Втрата коханої людини, розлучення з чоловіком, зрада хлопця — все це серйозні психологічні стреси. Про це говорять психологи. Як наслідок, з’являються розлади сну, зниження уваги, нав’язливі думки, тривожність — це в кращому випадку. У гіршому — нервові зриви і неврози, найсильніші депресії, небажання жити або агресія і бажання помститися колишньому чоловіку.\nЧим більше у вас вільного часу, тим глибше ви будете занурюватися в себе, труїти старі рани, згадувати минуле. Звичайно, ви однозначно повинні все переосмислити, зробити якісь висновки, стати сильнішими. Але сидіти годинами, переглядаючи старі фото або згадуючи сімейне життя, точно не варто!\nC чим краще поєднується фіолетовий колір в одязі?\nГоловна » Відносини » Поради, як швидше забути колишнього\nЗ ким такого не бувало: ключі, флешка, гаманець або якийсь інший предмет, ввечері покладений вдома, раптом пропадає казна-куди, і всі спроби знайти пропажу виявляються марними? Що робити в такому випадку і як знайти зниклу річ, [...]\nСтатистика свідчить, що люди, які не перебувають у шлюбі, харчуються нераціонально, досить часто працюють до втрати сил, досить легко ризикують і багато випивають. Психологи в багатьох країнах світу кажуть, що самотність є усвідомленим вибір кожної [...]\nХіба кожна з нас, роблячи ремонт у своїй квартирі, звертається до послуг дизайнерів? Далеко ні! І сьогодні ми розповімо про основні помилки, які багато людей роблять в дизайні інтер’єру. До речі, помиляються іноді і професіонали. [...]


16.05.201306:34 Усі батьки відчувають, що вони повинні навчити дітей чітких засад, котрим слід віддати перевагу, аби бути успішними. Йдеться про надійні орієнтири та компас для життя. Хоча сьогодні при передачі цінностей з покоління у покоління виникає чимало труднощів, все ж, якщо дитина відчуває, що батьки наполягають на цих пріоритетах, вона дякуватиме їм, оскільки зрозуміє, скількох духовних та етичних зусиль їм коштувало підготувати своє чадо до життя. Це – дар короткого безсмертя, котре зостанеться, аби додавати снаги. Так батьки, навіть після своєї смерті, завжди будуть з дитиною. Ось приклад, яким саме чином.\nВіра в себе, розуміння власної ідентичності. Ваша дитина повинна сама взятися за кермо власного життя та обрати шлях. Це життя – її єдина можливість на землі. Не можна копіювати інших, не можна скаржитися на те, чого в тебе немає. Дитині потрібна мета, вона має знати, що може її осягнути і що лише в собі вона має змогу віднайти сили зробити це.\nВіра в інших. Виходити треба з того, аби вміти оцінювати усе те прекрасне та цікаве, що є у ближніх, відкривати приховані скарби інших людей, своєчасно подавати руку допомоги дружнім жестом. Оточуючі можуть допомогти порадою та підтримкою. Жити по-справжньому – це жити разом.\nСила духу, сміливість, уміння завжди підніматися. Якою б не була проблема, ваша дитина повинна знати, що може подолати її. Жити – це завжди ризикувати. Дитина не повинна боятися помилок та невідомого, бо лише так можна пізнати щось нове. Не варто лякатися через помилки, адже в них криється урок на майбутнє. Саме завдяки цьому є змога йти вперед. Не можна вірити моді – вона обмежує вас в одязі, їжі та житті.\nУміння добре використовувати самостійність. Важливо, аби дитина знала, що може панувати над собою, тобто відповідати за свої рішення, емоції, внутрішнє життя. Вона ніколи не повинна звинувачувати інших або долю. Треба завжди вдягати куртку з двома кишенями, в кожній з яких буде записка: на одному папірці варто написати: «Я – лише порох», а на іншому: «Світ залежить від мене».\nПриймати правила, принцип реальності. Ваші діти з часом працюватимуть, матимуть професійні обов’язки, їм доведеться додержуватися певних часових меж. Аби віднайти своє місце в житті, вони повинні зрозуміти, що необхідно дотримуватися певних правил. Всім нам доводиться виконувати певні завдання. Діяти – не значить підкорятися чи протидіяти. Це уміння володіти собою. І ще одна вкрай важлива річ: добро та зло існують, і лише сумління допоможе відрізнити одне від другого.\nВизнавати інших, поважати відмінності. Мета життя – бути щасливими, а не в тому, аби бути першими. Дитина має навчитися бути чесною, ввічливою, терпеливою та сповненою поваги до ближніх. Не варто порівнювати себе з іншими: всі ми різні, і в кожному з нас є щось особливе. Краще хай дитина з гордістю подивиться на свої досягнення та навчиться відчувати, що вона не на змаганнях. Недоречно критикувати та оцінювати за зовнішнім виглядом.\nБрати участь у загальному благоустрої та бути солідарними. Ваших дітей слід навчити солідарності. Деякі діти легко виявляють свої емоції, спілкуються без жодних труднощів; деякі ж живуть далеко від інших та кремо. У цьому немає їхньої провини. Основа родинної солідарності - взаємна чутливість, яка виявляється навіть у малій співпраці: допомогти мамі, не створювати безладу, аби не заважати іншим. Солідарність формується день за днем. Ваша дитина повинна відчувати себе музикантом великого оркестру. У кожного інструмента - своя прекрасна партія. Щодня дитина повинна брати "участь у житті". При цьому слід пам'ятати: ближні - це супутники, а не суперники.\nРобота, творчість, відвага. Навчіть дітей здобувати, досліджувати, брати на себе обов'язки. Хтось готовий на все, аби тільки досягти успіху: обманювати, приймати наркотики, штовхатися ліктями, кричати, сперечатися. Для того, аби піднятися вгору, необхідно йти сходинка за сходинкою, роблячи одне за одним невеличкі зусилля.\nДружба та справжня любов. Завдання батьків та родини в цілому - допомогти дітям зрозуміти непорушність зв'язків. Про це повинні говорити не лише почуття, але й розум. Дітям слід навчитися любити. Навіть якщо вони стають свідками численних розлучень, вони повинні вірити, що любити протягом усього життя можливо. Але любов - серйозна справа, а не гра. Тому необхідно тренувати серце.\nБог. Душевний спокій - ось у чому секрет життя. Боже Слово, Ісус, спільнота віруючих - це справжні супутники земного шляху. Джерело надії та сили, котрих не може подарувати ніхто інший.\nДжерело: "Ваші діти мають лише вас!" Бруно Ферреро\nТеги: Бруно Ферреро, тема місяця, Ваші діти мають лише вас, Коли діти виростають, Посаг для життя, правила успішності\nРейтинг: 5.0 Голосів: 8 Переглядів: 1503\nВаша оцінка: 100973\nВтратити все та… Не здатися


Пресслужба Порошенка: «Усі потуги Офісу президента створити образ Порошенка як олігарха – безпідставні” - YouLife.BiZ - Новини на будь який смак. Методи заробітку в інтернеті\n«Усі потуги Офісу президента створити образ Порошенка як олігарха – безпідставні і спричинені лише бажанням Зеленського позбутися опозиції та збудувати в країні авторитарний режим», – вважають у пресслужбі п’ятого президента\nЗгадки прізвища Петра Порошенка у переліку українських олігархів є наслідком особистої неприязні до нього з боку чинного президента Володимира Зеленського, вважають у пресслужбі п’ятого президента, а нині очільника «Європейської солідарності».\n«Вочевидь, з точки зору Зеленського, олігархами є ті, хто не подобається йому особисто і, безумовно, Порошенко у цьому списку знаходиться на першій позиції. Зеленський шукає будь-які зачіпки, аби позбутися Порошенка як лідера найпотужнішої проєвропейської опозиційної партії і накласти заборону на його політичну діяльність. Усі потуги Офісу президента створити образ Порошенка як олігарха – безпідставні і спричинені лише бажанням Зеленського позбутися опозиції та збудувати в країні авторитарний режим», – пояснили у пресслужбі п’ятого президента у відповідь на запит Радіо Свобода.\nЗа словами речників Порошенка, він є «першим і поки що єдиним українським політиком, який свій бізнес передав в управління всесвітньо відомій компанії з бездоганною репутацією», а його бізнес-активи утримують лідерські позиції на ринку «завдяки успішному менеджменту та високоякісній продукції».\n«До початку політичної діяльності Порошенко досяг певних вершин в\nбізнесі, але жоден з його активів не було отримано шляхом приватизації.\nКомпанії, створені Порошенком, ніколи не мали та не мають монопольного статусу на жодному з ринків. Вони не користувалися пільгами з державного бюджету чи доступом до природних ресурсів, не здійснювали і не здійснюють тіньового політичного впливу», – зазначили речники лідера «Європейської солідарності» у коментарі Радіо Свобода.\nЗаконодавчу ініціативу Зеленського щодо позбавлення олігархів впливу у Порошенка розцінюють як «пряму загрозу для засад європейської демократії в Україні».\n«Заяви Зеленського прямо свідчать: з усіх активів його найбільше цікавлять медійні. Зеленський прагне змін у структурі медіа-активів, що дозволить їх поставити під його тотальний особистий контроль, як у Лукашенка чи Путіна. До речі, Путін побудову диктатури в Росії розпочав із «боротьби з олігархами» та взяття під державний контроль усіх телеканалів», – стверджують у пресслужбі лідера «Європейської солідарності».\nПри цьому у Порошенка наголошують на важливості зменшення впливу великого бізнесу на ухвалення бюджетних та політичних рішень і пропонують це робити через системні зміни антимонопольного та антикорупційного законодавства.\nОкрім того речники Порошенка зазначають, що саме за його президентства низка українських олігархів частково втратили свій вплив.\n«Фірташ втратив газові контракти з Росією. Ахметов був змушений повернути «Укртелеком». А банк Коломойського (на шахрайські схеми якого дивилися крізь пальці усі попередні президенти, починаючи з Кравчука) було націоналізовано, чим врятовані гроші десятків мільйонів клієнтів. Щоб помститися, Коломойський і запустив політичний проект «Слуга народу», Зеленський став президентом саме на гроші олігарха Коломойського, вкрадені у вкладників «Приватбанку», які виводилися, в тому числі, і на офшорні рахунки «95 кварталу», – зазначили речники лідера «Європейської солідарності» у відповідь на запит Радіо Свобода.\nПетро Порошенко – п’ятий президент України, депутат кількох скликань Верховної Ради (зокрема, чинного 9-го).\nСтаном на 2021 рік його статки оцінюють у 1,6 мільярда доларів, що робить його сьомим в українському списку Forbes.\nПоліттехнолог: Порошенко міг би попросити Байдена заблокувати рахунки підприємств Зеленського, але тоді він не був би самим собою\n«Скаржилася, що не дають грошей на одяг». Чому з Офісу президента йде Юлія Мендель\n22:ЗО В самих вищих кабінетах ТОП чиновників почалась пaнiкa після теперішнього підпису Президента Зеленського\nTags: олігархи, Україна


SHURE SM800VHF. Придбати в Києві. Тел.: +38 (044) 229-50-84\nTakstar Поясний мегафон Takstar E220 для екскурсоводів з Bluetooth\nGolon Радіоприймач RX-201\nSHURE SM800VHF. Придбати в Києві\nКод товара: 8-51-39\nМікрофонна радіосистема SHURE SM800. Вокальний радіомікрофон, комплект з 2-х мікрофонів, вбудована система мінімізації зовнішніх шумів.\nЧутливість до середніх частотах забезпечує чітке звучання.\nУ комплекті: радіомікрофони - 2шт, приймач SM800.\nЦе двоканальна безпровідна мікрофонна VHF радіосистема в приймачі розміром 22х16см, для роботи одночасно з двома каналами.\nДва канали регулювання потужності звуку (на кожен мікрофон).\nСвітлодіодний індикатори включення напруги, піку.\nВихід mix джек на 1/4 "\nЗовнішнє джерело живлення PS20 / 20E (120 В / 230 В)\nСтійкий сигнал в радіусі 50 метрів мікрофону від бази.\nМікрофони, Мікрофони, радіомікрофоні, мікрофон київ, радіомікрофон купити, бездротовий мікрофон


В Австрії сталася масова бійка між чеченцями та турками - Korrespondent.net\nВ Австрії сталася масова бійка між чеченцями та турками\n13 вересня 2010, 14:14\nАвстрійська поліція розслідує масову бійку між вихідцями з Чечні і Туреччини, в якій постраждали п'ятеро людей.\nЯк повідомляє РІА Новости з посиланням на австрійські ЗМІ, бійка сталася минулої суботи, 11 вересня, в столиці землі Верхня Австрія, Лінці, і продовжилася у місті Маутхаузені.\nЗа даними слідства, приводом для початку бійки став конфлікт через дівчину. У сутичці перед кафе в Лінці ножових поранень зазнали двоє громадян Туреччини. Через 12 годин на Маутхаузені бійка поновилася. Близько 15 чеченців і албанців атакували з бейсбольними бітами 40-річного власника кафе, який мешкає в цьому місті, і розбили його автомобіль.\nНа допомогу співвітчизникові прибігла група турків. Нападники були змушені тікати. Один із них при цьому заїхав на своєму автомобілі у глухий кут, де його і знайшли переслідувачі. За допомогою бейсбольних біт і молотка вони почали трощити машину, проте чеченцю, який сидів за кермом, вдалося вирватися, зачепивши двох нападників.\nРозслідування масової бійки триває. Шпиталізовано п'ятеро осіб. Поліція виставила охорону біля лікувальних установ, де перебувають постраждалі.\nНагадаємо, наприкінці серпня в центрі Ростова-на-Дону правоохоронцям вдалося запобігти масовій бійці між колишніми спецназівцями і вихідцями з республік Північного Кавказу.


Новорічне «Свято баскетболу» | Волинська газета\nНоворічне «Свято баскетболу»\nДекілька десятків дітей, їх батьки, друзі та гравці «Старого Луцька» стали учасниками новорічного «Свята баскетболу». Дійство відбулося в Спорткомплексі СНУ. Про цю подію розповіли на клубному сайті.\nНа початку заходу слово взяли головний тренер БК «Старий Луцьк» Володимир Журжій та віце-президент клубу Дмитро Чайковський. Наставники привітали присутніх з прийдешніми святами та висловили сподівання, що серед учасників свята будуть майбутні гравці «Старого Луцька».\nФорвард БК «Старий Луцьк» та тренер студентської команди Петро Глушко акцентував увагу на тому, що студентська команда Східноєвропейського національного університету є хорошим містком для переходу на професійний рівень.\nЗгодом розпочалася офіційна частина дійства. Дітей поділили на 4 команди, а капітанами команд стали гравці БК «Стартй Луцьк» – Едуард Федчук, Володимир Коцько, Денис Тютюнник та Дмитро Швагринський. Для них провели 2 захопливих естафети та баскетбольну вікторину.\nЗавершував дійство жартівливо-товариський матч між командою дітей та гравцями «Старого Луцька», останні, до слова, грали у боксерський рукавицях, окулярах із паперових стаканчиків, а Володимир Шевчук і взагалі був у сітці!\nПротягом всього дійства для присутніх виступали колектив з черлідингу СНУ ім. Лесі Українки «Венера» та Iron city. Був на заході і Баскетбольний Санта, роль якого виконував гравець «Старого Луцька» Максим Дейна. Саме із рук Санти діти отримали подарунки та сувенірну продукцію «Старого Луцька». Юні баскетболісти зробили фото із своїми улюбленцями та взяли у них автографи.


Сміттєвози з заднім завантаження від турецького бренду Katmerciler - NFA MACHINERY\nБренд Katmerciler, завдяки своєму 30-ти річному досвіду, довів майже усьому світу, що спеціалізована техніка з Туреччини варта найвищих похвал. У цьому ми переконались особисто відвідавши один з трьох заводів і побачивши ці маштаби на власні очі. Особливої уваги варте сміттєвозне обладнання, про яке й піде мова саме в цьому пості.\n– Сміттєвози з заднім завантаженням від @katmercileras мають широкий вибір обладнання за об’ємом: від 4 до 24 метрів кубічних. Місткість заднього бункеру також може коливатись в залежності від обсягу головного бункера: від 0,6 до 2,5 метрів кубічних з коєфіціентом пресування 1 до 6.\n– У даного виду техніки є досить багато різних додаткових опцій, які значно можуть полегшити вашу роботу. Наприклад, у темний період доби, можна ввімкнути задній прожектор для освітлення прилеглої території та більш зручного забору сміття вночі. Камера заднього огляду, також входить до базової комплектації.\n– Крім того, сміттєвоз передбачає аварійну зупинку кнопкою «Стоп», при необхідності можна ввімкнути проблисковий маячок, а також обрати тип управління: автоматичне чи мануальне.\nСпереду під корпусом сміттєвоза знаходиться ємність для мулової води, яку дуже легко потім очистити. До того ж, техніка має антислизьку підножку та поручні безпеки з боків підножки для безпечного перевезення робітників.\n– Компанія NFA Machinery, як офіційний диллер компанії Katmerciler, готова надати вам усю необхідну інформацію, проконсультувати та ознайомити із асортиментом бренду! Дзвоніть за номером у профілі, або пишіть нам повідомлення, будемо раді допомогти! ?


Автомобілі президентів США - 1ca\nДодому Статті Автомобілі президентів США\nВід Вільяма Говарда Тафта до Обами.\nТепер, коли офіційно обраний новий 45-й Президент Сполучених Штатів, Дональду Трампу відразу почали готувати новий Президентський автомобіль. Нагадаємо, що за тПорадицією кожен Президент отримує новий спецавтомобіль. Яким буде автомобіль Президента США, покаже час. Але, а поки давайте подивимося історію найкращих автомобілів США за останні 100 років.\nВільям Х. Тафт: Cadillac Model G (1907 – 1908)\nІсторія Американських автомобілів, створених для Президента починається в 1901 році, коли 25-й Президент США Вільям Маккінлі став використовувати для пересування паровий автомобіль марки Stanley. Але перший автомобіль Президента США, який оснащувався двигуном внутрішнього згоряння був Cadillac Model G. Цю машину отримав у 1907 році Президент Америки Вільям Тафт. Також Вільям Тафт використав у своєму гаражі два автомобіля компанії Pierce-Arrow (перша Американська автомобільна марка) і електричну машину Baker. Також незважаючи на те що в ті роки автомобільна промисловість розвивалася шаленими темпами завдяки двигунам внутрішнього згоряння, в гаражі Тафта також був паровий автомобіль компанії White Motor.\nВудро Вільсон: Cadillac Type 57 (1919 рік)\nЗ 1913 по 1921 року Президентом США Вудро Вільсон. Цей Президент став відомим у всьому світі завдяки створенню “Ліги Націй” після Першої Світової війни, яка була попередником Організації Об’єднаних Націй (ООН). Вілсон був шанувальником автомобільної марки Pierce Arrow. Але незважаючи на це компанія Cadillac раніше на кінець 1919 року була головним постачальником автомобілів для гаража Білого Дому.\nФранклін Д. Рузвельт: Lincoln K „Sunshine Special“ (1939 – 1942)\nФранклін Д. Рузвельт єдиний Президент США, який займав цей пост чотири терміну – з 1933 по 1945 роки. У 1939 році Рузвельт найчастіше використовував для пересування Lincoln „Sunshine Special“ з двигуном V12. Автомобіль в буквальному сенсі гігантським: 4,10 метра була тільки колісна база. Завдяки розмірам машина могла вмістити до 10 чоловік. Після того, як США вступила в Другу Світову війну в 1941 році, Lincoln був переобладнаний бронею після чого став куленепробивним.\nГаррі С. Трумен: Cadillac Fleetwood Series 75 (1947 рік)\nПісля смерті Франкліна Д. Рузвельта Президентом Сполучених Штатів Америки став Гаррі Трумен. За весь час правління головним автомобілем глави Білого Дому залишався спецтранспорт компанії Cadillac.\nДуайт Д. Ейзенхауер: Cadillac Eldorado (1953 рік)\nПісля Трумена Президентське крісло зайняв Ейзенхауер, який використовував для своїх поїздок Cadillac Eldorado. На фото 34-й Президент США вітає народ після присяги на інавгурації.\nДуайт Д. Ейзенхауер: Lincoln Cosmopolitan (1954 рік)\nЩе під час Президентства Трумена було закуплено десять автомобілів Lincoln Cosmopolitan. Для Ейзенхауера один з цих автомобілів був перетворений в кабріолет. Для цього машину оснастили двома типами даху: м’якої (тканинної) і твердої (з плексигласу). На фотографії вище ви можете побачити, як це виглядало дивно. В подальшому ця конструкція Президентських автомобілів використовувалася Білим Домом аж до 1965 року.\nДжон Ф. Кеннеді: Cadillac Fleetwood (1959 рік)\nНайвідоміший у світі Американський Президент Джон Ф. Кеннеді також користувався для поїздок автомобілями Cadillac. Найчастіше Кеннеді використовував Cadillac Fleetwood. Правда на фотографії, яку ви можете бачити вище, Кеннеді ще не був главою Білого Дому. До речі поруч з ним сидить його дружина Джекі.\nДжон Ф. Кеннеді: Lincoln Continental X-100 (1961 рік)\nІсторія особливих автомобілів Lincoln, модернізованих спеціально для Президента США, почалася з 1961 року, коли Американська компанія представила для Білого Дому особливу версію Lincoln Continental. Ця машина була спеціально підготовлена для нового Президента США Джона Ф. Кеннеді. Версія отримала кодову назву “Х-100”. Перетворення машини на базі тПорадиційної версії обійшлося в 200 тис. доларів. На ті часи це була величезна сума.\nАвтомобіль може оснащуватися трьома варіантами даху: складаний верх, легка металева дах і прозора дах в задній частині.\nДо речі в той фатальний день, коли був застрелений Кеннеді, Президент США використовував версію з відкритим верхом. Це було зроблено спеціально так як під час виборчої компанії Кеннеді хотів, щоб його бачила маса людей. У результаті ми самі знаємо до чого це призвело.\nПісля вбивства Кеннеді модель “Х-100” була ще раз повністю переобладнано і використовувалася Білим Домом до 1977 року.\nДжеральд Форд / Джиммі Картер / Рональд Рейган: Lincoln Continental ” (1972 рік)\nУ 1972 році автомобілем Президента США став Lincoln Continental (модельний ряд 1972 року). Довжина автомобіля складає 6,7 метрів. Також машина важила близько 6 тонн. Автомобіль був повністю броньованим, а також був оснащений зовнішніми мікрофонами, для прослуховування зовнішніх шумів на вулиці. Ця машина використовувалася різними Президентами США і довгий час залишалася основною для Білого Дому.\nРональд Рейган: Cadillac Fleetwood 75 (1984 рік)\nПрезидент США Рональд Рейган (1981-1988) також в якості основного автомобіля знову вибрав марку Cadillac. Глава США вибрав модель Fleetwood, яка за спецзамовленням Білого Дому отримала більш довгий кузов (машина збільшилася в довжину на 43 сантиметрів). Також машина отримала броньовані скла товщиною 60 мм\nДивіться також: Сучасні автомобілі взаємосуперечні\nДжорджа Буша Sr:. Lincoln Town Car (1989 рік)\nНаступник Рейгана Джордж Буш-старший знову вирішив повернутися до автомобілів Lincoln, вибравши в якості основної машини для поїздок “Town Car”, довжина якого становила 6,7 метрів. Ширина: 1,5 метра.\nБілл Клінтон: Cadillac Fleetwood (1993 рік)\nКоли Білл Клінтон став Президентом США, то в Білому Домі “подув свіжий вітер”. Але при виборі марки автомобіля Клінтон зупинився на більш тПорадиційному виборі. Так Білл вибрав модель Cadillac Fleetwood 1993 року випуску. До речі цю машину можна в наші дні побачити в Президентському центрі Клінтона в Літл-Рок, штат Арканзас.\nБарак Обама: Cadillac “The Beast” (2009 рік)\nЗа деякими даними автомобіль Президента Барака Обама є найдорожчим за всю історію Президентських автомобілів, створених для Білого Дому. Модель лімузина Барака Обами отримала кодову назву “The Beast”, що в перекладі означає “Звір”. Ця машина була створена компанією Cadillac на замовлення. На жаль точні технічні характеристики і оснащення машини повністю засекречені. Немає інформації навіть про потужності двигуна встановлений під капот лімузина. За деякими даними автомобіль Обами важить близько 9 тонн.\nТакож відомо, що Cadillac “The Beast” оснащений системою противозащиты від хімічної зброї. Наприклад, автомобіль оснащений кисневими балонами. Зокрема відомо, що машина оснащується спеціальними капсулами, у яких міститься флакони з кров’ю тією ж групою крові, як і у Барак Обами.\nДональд Трамп: 2017 рік\nЯким буде автомобіль нового Президента США залишається загадкою. Може бути Дональд Трамп буде також використовувати той же Cadillac “The Beast” або ж отримає нову модель. Це поки невідомо. Але судячи з того, що Трамп дотримується політики повсюдної економії, навряд чи він захоче витрачати величезні гроші на повністю новий Президентський автомобіль. Так що скоріше всього Білий Дім отримає нового Президента оновлений броньований автомобіль на базі існуючого.\nДо речі під час правління Барак Обами під час пересування Президентського кортежу використовувалося два однакових лімузин Cadillac “The Beast”, щоб заплутати потенційних зловмисників, замишляють замах на першу особу держави.\nпопередня статтяMercedes E-Class All-Terrain виїжджає на бездоріжжі, перші відео\nнаступна статтяХонда готується оновити кросовер CR-V в Росії цього літа


Протести в Угорщині: Кому набрид Віктор Орбан? | Новини\n20 Грудня, 2018 19 Грудня, 2018 Набуцький ВалерійПодії250 переглядів\nопубліковано в Гру. 20, 2018 з 8:15 am 19 Грудня, 2018\nУ той час як основна увага міжнародної громадськості прикута до руху “жовтих жилетів” у Франції і Бельгії, в Угорщині з минулої середи розвивається не менш активний протестний рух проти уряду прем’єр-міністра Віктора Орбана.\nЗа останній тиждень угорський прем’єр-міністр Віктор Орбан зіткнувся з найбільш масштабними протестами з моменту свого приходу до влади в 2010 році. В неділю в Будапешті близько 10-12 тисяч людей протестували проти нових змін у трудовому кодексі, які громадяни Угорщини називають “рабськими”. Паралельно протести проходили ще як мінімум в 5 угорських містах.\nСуть цих досить оригінальних змін полягає в тому, що угорські компанії можуть щорічно вимагати від співробітників до 400 годин понаднормової роботи і при цьому на три роки затримувати оплату за цю роботу. Виходить такий собі узаконений добровільний “кредит” для бізнесу за рахунок працівників – при тому без відсотків чи згоди “кредитодавців”. Паралельно було прийнято юридичні акти, які посилюють залежність судової системи від уряду.\nКримський “суд” залишив під арештом чотирьох українських моряків


08 стежинка - Александр Лозиков\nНі завтра, ні позавтра я не зважився піти до Стефанії. Марися теж не приходила, я був певен, що більше не прийде, бо фотокартки безсумнівно бачила. Щоб не дошкуляти самому собі зайвими питаннями, я вирішив, що більше ніколи не піду до Стефанії, а якщо сама з’явиться, тишком-нишком вискочу з хати. Соромно було перед Вірою, іноді виникало нестерпне бажання зустрітися з Марисею, бо Оксана в коханні була зосереджена на своїх почуттях. Вона була вершником, котрого анітрошки не турбувало, як почувається під нею саме кінь. Мені було приємно з нею, але не більше, тоді як Марися віддавала не тільки тіло, але й душу, щоб задовольнити коханця. Сказався досвід повії.\nОксана давала перевагу коханню на природі, в жовтих ковилах над балкою, або в лісочку, подалі від степових шляхів. А потаємних таких місць вона знала чимало. Як я згодом здогадався, то були приватні курінці її чоловіка, куди ще дитиною він бігав, щоб побути наодинці з Богом. Туди й Оксану водив, вірячи що намолине місце має особливу ауру, що воно не тільки фізично вдоволить дружину, але й духовно.\nПравда Оксані невдовзі осточортіло його мимрення, вона поставила питання руба: або я, або — бог?\nЗвісно, чоловік обрав бога. Тепер, заплющивши очі, Оксана уявляла собі що кохається зі своїм чоловіком, іноді, навіть благала, щоб я читав вголос вірші, що я спочатку й робив, але незабаром мені обридло бути механічною лялькою, бадьорим коником під самозакоханим вершником.\nКоли я два дні не з’явився, Оксана запросила прийти поговорити про вельми поважні справи.\n— Я тобі обридла, чи як? — було перше її питання, на котре я відповів також вельми відверто.\n— Вибачай, дівонько, але мені обридло грати роль твого чоловіка. Кохаючись зі мною, ти в уяві тримаєш його… Хіба не так? Мені більше подобається розслаблюватися в затишку, в твоєму ліжку, зацікавлено дивлячись в твої зеленкуваті очі, відчуваючи що саме я необхідна тобі постать.\n— Ах так… зацікавлено! — Оксана відпустила мені в лоба щиглика. — Виходить ти вивчаєш мене, щоб потім досконало описати в своєму романі? — Говорила вона жартома, отож мені було соромно за свої слова. В зеленкуватих очах жінки палахкотіли срібні вогники лукавства. Так-так, саме лукавства. — Виходить я знущаюся над тобою, в твоїх обіймах починаю марити іншим. І ким би ви думали? Здирником, котрий під знаменом Бога, прислуговує дияволу.\nПро здирника я вже чув, навіть зустрічався з його помічниками. Але гумор Оксани мене заспокоював. Я всміхався, роблячи вид, що її слова мене переконали, що нікого другого в уяві вона не держить, коли заплющує очі. Така вже в неї звичка, прислухуватися до своїх почуттів. Слухаючи музики або пісні, вона теж заплющує очі. Така звичка в неї з дитинства.\nЯ дуже добре розумію Оксану, але проблема зовсім не в її заплющених очах, проблема в тому, що, обіймаючи Оксану, я тримаю в уяві Марисю, а інколи, намагаюся уявити якою була б у моїх обіймах Стефанія. Можна подумати, що це примхи не зовсім впевненого в собі мужчини, але зі мною таке було завжди. Думаєте, маючи солодке, мені кортіло ще солодшого? Певен — ні! Все це наслідки мого захоплювання книжками. Першою моєю коханкою була мадам Боварі, потім деякі героїні Івана Буніна. Я навчився жити уявою. В уяві почуття були гостріше, яскравіше, перед тим як переспати з дружиною, чи з коханкою, мені треба було прочитати уривок роману. Правда, з Марисею я кохав саме Марисю, а не мадам Боварі. Дійсність з нею була яскравіше уяви. Якби я розповів про свої почуття Оксані, вона могла образитися. Отож я і звинувачував її, щоб не визначитися у своїх чималих гріхах.\nПам’ятаю 1956 рік, мені сімнадцять років. Присадкувата гладка жіночка косить в балочці серпом кущики деревію, в’яже їх в невеличкі снопики. Деревій дуже пахуча рослина, з неї готують ліки. Я питаю жінку, чи не знатниця вона? Жіночка нахиляється, складує снопики в чималу торбинку з сірої парусини. Її гарні повні ноги заголені майже до сідниць. «Це Пишка Мопассана», — майнула думка. В мене йде обертом голова, я відвертаюся, щоб утекти. Але жінка, важко розгинаючись, просить зробити масаж, покатати по спині круглою похожою на скалку, палицею. Я розгублено зупиняюсь, повертаюсь до неї лицем. Щоки у жінки наче пелюшки червоної троянди, а ніс зовсім білий, що особливо упадає в очі, коли вона починає усміхатися.\n— Та не бійся ти, не з’їм, тобі скільки років.\nЯ ледь не сказав сімнадцять, але збагнув, що краще відрекомендуватися трохи старшим.\n— Восени в армії піду, — відповів я не зовсім певно.\n— Мабуть вже й дівчина є?\nЗнову потягнуло збрехати:\n— Була дівчина та загула. Дружиною сусіда стала, тільки-но з армії повернувся.\nВона роздивлялася мене без будь—якого подиву. Відразу помітила, що я тримаю в руці пучечок полину, таким чином, щоб вона не помітила що зі мною робиться. Але тридцятирічній жінці в спостереженні не відмовиш.\n— Так покатаєш спину? І не треба соромитися, мені більше подобаються нахаби.\nВона задирає до пліч кофтину, лягає животом на шовкову тирсу. На чорній спідниці два чорних ґудзика, вони гіпнотизують мене, а жіночка просить витягти з торбинки скалку. Мені незрозуміло з якої деревини вона зроблена, зелена, вогка на дотик, прохолодна навіть в спеку.\n— Розстібни гудзики, — просить жінка, — щоб кров вільно по тілу йшла, а тепер починай катати від сідниць до плечей.\nЛежачи на животі, вона руками смикає спідницю, намагаючись спустити її як можна нижче.\n— Так допоможи вже, бачиш мені незручно?\nВ мене починається істерика. Я починаю цілувати жінці спину, від пліч до жовтуватого виярка на білих сідницях. Потім лягаю животом на спину і починаю плакати. Жінка перевертається так, що я опиняюся лежачим на спині, а вона лягає до мене лицем і починає шорстким язиком облизувати мені обличчя. Що вона робила зі мною далі не пам’ятаю. На якусь хвильку мені здалося що вона розірвала зубами частину мого тіла і звідти вдарив струм гарячої крові. Я закричав, забився в її міцних руках від жаху, насолоди, і нестерпної, палкої ніжності до знатниці, яка знає дещо таке, чого не знає жодна жінка на світі. Потім вона піднялася, взяла свій серп і почала далі косити та зв’язувати траву в снопи. А я лежав, дивлячись заплаканими очима в високе, трохи сивувате донецьке небо. Лежав не відчуваючи ваги свого тіла. Руки, ноги, були наче не мої. Земля гойдала мене, бо я став немовлям, гойдала, щоб я заспокоївся, перестав плакати і нарешті допоміг знатниці збирати та в'язати в снопики лікарські трави. В наступну ніч я читав Мопассана, уявляючи собі як я переспав з Пишкою, і перший раз від уяви отримав насолоду, нехай не таку міцну та тривалу, як з жіночкою в степу, але все ж таки насолоду. З того, мабуть, все і почалося.\nАле навіщо про це знати Оксані. Кожен з нас в коханні живе своєю уявою, бо ми з дитинства читали книжки, котрі виховували наші почуття, наше бачення світу. Нас вже не переробиш. Сучасна молодь дивиться на оголені ноги дівчат, як на щось звичне. На телебаченні вистачає роздягнених жінок, можна навіть побачити осторонь те, що відбувалося в степу поміж мною та знатницею. Як не скласти про ту далеку добу вірша, як не причалити, нехай навіть уявою, до узбережжя дитинства.\nТак все відбулося давно,\nЩо навіть пам’яті вино\nВ судинах серця перезріло.\nНехай його ми ще п’ємо,\nНас більше не п’янить воно,\nНе гріє, як раніше гріло.\nЗустрів якось знатницю на трамвайній зупинці. Нафарбовані повіки, губи, волосся на голові стягнуте в тугий вузол. Що низенька, не біла, зате ніжки які, сідниці, груди. Ах вдих перехопило. Вона впізнала мене, вставши навшпиньки, поцілувала в щоку.\n— То був тільки сон, — сказала, — нічого іншого, окрема сну. Донецькі степові трави вміють навіювати такі солодкі сни… Я можу зробити тобі такий напій. Якщо, звичайно, бажаєш. Недорого візьму, ти ж таки допомагав мені там в степу…\n«Невже то був тільки сон? — питав я себе. — Невже ця красуня володіє знаннями про чарівні властивості трав? Якщо насправді володіє, чому про це не знає офіційна медицина? А може вона робить опій?»\n— Скільки коштуватиме ваш напій? — поцікавився я, бо на той час, працюючи ковалем на шахті, одержував деякі гроші.\n— Тільки давай домовимося, нікому не розповідай, а то спокою не дадуть, — застерегла мене жінка. — З тобою ми зустрінемося завтра, підемо за Ясиновський став, до старих ще довоєнних кар’єрів. Я покажу тобі ще одне диво. Ти, я бачу, парубок допитливий.\nУ визначений час ми зустрілися з жіночкою по дорозі на Ясиновський ставок. Дорога простягалася вздовж посадок, з обламаним гіллям марелі. Машин на дорозі майже не було, за весь час, поки йшли, не проїхало жодної. Не посувалася на ставок і дітвора, бо не час купатися, вже в серпні вода починає зацвітати водяними рослинами.\nТоді ми вперше познайомилися, я сказав жіночці що мене звуть Шуріком, вона ж, загадково всміхаючись, назвала своє ім’я: Ружена Феофанівна. Я запам’ятав, бо для мене її ім’я та по батькові були незвичними. Я вперше дізнався, що сучасна україночка може мати ім’я Ружена. Раніше спитати як звуть знатницю мені й в голову не приходило.\nБула Ружена на десять років старшою за мене, жила з бабусею, іноді з північних нафтових свердловин приїздив у відпустку чоловік Ружени, привозив гроші, запасався напоями Ружени, і через тиждень—другий повертався на Північ.\nГреблею ми перейшли в глибоку западину, де буяли на схилах кущі терну, шипшини, невеличкі деревця глодів зворушливо зашарілися плодами. З гори над ставом легкий вітрець доносив гіркоту чебрецю та полину.\n— Гірський чебрець відрізняється від долинного, — повчала мене Ружена. — У гірського більше сонячної енергії, а долинний набирається гніву від крові та кісточок загиблих у борні людей. Стільки в оцій западині вояк полягло за довгі роки існування людства на землі, що й сказати лячно. І татарська лилася тут кров, і турецька, і польська, а скільки козацької… І чого отим воякам не вистачало…\nЗакинувши голову, через міцно зціплені повії, Ружена дивилася в блакитне з легкою сивиною небо. Так люди дивляться в себе, в своє минуле, в свою душу, в свої уявлення. В такі хвилини в мозку виникають дивні видіння. Може Ружена бачила як б’ються шаблюками вершники, або йдуть возами чумаки, а може щось своє невблаганне…\nЯ мовчав, обережно ступаючи схилом гори, котрий поступово переходив в положистий, де буяли зеленим віттям велетенські тополі, а трохи далі на кам’яних сходинках кар’єру де-не-де якось смиренно-лагідно стирчали срібляні кущики полину.\n— Сядьмо відпочинемо, — запропонувала Ружена. — Ще декілька кроків і ми побачимо зелене озерце, на дні котрого працюють холодні джерела. Це озерце своєрідна криниця, в котрій одразу можуть плавати декілька осіб. Але не ризикують, бо дуже крижана вода. Та й озерце, прозоре, наче скло, а дна оком не досягнеш. Колись тут добували камінь, будували з нього будинки. У вашому селищі оті двоповерхові будинки ще стоять. В них майже три роки за колючими дротами мешкали полонені німці.\n— Німці відбудовували те, що знищили.\nЛегко перестрибуючи зі сходинки до сходинки, Ружена привела мене до прозорої, заповненої зеленкуватою водою западини. Не встиг я оком змигнути, як вона роздяглася і стрибнула ногами в воду. В зеленкувату прозору неосяжну оком глибінь. При цьому вона випустила такий радісний, приголомшливий, розколений лунами зойк, що я на хвильку отетерів. Також стрімголов Ружена вискочила з води, не соромлячись, здійняла і викрутила труси, плигаючи на одній нозі і пустотливо зиркаючи на мене.\n— Тобі купатися не раджу, — всміхнулася, і я не порозумів, не радить роздягатися чи стрибати у воду?\nЯ зачерпнув води долонями, плеснув собі в лице. Вода й справді була крижаною, в мене аж вдих перехопило. Я підвився, повернувся до Ружені. Вона стояла на камені, закинувши голову і міцно заплющивши очі. В трусах і в ліфчику. Тіло в рожевому полиску зводило мене з розуму. Мабуть вона тримала мене за недорікуватого парубка. Жінка роздягається, а я червонію, соромлячись дивитися на її збудливе тіло. Мені хотілося спитати: «Ружено, ви провокуєте мене, навіщо? Ви така вродлива, що стоячи напроти я маю перетворитися в багаття. Невже, такий у вас задум, спалити мене у полум’ї страсті?» Але я не сказав цього. Я відвернувся, і, дивлячись у воду, насолоджувався відбитком Ружени на поверхні озера. Потім я почув її голос: «Оце солодець, — солодкий корінь, далі — сон-трава, куросліп, або куряча сліпота… Раптом я відчув, що засинаю. Мене охопив жах, я засну, вона зштовхне мене з каменю в оцю зеленкувату крижану безодню, і це вже буде не солодкий сон, а вбивство. Зачерпнувши жменею води, я жбурнув її на свої груди, і, вставши, повільно рушив по кам’яним східцям подалі від наповненої водою западини. Сів на пагорбі, звідки можна було добре бачити Ружену, і почав, подумки, читати уривки з ліричної драми Івана Франка «Зів’яле листя».\nНарешті Ружена вийшла з трансу, злякано озирнулася, і, побачивши мене, засміялася так дзвінко, що сміх розкотився лунами в кам’яному кар’єрі. До мене підійшла одягненою, з легкої іронічною усмішкою на вустах.\n— Це добре що ти не спокусився жіночими чарами. Якщо у жінки є потреба, вона сама тебе позве. А напій? Навіщо він тобі? Кращій напій саме життя…\nКоли я прокинувся Оксана копирсалася у своїх теках, щось підраховувала, робила олівцем помітки.\n— Поки працюєш, пройдуся степом, — повідомив я коханку.\n— Зараз кави вип’ємо, — занепокоїлась вона, але я, поцілувавши руки Оксани, прошепотів до вуха. — Працюй дівчинко, я недовго…\nСонце ще не зійшло, але рослини вже виблискували ранковою росою. Я весело пострибав через залізничні рейки, щулячись від ранкової прохолоди, перетнув посадку, і, оставляючи праворуч терикон, вийшов на ту саму дорогу, котрою п’ятдесят років тому йшли ми з Руженою в заповнені водою кар’єри. Посадки були вже не ті. Морелі щезли, наче їх і не було, у кленів, в’язів, та білих акацій було чимало сухого гілля. Поміж дерев, ледь не в мій ріст, стояли кущі лободи, полину, реп’яхів та інших степових трав. Праворуч від дороги, відразу за посадкою, на місці старої балки з криницями та кущами терну стояв новий копер, з невеличкими будівлями при ньому. Це був скіповий ствол, сюди з підземних лав поступало вугілля, звідси його вивозили потягом. Але сьогодні зранку скіп мовчав, не було під естакадою вагонів, жодної людини не побачив я на подворі копальні. А саме на цьому місці, під мовчазною естакадою, в жовтих ковилах я бачив перший в житті солодкий сон, котрий навіювала на мене Ружена Феофанівна. Я певен, що то був не сон, не дурман-травою обпоїла вона мене, то було справжнє кохання знудьгованої по чоловіку жінки. А коли вже вона назвала наше кохання солодким сном, хай воно й остається сном. Бо перша в житті жінка це і є сон. Сон, котрому ніколи більше не наснитися…\nГребля над ставом зосталася такою якою була й раніше, тільки постаріли тополі, на схилах гори, замість кущів терну та шипшини, гойдалося під вітерцем жовте море тирси, прозоре в дитячі роки озерце нагадувало смітник: пляшки з-під соків та води, розірвані теки, книжки, пакеті не вість з чим, і сморід, огидний сморід, впереміш з повітрям, сповненим ароматів чебрецю та полину.\nЗ почуттям обурення і гіркоти в серці повертався я в рідне селище. Оксана вже вивела з подвір’я свого «мустанга», збираючись їхати на пошуки невгамовного коханця.\n— Вибачай дівчинко, пройшовся стежками дитинства, — заспокоював я її, і раптом такий жаль до Оксани охопив душу, що я ледь не заплакав. — Ти перетворила своє життя на щоденні тортури, кожну хвилину чекаєш нападу з боку конкурентів, або якогось заздрісника. Не завжди надійними бувають постачальники краму. А тут ще я…\nОксана втягла мене на подвір’я, зачинила хвіртку, щоб люди не бачили, як вона цілує сивого зрадливого ловеласа.\nСидячи за столом, говорила:\n— Переглядаючи папірці я подумала, що в сучасній нашій духовності, все відбувається як в байці Крилова: «Рак точиться назад, а щука тягне в воду». Якого біса ми повертаємося до християнства. Дурнів казкою не вилікуємо, а розумників зіб’ємо зі шляху… Церква сьогодні це шахрайська контора, купують за кордоном цигарки, спиртові напої, щоб набити грошима кишені. А то ще й рекетом займаються…\n— Ти про свого чоловіка?\n— Не тільки про нього… соромно, що ще й держава отих безвірників підтримує.\n— На твоє спостереження відповідає друга байка: зозуля хвалить півня за те, що хвалить він зозулю. Релігія опіум для народу, точніше Леніна не скажеш.\nЯ давно вже порозумів, що Оксана від мене в чомусь криється. Спитати не наважувався, а второпати не міг, бо у сучасного бізнесмена проблем стільки, що розумом не осягнеш. Останнім часом я не бачив сяйва задоволення в очах Оксани, щось її пригнічувало, особливо після трагічної пожежі в Лісному. Але чи варто з дурними думками всю ніч в ліжку крутитися? Прийде час, смикне чортяка Оксану за язика, сама розповість, а не розповість, так і залишиться наодинці зі своїми тортурами.\nА може й справді, про своє особисте краще промовчати, щоб, не приведи Господи, луни містом не пішли. А коли вже підуть, це тобі не дрізки скла — не збереш докупи. Мимовільний спалах слабкості іноді приводить до трагедії. Так що краще помовчати. Але ж треба якось виповісти свої думки, щоб не було потім докору за довге мовчання. Отож я й вирішив трохи збрехати.\n—Я ходив степом вздовж посадок, від галявини до галявини, щоб краще запам’ятати місця нашого кохання.\n— Спасибі, — зашарівшись, всміхнулася Оксана. — А я вже думала, що ти від мене втік. Як втік чоловік, як повтікали інші коханці. Щось в мені вас, мужиків, не вдовольняє. Знати б що?\n— Від затятої проблемами жінки чи варто вимагати жіночості. Все що може променіти в душі водій спалює за кермом. Особливо на сучасних шляхах, де від машин голова йде обертом.\nЛицем Оксани промайнула іронічна усмішка.\n— Звичайно, Марися в ліжку більш винахідлива. Якимось чином вона ухитряється жити не працюючи.\n— Як то… не працюючи? Вона в місцевому гуртожитку працює… вихователькою.\nІ знову ота іронічна усмішка.\n— Виховує чоловіків, як треба поводитися в ліжку.\nЦе вже було занадто. Я ледь втримався щоб не наговорити Оксані мерзенності. Але втримався. І не тому, що була вона внучкою Григорія Івановича. Під дурний настрій та ще моя образа, це було б вже занадто для жінки, з котрою тільки-но переспав.\nАле позбутися суперечливих почуттів я вже не міг. Гнітила образа за Марисю. Такі жінки, як Марися, навіть одружені, не можуть обійтися без коханця, бо задовольняє їх можливість жити поміж двома багаттями, дмухаючи на обидва, іноді опалятися, а головне — щоб зберегти полум’я в собі.\nМені було тоскно. Запропонована Оксаною чарка коньяку, накликала нестерпне бажання подзвонити Марисі. В уяві виникало її прозоре в коханні лице, трохи здивовані, широко розкриті очі, вибачливий і водночас наче прохальний вираз. Начебто Марися просила вибачення, що не втерпіла, підкорилася пекельному бажанню тіла. А тепер робить все, щоб задовольнити партнера, угамувати заколот не тільки тіла, але й душі.\nМою млість, викликану уявою, Оксана сприйняла як бажання довести до кінця те, що не склеїлося вночі. Вставши з-за столу, вона почала спішно роздягатися.\n— Поспішай, через годину мені треба бути…\nЯ не дозволив договорити. Так і не допивши кави, стрімголов вискочив на вулицю.\n«Ночами треба спати, ранком треба бути. В степу то тирса не м’яка, то якась комашина по спині повзе…»\nЯ йшов до сестри з наміром днем добре відпочити, а на ніч покликати Марисю, спогади про котру хвилювали мене до нестями.\n— Збігався, братику, дивлюсь, — зустріла застереженням сестричка. — Може відпочинемо сьогодні. Двічі прибігала Стефанія, питала: як ти? Я сказала, що ти заночував у бать-ківській хаті, бо племінниця, Наталя, в нічній зміні. І що вони в тобі знаходять? Невже настільки магічне те слово — поет, що так приваблює жінок. Тобі в наступному році сімдесят, а ти гасаєш, наче парубок який.\n— Це ж краще ніж дряхліти на лавочці під тином.\n—А про жінок ти подумав? Воно вже й Стеша місця собі не знаходить.\n— До Стеші мені, як до місяця. До неї, наче метелики на світло, заможні чоловіки злітаються. З подарунками, з дорогими винами, на машинах.\n— Ото й дивно. Недоторканій молодиці старичка закортіло. Хоча який ти старичок. Все життя не пиячив, не палив цигарок, працював в радість собі і людям.\nТільки ми посідали з сестричкою випити по кухлю кави, як приїхав Волоконський. З порогу випалив.\n— Пам’ятаєш Олесю Мовчан, ми ще з нею в одному класі вчилися. Учора відійшла. Зараз скидаємося на похорон, помини в кав’ярні зробимо…\n— Скільки з носу, — не зрозумівши до кінця що сталося, запитав я.\n— Тобі ще до Хабаровська їхати… Нам вистачить твоєї наявності.\n— Як це наявності? Олеся моя перша дитяча любов. Але що з нею сталося?\n— Кажуть, серце не витримало.\nВдаватися до безглуздих питань та натяків я не хотів. Але дві смерті поряд? Олеся Мовчан останньою зустрічалася з Петром Семеновичем. Якщо вона повинна в його смерті то десь поряд ходить людина, котра повинна в смерті Олесі.\nВолоконському таке теж спадало на думку, але він був певен, що такі злочини відбуваються тільки в шпіонських романах. Який сенс вбивати божевільну жінку, та ще каліку? Тверезо подумати — Василь мав рацію. Але в моїй уяві смерть Олесі почала обростати такими кримінальними можливостями, що можна було негайно сідати за писання пригодницького роману.\nЗа два тижні до повернення в Хабаровськ я нагнічував себе зайвими, не зовсім розумними, підозрами. До Зірки Олеся приїздила з Марисею. Це факт. А яким чином щез Щербань? Чи не загрожує жінці таке ж лихо? А Оксані? А мені, як людині, котра напоумила чекіста сісти за писання мемуарів.?\nЯзик мій — ворог мій, мабуть, це, справді, так.\nДумаю невідь про що. Кому ми потрібні зі своїми мемуарами? На дворі інший вік, інші люди,інші вартості. Кого зацікавить, хто кому учора зуби повибивав? Хіба що того, у кого не вистачає грошей поставити нові.\nМої побоювання були не безпідставними, медична експертиза виявила, що серце Олесі зупинилося від трав’яного узвару. Хтось попіклувався, а, можливо, й сама, взявши за взірець самогубство Зірки. Кому яка нагода втручатися в справи якоїсь там покидьки.\nДолаючи вагання, я таки сів у машину Волоконського, і ми поїхали до будинку, де мешкали Марися з Оленою. Марися була більше налякана, аніж здивована моїм візитом. Вона, навіть, сполотніла, побачивши мене, але тільки на хвильку. Я ледь втримався щоб не поцілувати коханку.\n— Вибачай, Марисю, ми приїхали дізнатися про похорон. Де вона зараз?\n— Звідки, куди, та яким чином, поки що мені ніхто не говорить. Здається, навіть, щоб одержати квартиру Олесі, попи визнають її святою. Божевільна авжеж.\nМарися помилилася. Ховали Олесю поряд з кісточками Петра Семеновича на старому кладовищі. Проводити небіжчиків прийшли тільки ми з Волоконським та Марисею. Не з’явилася навіть племінниця. Могильники, молоді хлопці, швидко впоралися зі своїми справами і поїхали собі, залишивши нас метикувати над долею людей, котрі за своє довге служіння вітчизні не заслужили пошани від сусідів та співробітників. Не прийшла на похорон Олесі навіть Віра Ткаченко, з якою ми вчилися в одному класі. Мабуть, була на те причина. Мені довелося відкоркувати пляшку вина, котру привіз Волоконський, а сам він тимчасом зробив невеличкий стілець з дощечок, на котрому Марися швиденько розташувала цукерки та печиво. Вино було червоне, дуже терпке на мій настрій. Добре ще що хмарини посунулися на захід, відчинивши браму сонцю. А де сонце там добрий настрій, особливо після другої чарки.\n— Відмучилися, тепер відпочинуть, — ставлячи по чарці вина на могили Петра Семеновича та Олесі, трохи навіть хтиво, промовила Марися. Кажуть, Олеся була дуже розумною, талановитою дівчинкою. Надією та гідністю батьків. Краще вже сиріткою зостатися, аніж жити по вказівках родини.\nІ раптом в уяві я опинився в 1954 році, п’ятнадцятирічний хлопчисько, тонкий, наче лозина, з кучмою волосся на голові. Сталося це саме в лютому, від землі до неба буяла завірюха, да така, що за два кроки нічого не побачиш. Я проводив Олесю до двоповерхового будинку, в якому вони мешкали на другому поверсі. Ми дуже змерзли поки йшли, Олеся запропонувала погрітися, і тоді в перший раз я зустрівся з її батьком, Олегом Никодимовичем Мовчаном. Був він військовим офіцером, огрядним навіть в домашньому халаті, мав суворе лице, холодні зеленкуваті очі.\n— Хто се з тобою? — запитав, навіть не зиркнувши на мене, а коли Олеся назвала моє прізвище, відкопилив губу, і сказав, показуючи рукою на двері. — Нехай він посуває до свого курника, нічого по чужим домівкам заразу розносити.\n— Сашко замерз, тату, він один з кращих наших учнів.\n— Син неосвічених копальників, кращій учень?\nВін зареготав так, що й досі пам’ятаю яку образу я тоді перетерпів. Наступного дня вчителька пересадила Олесю від мене на першу парту, до дівчинки, прізвище та ім’я котрої я забув, пам’ятаю тільки, що її батьки працювали на шахті постачальниками.\nОдного разу вони зустрілися на вулиці, мій батько і батько Олесі, Олег Никодимович. Я був край здивований, коли помітив з якою пошаною вітають одне-одного два чоловіки. Мовчан, уклонився, міцно тискаючи батькові руку. Обидва усміхалися, про щось навіть розмовляли, а я нічого не міг порозуміти. В якому випадку Мовчан був щиросердим, коли вигнав мене з квартири, як недоріку, чи при зустрічі з батьком. А може в тому й іншому випадках його поведінкою керувало суттєве егоїстичне лицемірство?\nЯ розповів батькові про випадок в квартирі Мовчанів, але батька це анітрохи не здивувало.\n— Щоб порозуміти людину треба усвідомитися, чи в доброму для неї середовищі ви зустрілися, та при яких свідках. Свою доньку Мовчани тримають в лабетах, зліплюють з неї щось здатне якщо не приголомшити так хоч би здивувати світ. А ти на ту добу був однією з перешкод у досягненні мети. На мою думку, заміри Мовчанів украй небезпечні. Урешті-решт в спорті перемагає дух, а не тіло. А Мовчани ганьбують саме дух, перетворюючи тіло дівчинки в гумову іграшку.\nЯ натякав Олесі на можливі наслідки такого виховання, за що одержав, я б сказав, доброзичливого ляпаса, з поцілунком надалі. Таким чином я був певен що дівчина все розуміє, але соромиться своїм протестом скривдити батьків.\nЯ порадив Олесі вивчати Івана Франко, котрий на той час був для мене ледь вже не богом. Особливо радив вивчати вірші поета про кляте попівство, бо на мою думку її батьки були сектантами, котрі облудою калічать її життя. Моїм кермом в поведінці завжди були рядки Івана Франко з його «Прологу».\nОлеся сприймала ці вірші, як заклик поета до нової громадянської війни. Я ж бачив у вічному революціонерові людину, котра, не обертаючись назад, безстрашно чинить опір злу, в усіх його виявленнях. Незалежно хто чинить оте зло, державна влада, вождь народів, чи рідний батько.\nЯкби мене на той час підтримала вчителька літератури, Олесі, можливо, й спало б на думку, що з нею щось роблять не так. Але для вчительки вірш Франко був тільки покликанням молоді до революції. «Дух, що тіло рве до бою» — навіть вчителька сприймала як символ боротьби з царизмом, а не зі світовим злом взагалі.\nТаке бачення поезії Івана Франко мене не задовольняло. Я ненавидів насильство в усіх його виявах, навіть у випадках, коли вчитель занадто образливо гримає на учня.\nВчителька не погоджувалася зі мною навіть в тому, що поет Іван Франко тонкий психолог, що саме на його віршованих рядках треба виховувати людину майбутнього — чистосердну, горду, незалежну від обставин, котрими нас спотворює уряд.\nКоли у сьомому класі я ледь не з’їхав з глузду, і лікарі заборонили мені не тільки читати книжки але й вчитися в школі, мені нічого не залишилося, як замість мозку, помпувати м’язи в ремісничому училищі. У кузні в мене був добрий наставник, Василь Приходько. Він любив коли на практику ми приходили з книжками.\n«Святий обов’язок кожної людини успадковувати духовне мито цивілізації, а не копирсатися в багнюці минулого. Біблія це уривки історичних лекцій, та романів, не більше. Євангелія — філософські трактати школи євангелістів. Сьогодні подібних шкіл у світі не перелічити, але майже всі вони, як і православ’я, збудовані на хитких підвалинах ошуканства, заради наживи кіпки людей, котрі не вміють, або не бажають працювати…»\nЦей філософ від горна та кувалди навіть юних сектантів виводив на світлі шляхи життя. А мені відкрив чимало письменників котрі стояли поза програмою шкільної освіти.\nЯк я вже казав, в березні 1953 року, в сьомому класі я ледь не з’їхав з глузду. А сталося це так. Сидячи на підвіконні, я читав в місячному сяйві «Мертві душі» Миколи Гоголя. То було подарункове видання з малюнками на початок та кінець кожного розділу. Там де річ йде про трійку-Русь, під текстом був надрукований малюнок: трійка коней в упряжці. Їхав на ній саме Чичиков. По-перше мені здалося що я чую, як іржуть коні. Потім трійка почала рухатися, і вже не по паперу, а по осяяній місячним сяйвом землі, і рухалася вона не будь куди, а на мене. З переляку я кинувся втікати, з хати провулком, потім проміж рейок залізниці. Втікав я, звісно, не мовчки, так що навздогін мені бігли батько з матір’ю, і навіть сестри. Мати не раз попереджала мене: «Ой, дивися, сину, не начитай нам біди!» А читав я за обідом, в школі на перервах, навіть на ставку, куди бігали купатися. Ото й дочитався. Трійка-Русь мене, звісно, не здогнала, бо дуже вузькими для неї були двері лікарні. Пам’ятаю, що робили мені в день по десять уколів, здебільше вітамінів, бо все то було, на погляд лікарів, «психічне перевтомлення незміцнілого організму від недоїдання, недосипання та перенавчання». За місяць — триста уколів, а коли прийшов в книгарню до Григорія Івановича, він показав застереження: не видавати мені книжок протягом цілого року. Саме тоді я почав писати вірші. А що було робити, читати читане-перечитане, що було дома? Наприклад 768 сторінок збірки «Читець декламатор», тридцять шостого року видання. Там на кожній сторінці були такі шедеври:\nЙде робітничий клас,\nЙого знамено, Сталін!\nПізнав ти думи бідноти,\nТебе співаю, Сталін!\nЩоправда, було там дещо й про Леніна, як він приїхав, що говорив у Смольному, навіть, що розумів і як вчив нас працювати в комуністичному загалі. Непереможне бажання прочитати щось надзвичайно-цікаве приводило мене на книжковий базар, котрий було розташовано на краю Макіївського ринку, відразу за салом, м’ясом та тельбухами, в котрих, суперечачи з продавцем, господарки вишукували теж саме надзвичайне, що вишукував я по книжковим безладдям. Ціни на книжки були невеликі, двічі не пообідавши в школі, не купивши квиток в кіно або морожене, можна було купити пригодницький роман Миколи Трублаїні «Лахтак», або «Повію» Панаса Мирного. Так що без чтива у протикнижковій облозі я не зостався.\nАле повернемося на помини Олесі та Петра Семеновича. В кав’ярні «Золоті грона» поминальників з’явилося трохи більше, ніж на похорон. Я не став розпитувати хто вони. Була підозра, що двоє, чи троє у минулому були коханцями Марисі. Захмелівши, вони почали прискіпатися до жінки, але даремно, кулаками вона працювала справно. Зійшовши зі стежки дитинства, я хильнув чарку за землю пухом, сів впритул до Марисі, питаючи, чи живі ще старі Мовчани? Вона розповіла, що мати Олесі років з десять, як померла. Батько, коли з Олесею сталася ота біда, покинув родину, одружився на другій, став пиячити та й загинув у п’яній бійці з такими ж, як він сам, волоцюгами. Незнайомий мені хлопчина з пляшкою в руці підійшов, намагаючись втиснутися поміж мною і Марисею. Отут вже я не стерпів. Сполотнівши від гніву, я так зиркнув на нього, що хлопчина відскочив, ледь втримавши пляшку. Настрій мій був вкрай зіпсованим. Я мовчки вийшов з кав’ярні. Напроти через вулицю починалися городи з кукурудзою та соняшниками, за городами залізниця, потім невеличке селище приватних хатинок, а далі вже станція Кальміус, від котрої до будинку сестри, я нарахував рівно сто п’ятдесят кроків. Таким чином, розчинений в темряві, я переполохав не тільки друзів, але й ворогів своїх. Сестрі сказав: якщо приїдуть, сказати, що ще не з’являвся, а правду, хіба що на вушко Волоконському.\nВсе в моїй душі пішло шкереберть. В свій час не переконав Олесю кинути свої вправляння на спортивній гільйотині, напоумив Петра Семеновича та Івана Олеговича писати мемуари, зрадив Марисі з Оленою, нагримав на хлопця, котрий, скоріш за все, намагався зі мною познайомитися, потім оця втеча…\nНестерпно боліла голова. Хотів спитати у сестри, чи не знайдуться в неї ліки, але раптом опинився знову в степу, тепер вже не з Олесею, а Руженою Феофанівною. Вона тримає мою голову, лівою рукою за підборіддя, права лежить на потилиці. При цьому вона говорить:\n— Подумки запевняй себе, що в тебе нічого не болить, що зранку ти в доброму гуморі, що тебе кохає краща дівчина містечка. Якщо дома нічого їсти, впевняйся, що наїсися, коли тебе покличе молода сусідка зібрати в садку яблука. Запевняй себе усім, що спаде на думку, тільки роби це з радістю, з великою пошаною до себе, до знайомих людей, до землі і неба, і біль відступить, м’язи наллються силою, ноги стануть легкими, а якщо пощастить — отримаєш крила…\nРужена Феофанівна вчила мене, яким чином можна збуватися дурних думок, хвороби шлунка, як викликати з Олімпу пустунку Музу, як сподобатися гарній дівчині. Я перепитував: чи є секрет, як сподобатися жінці? Ружена Феофанівна сміялася, жартома відпускали мені в лоба щиглика, але секрету не відкривала. Це мене трохи насторожувало, звісно, після повернення додому, коли починав прокручувати в голові усі її лекції по оздоровленню та вмінню зачаровувати жінок. Все що Феофанівна говорила здавалося смішним, фантастичним, але я, зранку, коли нікого не було в домі, відчиняв вікно, вдихав свіже садове повітря, і, напружуючи м’язи, починав гнати з голови дурні думки, помпувати себе добрим ранковим гумором, що іноді вдавалося, але з дівчатами нічого не виходило. Можливо з-за моєї соромливості, а ще може чогось недоговорювала сама Ружена Феофанівна. Бо іноді мені здавалося, що вона не проти стати моєю коханкою.\nВикликати пустунку Музу я навчився, але прибігати до мене вона почала відразу після того, як мене загнала в лікарню Гоголева трійка-Русь. Щось в моєму мозку зробилося таке, що я навіть листи дівчатками почав писати, римуючи рядки. Наприклад: «Пишу листа тобі, красуне, коли до тебе він посуне, в палкому полум’ї надій чекати буду відгук твій…» А то ще таки шедеври: «Ти сяйво неба і землі, коли тебе не бачу, дивлюся в книжку на столі, та не читаю, — плачу. Така нудьга мене гризе, така надія гріє, що ніч до ранку доповзе, й лице росою вмиє…» Ці шедеври я списав з листів, котрі на диво збереглися у Віри Ткаченко. А мені й в голову не приходило, що я їй писав. Правда потім з’ясувалося, що не було в нашому класі дівчинки, котрій я не освідчувався в коханні. Насправді то була тільки, не зовсім добра, але гра. А не зовсім добро тому, що на свого листа я одержав відповідь від Т. Б., красуні, котра вчилася в нашій же школі, але на клас вперед. Смаглява, кароока, зовні старша за свої роки, дочка сектантів п’ятидесятників. Ми зустрічалися вечорами в парку, ходили до місцевого клубу в кіно, обмінювалися книжками, я присвячував Т.Б. вірші:\nМені ти сяєш уночі,\nУдень без тебе темно,\nЯ в серці полум’я свічі\nЯ зву тебе, аж луни йдуть,\nТа ти мене не чуєш,\nБо луни ті батьки женуть\nВід ліжка, де ночуєш.\nПисав вірші кілометрами, не утрудняючи себе зайвий раз задуматися над написаним.\nЗемля полином поросла,\nА я про дівчину писав,\nПисав, як всі писали.\nПисав що зіркою вона\nНа небосхилі сяє...\nДжерела висохли до дна,\nНіхто їх не спасає.\nТа дівчина мої вірші\nДавно вже не читає,\nБо без джерела у душі\nЯдучий пил літає.\nНа мій погляд, то був кращий з віршів, присвячених Т.Б. В ньому було пророкування на майбутнє, бо джерела нашого кохання повисихала раніше, ніж ми встигли визначити, що нас з нею об’єднує, а що загрожує вибухом. Ружена Феофанівна застерігала мене:\n—У вродливої жінки вітер в голові. Навіщо ти їй здався з неповною середньою освітою, а тут ще не сьогодні-завтра на службу загримиш. Тобі воно треба, метлятися поміж вогнем та полум’ям. Якщо задуматися, саме Ружена Феофанівна збила мене з пантелику, коли її чоловік поїхав на Північ за великими грішми, а вона відкрила для мене школу по вивчанню «Історичної психології людини». Заняття вона проводила в своїй квартирі. Спочатку давала мені наїстися, потім роздягала до трусів і роздягалася сама. Далі я мусив поводитися так, як підказує мені природа, не соромлячись, висказувати свої бажання. Звісно, мені кортіло побачити Ружену Феофанівну зовсім голою. Чим все закінчилося, зрозуміє кожний. Т.Б., як жінка, мене більше не хвилювало, бо була вже вагітною, і за два роки до мого призиву в армію народила дочку Наталю.\nТого ж можна було чекати і від Ружени Феофанівни, бо в ліжку ми з нею палали, як два смолоскипа, несамовито витікали вогняною живицею. Коли я питав чи не завагітніє вона, Ружена Феофанівна сміялася, впевняючи мене, що освічена жінка може завагітніти без мужика, а може зостатися сухою переспавши з цілим взводом вояків. Що до вояк, у нас їх жодного не було, а що стосується освіти, вона була ходячою енциклопедією. Особливо по медичним справам.\nАле повернемося в хату сестри. Чи від нервового струсу, чи від випитої на поминах горілки в ту ніч я спав, наче вбитий. Ранком Ніна розбурхала, запитала, чи не захворів часом? Я заспокоїв сестричку, поки вона готувала сніданок, я лічив голову методою Ружени Феофанівни: ліва рука до підборіддя, права на потилиці. Але більше самонавіянням: я легкий, сильний, в мене нічого не болить. Напруживши м’язи тіла, всю нутряну гидотну видавлював енергією мозку. Коли за двадцять хвилин я вийшов з кімнати, де спав, сестричка не впізнала мене.\n— Ти помолодів років на двадцять, як це тобі вдається?\n— Подумки покохався зі Стефанією, украв частину її молодості.\nСестра начебто повірила.\n— А як же тепер вона?\n— Про це, сестричко, спитай у неї.\nЯ порався в городі, коли на мене погукала Стефанія. Вона стояла біля тину, вилущуючи боби квасолі, якою було обвито увесь тин, поділяючий городи на сестрин та її.\n— Добридень, Олександре, як там з нашими мерцями?\n— В мене добре вино є, може по чарці?\nЯ підійшов ближче, тепер нас роз’єднував тільки обвитий квасолею тин. Стефанія була в штанцях і прозорій кофтині без ліфчика. В неї були приголомшливо красиві груди. В очах виблискували загадкові вогники, вустами блукала іронічна усмішка. Усмішка, яка викликала нестерпне бажання припасти до неї губами і випити.\n— Навіщо це тобі, Стеша?\nВона зібрала горстку малини й піднесла мені до рота.\n— Кажуть після першого коханця, як після першої чарки…\n— Хіба не принизливо бути чаркою, за котрою починається алкоголізм?\nЛице Стефанії сполотніло від образи.\n—Я думала що небайдужа тобі.\nВона рвучко повернулася і пішла не обертаючись до хати.\nЯ наздогнав її.\n— Пробач, що завгодно, тільки не оті, що в машинах… з подарунками. Скажи, я нікуди не поїду… ти така вродлива, така розумна, така прозора. Повернуться діти, чоловік, в тебе будуть гаразди.\nСтефанія висмикнула руку з такою огидою, що я ледь втримався на ногах. Так і стояв поміж огірків та томатів, ошелешений її непохитною затятістю.\nКоли я розповів сестрі про нашу розмову, Ніна пообіцяла поговорити з сусідкою, але Стефанія відповіла, що вперше чує що у Ніни є брат.\nБог знає, на що здатна жінка, яка заблукала в чагарниках своєї не дуже доброї долі. Не знаю, що з нею сталося далі. Може повернувся, відбувши свій думський термін, чоловік, а може знайшовся кмітливий залицяльник, не подарунками, а щирою духовністю взяв в полон серце непохитної красуні. Але чи надовго? Така затятість не обіцяє коханцю нічого доброго, хіба що саме він і стане тою першою чаркою, на котру мені натякала Стефанія.


Головна » Новини » Кримінал » Нарколабораторію у сумці рівнянина виявили поліцейські\nadmin 20.04.2017, 14:23\tКримінал, На експорт, Новини, Новини Події, Новини Рівненщини, Новини Рівного, Новини Суспільства, Події, Рівне, Рівненщина, Суспільство\nНарколабораторне обладнання у сумці перевозив 33-річний рівнянин. Його затримали працівники управління протидії наркозлочинності ГУНП в Рівненській області близько 21 години учора, 19 квітня.\nВсе вилучене відправили на експертизу до Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС. Зловмиснику загрожує відповідальність у виді обмеження волі на строк до трьох років, повідомляють у відділі комунікації поліції Рівненської області.\nPrevious Дебют принцеси лемків Христини Соловій у Рівному (ВІДЕО)\nНаст. У Києві зіткнулися спорткар Maserati та КамАЗ


Гра Одягаємо дружину Дракули Онлайн. Грати безкоштовно\nГра Одягаємо дружину Дракули\nГрати в гру Одягаємо дружину Дракули онлайн:\nОпис гри Одягаємо дружину Дракули\nСьогодні у родині Дракули велике свято. Підготовка йде повним ходом. Нашим завданням є. за допомогою лівої клавіш мишки підготувати дружину Дракули до торжества. Приєднуйтесь до захоплюючої, веселій грі Dracula's Wife Dress Up і приступайте до виконання завдання. Спочатку зробіть їй гарну зачіску, потім підберіть шикарний наряд і доповніть образ аксесуарами. . Грати в гру Одягаємо дружину Дракули онлайн.\nТехнічні характеристики гри Одягаємо дружину Дракули\nГра Одягаємо дружину Дракули додана: 08.03.2013\nІгри, схожі на гру Одягаємо дружину Дракули\nСкачати гру Одягаємо дружину Дракули\nВставити гру Одягаємо дружину Дракули на свій сайт:\nОдягаємо дружину Дракули\nЩоб вставити гру Одягаємо дружину Дракули на свій сайт, скопіюйте цей код і вставте в html код свого сайту. Також якщо вам сподобалась гра Одягаємо дружину Дракули , скопіюйте і відправте посилання своєму другові або всім своїм друзям, поділіться грою з усім світом!\nЗ грою Одягаємо дружину Дракули , також грають в ігри:


Geox Черевики жіночі модель D34G9A-00021-C9999 - купити за найкращою ціною в Києві, Україні в інтернет-магазині Intertop\nGeox Черевики жіночі модель D34G9A-00021-C9999\nЖіночі черевики GEOX із комбінацією з натуральної замші та текстилю, на високих підборах і додатковій низькій платформі. З внутрішньої сторони знаходиться блискавка для більшої зручності. Також на заднику є еластична вставка з гуми. Матеріал підкладки - текстиль. У гумовій підошві даної моделі знаходиться дихаюча і водовідштовхуюча мембрана, яка сприяє природній терморегуляції і створює ідеальний мікроклімат усередині взуття. Обирайте ці черевики, щоб зробити Ваше повсякденне вбрання більш жіночним та трендовим.\nЧеревики жіночі Geox INSPIRATION STIV D34G9A-00021-C9999


гурт «The Crawls»: Вечеринка, концерт - | Афиша Киева - 44.ua\nгурт «The Crawls»\n23 вересня (вівторок) в 20:00 у фестиваль-ресторації відбудеться концерт київського дуету «The Crawls» (Blues Rock, Stoner, Garage Rock).\nГурт створено в березні 2013 року. За час свого існування група виступала в багатьох містах України, в найкращих клубах Києва, неодноразово була на телебаченні. Про гурт писали українські та зарубіжні музичні журнали, їх пісні It Didn’t Matter, Evil i If All Women Were Pretty вже кілька місяців в ротації на радіо «РОКС», кліп No Time Left вже півроку не сходить з ротації телеканалу A-One, а сама пісня звучить на радіостанції в Сіетлі (США).\nЗараз група активно гастроює по Україні, планує євротур в підтримку виходу альбому на вінілах, а також закінчує роботу над другим альбомом, попередньо «підігрівши» його релізом на 7 дюймових вінілах на грецькому лейблі.\nКоли: 23 вересня (вівторок) в 20:00


Контактний гриль Bosch TFB3302V. Огляд на порталі Брендзона\nКонтактний гриль Bosch TFB3302V. Кулінарний щоденник\nМайя Плісецька не виснажувала себе дієтами й цілком справедливо вважала, що хліб із маслом - це найкраще, що вигадало людство. Але з нею багато хто може посперечатися. Наприклад, любителі італійських паніні чи шашлику. Саме для таких страв, які приготувати без гриля неможливо, і доведеться купити Bosch TFB3302V.\nЗ піднятою верхньою пластиною Бош TFB3302V схожий на міні-духовку з верхнім і нижнім нагрівом, і так він буде підтримувати страву теплою стільки, скільки знадобиться.\nКонтактний гриль — відмінний подарунок, адже справжніх любителів цього стилю приготування їжі багато, але добровільно шукати місце для ще одного приладу готові не всі. Втім, Bosch TFB3302V невеликий, його розміри 120x390x325 мм (поверхня для смаження 310x220 мм), а вага 3,9 кг. До того ж зберігати його можна і горизонтально і вертикально, сховавши шнур в спеціальний відсік. Дріт досить довгий — 140 см, тож в деяких випадках гриль можна буде розмістити на столі, не використовуючи подовжувачі.\nBosch TFB3302V не можна назвати приладом однієї дії. Використовувати його можна по-різному і в цьому його перевага. Дві нагрівальні пластини будуть швидко смажити, запікати чи підтримувати їжу теплою, використовуючи потужність 1800 Вт і термостат, яким можна плавно регулювати температуру, підлаштовуючись під кожен продукт та рецепт.\nРежим контактного гриля приготує грінки, паніні та стейки. У розгорнутому вигляді пристрій перетвориться в дві ребристі пательні для овочів, морепродуктів і котлет для гамбургерів. А з піднятою верхньою пластиною Bosch TFB3302V стане схожим на міні-духовку з верхнім і нижнім нагрівом, яка підтримає страву теплою стільки, скільки знадобиться.\nВикористовувати масло для змащування поверхонь не потрібно: є антипригарне покриття, яке збереже не тільки цілісність шматків лосося та форму м'ясних котлет, а й чистоту власне пластин. Їх легко зняти та вимити, як і пару таць для жиру.\nІ невеликий нахил пластин для смаження, і піддони для жиру, що стікатиме через спеціальні отвори, і потужність 1800 Вт, і чутливий термостат, — все це допомагає власникові контактного гриля Bosch TFB3302V готувати їжу легше та смачніше. А після трапези та легкого прибирання поставити його на полицю вертикально, немов книжку про смачну та здорову їжу.\nПодробнее о Bosch TFB3302V


Бажаєте якісний Протруйник насіння Юнта Квадро, д.р. клотианідін 166 г/л, імідаклоприд 166 г/л, протиоконазол 33,3 г/л, тебуконазол 6,7 г/л вир. Байер в Україні?\nПротруйник насіння Юнта Квадро, д.р. клотианідін 166 г/л, імідаклоприд 166 г/л, протиоконазол 33,3 г/л, тебуконазол 6,7 г/л вир. Байер\nНорма внесення: 1,4-1,6 л/т\nЦіна: 50.00/л. usd [в наявності немає]\nПризначення: Юнта Квадро - це системний новий інсекто-фунгіцидний протруйник, який захищає від широкого комплексу насіневої, ґрунтової та аерогенної інфекцій та комплексу ґрунтових та наземних шкідників. Цьому препарату притаманні стимулююча дія на проростаючі рослини та рострегулюючий еффект.\nДіюча речовина: клотианідін 166 г/л, імідоклопрід 166 г/л, протиоконазол 33,3 г/л, тебуконазол 6,7 г/л\nМеханізм дії: інсектицидна складова Юнта Квадро накопичується як в кореневій зоні (дає здатність контролювати ґрунтових шкідників), так і в надземній частині (дає здатність контролювати наземних шкідників). Юнта Квадро виявляє рострегулюючу дію на молоді рослини як в період проростання, так і на початку росту наземної частини.\nСпектр дії: летюча та тверда головня, гельмінтоспоріозна та фузаріозна кореневі гнилі, пліснявіння насіння, злакові мухи, цикадки, тля, хлібна жужелиця, совка, блішки, проволочник.\nдві моделі росторегулюючої дії, спрямовані на покращення морфології та фізіології культури;\nвідмінна господарча ефективність;\nсприяє збільшенню продуктивних стебел;\nзахист у чотирьох напрямках: наземні шкідники, грунтові шкідники, насіннєва інфекція, грунтова інфекція.


Могилевська відверто зізналася в любові до жінок: Лорак і Білик напружилися | Одна Минута\nМогилевська відверто зізналася в любові до жінок: Лорак і Білик напружилися\nУкраїнська співачка здивувала і порадувала фанатів тим, що скоро вийде її новий трек, присвячений жінкам.\nУ Могилевської біла смуга в житті: біле волосся, "Білий літак"\nНещодавно улюблена всіма артистка Наталя Могилевська шокувала шанувальників новим образом – блондинка з короткою стрижкою. Такою тепер бачитимуть її фанати. І свої зміни вона зв’язала з білою смугою в житті. Як зазначила Могилевська, в її житті настала дійсно біла смуга, тому тепер у неї біле волосся, і скоро вийде пісня “Білий літак”.\n“Це маніфест для вас, мої улюблені жінки! “\nТакими словами Наталя Могилевська анонсувала свою нову пісню. Пост-анонс вона розмістила в своєму Instagram.\nСкоро вийде новий хіт зірки “Білий літак”\n“Моя нова пісня ” Білий літак “- це маніфест для вас, мої улюблені жінки! Ніколи не бійтеся перегорнути сторінку і почати все з чистого аркуша. Вже на цьому тижні прем’єра! “, – мотивувала зірка.\nДоповнила своє звернення до шанувальників Наталя Могилевська підбіркою колоритних фотографій, на яких вона в незвичайному світло-блакитному вбранні позує і посміхається.\nСудячи з коментарів фоловерів, її нового треку чекають вже давно, і не виключають, що він стане справжнім хітом 2020 року.\nПоки точної дати невідомо, проте судячи з того, як часто Могилевська згадує його на своїй сторінці в Інстаграм, є підстави вважати, що насолодитися музикою любителі Могилевської зможуть вже в липні 2020 року. Поки не повідомляється, коли саме Наталя записувала цю пісню – на карантині або до нього.\nХвора китайським вірусом Христина Асмус жорстоко покарала Хейтерів, які не повірили в її діагноз...\nНОВИНИ 17:40 16.10.2020\nВідома російська актриса, зірка «Інтернів» Христина Асмус заразилася коронавірусом.\nМолода дружина Павліка оголилася на камеру: ось чим 26-річна Катя Реп’яхова...\nВідпочили: на єгипетському курорті хлопчик з України залишився без руки, інші...\nУКРАЇНА 22:48 26.10.2020\n“Викапана Примадонна”: Лізу Арзамасову з “Татусевих дочок” в новому образі...\nФОТО ВІДОМИХ ЛЮДЕЙ 18:51 27.10.2020\nЗрада на паркеті і феєричні строкаті костюми: чого шанувальникам “Танців...\nЗапечені баклажани з куркою: як приготувати найсмачнішу закуску в духовці\nРЕЦЕПТИ 23:39 27.10.2020


Комусь фермерська земля сподобалась | Сільські новини\nКомусь фермерська земля сподобалась\nВосьмого липня близько 250 фермерів Новомосковського району звернулися до керівництва облдержадміністрації. У 2000-2004 роках вони отримали у користування земельні ділянки для ведення фермерського господарства. В липні 2015 року на полях фермерів з’явились таблички, які повідомляли, що земля належить фірмі «Техсервіс». Фермери стверджують, що це підприємство незаконно отримало землю в користування.\nПісля звернення фермерів Новомосковського району щодо порушення їхніх прав голова облдержадміністрації Валентин Резніченко звернувся до правоохоронних органів з вимогою якнайшвидше розібратися в ситуації – повернути землю законним власникам, не дозволити зловмисникам зібрати урожай селян і забезпечити його охорону на полях, а також знайти та покарати винних.\nВже наступного дня після звернення фермерів була організована робота оперативної групи з представників міліції та прокуратури. З ними фермери знаходяться на постійному зв’язку. В цілодобовому режимі з ними також в постійному контакті голова РДА та начальник юридичного управління облдержадміністрації. При РДА також створено штаб, куди фермери можуть звертатися як особисто, так і за телефоном (05693) 80372.\nЯк розповів начальник юридичного управління ОДА Володимир Юрченко, у ході слідчих дій з’ясувалося, що землі на фірму «Техсервіс» зареєструвала реєстраційна служба Новомосковського міськрайонного управління юстиції. Підставою стали, на його думку, підроблені розпорядження голови Новомосковської РДА та договори оренди, датовані 2012 роком. Облдержадміністрація отримала від Новомосковської райдержадміністрації інформацію, що таке розпорядження не видавалося. Натомість під цим же номером в офіційний реєстр РДА внесено розпорядження зовсім іншого змісту.\nСлідчі дії тривають. Вже допитано близько 40 осіб. З різних органів вилучено документи, призначена експертиза. Найближчим часом прокуратура планує звернутися до суду, щоб відмінити незаконне рішення реєстраційної служби, повідомляє прес-служба облдержадміністрації.


Бідність долають економікою: Бальцерович назвав неприємним сюрпризом рішення про підняття "мінімалки" / Новое Время\n28 жовтня 2016, 21:56\nБальцерович назвав ці плани неприємним сюрпризом\nСпівголова Стратегічної групи радників Лєшек Бальцерович заявив, що не був ознайомлений з розрахунками, які дозволять підняти в Україні прожитковий мінімум та зарплату в два рази до 3,2 тис грн\n"Неприємний сюрприз був вчора. Я хочу сказати, що ні я, і ніхто з міжнародних організацій не знали про це, що буде збільшення на 100% мінімальної зарплати. Що ще важливо, ми не мали можливості ознайомитися з калькуляцією, на яку спирається це рішення", - цитує радника Бальцеровича Уніан.\nЗа його словами, це стало другим неприємним сюрпризом від влади за цей рік. Першим стало продовження мораторію на продаж сільгоспземель.\nВін пояснив, що дане рішення вимагає подання безлічі розрахунків.\n"По-перше, як це вплине на видаткову частину бюджету? По-друге, що буде з пенсійною системою і тіньовою економікою? (...) Це важливо, щоб рішення приймалися не раптово, а спиралися на калькуляцію, і щоб цю калькуляцію можна було назвати професійною", - пояснив він.\nРаніше глава українського уряду Володимир Гройсман пообіцяв збільшити мінімальну зарплату до 3,2 тис. грн з 1 січня 2017 року. Згодом з підтвердженням цим планам виступив президент Петро Порошенко,. За його словами, це рішення є спільною позицією глави держави, уряду та фракцій коаліції.\nРаніше Порошенко закликав бізнес підвищити зарплати українців. За його словами, зниження єдиного соціального внеску з початку 2016 року склало до 22%, а це в свою чергу повинно вплинути на зростання зарплат на 20-30%.\nМіністр соціальної політики Павло Розенко пояснив, що підняття мінімальної зарплати не призведе до зростання цін.\n22 квітня президент України Петро Порошенко призначив польського реформатора Лешека Бальцеровича представником президента у Кабінеті міністрів. Крім екс-віце-прем'єр-міністра Польщі Лешека Бальцеровича до складу групи міжнародних експертів з проведення реформ в Україні також увійшли: екс-міністр внутрішніх справ Польщі, колишній воєвода Малопольського воєводства Єжи Міллер і відомий польський журналіст, колишній депутат Сейму Мирослав Чех.


Урок розроблено з використанням прийомів і технологій розвитку критичного мислення учнів; апробовано як відкритий урок у рамках районного конкурсу "Вчитель року" та робочий урок.\nТЕМА УРОКУ А. П. Чехов. Оповідання «Хамелеон».\nХамелеонство – соціальне явище чи окремий випадок?\nнавчати вмінню висловлювати власну думку та аргументувати її;\nповторити відомості з життя та творчості письменника, з теорії літератури (художня деталь, оповідання);\nрозвивати навички самостійного творчого та критичного мислення, аналізу художнього твору з використанням цитат, роботи в малих групах;\nвиховувати в учнів негативне ставлення до людських вад та певних явищ у суспільстві.\nОчікувані результати: формулювання учнями висновків з приводу характеристик головних персонажів оповідання та усвідомлення ними правил гідної поведінки людини у непередбачуваних життєвих ситуаціях.\nОбладнання: портрет А. П. Чехова, комп'ютер зі слайд-презентацією, підручники, іграшка-серце, картки з правилами роботи за інтерактивним методом «Шість капелюхів мислення».\nТип уроку: урок-пізнання істини.\nМіжпредметні зв’язки: російська мова, географія, біологія.\nМетоди і прийоми: «Асоціативне гроно», «Лови помилку», випереджувальне завдання, проблемне питання, «Шість капелюхів мислення», «Млинок. Сміття. Валіза» , музичний супровід.\nІ. Мотиваційно-орієнтовний етап.\n1. Організація навчальної діяльності:\nДоброго дня, дорогі діти! Сьогодні у нас незвичайний урок, на ньому присутні шановані гості, привітаймо їх, а проводитиму його я, вчитель Татарбунарського НВК, Бородатенко Оксана Анатоліївна.\nб) емоційне налаштування на урок.\nПодивіться, що я принесла на урок! (іграшка-серце). Згадайте всіх, кого ви шануєте, любите, всіх, хто любить вас, усміхніться один одному, побажайте подумки нам усім гарного настрою, працездатності, любові, удачі.\n(слайд) Великий німецький мислитель, драматург і поет Ф. Шиллер вважав, що література – це храм, куди можна ввійти лише з чистою совістю і благородними намірами. Я прийшла до вас із відкритим серцем, чистою совістю і такими ж намірами, пропоную вам зробити те ж саме - і розпочинаємо.\nв) оголошення теми, мети уроку.\nНа попередніх уроках ви вже знайомились із творчістю великого російського письменника, майстра влучного художнього слова А. П. Чехова, з його оповіданнями «Товстий і тонкий» та «Хамелеон». (слайд – тема, мета уроку). А сьогодні продовжимо знайомство з творчістю митця, повторимо деякі відомості з теорії літератури та спробуємо порозмірковувати, що ж таке хамелеонство – соціальне явище чи поодинокий, окремо взятий із життя випадок, чи актуальне це питання у сучасному житті. (Запис у зошити дати, теми уроку).\nг) визначення очікуваних результатів уроку.\nНа партах у вас, діти, паперові серця, часточки великого серця, з яким я прийшла до вас на урок. Напишіть на них, чого ви очікуєте від себе, від однокласників, від учителя, від сьогоднішнього уроку взагалі і відкладіть убік. Наприкінці уроку ми повернемось до ваших очікувань і разом із вами визначимо, чи справдились вони. А я від вас очікую творчої співпраці, оригінальних висловлювань з теми уроку, активності, розуміння і, впевнена, що все у нас з вами буде добре. (мої очікування – слайд)\n2). Мотивація навчальної діяльності.\nКоли ви чуєте чи промовляєте прізвище «Чехов», які асоціації виникають у вашій уяві?\nІІ. Етап організації навчальної діяльності учнів.\nВи, мабуть, помітили, що я дуже хвилююсь. А від хвилювання люди часто припускаються помилок. Пропоную вам, діти, виправити мої помилки.\nА. П. Чехов народився у великому місті Петербурзі. (Невеликому містечку Таганрозі у 1821 році).\nЙого батько був багатим комерсантом. (небагатим власником крамниці).\nУ дитинстві Антон був мовчазним, серйозним, відлюдькуватим хлопчиком. (веселим, товариським, дотепним).\nЗаробляти на життя він почав у 25 років торгівлею. (у 16 років репетиторством та літературною діяльністю, писав фейлетони).\nВчився на юриста і працював ним. (на лікаря ).\nЗакінчив Московську академію права. (Московський університет медичний факультет)\nВідвідував острів Кіпр. (Півострів Сахалін).\nЧехову не подобалась Україна і він ніколи не був тут. (Любив Україну, українську мову, літературу, зачитувався Шевченком, подорожував Сумщиною та Полтавщиною.)\nЧехов не мав псевдоніма. (Мав – Антоша Чехонте. Так його назвав учитель словесності ще у гімназії).\nЗ метою відпочинку жив у Криму, в місті Ялті. (Через хворобу).\nЧехова називають «маленьким майстром великих оповідань». (Великим майстром маленьких оповідань).\nМолодці, добре знаєте сторінки життя письменника. Дійсно, письменника називали великим майстром маленьких оповідань. Якщо бути лаконічним, то основними гранями короткого життя цієї людини з великим і щирим серцем можна визначити наступні позиції: Сім’янин. Лікар. Письменник. Громадянин. (слайд)\nЗверніть увагу на нашу електронну книжкову полицю. (слайд)Це виставка творів А. Чехова, книги для дітей і для дорослих. А головні їх герої - багаті і бідні, школярі і студенти, селяни і міщани, інтелігенти і нахаби, хабарники і чесні люди, закохані та егоїсти. Антон Чехов створював оповідання легко, невимушено, часто на несподівані теми. І ось уже понад 100 років живуть його герої разом із нами на сторінках книг, на екранах телевізорів і кінотеатрів, у драматичних постановках найкращих театрів світу.\nРобота з висловлюваннями та крилатими фразами Чехова.\n(слайди з висловлюваннями письменника)\nЧехов і зараз з нами, бо він вірив у людей і вважав, що «у людини повинно бути все прекрасним: і обличчя, і одяг, і душа, і думки». Перед вами – лише невелика частина із його скарбниці мудрості. Зачитайте їх і запишіть у зошит кілька тих, що сподобались вам найбільше.\nЧужим гріхом святий не будеш.\nТреба бути ясним розумово, чистим внутрішньо та охайним фізично.\nЧесні не обманюють, коли не треба.\nТля їсть траву, іржа – залізо, брехня – душу.\nВ людині все має бути прекрасним: і обличчя, і одяг, і душа, і думки.\nЯкщо хочеш, щоб у тебе було мало часу, то нічого не роби.\nТоді людина стає кращою, коли ви покажете їй, якою вона є насправді.\nЛаконічність – сестра таланту.\nА.Чехов відомий як майстер художньої деталі та оповідання. А що ж таке художня деталь? Оповідання? Словник літературознавчих термінів дає відповіді на ці запитання.\nОповідання – невеликий прозовий твір, сюжет якого заснований на одному епізоді (зрідка кількох) з життя якогось персонажа (іноді кількох).\nДіти, сьогодні на уроці ми з вами шукаємо відповідь на проблемне питання: «Що таке хамелеонство, чи можна назвати це явище типовим соціальним явищем, чи описаний в оповіданні епізод – всього лише поодинокий випадок?». Ми маємо прийти з вами до істини, яка буде беззаперечною і зрозумілою кожному.\nВчитель. Отож, оповідання А. П. Чехова «Хамелеон». Діти, хто розкаже про цю дивовижну тваринку? (слайд)\nПідготовлений учень. Тварини, більш цікавої, ніж хамелеон, важко уявити. Ящірка, дуже схожа на маленького дракона, некваплива в рухах, полює вистрілом язика. У неї якісь особливі очі, кожним із яких хамелеон управляє незалежно від іншого. А найцікавіше - ящірка здатна швидко і невимушено змінювати колір тіла, часом фарбуючи його в складні різнокольорові візерунки. Батьківщина хамелеона - спекотна Африка. Найменші ящірки ледь досягають трьох сантиметрів у довжину, великі види можуть вирости до 60 сантиметрів. Хамелеон живе на деревах, може годинами сидіти нерухомо, вичікуючи жертву. Шкіра хамелеона покрита шаром особливих клітин - хроматофорів. Клітини містять в собі пігмент різного кольору. Виділяючи одні хроматофори і маскуючи інші, ящірка може змінювати своє забарвлення в широких межах. Довгий час вважалося, що це пристосування використовується хамелеоном тільки для маскування від ворогів і на полюванні. Але сучасні біологи прийшли до висновку, що зміною візерунків хамелеони спілкуються один з одним.\nОтож, пригадавши про особистість А. Чехова як письменника та основні теоретичні положення з літератури, ми з вами приступаємо до аналізу цього цікавого твору. На перший погляд здається, причому африканська ящірка до дійства, яке відбувається на міській площі і триває зовсім небагато часу? Чому автор саме так назвав своє оповідання? Розібратись і вирішити проблемну тему уроку нам допоможе метод всесвітньо відомого психолога і письменника Едварда де Боно «Шість капелюхів мислення». Ми з вами спробуємо подумки одягати капелюхи різного кольору і розмірковувати відповідно до типу мислення кожного із них.\nІнтерактивна вправа «Шість капелюхів мислення».\nВчитель нагадує учням правила роботи в уявних капелюхах (ці правила висвітлюються і на слайдах, є на партах).\nБілий капелюх відповідає за факти, цифри, достовірні відомості, хроніку подій.\nЧорний капелюх - за пошук негативних сторін, вад, недоліків.\nЧервоний капелюх - за прояви емоцій, почуттів, інтуїції.\nЖовтий капелюх - за пошук позитивних сторін, переваг.\nЗелений капелюх - за творчий пошук, генерування нових ідей, альтернативних підходів, креатив.\nСиній капелюх - за аналіз усього процесу, за планування, визначення мети і формулювання висновків (це рефлексія мислення).\nРобота в малих групах під музичний супровід (легка класична мелодія).\nУчні об’єднуються в 5 груп за кольором уявних капелюхів. Кожна група отримує завдання, для виконання якого дається 5-7 хвилин, після чого йде обговорення. Учитель виступає у ролі модератора уроку (синій капелюх), і після виступу кожної групи задає питання іншим групам з метою виявлення розуміння учнями того чи іншого типу мислення, а в кінці уроку підводиться загальний підсумок уроку. Час визначається за пісочним годинником.\nДайте стислий переказ змісту оповідання, подайте хроніку подій у вигляді схеми.\nСформулюйте тему та ідею твору.\nРозкажіть, що для вас у ситуації, що склалась на базарній площі, найгірше.\nСкладіть список можливих негативних наслідків.\nЗнайдіть у тексті і випишіть художні деталі, які свідчать про риси характеру Очумєлова.\nОпишіть, які почуття викликало у вас оповідання «Хамелеон».\nЯкі епізоди твору вам сподобалися найбільше? Що вам здалося смішним ? Чому? Використайте цитати.\nПрокоментуйте з позитивної точки зору прізвища головних героїв оповідання Хрюкіна і Очумєлова.\nЯкби Очумєлов і городовий ішли не базарною площею, а вузьким провулком, то …\nЯкби золотар Хрюкін дав собачці не цигарку, а цукерку, то…\nЯкби генеральський кухар Прохор не проходив би мимо, то…\nЯкби я опинився б на площі у той момент, то …\nСкладіть сенкан до образів оповідання.\nСистематизація загальної картини теми уроку за запитаннями до груп:\nЯк ви вважаєте, чому дійство відбувається саме на базарній площі?\nЧи можна назвати ситуацію, що склалась на площі, типовою?\nКого в оповіданні можна назвати «хамелеоном»?\nЗавдяки чому письменнику вдається створити комічну ситуацію?\nЩо висміює автор?\nЩо ж таке хамелеонство?\nЯкі ліки від хамелеонства, на вашу думку, пропонує суспільству Чехов-письменник і Чехов-лікар?\nСиній капелюх (вчитель, висновки)\nОтже, метод де Боно «Шість капелюхів мислення» дав нам не тільки можливість направити наше мислення у певне русло, виключити зайві дискусії, але й глибше зрозуміти оповідання Чехова, спонукав вас до оригінальних відповідей, до замислення над сенсом життя і поведінкою людини у самих звичайних життєвих ситуаціях. Узагальнивши ваші відповіді, я можу сформулювати висновок, що ситуація, змальована в оповіданні, є типовою, явище хамелеонства – теж типовим соціальним явищем, моральною хворобою, актуальною і сьогодні. Імена героїв стали загальними, а єдиним позитивним героєм оповідання я можу назвати сміх. Доброзичливий, незлий сміх, який допомагає протистояти глупоті, вульгарності й залишатися самим собою, бути Людиною з великої літери. Гадаю, ви всі погоджуєтесь із думкою синього капелюха.\nВчитель. Сьогодні на уроці ми з вами вели розмову про творчу особистість, мудру людину з великим серцем А. П. Чехова і шукали відповідь на питання: «Що таке хамелеонство, чи можна назвати це явище типовим соціальним явищем, чи описаний в оповіданні епізод – всього лише поодинокий випадок?». Мені здається, що наші пошуки увінчались успіхом. А вам?\nСаморефлексія. Соціальна рефлексія.\nВчитель. Відкрийте ваші сердечка з записами очікувань уроку.\nЧи отримали ви відповіді на поставлені запитання?\nЧому навчила вас робота в групах?\nХто вніс значний внесок у результат роботи?\nХто досяг успіху?\nУ кого здійснились очікування і хто вважає, що досяг успіху на уроці, прикріпіть своє сердечко до великого серця. Ось так ми поєднали наші серця. У кого не здійснились, теж не біда. Головне, що, ви знайшли і зрозуміли сьогодні просту життєву істину - не йти в своє життя хамелеоном, а завжди, у різних складних і непередбачуваних ситуаціях мати власну точку зору, власне судження чи міркування.\nІнтерактивна вправа «Млинок. Сміття . Валіза»\nВчитель: Згадайте основні етапи життя і творчості Антона Павловича Чехова, підсумуйте почуте на сьогоднішньому уроці і спробуйте уявити МЛИН, СМІТТЯ і ВАЛІЗУ. Уявили млинок? Віднесіть до нього те, що змусило вас на уроці задуматися; уявіть сміття – і викиньте у відро для сміття все те, чого не повинно бути у людському житті; уявіть валізу – і покладіть до неї все те, що ви візьмете з цього уроку у далеку дорогу під назвою «життя».\nОцінювання з мотивацією.\nДля всього класу. Підготуватись до літературного диктанту за змістом статті підручника про Чехова; виписати зі словника поняття «гумор», «сатира».\nВисокого і достатнього рівня. Написати твір-мініатюру на одну з тем: «Я не хамелеон» або «Хамелеонство у сучасному житті».\nЯ дякую вам за урок і бажаю не зустрічати в своєму житті перевертнів-хамелеонів, бажаю, щоб проста істина – завжди залишатись собою – стала вашим життєвим кредо. На згадку про сьогоднішній урок я дарую вам це серце і щиро бажаю, щоб його чарівне тепло спонукало вас до творчості, щоб сяйво художнього образу ви бачили в променях логіки і гармонії, щоб мозаїка художніх засобів разом із дзеркалом кожного літературного епізоду осявала ваше буття і щоб над вами завжди височіла веселка художнього твору улюбленого письменника.


Вічна пам'ять: не стало екскерівника черкаського театру Сергія Проскурні - ЧЕРКАССКИЙ РЕГИОНАЛЬНЫЙ НОВОСТНОЙ ПОРТАЛ\nВічна пам’ять: не стало екскерівника черкаського театру Сергія Проскурні\nВладислав Шаморин\t/ 1. 2. 2021 23:48\t/ Опубликовано в Происшествия\nВідійшов у вічність колишній в.о. художнього керівника черкаського драматичного театру Сергій Проскурня.\nПричини трагедії стануть відомі пізніше.\nІнформацію про смерть режисера підтвердив ексміністр культури Євген Нищук.\nCергію Проскурні було 63 роки.\nСтало відомо, в які дні будуть вивозити негабарит у Черкасах (ПЕРЕЛІК)\nОдна із фракцій обласної ради поповнилася двома депутатами\nОперативна інформація в Черкаській області за 06.02.2021 рік


5 по 0,5 коньяку, - патрульні відкачали чоловіка, який ледве не помер на узбіччі - ТРК Сигма\n5 по 0,5 коньяку, - патрульні відкачали чоловіка, який ледве не помер на узбіччі\n5 по 0,5 коньяку, - патрульні відкачали чоловіка, який ледве не помер на узбіччі 29.05.2019\nВчора ввечері під час патрулювання проспекту Нахімова, поліцейський автомобіль зупинили перехожі, які повідомили, що на узбіччі лежить непритомний чоловік. Інспектори привели до тями хлопця, який повідомив, що напередодні розпивав алкогольні напої з другом, після чого пішов додому. Також громадянин запевняв, що страждає на язву шлунку, а невідомі вдарили його в живіт, через що він зараз страждає – повідомляє патрульна поліція Донецької області.\nПатрульні одразу викликали швидку, але поки карета їхала, потерпілий почав втрачати свідомість. Зрештою, старший лейтенант Самойлов перестав відчувати його пульс та одразу кинувся робити серцево-легеневу реанімацію. В подальшому дихання та пульс відновилися, і хоча у чоловіка ще були судоми, свідомість він більше не втрачав. Громадянина передали лікарям швидкої.\nПатрульна поліція Донецької області звертається до громадян: якщо ви бачите людину, яка втратила здатність пересуватися, не зволікайте – телефонуйте на лінію 102 або 103! Пам’ятайте, своїми діями ви можете врятувати чиєсь життя!