно вийшло м’яким, на 1/2 літра рідини у вас повинна йти пара яєць.\nБорошно може бути різної якості, тому правильно визначте консистенцію тесту – воно повинно бути не дуже густим, але й не надто рідким. Воно повинно нагадувати рідку сметану.\nГотуючи тісто, просівають борошно. Це краще робити в ємності, де ви будете його замішувати. Це зробить млинці ніжними.\nЩоб млинці вийшли «візерунчастими» багато рекомендують додавати в тісто трохи соди. Сода в випічці не надто корисна для організму, особливо дитячого.\nСковороду, де будуть випікатися млинці, рекомендується змащувати жиром один раз, перед тим, як виливати на неї першу порцію тіста. Робити це краще не рослинним маслом, а шматочком сала.\nУ тісто завжди додавайте рослинне масло – це запобіжить прилипання млинців до сковороди. Замість нього можна додавати розтоплене вершкове масло.\nЯкщо при випічці млинці почнуть прилипати до сковороди, додайте в тісто ще 1 ложку рослинної олії.\nДаний рецепт можна назвати універсальним. Такі млинці можна їсти як самостійну страву, подаючи до нього солодкі або солоні соуси, наприклад, варення, згущене молоко, сметану із зеленню або загортати різні начинки. З інгредієнтів виходить 16-20 середніх млинчиків.\nп’ятдесят гр. масла рослинного;\nСпочатку зробимо тісто для млинців на молоці:\nЯйця помістіть в підходящу ємність, наприклад в миску, додайте до них сіль і цукор, а потім розітріть.\nПросійте в миску борошно і перемішайте з іншими компонентами так, щоб вийшла однорідна маса, без грудок.\nДодайте в миску молоко. Вливайте невеликими порціями, помішуючи.\nДодайте до маси масло і вимішайте.\nУ сковороду влийте трохи рослинного масла і розподіліть його по дну або змастіть її поверхню шматочком сала. Прогрійте сковороду і злийте надлишки жиру в раковину.\nНаберіть в ополоник трохи тесту, вилийте його в середину сковороди, а потім, нахиляючи, дайте масі розтектися по дну. Намагайтеся робити це швидко, так як тісто схоплюється моментально.\nДочекайтеся, поки тісто добре зарум’яниться і переверніть на іншу сторону. Для перевертання можна використовувати лопатку, десертний ніж або більшу вилку.\nГотовий млинець викладіть в блюдо і змастіть зверху вершковим маслом. Потім спечіть інший і покладіть його поверх першого.\nНіжними і м’якими, з витонченими ажурними дірочками, виходять заварні млинці на молоці. Так вони називаються тому, що в тісто вливається окріп і воно заварюється.\n50 гр. масла рослинного;\nУ відповідну ємність помістіть цукор, сіль і яйця.\nУ ємність просійте борошно і перемішайте. Можете це зробити блендером. У вас повинно вийти густе тісто.\nУ тісто влийте окріп, перемішайте, додайте олію і знову перемішайте.\nТісто залиште на 20 хвилин, щоб воно настоялося.\nНа прогріту сковороду вилийте невелику кількість тіста і розподіліть по поверхні.\nКоли одна сторона млинця стане рум’яною, переверніть його на іншу, дочекайтеся коли вона зарум’яниться і викладіть млинець на блюдо.\nКожен готовий млинець змащуйте вершковим маслом.\nсухі дріжджі – близько 1 ч.л .;\nМолоко підігрійте в мікрохвильовці або на вогні до 30 °. Перелийте половину молока у велику каструлю, висипте дріжджі і перемішайте.\nДодайте до молока з дріжджами масло, сіль, яйця і цукор, перемішайте. У кілька прийомів висипте борошно і розмішайте до однорідності.\nУ масу потроху введіть решту молока, помішуючи.\nЗалиште тісто на 3 години. Воно повинно добре підійти. Процес може зайняти як менше, так і більше часу, все буде залежати від якості дріжджів і температури в приміщенні. Чим тепліше повітря, тим швидше тісто підійде.\nКоли тісто підійде, воно стане схожим на пухнасту піну. Зачерпуйте його ополоником, викладайте на сковороду, а потім розподіляйте рівним шаром. Воно осяде і перетвориться в тонкий млинець з дірочками.\nВипікаючи млинець до рум’яної скоринки з кожного боку.\nМожна готувати такі млинці на кислому молоці. Вони виходять не гірше тих, що зроблені на свіжому.\nНезвичайними і красивими виходять ажурні млинці на молоці. Їх можна робити в формі сердець, квітів і сніжинок.\nПомістіть в миску цукор, яйця і сіль. Розітріть компоненти, додайте борошно і перемішайте, щоб не залишилося грудочок. Влийте молоко, перемішайте, додайте олію і перемішайте.\nТепер тісто потрібно помістити в ємність, з якої його зручно виливати на сковороду. Для цього можна взяти невелику пластикову пляшку з насадкою для пиття або зі звичайною кришкою, але тільки в останньому випадку в кришці потрібно зробити отвір.\nРозігрійте і змастіть маслом сковороду, потім на її поверхню виливайте тісто, формуючи візерунки. Щоб млинець вийшов міцним, спочатку сформуйте з тіста контур фігури, а потім заповніть її середину. Посмажте з двох сторін.\nУ такі мереживні млинці можна загортати різні начинки. Наприклад, загорніть в лист салату, начинку із суміші шинки, сиру, яєць і майонезу, а потім оберніть салат млинчиком.\n1 літр кислого молока;\nЗбийте цукор, яйця і сіль, додайте 1/3 кислого молока.\nПросійте борошно в ємність з яєчною масою. Додавайте її невеликими порціями, перемішуючи.\nВлийте молоко, збийте міксером, додайте соду, перемішайте і останнім покладіть в тісто олію.\nЗалиште масу на 1/4 години, потім випікаючи з неї млинці.\nМлинці на кислим молоком виходять ніжні, але при цьому дуже пластичні, тому чудово підійдуть для загортання різноманітних начинок. До речі, багато хто вважає, що такі млинці набагато смачніше тих, що приготовані на свіжому молоці.\nГрибний суп з глив: рецепти з різними добавками


Новини та події Мережа «ОККО» перейшла на оптоволоконні лінії зв'язку\nУкртелеком завершив проект будівництва волоконно-оптичних ліній зв'язку для АЗС «ОККО».\nРоботи були завершені у вересні 2016 року і їх результатом стало підключення до високошвидкісного інтернету 200 АЗС «ОККО».\nУ процесі здійснення проекту було прокладено близько 250 кілометрів волоконно-оптичних ліній зв'язку, причому більша частина з них за останні півроку. Загалом на всі роботи оператор витратив 8 місяців, як і було передбачено договором.\nВелика частина АЗС, які були підключені до оптичного інтернету знаходяться у Львівській, Івано-Франківській, Київській, Харківській областях. Найвіддаленіші підключені точки знаходяться в Вишгородському, Золотоніському районах Київській та Черкаській областях. До кожної з них був прокладений оптичний кабель довжиною понад 3 кілометри.\nШвидкість інтернету на підключених АЗС становить 10-100 Мбіт/с з можливістю її збільшення.\nОптоволоконні лінії зв'язку гарантують надійну роботу багатьох важливих сервісів, серед яких обробка інформації при здійсненні платіжних операцій, програм лояльності, Wi-Fi доступу на заправках.\nТакож з'явилася можливість впровадження нових інформаційних сервісів на автозаправних станціях.\nНазад в: Передача даних, В Україні 21-09-2016\nОператор мобільного зв'язку lifecell повідомляє про досягнення максимальної швидкості передачі даних в рамках технології 4.5 G. Швидкість...


КРУГЛИЙ СТІЛ «ШКІЛЬНИЙ МУЗЕЙ: ДОСВІД І ПЕРСПЕКИВИ» | Педагогічний музей України\nPosted on 17.11.2012 17.11.2012 by admin\nПривітання від Українського державного центру туризму і краєзнавства учнівської молоді\nОсобливістю науково-експозиційної виставкової роботи Педагогічного музею України є те, що музейні виставки переходять межі експонування і, органічно поєднуючи концептуальні ідеї та освітні заходи, постають як соціокультурний проект. Іншими словами – виставка справді працює, а виставковий простір музею стає майданчиком активної комунікації.\n17 листопада 2012 року у межах роботи виставки «Педагогічному музею України – 110 років» відбулося засідання круглого столу «Шкільний музей: досвід і перспективи». Організовано захід Педагогічним музеєм України спільно з Міжнародним центром дитячого-юнацького туризму (МЦДЮТ) за підтримки Українського державного центру туризму і краєзнавства учнівської молоді МОНмолодьспорту (УДЦТКУМ) та Київського міського будинку вчителя.\nВиступ В.П. Малюги\nВітаючи учасників зібрання, директор музею Малюга В.П. зазначив, що 110-річний досвід діяльності Педагогічного музею України доводить, що музеї володіють величезним виховним потенціалом, здатні вирішувати кардинальні завдання в освіті, в інформаційних і комунікативних процесах. З вітальним словом до учасників круглого столу звернулися директор МЦДЮТ Муковніна О.В. та заввідділом краєзнавства і наукових досліджень УДЦТКУМ Бондарчук Д.О.\nВиступ Л.А. Гайди\nВиступ О.Д. Рокицької\nУ межах роботи круглого столу з доповідями виступили Малюга В.П., директор Педагогічного музею України («Динаміка просвітницької діяльності Педагогічного музею України»), Гайда Л.А., методист Кіровоградського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти імені В.Сухомлинського («Презентація Каталогу музеїв при навчальних закладах України»), Рокицька О.Д., методист центру координації роботи з методичними кабінетами Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів («Музей історії освіти Київщини як складова профорієнтаційної роботи зі старшокласниками»).\nВиступ Е.В. Ситник\nВиступ Єгорцевої В.І.\nВиступ Л.О. Синекоп\nПрисутні на засіданні з цікавістю прослухали виступи-презентації про досвід роботи Музею історії освіти в місті Києві школи №250 (керівник Ситник Е.В.), Музею історії школи № 20 (керівник Єгорцева В.І.), музею Софії Русової школи-дитячого садка ім. С.Русової (керівник Синекоп Л.О.), музею історії професійно-технічної освіти м. Києва Київського регіонального вищого професійного училища будівництва (керівник Михайльчук В.М.).\nУчасники круглого столу у виставковому залі Педагогічного музею України\nУчасники круглого столу констатували, що музеї при навчальних закладах живуть і працюють творчо, зберігають та збагачують традиції і музейно-освітній простір свого міста. Крім того, в сучасних умовах шкільні музеї перетворилися на відкриту соціальну систему співтворчості дітей, педагогів, батьків. Особливостями сучасного етапу розвитку шкільних музеїв стало їх перепрофілювання та розширення спектру діяльності.\nПедагогічного музею України\nПедагогічний музей України: шлях становлення і розвитку (XX — початок XXI ст.)\nДругий міський конкурс юних екскурсоводів музеїв при навчальних закладів м. Києва\nВсеукраїнська виставка музеїв при навчальних закладах «Музейно-педагогічна палітра України»\nУмови проведення міського конкурсу юних екскурсоводів музеїв при навчальних закладах м. Києва\nВиставка «Педагогічний музей України: 110 років» листопад 2012-січень 2013\nThis entry was posted in Шкільні музеї. Bookmark the permalink.\n← Каталог музеїв при навчальних закладах України\n«Засновник Харківського університету» →\nВсеукраїнський науково-практичний семінар «Меморіальні музеї в умовах децентралізації»\nМузей Голодомору розпочинає роботу над проєктом з доступності\nВиставка дитячих книг «З книжкової полиці» діє у Музеї літератури\nДня жінок та дівчат у науці у м. Дніпро\nPosted on 11 февраля, 2019 Posted by Валентина Єфімова\nСемінар «Роль музею в дослідницькій діяльності школярів»\nВідкриття виставки «Педагогічний Календар 2019: Памятаємо. Шануємо!»\nPosted on 9 января, 2019 Posted by Валентина Єфімова\nЗ Україною в серці творимо дива\nPosted on 4 августа, 2017 Posted by Валентина Єфімова\nAll day: Павло Білецький-Носенко: 245 років\nПавло Білецький-Носенко народився 27 серпня 1774 в м. Прилуки Полтавської губернії (нині Чернігівська область) у дворянській сім’ї. Навчався з п’яти років на відділенні для малолітніх Імператорського Шляхетського сухопутного кадетського корпусу у Петербурзі. У 1793 закінчив навчання і його направили в чині поручика до 1-го батальону Катеринославського єгерського корпусу.\nУ 1801 організував невеликий пансіон для дітей у власному маєтку в селі Лапинцях на Прилуччині, який діяв близько 40 років. За цей час у ньому навчалося понад 100 дітей. Усі предмети в пансіоні Павло Павлович викладав сам, а також намагався дотримуватись демократичних методів у своїй педагогічній діяльності.\nДля свого часу Павло Білецький-Носенко був дуже освіченою людиною — досконало володів іноземними мовами, добре знав вітчизняну й світову літературу. В його бібліотеці налічувалося кілька тисяч томів німецькою, латинською, французькою, російською, українською і польською мовами.\nУ 1807–1809 педагог працював штатним помічником попечителя прилуцького благодійного закладу, з 1810 — штатним наглядачем повітового училища, а згодом, з 1812 — почесним наглядачем училищ усього Прилуцького повіту. Будучи вимогливим і справедливим як до учнів, так і до педагогів, Павло Павлович завжди виступав проти надмірно суворого ставлення до школярів. Білецький-Носенко творчо поєднував педагогічну діяльність з науковою, підтримував тісні контакти з науковими установами, зокрема з Товариством наук при Харківському університеті. В 1838 став співробітником газети «Полтавские губернские ведомости». Протягом 1838–1841 він надрукував на сторінках газети чимало матеріалів з різних галузей знань: «Статистическое описание города Прилуки», «Биография. Полковник Прилуцкий Иван Иеремеевич Нос», «О первых гражданских буквах в России», «Суеверия малороссиян, сохранившиеся в памятниках словесных», «О языке малороссийском», «Историческое предание о Иване Золотаренко» та інші мовознавчі і етнографічні праці, які й сьогодні не втратили свого історико-пізнавального значення.\nІсторики української лексикографії відзначають, що укладений у 30–40-х роках ХІХ ст. Павлом Павловичем «Словник української мови», є першим повним словником української мови. Його було видано лише в 1966. Твори Білецького-Носенка за життя майже не друкували.\nПомер Павло Павлович Білецький-Носенко 11 червня 1856. Похований в Лапинцях.\nAll day: Ґете: 270 років\nЙоганн Вольфґанґ фон Ґете народився 28 серпня 1749 у місті Франкфурті-на-Майні у сім'ї заможного бюргера Йоганна Каспара Ґете. 1756 Ґете пішов до школи, але провчившись там лише 3 роки, перейшов на домашнє навчання. У 1765 вступив до Лейпциґського університету; на жаль, його він не закінчив через хворобу (туберкульоз). Вищу освіту завершив у Страсбурзькому університеті в 1770, де захистив дисертацію на звання доктора права.\nУ 1770—1775 захоплювався демократичною естетикою Гердера, був тісно пов'язаний з рухом «Буря й натиск», боровся за національну самобутність німецької літератури. З 1775 Гете назавжди оселився у Веймарі, став міністром в уряді герцога Карла-Августа, брав активну участь у політичному житті герцогства.\nВ 1773-1831 Ґете пише свою безсмертну філософську драму «Фауст», що стала одним із найвідоміших його творів. Образ ученого-чарівника Фауста, взятий з народної легенди, у драмі Ґете зазнає складної еволюції, втілює суперечливий розвиток світогляду самого поета і боротьбу ідей, властиву бурхливій епосі кінця 18 — початку 19 ст. Перший фрагмент «Фауста» було опублік в 1808 р., а повністю книга почала видаватися з 1832.\nТвори Ґете сповнені глибокого філософського змісту. Природу, суспільне життя, духовний світ людей він розглядав у безперервному розвитку, як постійну зміну форм, боротьбу протилежних начал — життя і смерті, минулого і майбутнього, нового і старого.\n6 березня 1832 Ґете застудився під час заміської прогулянки в екіпажі, а 22 березня помер у Веймарі. 26 березня труну з тілом Ґете помістили в герцогську усипальницю поруч з прахом Шиллера.\nAll day: Агенора Артимовича: 140 років\n140 років від дня народження Агенора Артимовича (1879–1935), українського мовознавця, педагога, освітнього діяча\nАгенор Васильович Артимович народився 30 серпня 1879 у с. Великий Кучурів (тепер Сторожинецький район) на Буковині. У 1897 з відзнакою закінчив гімназію у Чернівцях і вступив на класичну філологію Чернівецького\nуніверситету. Після чотирьох років навчання почав вчителювати у першій німецькій гімназії у Чернівцях. У 1910–1914 директор німецько-української гімназії в Кіцмані. Тут розвинувся його неабиякий організаційно-педагогічний хист. Під керівництвом А. Артимовича гімназія, по суті, стала українською: у вестибюлі гімназії стояло погруддя Шевченка, шкільні посвідчення почали видавати українською мовою. Він разом з І. Приймою, В. Кміцикевичем, М. Кордубою став організатором, а згодом – головою Товариства вчителів вищих шкіл ім. Г. Сковороди на Буковині (1908–1914). Товариство нараховувало 80 членів (1913), разом з «Учительською громадою» у Львові видавало педагогічний журнал «Наша школа».\n1917 став директором другої української гімназії у Чернівцях, активно включився в український рух на Буковині. 1918 А. Артимович займав посаду державного секретаря освіти і віросповідання ЗУНР. Знаючи стан освіти в краї, він прагнув, насамперед, провести демократизацію й українізацію шкільництва. У кожній місцевості планувалося відкрити народні (початкові) школи. В усіх школах відмінено обов’язкове викладання німецької мови, проте в усіх неукраїнських школах з третього класу обов’язковим предметом вводилася українська мова. А. Артимович зазначав: «Наше шкільництво вимагає далекойдучих реформ. Злука з Україною поставила перед нами велике завдання, а саме уодностайнення нашої культури і шкільництва». Незважаючи на складність військово-політичної, економічної ситуації, в ЗУНР засновано 30 українських середніх шкіл, з них – 20 гімназій, 3 реальні школи, 7 учительських чоловічих і жіночих семінарій. Розпорядженням Державного секретаріату освіти і віросповідань від 24 лютого 1919 мовою викладання і навчання у всіх державних школах стала українська. Національним меншинам законодавчо визнавалося право створювати свої школи та проводити заняття рідною мовою.\nДля неукраїнських шкіл обов’язковими предметами були історія, географія України та українська мова.\nУ середині травня 1919 А. Артимович виїхав до Відня, де залишався до травня 1923. Після утворенням Українського вільного університету (УВУ) (січень 1921) став професором класичної філології, восени 1921 переїхав до Праги. В університеті він викладав класичну філологію, а в Українському вищому педагогічному інституті ім. Драгоманова – індоєвропейське мовознавство. Деякий час, за дорученням керівництва Педагогічного інституту, очолював українську гімназію у Ржевніцах поблизу Праги (1928–1930).\nЯк мовознавець, Артимович цікавився фонологічним методом у мовознавстві (дослідження мовних явищ з погляду структури та функції) і надрукував декілька фонологічних праць різними мовами. Перекладацька спадщина вченого містить твори Софокла, Овідія, Катула, Лукіана.\nПомер Агенор Артимович 21 жовтня 1935, похований у Празі.\nAll day: Адольф Фер’єр: 140 років\nАдольф Фер’єр народився в Женеві 30 серпня 1879 в сім'ї Фредеріка Фер’єра, одного з керівників Міжнародного комітету Червоного хреста. У 1899 створив «Міжнародне бюро нових шкіл». Це «Бюро...» стало центром, навколо якого до 1930-х років групувались різні напрямки реформаторської педагогіки. «Бюро...» визначило загальні вимоги до «нових шкіл». Це були навчально-виховні заклади інтернатного типу, які організовувались приватними особами або громадськими педагогічними організаціями. У школах повинно бути створене таке середовище, яке забезпечує фізичний, розумовий і моральний розвиток дітей і готує їх до практичного життя.\nЗ 1900 викладає в школах Німеччини та Франції, а з 1909 читає лекції у Женевському університеті, де знайомиться з Жаном Овідієм Декролі, одним з представників і лідерів нового виховання. Деякий час Фер'єр був професором інституту Жан-Жака Руссо в Женеві, а також головним редактором журналів «За нову еру» та «Прогрес».\nА. Фер’єру довелося відмовитися від викладацької кар'єри, оскільки він повністю оглух. З 1908 працював разом зі своєю дружиною Ізабель Бюньон, яка допомагала Фер’єру в зв'язку з його глухотою.\nУ 1920 А. Фер’єр публікує маніфест «Перетворимо школу». У 1921 виступає одним з ініціаторів першої Конференції щодо нового виховання (Франція), на якій було створено Міжнародну лігу за нове виховання. Підготував її програмну хартію. У 1922 пише книгу «Активна школа», де повністю викладає свої педагогічні погляди, а в 1924 у своєму маєтку в Флоріссані організувує міжнародну школу, в якій маленькі діти навчалися за методом Монтессорі, вихованці середнього віку — за методом Декролі, а старші — за рекомендаціями Вінетка-плану. Ці школи стали справжньою лабораторією педагогіки, великого значення в них набули ідеї трудового виховання та підготовки учнів до трудової діяльності.\nА. Фер'єр є автором багатьох праць, що розвивали ідеї нового виховання, організатором навчальних закладів, що застосовували ці ідеї на практиці. У своїй праці «Мій великий журнал» Фер’єр розділяє своє інтелектуальне життя на п’ять десятиліть, у кожному з яких панує інша дисципліна: «Між 1900 та 1910 роками я жив у метафізиці. З 1910 по 1920 рік я жив у психології. З 1920 по 1930 рік була педагогіка, яка займала значне місце. З 1930 по 1940 рр. - соціологія. З 1940 року, я живу душею, духом, філософією»\nА. Фер'єр, незважаючи на глухоту, був людиною діалогу, готовий завжди «вислухати» та допомогти ближньому. В останні роки Фер'єр займався переважно психологічними проблемами, зокрема визначенням психологічних типів. Його внеском у розвиток реформаторської педагогіки стала, зокрема, нова періодизація психічного розвитку дитини і її інтересів — від безсистемних до цілеспрямованих. Швейцарський педагог вважав, що школа повинна сприяти природному розвитку дитини, формувати не інтелектуалів-ерудитів, а людей, у яких знання увійшли у їх «плоть і кров», здатних застосовувати ці знання на практиці.\nПомер педагог 16 червня 1960 р. у Женеві. Міжнародне бюро освіти (IBE) визнало Адольфа Фер’єра одним із 100 найвидатніших педагогів.\nПритча з книги Адольфа Фер'єра „Перетворимо школу" про те, як люди створили школу за намовлянням диявола:\n„І створили школу так, як повелів їм диявол. Дитина любить природу, тому її замкнули в чотирьох стінах. Дитині подобається усвідомлювати, що її праця має якийсь сенс, тому все зробили так, щоб її активність не приносила ніякої користі. Вона не може залишатися без руху — її примусили до нерухомості. Вона любить працювати руками, а її почали навчати теорій та ідей. Вона любить говорити — їй наказали мовчати. Вона намагається зрозуміти — її змусили вчити напам'ять. Вона хотіла б сама шукати знання — їй вони даються в готовому вигляді.\nІ тоді діти навчились того, чого вони ніколи б не навчились в інших умовах. Вони навчились брехати і придурюватись.\nІ ось що сталося. Як і хотів того диявол, деякі люди зачахли, стали млявими й пасивними, втратили будь-який інтерес до життя. Вони втратили і щастя, і здоров'я. Пропали любов і доброта. Думки стали сухими й сірими, душі зачерствіли, серця озлобились.\nДіти відбилися від рук. Вони біжать з дому, шукають пригод. Вони стали практичними, самовпевненими й наполегливими без допомоги школи і навіть усупереч їй.\nІ загинула школа, яку так ловко придумав диявол"\nСухомлинська О. В. Трансформація освіти в Україні та педагогічний доробок Василя Сухомлинського . Проф.-тех. освіта. 1998. № 2. С. 10—14.\n202.09.2019 303.09.2019 404.09.2019\nAll day: Поль Лапі: 150 років\n150 років від дня народження Поля Лапі (Paul Lapie, 1869–1927), французького педагога\nПоль Лапі народився 4 вересня 1869 в Монморі. Закінчив Вищу нормальну школу, викладав в ліцеях Тунісу, Тулузи, Бордо. У 1911–1912 – ректор академії в Тулузі, директор відділу початкової освіти в Міністерстві освіти (1920–1925), ректор Паризької академії (1925–1927). У 1927 читав курс педагогіки в Гарвардському університеті. П. Лапі брав участь в реорганізації нормальної школи, в програму якої в 1920 за його рекомендацією був введений курс соціології. Під керівництвом Лапі була здійснена реформа початкової школи у Франції (1923): змінені навчальні програми, дозволений іспит на диплом про початкову освіту раніше завершення терміну обов’язкового навчання і т. д.\nУ своїх працях «Школа і школярі» (1923), «Французька педагогіка» (1926), «Мораль і педагогіка» (1927) Лапі рекомендував заохочувати прийом в середні навчальні заклади талановитих дітей із сімей з низькими доходами, розширювати діяльність дитячих асоціацій (Ліга добра, кооперативи, об'єднання скаутів і ін.), посилити спеціалізацію навчання в старших класах ліцеїв і коледжів, сільських і міських початкових школах, враховувати в викладанні рекомендації дитячих психологів тощо. Оголошуючи себе прихильником «педагогічної революції» (1918), відстоював програму виховання, орієнтовану на інтелектуалізм середньої і утилітарність початкової освіти. Поль Лапі наполягав на науковій місії вчителя, який має проводити вільний час в пошуках наукових істин і поширювати моральні істини; вчитель, на його думку, також має проводити психологічні спостереження на учнями та прості невеликі соціологічні опитування сімей та соціальних груп.\nПоль Лапі стверджував, що, якщо в минулому педагогіка була або метафізичною гіпотезою, або літературним романом, то завдяки використанню досягнень психології вона знайшла власний предмет. Психологія дала педагогіці знання про індивідуальні якості особистості учня, виявивши різні типи мислення, здібностей та ін. Лапі широко використовував у своїх педагогічних рекомендаціях дані психологічної науки. Так, спираючись на ідею про існування трьох типів сприйняття (зорове, слухове, м'язове), він запропонував застосовувати і комбінувати візуальні, слухові і моторні методи навчання.\nОкрім педагогіки, цікавився філософією (у праці «Логіка волі», 1902, вперше ввів у науковий обіг термін «аксіологія») та соціологією моралі і права (вважав, що мораль цілком може бути об’єктом соціологічного дослідження внаслідок важливості соціальних факторів у формуванні моралі).\nПомер Поль Лапі 24 січня 1927 р. в Парижі.\nAll day: Борис Букреєв: 160 років\n160 років від дня народження Бориса Букреєва (1859–1962), українського математика\nБорис Якович Букреєв народився 5 вересня 1859 у місті Льгові Курської губернії (тепер Курської області Росії). Закінчив з срібною медаллю курську класичну гімназію. У 1878 вступив на фізико-математичне відділення факультету природничих наук Київського університету Святого Володимира. Закінчивши університет в 1882, був залишений при ньому для підготовки до професорського звання. З 1884 по 1886 викладав геометрію на Вищих жіночих курсах. В 1886, після здачі магістерського випробування, отримав звання приват-доцента по чистій математиці. Навесні 1887 захистив магістерську дисертацію «Про розкладання трансцендентних функцій на приватні дроби», а в 1889 – докторську «Про фуксові функції нульового рангу з симетричним основним полігоном» і зайняв кафедру чистої математики в університеті святого Володимира.\nУ 1887 Б. Я. Букреєв їде у творче відрядження за кордон, де стажується в Берлінському університеті та Шарлотенбурзькій політехніці. Там слухає лекції з теорії гіпереліптичних функцій К. Вейєрштрасса, з теорії абелевих функцій та лінійних диференціальних рівнянь Л. Фукса, з теорії чисел Л. Кронекера, з фізики Г. Гельмгольца та інших. Під впливом цієї блискучої плеяди найвидатніших математиків та фізиків ХІХ століття складаються основні математичні інтереси молодого вченого.\nПедагогічна діяльність Бориса Букреєва не обмежувалася університетом. Він був професором у Київському політехнічному інституті, з 1906 викладав математику на Київських вищих жіночих курсах, очолював кафедру геометрії в Київському вищому інституті народної освіти та в Фізико-хіміко-математичному інституті, деякий час – сектор геометрії в Математичному інституті АН УРСР, був засновником і активним діячем Київського математичного товариства, з 1893 — почесним, а потім найстарішим членом Московського математичного товариства.\nУ 1920-х Б. Букреєв одним із перших почав читати лекції українською мовою, збирав і обґрунтовував українську математичну термінологію. У 1930 Борис Букреєв передав кафедру вищої математики в КПІ професору Михайлу Кравчуку, а сам перейшов у Київський університет, де завідував кафедрою геометрії до 1959, поки йому не виповнилося 100 років, а потім ще працював на кафедрі до 1962. Б. Букреєв – основоположник київської школи геометрії. Досліджував також питання диференціальної геометрії, теорію рядів, варіаційного числення.\nІм’я Б. Букреєва займає одне з почесних місць в історії розвитку математики. За роки своєї багаторічної науково-педагогічної діяльності, що тривала понад 75 творчих років, Б. Букреєв написав 15 монографій про життя та діяльність В. Єрмакова, М. Ващенка-Захарченка, Г. Монжа та ін., понад 150 наукових праць, 7 підручників для вищої школи, виховав декілька поколінь учених, педагогів, інженерів. Імена його учнів – М. Кравчук, Б. Делоне, М. Чеботарьов та ін.\nПомер видатний український математик у 103-річному віці, 2 жовтня 1962 у Києві, похований на Байковому кладовищі (ділянка № 9).\nAll day: Вацлав Пшихода: 130 років\nВацлав Пшихода народився 7 вересня 1889 в с. Шани, поблизу м. Подєбради (Чехія). Після закінчення в 1914 Празького університету, викладав іноземні мови в середніх школах Чехії. Пшихода цікавився теоретичними проблемами педагогіки, протягом чотирьох років, починаючи з 1922, проходив стажування в США та Німеччині.\nЗ 1928 Вацлав Пшихода організовував в Чехословаччині експериментальні школи, де провів масштабні обстеження освоєння грамоти школярами. Після 1945 викладав в Карловому університеті в Празі.\nПшихода був відомий також як методист з навчання іноземним мовам. За його ідеям були складені програми, методики і підручники. В галузі педагогічної теорії розробляв проблеми педагогічної психології. Відомою є його книга «Онтогенез людської психіки» (т. 1-4, 1963-1974). Вчений наголошував на підвищення мотивації навчання та індивідуалізації навчання.\nУ книзі «Раціоналізація шкільної справи» (1930) обгрунтував необхідність реформ чехословацької системи освіти.\nПомер Вацлав Пшихода 18 листопада 1979, в Празі.\nAll day: Іван Котляревський\n9 вересня виповнюється 250 років від дня народження першого класика нової української літератури, поета, драматурга, педагога - Івана Котляревського.\nНародився І. Котляревський 1769 р. в Полтаві, в родині дрібного чиновника. Навчався в Полтавській духовній семінарії. На останньому році навчання залишив семінарію. Спершу служив чиновником у полтавських канцеляріях, згодом вчителював у заможних родинах. Саме під час вчителювання, з 1794 р., розпочинається робота письменника над славнозвісною "Енеїдою". З 1796 р. по 1808 р., цілих дванадцять років, Котляревський перебував на військовій службі. За виявлену хоробрість у боях під час російсько-турецької війни та за уміле виконання дипломатичних доручень йому було надано чин капітана.\nУ 1809 р. з’являється друком його знаменита поема у чотирьох частинах "Вергилиева Энеида, на малороссийский язык переложенная И. Котляревским". З 1810 р. і до кінця свого життя Іван Котляревський живе в Полтаві, працює наглядачем Будинку для виховання дітей бідних дворян, навчально-виховного закладу, в якому навчання відбувалося за програмою гімназії. З 1827 р. - попечитель "богоугодних закладів" Полтави. І. Котляревський зарекомендував себе як талановитий педагог і організатор освітнього процесу. Увесь цей час письменник не поривав з творчою діяльністю, захоплювався театральною справою. У 1818 р. його призначають директором Полтавського театру. З метою збагачення репертуару він створює драму "Наталка Полтавка" і водевіль "Москаль-чарівник", які з успіхом було поставлено у 1819 р. Так, на полтавській сцені, з початків нової української драматургії зародився національний професійний театр.\nВ останні роки життя Іван Петрович майже не виїжджає з Полтави. 1835 р. через хворобу залишає службу і йде у відставку.\nПомер І. Котляревський 29 жовтня 1838 р. На похорон зібралося населення всього міста, виявляючи свою глибоку шану великому діячеві. На могилі письменника було споруджено пам’ятник із написом: «Майор И. П. Котляревский, сочинитель «Энеиды на малорусском наречии».\nТворчість І. Котляревського ознаменувала собою початок нової ери української літератури. Із творчого доробку письменника починається потужний рух національного відродження. Поема "Енеїда", над якою І. Котляревський працював майже три десятиліття, стала епохальним за своєю громадською і художньою значущістю явищем у духовному житті українців.\n1010.09.2019 1111.09.2019 1212.09.2019 1313.09.2019 1414.09.2019 1515.09.2019\nAll day: Михайло Биковець: 125 років\n125 років від дня народження Михайла Биковця (1894 –1937), українського письменника, літературного критика, педагога\nМихайло Миколайович Биковець народився 15 вересня 1894 у селі Шершнева Балка Зінківського повіту на Полтавщині у родині фельдшера. Закінчив 8 класів Миргородської чоловічої гімназії у травні 1917. Це дало йому змогу вчителювати. Спочатку він працював у Чернігівському педінституті, а у 1918-1920 – інспектором культурно-просвітницького відділу Миргородського союзу споживчих товариств. Згодом – членом колегії Зінківського повітового відділу народної освіти.\nЗ 1921 по 1923 працював інспектором губернського відділу соціального виховання (губсоцвих) в Полтаві, одночасно перебуваючи заступником завідуючого губсоцвиху і редагуючи журнал «Новими стежками». У 1923 М. Биковця переводять до відділу охорони дитинства Головсоцвиху Наркомосу в Харкові. Починав він там інспектором, а з липня 1924 до січня 1925 працював головним інспектором відділу охорони дитинства. Але, як зазначав сам М. Биковець, він був насамперед учителем, а спеціальністю своєю вважав історію, українську мову та журналістику. Робота з дітьми була його покликанням, і не дивно, що у «Плузі» Биковцю доручать очолювати секцію дитячої літератури.\nЯк головний інспектор Головсоцвиху М. Биковець приймає ряд важливих рішень щодо відомої колонії для важких дітей та підлітків ім. Горького (завідувач Антон Макаренко). Михайло Миколайович також бере участь у різних зборах міського, республіканського та союзного рівня, на яких вирішуються питання допомоги голодуючим дітям, покращення їх матеріального й культурного добробуту та соціально-правової охорони неповнолітніх. У цей час він друкує багато статей в наукових та педагогічно-освітніх журналах, а також у бюлетені губвідділу наросвіти, про роль літератури у вихованні дітей та про роботу дитячих виховних установ та закладів.\nУ березні 1925 М. Биковець переходить працювати до Держвидаву України (ДВУ) до відділу дитячої книги. Це був переломний період в його житті. Він спілкувався з тими, кого вже тоді вважали значними українськими поетами та письменниками. Серед них – Василь Блакитний, Микола Хвильовий, Сергій Пилипенко, Володимир Сосюра та багато інших. Упродовж 1920-х років, коли повним ходом йде українізація, Биковець публікує різноаспектні праці з історії літератури та культури, журналістські довідки, критичні есеї, огляди літературних журналів, рецензії на нові прозові твори та вірші. Основні праці М. Биковця – нариси, рецензії на періодичні видання, літературно-критичні статті про творчість українських письменників: Т. Шевченка, М. Коцюбинського, Остапа Вишні та ін. Він писав статті про роль літератури у вихованні дітей, про театральне мистецтво тощо, упорядкував і видав збірку п'єс і естрадного матеріалу до весняної засівної кампанії та колективізації «Отак то тепер» (1930) та ін.\n1937 М. Биковця заарештували за звинуваченням у «приналежності до антирадянської української націоналістичної терористичної організації». 22 жовтня цього року на закритому засіданні йому оголосили вирок про розстріл. Наступного дня М. Биковця стратили.\nAll day: Володимир Дурдуківський: 145 років\n«Школі і дітям я віддав усі свої сили, знання й енергію,\nбез школи не жив і не знаю, чи зможу жити…\nШкола то є найкраща, найдорожча і найцінніша\nдля мене – вона моє життя…»\nВолодимир Федорович Дурдуківський народився 17 вересня 1874 в с. Пединівці на Уманщині у сім’ї священика. В 1899 р. закінчив Київську Духовну академію, де і розпочав свій педагогічний шлях. В. Дурдуківський був одним із організаторів видавництва «Вік», членом редакції та постійним співробітником журналу «Киевская старина»; друкувався під псевдонімом В. Мировець на історичні й літературні теми. У 1896–1897 – член комісії зі складання «Історичного словника українських діячів» під керівництвом В. Антоновича і М. Грушевського.\nУ 1906 Володимир Федорович бере активну участь у створенні київської «Просвіти». Пізніше – у заснуванні Всеукраїнської спілки вчителів, у створенні й діяльності Товариства шкільної освіти. Згодом свої міркування про педагогічну діяльність, враження та емоції він викладає на сторінках першого педагогічного журналу «Світло», який виходив в 1910-1914. Був членом редколегії та активним дописувачем педагогічного часопису «Вільна українська школа».\nУ 1917 у Києві створена Перша українська гімназія, де з першого дня В. Дурдуківський працював учителем української мови і літератури, а невдовзі став її беззмінним директором.\nВолодимир Федорович поєднував педагогічну роботу з науково-популяризаторською. Ще з 1919 він активно працював у Всеукраїнській академії наук (ВУАН): виконував обов’язки голови термінологічної комісії, члена-редактора «Комісії словника живої мови». Пізніше, 14 травня 1925, при ВУАН було засновано Науково-педагогічне товариство, утворене з науково-педагогічної комісії, очолюваної В. Дурдуківським.\nВолодимир Дурдуківський був заарештований у липні 1929 у справі СВУ. Показовий судовий процес проходив у Харківському оперному театрі з 9 березня по 19 квітня. Згідно з рішенням суду, Володимира Федоровича було засуджено до восьми років ув’язнення, але невдовзі він був помилуваний і в 1930 випущений на волю.\n28 грудня 1937 В. Дурдуківського знову заарештували за «антирадянську діяльність», тобто висунуто було ті самі звинувачення, за які його вже засуджували в 1929 р. За вироком «трійки» він був розстріляний 16 січня 1938.\nЗ електронними копіями статей В. Дурдуківського, які зберігаються у фондах Педагогічного музею України, можна ознайомитися за посиланням: http://pmu.in.ua/virtual-exhibitions/vistavki_2011_2014/chola_moie_zhittia/\nAll day: Іван Рижський: 260 років\n260 років від дня народження Івана Рижського (1759–1811), українського філософа, логіка, професора і першого ректора Харківського університету\nІван Степанович Рижський народився 18 вересня 1759 в Ризі, у родині парафіяльного священника. Восьмирічним хлопчиком він був зарахований до Псковської семінарії. Потім була семінарія при Троїцько-Сергіївській лаврі. Керівництво семінарії звернуло увагу на винятково здібного учня і по закінченні запропонувало йому залишитися викладати у цьому навчальному закладі, де він читав курси історії, риторики, поезії і філософії.\nВосени 1786 Івана Степановича запрошують на посаду викладача Санкт-Петербурзького гірничого училища, яке невдовзі було перейменовано на Гірничий кадетський корпус. Майже 17 років він читав лекції з латини, історії, географії, риторики і логіки для студентів старших курсів.\nВодночас Іван Степанович приділяв велику увагу навчально-видавничій роботі. Так, підручники І. Рижського з логіки і риторики — «Умословие, или умственная философия» та «Опыт риторики...» — неодноразово перевидавалися. У 1802 І. Рижський стає членом Імператорської Російської академії наук, а в лютому 1803 його затверджують професором Харківського університету. Багато зусиль, енергії, знань віддав І. Рижський становленню цього навчального закладу, тут надзвичайно яскраво проявилися його якості організатора і педагога.\nУрочисте відкриття університету відбулося 29 січня 1805. Наступного дня Івана Рижського обрали ректором. Протягом шести років він був керівником цього закладу. Ректорство І. Рижського припало на досить складні часи — то був нелегкий період становлення університету. Обладнання навчальних приміщень, добір кадрів, студентські справи, різноманітні господарські проблеми, — ось далеко не повний перелік того, чим доводилося займатися ректору. Про його дивовижну працездатність свідчить хоча б те, що протягом семи років І. Рижський брав участь майже у 720 засіданнях правління університету (на рік приблизно 100).\nСвою захопленість наукою Іван Степанович прагнув передати студентству. Очолюючи в університеті кафедру красномовства, віршування і російської мови, він намагався не тільки підняти свої лекції до рівня кращих зразків ораторського мистецтва, а й водночас подати матеріал цікаво і яскраво. Ректор був автором «Науки стихотворства...» (1811).\nІван Степанович був наділений яскравим педагогічним талантом. За роки свого ректорства він зумів створити в Харківському університеті стиль взаємоповаги, доброзичливості і свободи думки. Загальновідомо, що моральні якості людини витримують суворий іспит тоді, коли їй надається влада над іншими людьми. За спогадами сучасників, І. Рижський був демократичним і простим у спілкуванні, при цьому тримався з гідністю, але без зверхності і погорди. Авторитет його був незаперечним, а чесність і добропорядність викликали щиру пошану колег і студентів.\nПомер Іван Рижський 14 березня 1811 р. у Харкові.\nAll day: Олександр Павлович: 200 років\nОлександр Павлович народився 19 вересня 1819 в с. Шариське Чорне (нині Словаччина). Початкову школу закінчив у Львові, далі навчався в Трнавській духовній семінарії, де вивчав поетику, риторику, філософію, літературу польських, німецьких, чеських та словацьких авторів. Починаючи з 1847, працював вихователем у с. Куримі, бібліотекарем у Пряшеві, потім близько 13 років — священиком та педагогом у Біловежі та 37 років у Свиднику.\nОлександр Павлович — літературно-громадський діяч, просвітитель, автор віршів для дітей, що містять педагогічні та патріотичні поради про правильне їх виховання й поведінку, про любов до батьків та Батьківщини. Вірші поета так і не були видані за його життя єдиним збірником, але кілька разів перевидавались після смерті, наприклад у 1955 у Пряшеві. Кращі твори Павловича написані місцевим діалектом з елементами «язичія». Мова у Павловича вузько місцева і не виходила за межі пряшівського діалекту; не випадково називають його «маковіцьким соловієм». Друкувався в часописах «Вєстник», «Зоря галицька», «Листок», «Наука», «Слово».\nПомер Олександр Павлович 25 грудня 1900 в м. Свиднику.\nAll day: Дмитро Балика: 125 років\nДмитро Андрійович Балика народився 21 вересня 1894 в м. Седнів Чернігівської області в родині педагога. Закінчив Чернігівське реальне училище (1912), Петроградський Політехнічний інститут (1916), Педагогічне відділення Томського університету (1920).\nУ 1916–1920 Д. Балика працював (послідовно) бібліотекарем у Росії (Башкортостан, Томськ). У Києві працював з 1921 у показовій бібліотеці Військово-політичної школи Українського військового округу. Його наукові розвідки того часу спрямовані на створення предметного каталогу, бібліотечної технології, методики спілкування з читачем.\nЗ 1925 у Всенародній бібліотеці України (нині НБУ ім. В. Вернадського) Дмитро Андрійович досліджував проблеми книгознавства та вивчення читацьких інтересів. Склав бібліографічний покажчик «Вивчення українського читача» (1925), до якого ввійшли праці Б. Грінченка, П. Куліша, І. Франка та ін., відомості про культурно-просвітницькі громади, українознавчі видання, заборонені на території України. Цей покажчик – одна з перших в Україні спроб розкрити проблему дослідження читача. Очолюючи Кабінет вивчення книги і читача у Всенародній бібліотеці України, він обґрунтував класифікацію читачів бібліотек за 12-ма основними соціальними групами, окреслив аналітичні та синтетичні методи для вивчення читачів і читання в бібліотеках, а також удосконалив методику організації і проведення досліджень читацьких груп, їх інтересів, запитів з урахуванням видів і типів книгозбірень у місті та в селі. У 1920-х обґрунтував теорію бібліологічної педагогіки.\nД. Балика брав участь у підготовці бібліографічного покажчика та списків, що друкувалися на сторінках журналу «Життя і революція», «Україна» та ін., зокрема уклав бібліографію М. Драгоманова, І. Франка. Опрацьовував питання теорії і методики рекомендаційної бібліографії, вирішував питання співвідношення рекомендаційної бібліографії та критики, відмінності критичної та бібліографічної оцінки літератури. Виступав з доповідями на багатьох бібліотечних і бібліографічних з’їздах, конференціях, нарадах в Україні та Росії. Працював в Українському науковому інституті книгознавства (1927–1930). У зв’язку з критикою діяльності цього інституту за відрив від «конкретних» завдань соціалістичного будівництва і «націоналістичний» ухил, Д. Балиці довелось переїхати до м. Горького, де він працював у місцевому університеті, також керував кафедрою бібліотекознавства в Горьківському педагогічному інституті (з 1930). Дмитро Андрійович був одним із засновників Горьківської обласної бібліотеки.\nПомер Дмитро Балика 09 квітня 1971 в м. Горький (нині Нижній Новгород, РФ)\nAll day: Яким ЯРЕМА: 135 років\nЯким Якимович Ярема народився 23 вересня 1884 в с. Арламівська Воля Мостиського повіту Галичини. У 1895 вступив до гімназії в Перемишлі. З 1903 навчається у Львівському університеті, студіював філософію і філологію. Завдяки гарним успіхам, отримав стипендію на продовження навчання в університеті м. Ґрац (Австрія). Після закінчення студій здобув право викладати німецьку мову та літературу у середніх школах з українською, польською та німецькою мовами навчання. Свою педагогічну діяльність розпочав у гімназії м. Самбір (1909–1910), а в 1911–1914 працював в українській гімназії Тернополя.\nПід час Першої світової війни був мобілізуваний в австрійську армію, де потрапив до полону (1915). Майже два роки перебував у саратовському таборі для військовополонених. У листопаді 1917 Ярема повернувся до Києва. З 1918 перебуває в Чехії, де у 1923–1930 викладав в Українському педагогічному інституті ім. М. Драгоманова (з 1925 – завідувач кафедри педагогічної психології); директор української гімназії в м. Ржевиця (1925–1928).\n1930 повернувся до Тернополя, де влаштовується вчителем в гімназію «Рідна школа». У 1932 заснував Подільський музей при Кружку «Рідної школи». З приходом радянської влади Я. Ярему обирають директором створеної на основі української гімназії середньої школи №1 у Тернополі.\nЯк педагог, Я. Ярема розробляв психолого-педагогічні засади організації навчально-виховного процесу, зокрема проблеми вивчення учнів методом психографічної схеми, яка докладно описана ним у книзі «Психографія в школі» (Прага, 1925). У праці «Українська духовість в її культурно-історичних виявах» (1937) вчений досить гостро висловлюється про недоліки соціальної психіки й напрями морально-психологічного виховання української молоді: «Мусимо, отже, випалити білим залізом з душ жовтаву ненависть до себе, зелену зависть до успіхів товаришів, синю злобу легковаження творчих одиниць, чорне інтриганство, блідий до смерти еґоцентризм, сіру безвільність, безбарвну безідейність, блакитне самсобіпанство, фіолєтне рабство супроти чужої, а червону бунтівничість супроти власної влади. Тоді виховна література, переведена в життя бурсами і доростом кружків Рідної школи, перетворить наше громадянство з розпинаючих і самопожираючих себе одиниць у здисципліновану суспільність, яка, осягнувши державу, зможе її задержати в руках».\nВід січня 1941 викладав в Львівському університеті, працював в Інституті літератури АН УРСР. Протягом німецької окупації викладав у Політехнічному інституті, працював над великим українсько-німецьким словником. У 1950–1962 –завідувач кафедри іноземних мов Львівського зооветеринарного інституту (нині Академія ветеринарної медицини). Двічі обирався депутатом Львівської міської ради.\nПомер Яким Ярема у Львові 15 грудня 1964 року. Похований на Личаківському цвинтарі.\n2424.09.2019 2525.09.2019 2626.09.2019 2727.09.2019 2828.09.2019 2929.09.2019


Українці сьогодні можуть відвідувати 38 країн. | Цензор.НЕТ\nУкраїнці сьогодні можуть відвідувати 38 країн.\n12:32 • 6 серпень 2020 0 0\nПро це заявив міністр закордонних справ Дмитро Кулеба на брифінгу в четвер, передає Цензор.НЕТ.\n"За останній тиждень змін не відбулося: точно так само є 38 країн, куди пускають українців або безумовно, або з дотриманням певних правил", - сказав Кулеба.\nСеред них як країни, куди можна їхати без обмежень, так і з певними умовами, наприклад негативним тестом на коронавірус.\nДокладніше про правила в'їзду в ту чи іншу країну можна дізнатися за посиланням.\nЧитайте також: Українці можуть полетіти на відпочинок до Туреччини, Албанії, Єгипту, Болгарії, Чорногорії та Хорватії, - Криклій\nВ Запоріжжі на акції ЛГБТ-спільноти «Місто без стереотипів» відбулися сутички.\nОдин із противників акції дістав зброю і погрожував нею учасникам\nГлавком 20:31 • 20 вересень 2020 1\nGazeta.ua 20:00 • 20 вересень 2020 2\nUAinfo 19:38 • 20 вересень 2020 2 2\nШколярам із колишніх російськомовних класів не вистачає українських підручників: Міносвіти звинувачує попередників та обіцяє забезпечити в грудні. Представник руху «Куликове поле» Ібрагім, який потрапив до бази «Миротворця» як «сепаратист» , претендує на посаду мера Одеси. ВПС Великої Британії безпрецедентно збільшили інтенсивність патрулювання біля кордонів РФ. На маршах солідарності в різних містах Білорусі силовики застосовують водомети, сльозогінний газ, проводять жорсткі затримання. Українські спортсменки перемогли на чемпіонаті Європи з пляжного волейболу, на другому місці - теж наші.


Як зробити подарунок своїми руками? | Привіталка. Вибір Українців!\nОпубліковано admin Пон, 29/07/2013 - 15:07\nволодіти навичками орігамі, плетіння макраме або валяння і т. д;\nНасправді зробити оригінальний, простий і красивий подарунок своїми руками досить просто - в мережі інтернет викладені різноманітні майстер-класи, які дозволяють не тільки вибрати для себе прийнятний варіант hаndmade, але й побачити весь процес в покроковому режимі.\nЗолота ключниця з монетами для множення багатства, виготовлена за всіма правилами Фен-Шуя, - досить трудомісткий, але шикарний подарунок;\nДерев'яні розноси або витончені келихи, розмальовані відповідно до приводом, - відмінний вихід для тих, хто вміє малювати;\nОригінальні садові скульптури зі скотчу, пластикових пляшок або дроту - можливість здивувати всіх своєю креативністю;\nНезвичайний квітковий горщик, зроблений зі старого черевика, - солодкий подарунок, який оцінить будь-яка жінка;\nНастінні годинники, які легко зібрати з простого будильника і оригінальною основи;\nВеселі килимки з пакетів або старих джинсів можуть сплести навіть чоловіки, які володіють елементарним навичкою в'язання гачком;\nПрикольні тримачі для книг легко змайструє будь-яка людина, який відвідував уроки праці;\nМ'яку подушку «думочка» для подорожі елементарно зробити з красивою тканини і синтепону;\nДивовижні квіти з колготок змайструють тонкі пальці любителів прекрасного;\nНавіть дитячі меблі з картону можна зробити самостійно, проявивши терпіння.\nСьогодні дуже модні сорочки-вишиванки, зробити такий подарунок досить просто, володіючи навичками крій та шиття або вишивання;\nАвторську імітацію футболки від відомих Бернд реально створити зі звичайної футболки та спеціальних фарб для тканини;\nТеплу шапку і затишний модний шарф досить просто зв'язати на спицях;\nОригінальні рукавички «мітенки» зробити складніше, але зате вони викличуть більший захват одержувача;\nШкарпетки «з пальчиками» з різнокольорових ниток зв'язати просто, але це вимагає володіння певними навичками та посидючості;\nКрасивий хустку, розмальований з техніки «батик» зможе виконати людина з художнім смаком;\nШикарна ажурна шаль, виконана гачком - це верх майстерності, доступний не всім, але такий подарунок викличе безумовний захват!\nДивовижні браслети із замку-блискавки зробити дуже легко;\nОригінальні намиста з трикотажної кофти або зваляних вовняних бубнів допоможе створити ваша фантазія;\nВсілякі намистини, камені і застібки, які легко можна купити у спеціалізованому магазині, дозволять створити як витончена прикраса, так і незвичайний аксесуар для мобільного телефону або брелок.\nМило нестандартної форми, кольору або запаху можна зробити, освоївши миловаріння;\nОригінальні свічники збирають зі скляних стаканів, гальки, квіткових пелюсток, яскравих кульок та інших непотрібних елементів;\nФантастичні шкатулки майструють з CD-дисків та інших несподіваних матеріалів.\nЧудові пупси з безрозмірних шкарпеток, які шиються за пів дня, безумовно, викличуть захват і розчулення як у маленьких, так і у дорослих дівчаток;\nМ'яка іграшка - це безпрограшний варіант подарунка для жінок будь-якого віку, а варіацій матеріалу є маса - і хутро, і трикотаж, і шкіра, і махровий рушник ...\nІснує ще маса можливостей hаndmade - подарунків, будь-який з них буде наповнений вашою увагою і позитивною енергетикою, а значить обов'язково сподобатися одержувачу! Але якщо у вас нічого не виходить, то купіть якийсь подарунок, наприклад беспружинный матрас.\nПодарунки до свята для дівчини своїми руками


До гвардійців Слов’янська прибув гурт "Шураві" з концертом патріотичної пісні - 6262.com.ua\nДо гвардійців Слов’янська прибув гурт "Шураві" з концертом патріотичної пісні\n12:36, 22 жовтня 2016 р.\nДо військовослужбовців Слов’янського полку Нацгвардії завітав творчий колектив «Шураві» з невеликого містечка Тараща, що під Києвом.\nРепертуар гурту приємно порадував глядачів своїм творчим різноманіттям, адже колектив гурту складається з колишніх афганців, і кому як не їм відомо, що таке війна.\nВійськовослужбовці в/ч 3035 слухали концерт затамувавши подих, бо сьогодні патріотична пісня стала як для військових, так і для всіх українців символом незламної волі і прагненням до миру. Кожен присутній отримав чималий заряд щирої, теплої та душевної енергії, що йшла від пісень та танців у виконанні гурту\n«Кожен виступ говорив про те, що повинні відчувати та переживати всі ми: любов до рідної землі, повагу до батьків, любов чоловіка та жінки», ‒ говорять гвардійці.\nПо завершенню концерту керівник гурту розповів військовослужбовцям про їхню волонтерську місію і від імені громади міста Тараща передав воїнам продукти харчування та листівки від дітлахів, які вони виробили власноруч для своїх захисників.\nТакі зустрічі по-справжньому гуртують і зміцнюють військовослужбовців, а волонтери стають «зв’язковими між народом і армією», ‒ наголосив після виступу підполковник Михайло Гринишин.\nСлавянск новости нацгвардія концерт шураві військовослужбовці


VSofia профіль | Live chat\n22, Рак, Mars\nВостаннє заходив(ла): 13.07.20 00:06:01\nНатиснувши кнопку, ви зможете підняти VSofia на перше місце головної сторінки на 60 секунд. Протягом цього часу чат-рум моделі стане набагато більш помітним та надзвичайно популярним! Повідомлення про вашу дію з’явиться у чаті, і його зможе побачити модель та інші користувачі чату. VSofia обов’язково оцінить цей жест та буде невимовно вдячною вам!\nKitty2 8 фото 8 photos\nKitty 8 фото 8 photos\nОсобиста інформація VSofia\nГрафік роботи VSofia\nСписок бажань VSofia


Кроквяна система чотирисхилого даху: пристрій і монтаж | Сад і огород\nВідповіді на питання. > Сад і огород > Кроквяна система чотирисхилого даху: пристрій і монтаж\nКроквяна система чотирисхилого даху: пристрій і монтаж\nЗа історію людства придумано безліч покрівельних конструкцій. Одні моделі підходять для будівель промислового призначення, інші – для відрізняються особливою витонченістю витворів архітектурного мистецтва. При будівництві приватних будинків враховуються такі якості дахів, як простота, практичність, порівняно невеликі витрати, зовнішній вигляд і відповідність специфіці кліматичної зони.\nКороткий огляд кроквяних систем і їх особливостей\nНайбільш популярні такі види конструкцій:\nЇх крокви виглядають як спираються на стіни будинку балки. При різній висоті стін виходить скат з деяким ухилом. Якщо висота однакова, то можна отримати плоский дах, яка може бути використана в якості тераси.\nДля житлових будинків односхилі покрівлі не дуже підходять: вони зручні для гаражів, лазень.\nНайбільш прості у виготовленні. Крокви з’єднані під конкретним кутом і утворюють 2 ската. Зовні виглядають як трикутні ферми.\nЄ різновидом двосхилих дахів. Відмінність полягає в наявності зламу для забезпечення більшого простору для мансарди.\nТакі покрівлі складаються з 2 трапецієподібних і одного трикутного (в торці будинку) скатів. Мають найбільш презентабельний вигляд, але досить складні у виготовленні.\nУ класичному варіанті складаються з 2 вальм в торцях будинку та 2 бокових трапецієподібних скатів. Дана конструкція оптимально зберігає тепло і володіє достатньою вітростійкістю.\nДо четырехскатным відносяться і шатрові дахи, які складаються з сходяться до центру чотирьох вальм трикутної форми. Їх використання можливе лише для будівель квадратної форми. Підходять вони і для альтанок.\nНагадує зверху шатровий пологий дах з приєднаними чотирма трикутними скатами. Перевагами даної конструкції є те, що на ній не затримуються волога або сніг.\nТакож є мансардні вікна, горищні, бесчердачниє даху.\nОгляд кроквяної системи чотирисхилого даху, конструкція\nКонструкція чотирисхилого даху: 1 — коник; 2 — здвоєна обв’язка; 3 — клиновий пропив; 4 — звичайні крокви; 5 — крокви даху, пристыкованные до вальмовому крокви; 6 — стик вальмового крокви з кроквами схилів даху; 7 — клиновий запив у вальмовом крокві; 8 — вальмові крокви.\nСкатні дахи чудово підходять для будівництва заміських будинків. В даний час їх використовують як для маленького будиночка, так і для котеджу в кілька поверхів.\nДля подібного житла створюють кроквяну систему чотирисхилого даху, що надає будівлі естетично привабливий вигляд і дозволяє отримати досить велике приміщення мансарди.\nПри розробці конструкції крокв враховують специфіку покрівлі. При великій вазі матеріалу для покрівлі зростає навантаження на несучі елементи: їх необхідно робити більш міцними. Розробляючи «скелет» даху, необхідно враховувати снігове і вітрове навантаження.\nВид конструкції знаходиться в залежності від особливостей покрівлі. Говорячи про чотирисхилі дахи, як правило, мають на увазі вальмовиє, які складаються з 2 трикутників і 2 трапецієподібних скатів.\nДаний вид покрівлі не має фронтонів, але досить складний у виконанні. Кроквяні конструкції бувають в тому числі шатрового типу. У даному варіанті всі скати трикутної форми і рівні по площі.\nУ многоскатной покрівлі кроквяна система більш ускладнена, але при монтажі використовується та ж технологія. Крокви при цьому бувають висячими і похилими. Похилі доцільно використовувати при відсутності проміжних опор, роль яких виконують стіни будівлі, а висячі підходять за наявності опор.\nПри ламаної даху кроквяна система являє собою досить складну конструкцію, що залежить від кута нахилу і кількості скатів. Довжина крокв можна збільшити за допомогою використання підпор.\nПри цьому довжина прольоту стає значно більше, ніж при відсутності додаткової опори.\nПристрій, складові кроквяної конструкції\nПісля облаштування стропильної системи необхідно покрити її покрівельним матеріалом. Стаття — покрівля даху профнастилом допоможе вам у цьому.\nА коли дах буде готова, подбайте про водостоках. Це дуже важлива деталь покрівлі. Як їх правильно встановити описано тут.\nЦілісна система кроквяної конструкції складається з багатьох елементів, основними з яких є наступні.\nЄ підставою покрівлі і виконує функції фундаменту. Це колода або брус, метою застосування якого є рівномірний розподіл навантаження від даху по периметру стін і профілактика перекидання.\nВиготовляють з брусів або колод. Вони призначені для втримання ваги покрівельного пирога. Утеплювач розташовується між ними, а обрешетка і контробрешетка монтуються на самі кроквяні ноги.\nЯвляють собою довгий брус вздовж покрівлі. Він служить опорою для кроквяних ніг. Може бути використаний один прогін або кілька.\nПризначені для перенесення ваги. Можуть бути малими або великими. Розташований під коником брусок з дерева допомагає утримувати брус і деяку частину ваги переносить на затягування.\nНеобхідні для надійності кроквяної системи. Це підпирають кроквяні ноги похилі бруски.\nПризначена для вентиляції простору під покрівлею. Даний елемент не входить в кроквяну систему.\nМонтаж і розрахунок кроквяної системи\nКрокви бувають діагональні і накосние.\nДіагональні відрізняються більшою довжиною. Тому іноді буває необхідно спаровувати дошки для отримання потрібної довжини.\nПри будівництві даху потрібно робити розрахунок як вальмових крокв, так і інших елементів даху.\nПомічницею стане відома кожному школяру теорема Піфагора.\nПотрібно підготувати заздалегідь і розмічальну рейку з нанесеними на неї відмітками всіх необхідних відстаней, що дозволить уникнути додаткових вимірів. Для кроквяної системи знадобляться дошки розміром 150х50 мм З них можна нарізати необхідні для обрешітки рейки.\nПочинають монтаж з установки несучих балок 2 типів: мауерлата, що встановлюється вздовж периметра, і балок, які розміщуються поперек будівлі для встановлення стійок.\nКористуючись виском і рейкою, потрібно відзначити локалізацію і вертикальність конька, для закріплення якого застосовують укосини.\nНаступний крок – встановлення діагональних крокв, для здійснення якого потрібно чіткий завмер їх довжини. Розрахунок проводиться таким чином, щоб низ крокви, трохи виступаючи за край стіни, служив чимось на зразок карниза для захисту стін від опадів.\nСхема кроквяної системи чотирисхилого даху: 1 — здвоєна пара кроквяних ніг; 2 — решетування; 3 — підкіс; 4 — мауерлат; 5 — стійки; 6 — коротуна; 7 — опорна дошка; 8 — прогін; 9 — крокви.\nПотім необхідно встановити проміжний тип крокв, які бувають центральними і кутовими. Перші повинні бути довшими конькового бруса, на який вони встановлюються. Їх кількість залежить від довжини будинку.\nВерхня частина кутових спирається на діагональні крокви. Чим ближче до кута будівлі, тим їх розмір стає менше. Мінімальна кількість центральних крокв має бути як мінімум 3 з кожної сторони конькового прогону.\nКоректна укладання крокв вимагає точної розмітки з позначенням місць кріплення. Для цього слід визначити 2 точки: одна знаходиться на мауерлаті в самій середині по довжині стіни, другий – у центрі конькового бруса.\nЦентральне проміжне кроква повинно розташовуватися між ними. При необхідності використання лише 3 крокв розташування двох слід розраховувати за простою схемою: по сторонах центрального крокви потрібно виміряти половину відстані до бруса конька і в цих точках встановити крокви.\nПравильно зроблену кроквяну систему дуже легко підшивати софітом для покрівлі.\nТехнічні характеристики полікарбонату можна дізнатися тут.\nА як облаштувати м’яку покрівлю своїми руками дізнаєтеся по цьому посиланню http://rooffs.ru/myagkaya/info/krovlya-svoimi-rukami.html\nПри більшій кількості крокв вони розподіляються рівномірно. Для розрахунку потрібно довжину бруса розділити на показник, що перевищує кількість крокв на одиницю. Отримане число – необхідну відстань.\nДовжина центральних крокв вимірюється декількома способами.\nНайбільш простим є використання спеціального довідника для будівельників, в якій наведені коефіцієнти довжини крокв у залежності від розмірів будинку і висоти прольоту коника.\nМожна також укласти крокви на місце кріплення, окреслити необхідні контури спилов, не забуваючи про запас під карнизи, і відпиляти зайве.\nІнший спосіб: відміряти висоту конькового прогону, проекцію крокв на основу покрівлі і, застосувавши теорему Піфагора, розрахувати довжину крокви і додати до неї довжину карниза.\nДіагональні крокви вимірюють аналогічними способами, дотримуючись коректність вимірювання довжин.\nЗ’єднання елементів крокв – один з найбільш важливих моментів встановлення системи. Воно проводиться в точці перетину двох діагональних, центральних і одного вальмового (центрального) крокви на коньковом брусі. На ньому слід зробити надріз. Подвійний скіс потрібно пропиляти також на діагональних кроквах.\nКутові відміряють на око. Матеріал для них (дошки) укладається на місце кріплення і підганяється під необхідну довжину. Після розмітки спилов виробляють відпилювання і кріплення.\nЩоб уникнути зайвої витрати часу і появи відходів рекомендується використовувати шаблон у формі прямокутного трикутника, який можна виготовити з звичайної фанери. При складанні будь-якого проекту потрібно враховувати кут нахилу даху, який неодмінно повинен бути тотожним зробленому на шаблоні ухилу.\nПриміром, ухил даху повинен бути 5:10, а довжини катетів шаблону при цьому 40 і 80 див.\nЩоб визначити відстань для монтажу проміжних кутових крокв, слід вибрати кроква, що є точкою відліку. Як правило, вона знаходиться на мауерлаті. Відрізок до кута будинку повинен бути дорівнює довжині крокви (без карниза). Відстань до місця закріплення крокви і його проекція утворюють квадрат.\nЗалишилися крокви (проміжні) встановлюються рівномірно, при цьому верхні кріпляться на діагональному крокві, а нижні — на мауерлаті.\nПри монтажі системи крокв слід пам’ятати про вплив параметрів самого будинку і матеріалу для покрівлі на розмір даху. Враховуючи досить значні габарити заміських будинків, при розрахунках необхідно врахувати також показник провисання, впливає головним чином на центральні діагональні та проміжні крокви.\nПри всьому розмаїтті покрівель чотирьохскатні є оптимальним вибором для заміських будинків.\nЧотирисхилі покрівлі бувають декількох типів.\nКроквяна конструкція складається з багатьох елементів, кожен з яких виконує певну функцію.\nМонтаж кроквяної системи чотирисхилого даху вимагає ретельних попередніх розрахунків.\nДокладний відео про пристрій кроквяної системи вальмового даху:\n« Флюгер своїми руками: корисні поради та фішки. Відео інструкція\nКроквяна система мансардного даху: розрахунок і установка »


Якщо дитина каже: «Ні!». Чому не варто реагувати негативно • Моя Дитина\nЯкщо дитина каже: «Ні!». Чому не варто реагувати негативно\nПерегляди 22Опубліковано 7 Липня, 2020\nДоктор Келлі Фланаган, клінічний психолог з Вітон, Іллінойс, письменник, блогер і батько трьох дітей, пояснює, чому ми повинні не тільки приймати «ні» від наших дітей, а й прагнути до того, щоб вони дійсно навчилися говорити «ні» з раннього дитинства.\nЯк батько, я б хотів придушити «повстання» якомога швидше. Але, як психолог, я радий, коли мої діти говорять «ні». Мені хотілося б проілюструвати на прикладі, чому саме.\nСонце встає і висвітлює вітальню, заглядаючи в вікна лялькового будиночка, повного фігурок з Лего Star Wars. Чоловічки сплять в ліжечках, сидять в туалеті, готують сніданок і один сміливий Джедай стоїть на даху. Рано вранці, одного осіннього дня, моя дочка і я граємо з ляльковим будиночком, поки всі інші домочадці сплять. Її старший брат прокидається, заходить в вітальню і бачить, що його фігурки Лего, подаровані йому недавно на день народження, виявилися в ляльковому будинку. Вираз жаху спотворює його обличчя. Ніби він побачив свою улюблену собачку мертвою. І він негайно кидається до ляльковому будинку і вихоплює своїх джедаїв.\nЯ простягаю руку до нього і намагаюся бути терплячим: «Віддай їх мені». Він дивиться на мене, і його жах перетворюється в протидію: «Ні!»\nБатько в мені відчуває себе переможеним, адже таким чином до мене висловлюється неповага. Батько в мені починає закипати, тому що я втрачаю контроль. А просто людина в мені безнадійно сумує, тому що спокійне осінній ранок починає в черговий раз перетворюватися в пекло.\nЧитайте також: Про страх бути “поганими батьками”\nЗате психолог в мені зацікавився цим дитячим «ні». Тому що психолог знає, що нездатність говорити «ні», тобто позначати свої кордони, це одна з найпоширеніших причин людських страждань. Якщо ми не вміємо говорити «ні», то:\nми стаємо губкою для почуттів оточуючих і беремося задовольняти їхні потреби, в той час, як наше власне серце тихо вмирає;\nми починаємо жити так, як мали б, на думку оточуючих, а не так, як хочемо ми самі;\nми дозволяємо іншим творити нашу історію і перестаємо бути авторами нашого життя, світ використовує нас, в той час, як ми могли б приносити користь світу;\nми піддаємося на вмовляння інших, напиваємося, сідаємо за кермо і піддаємо небезпеці життя інших людей;\nми поступаємося наполегливості партнера і в результаті отримуємо незаплановану вагітність;\nми дозволяємо безглуздій рекламі переконати себе і купуємо в борг, не маючи можливості за ним розплатитися;\nми бажаємо задовольнити будь-яку примху дитини, але потім не можемо їй ні в чому відмовити та мріємо про безлюдний острів;\nми підкоряємося у хворих відносинах з партнерами, які продовжують пити, програватися в азартні ігри, зраджувати направо і наліво, а ми залишаємося на задньому сидінні нашого власного життя.\nІснує безліч можливостей витратити життя даремно, завдяки невмінню говорити «ні». Коли якийсь з моїх пацієнтів страждає від того, що його особисті кордони зневажаються постійно, я питаю: «А як ваші батьки реагували на ваше« ні », коли ви були дитиною?». І я майже завжди отримую відповідь: «О, ви б не посміли сказати ні моїм батькам!».\nОтже, тим раннім осіннім ранком я повинен був вирішити. Придушити повстання? Підвищити голос? Вимагати, щоб він поділився іграшками? Пригрозити йому? Або перевести подих і згадати, що іноді потрібно сказати «так» на дитяче «ні».\nСім’я — це те місце, де ми можемо навчитися говорити «ні» в найсприятливішій обстановці. Якщо ми не вчимося цьому в сім’ї, то ми не навчимося цього ніде. Якщо наші діти не зможуть говорити «ні» нам, то вони не зможуть говорити це нікому. Якщо моєму синові хтось запропонує наркотики або мою дочку запросять на заднє сидіння автомобіля, я хочу, щоб вони на той час відмінно вміли говорити «ні». Адже тоді мова буде йти про значно важливіше, ніж купка фігурок Лего. Я хочу, щоб вони знали, що їхня думка має значення. Я хочу, щоб вони були авторами своєї власної історії.\nЧи необхідно вчити дітей виставляти особисті кордони твердо, а не агресивно? Так. Чи потрібно їм оволодіти мистецтвом компромісу? Звісно. Чи потрібно їм навчитися підкорятися в потрібний момент? Безумовно. Але всього цього вони навчаться тільки після «ні». Адже ви ніколи не навчитеся дійсно говорити «так», поки не зможете сказати «ні», ви повинні знати, що у вас є вибір. Можливість сказати «ні» — це початок здатності говорити «так». Нам самим. Життю. Любові.\nЧитайте також: Найсильніше слово, щоб домогтися співпраці з дитиною\nІ ось, осіннім ранком я можу або підпорядкувати собі дитину, або підкоритися їй. Іноді батько в мені перемагає, і, думаю, що в цьому немає нічого поганого. Іноді дітям потрібен батько, який «не прогинається». Але того ранку я поступився, бо маленька людина, яка виглядає так, ніби у нього на очах убили улюблену собаку, має право висловитися. І що ж сказав «вередливий» син?\n«Тато, це мої чоловічки, тому я повинен дозволити або не дозволити їй з ними гратися». Він відбирає кілька фігурок і повертає їх сестрі. Він має право ділитися і віддавати. Його «ні» нагадує мені про те, що брати чуже без дозволу не добре. Що його серце молоде, бурхливе, але дуже щедре. Це «ні», яке лежить в основі справжнього «так». Ми ніколи не зможемо сказати «так» нашому власному голосу, який говорить мовою любові, поки не навчимося говорити «ні» голосам, які нас оточують.\n“Любов рятує і лікує…” – зворушлива історія від моєї прабабці, яка допомогла мені зрозуміти дещо важливе…\nСвіт має знати: як українці вимушені жити в метро\nНе зрозуміла, що кров її, а не дитини: киянці, яка собою прикрили двотижневу доньку, наклали 25 швів