«Більшість українців не розуміють, що таке аутизм»: розмова з матір'ю особливої дитини | Інклюзивна освіта для дітей з інвалідністю в Україні\nНа головну » Новини » «Більшість українців не розуміють, що таке аутизм»: розмова з матір’ю особливої дитини\n17-18 червня на арт-заводі Платформа пройде Кураж Базар Благодійний, виручені кошти від якого підуть на соціалізацію дітей із інвалідністю через фінансування інклюзивних дитячих таборів. Олеся Корженевська, голова ГО «Логістичний штаб», організаторка Дня вуличної музики та мама 6-річного сина Федора з розладом аутистичного спектру, розповідає Platfor.ma, що таке інклюзія, чому українська система освіти потребує реформ і наскільки важливо виходити із ролі жертви ситуації.\nЯ почала підозрювати, що щось не так, коли сину не виповнилося ще й двох років. Якось чоловік поїхав у відрядження і я сама подивилась художній фільм, заснований на реальних подіях, «Темпл Грандін» – про жінку з аутизмом. Після перегляду фільму я почала помічати, що багато речей, які робила у дитинстві ця жінка, були притаманні моєму сину – наприклад, він дуже любив крутити кришки і міг робити це годинами, а коли був в істериці, то крутився навколо себе. Коли чоловік повернувся, я поділилася з ним своїми підозрами, але він не сприйняв мої слова серйозно, хоча також розумів, що якась проблема існує. На той момент усі лікарі стверджували, що з дитиною все в порядку і причин для хвилювання немає.\nУ 2,5 роки Федір почав ходити до фольк-студії «Правиця». Тривалий час він нічого там не робив – просто блукав і бавився іграшками, доки інші діти вчилися пісень. Мій батько не розумів, для чого ми витрачаємо гроші і продовжуємо возити туди Федора, якщо він ігнорує всі активності, не говорить, не співає і просто шариться. Я переконувала батька, що слух все одно розвивається і Федір просто сприймає все інакше, але ж він чує, що діти співають і як. Син проходив у «Правицю» два роки, а потім просто взяв і заспівав всю програму. Зараз Федір дуже класно співає, знає багато пісень напам’ять, вчиться грі на фортепіано, і має якщо не абсолютний, то дуже хороший слух.\nПісля одного із занять в «Правиці» до мене підійшла співзасновниця студії Марта Любчик, яка дуже делікатно розповіла, що раніше у них навчався інший хлопчик, поведінка якого була дуже схожою. Тій дитині діагностували аутизм. Марта натякнула, щоб ми перевірились саме на цей діагноз. Ми почали бити на сполох, шукати спеціалістів, які могли б підтвердити чи спростувати наші підозри, але в Україні нам із цим не пощастило – ті люди, до яких звернулися, виявились або взагалі некомпетентними, або дуже мало розуміли, з чим мають справу.\nПРО ВАЖЛИВІСТЬ «СВОЇХ» ЛЮДЕЙ\nЗа допомогою друзів ми знайшли «своїх» людей в Ізраїлі: нас зв’язали із спеціалістом по комунікації Мариною Тредлер, яка познайомила зі своєю колегою, поведінковим педагогом Мариною Крісов, котра якраз приїжджала в Україну. Ми зустрілися з нею в жовтні 2015-го і працюємо вже другий рік поспіль. За цей час разом з Мариною зібрали команду спеціалістів, які працюють з Федором. Вона усіх навчила правилам роботи з ним: від цілої фольк-студії «Правиця» до інструктора з шахів і по лижному спорту, який займається з сином. Якщо Федору щось не вдається, вдається неправильно або ж змінюється його поведінка, педагог виходить з нею на контакт, розповідає про проблему і отримує інструкції щодо подальшої комунікації з дитиною. За ці неповні два роки, що ми працюємо із Мариною, син розвивається семимильними кроками.\nВосени 2015-го ми вирушили у Тель-Авів, де тиждень ходили на заняття із Мариною, а потім поїхали у Хайфу в центр «Рамот», де зустрілися з лікарем-психіатром Тетяною Гінзбург. За кілька сеансів вона разом із кількома іншими спеціалістами підтвердила діагноз «Аутизм середнього ступеня» і дала інструкції, як працювати із сином далі.\nПРО ВМІННЯ ЖИТИ ОДНИМ ДНЕМ\nМи поверталися в Україну зі сльозами на очах, і наступні півроку пройшли дуже тяжко – тривалий час ми не могли зрозуміти, що відбувається з дитиною, і пройшли усі стадії, починаючи з відторгнення діагнозу до повного прийняття.\nУ мене є кілька товаришок, матерів діток з аутизмом. Я помітила, що ми всі дуже різні, але й дуже схожі між собою – навчилися жити одним днем, не мріяти про те, що коли син виросте, то стане космонавтом або президентом, а просто радіти щоденним успіхам, коли щось вдається краще, ніж вчора. Наприклад, кілька днів тому Федір почав постійно використовувати дієслова – і це нереальне досягнення для нас, бо досі в його мовному арсеналі було лише з двадцять шаблонних фраз – стандартні відповіді на запитання і привітання – і просто неймовірна кількість іменників. Тут справа ще в тому, що дітки з аутизмом намагаються максимально скоротити фрази. Наприклад, коли син хоче пити, то може сказати просто «Стакан». Ми ж працюємо над тим, щоб він не уникав повних фраз і казав: «Мама, я хочу пити, дай мені, будь ласка, стакан води».\nПРО ТРУДНОЩІ З УКРАЇНСЬКОЮ СИСТЕМОЮ ОСВІТИ\nБільшість українців, навіть із профільною медичною освітою, не до кінця розуміють, що значить аутизм – ми відстаємо від Америки та Ізраїлю, двох передових країн по вивченню цієї проблеми, років десь так на 40.\nКоли я записувала трирічного Федора у садок, то попередила директорку, що він бавиться не так, як інші діти. На це отримала відповідь: «Піде в садок – стане як усі». Цей підхід загалом мені не подобається, але я вирішила подивитися, що ж буде далі. А вийшло так, що у садочку Федір пережив стільки, скільки й ворогу не побажаєш. Одна справа, що педагоги увесь час робили мені зауваження, були чимось незадоволені, карали сина – тоді ми ще не знали діагнозу, а лише розуміли, що щось не так. Пізніше за настановою Марини Крісов ми знайшли дівчинку-тьютора, яка почала ходити із Федором у садок і розповідати нам, що там відбувається: його відкладали спати окремо від усіх дітей, садили бавитися за окремий стіл, а коли він переодягався, то відводили в іншу кімнату. Я ридала, коли дізналась про те, як знущалися над моєю дитиною.\nМарина порадила нам садок «Казковий замок», який є неформально інклюзивним. Серед інших діток практично в кожній групі навчаються діти з особливостями розвитку. Вони ходять туди з тьюторами – помічниками, які «перекладають» малюку завдання зрозумілим для нього чином, або з мамами, які заміняють тьюторів. Наприклад, коли вихователька каже: «Діти, а зараз візьміть аркуш паперу і намалюйте на ньому динозавра», тьютор розбиває цю задачу на кілька маленьких: візьми папір, візьми фломастер, намалюй динозавра. Діти з аутизмом чудово розуміють, що потрібно зробити, але через те, що їхня увага дуже часто розсіяна або сконцентрована на інших речах, вони не можуть сприймати інформацію у потоці, як це роблять інші дітлахи.\nПРО ГОТОВНІСТЬ СУСПІЛЬСТВА ДО ЗНАНЬ\nПовертаючись до питання необхідності освіти нашого суспільства, у Фейсбуці є група «Сообщество особых семей “Мы вместе!”», яку веде Ольга Ладна. Члени групи – батьки дітей із особливостями розвитку, та спеціалісти, що працюють у дотичних сферах. Ольга робить неймовірну справу для нашої країни – вже другий рік поспіль разом із своєю командою організовує масштабну міжнародну конференцію з питань аутизму. Крім того, записатися до нашого спеціаліста Марини Крісов можна саме через Ольгу, яка також умовила Марину запровадити в Україні школу тьюторів – заняття там вже пройшло багато фахівців, майбутніх тьюторів та батьків.\nВ Україні не так багато офіційних інклюзивних шкіл – частіше це щось на кшталт інтернату. Не так давно у мене відбулася півторагодинна розмова по телефону із керівником школи, де би я хотіла, щоб навчався Федір. Мені відповіли, що поки не готові брати на навчання таких дітей, як мій син, але не тому, що не хочуть, а тому, що не знають, як із ними працювати. Педагогів не вчили, як розумітися із такими учнями, тому в результаті попереднього досвіду погано було усім. У ході нашої розмови керівник постійно наголошував, що вчителів повинні навчити особливостям роботи із дитиною з аутизмом, і мені це дуже імпонує – адже такий стан речей означає, що сфера освіти нарешті починає потроху відкриватися до чогось нового і поки що невідомого.\nФедір готовий до навчання у звичайній школі: він читає з трьох років, розказує англійський алфавіт напам’ять в обидві сторони, розуміє три мови, рахує до ста, додає, віднімає, знає назви звірів та складних геометричних фігур і вміє ще купу всього. Все, що потрібно – це просто правильно поставити запитання або задачу. Саме це має вміти тьютор.\nПРО ЗАРУБІЖНИЙ ДОСВІД\nДекілька місяців тому ми з Федором відвідали інклюзивний дитячий табір в Ізраїлі, який відрізняється від традиційних насамперед підходом та атмосферою. Ніхто ні на кого не давить і не розповідає, що потрібно робити. Ніхто не казав решті дітей: «Дивіться, це Федір, у нього аутизм, він найменший серед вас, тож давайте ви побавитеся з ним». Два дні діти просто приглядалися до мого сина, а потім один хлопчик підійшов до Марини і уточнив, чи Федір справді не розуміє іврит (на якому там було буквально все). Марина відповіла, що ні. Після цього хлопчик припустив, що ж Федір, напевно, хоче бавитися разом із усіма. Марина відповіла коротко: «Напевно» (замість «піди, познайомся, запроси погратися»). Насамкінець хлопчик запитав, як же ж йому заговорити із Федором, на що педагог запропонувала йому придумати спосіб самостійно – виходить, що дітям дають повну свободу вибору і лише трішки направляють їх.\nПісля цього той хлопчик з’ясував, як буде сказати українською «Ходімо бавитись разом», «Давай їсти торт» і ще купу фраз, підбив інших дітей вчити українську та прийняти його в компанію. У якийсь момент це стало для них грою: як зробити так, щоб Федір з нами бавився? У нас залишилися найсвітліші спогади про цей табір і розуміння того, що такі потрібні і в Україні.\nЯ вважаю, що простих пояснень лише вчителям, що таке інклюзія – недостатньо, потрібно голосно розповідати про проблему на загал, як це робить Альона Гудкова, засновниця «Кураж Базару». Інклюзія – це коли всі мають рівні права; коли дитина на візку поруч із дитиною з аутизмом кидає м’яч хлопчику з нормативним розвитком – і вони всі можуть знайти спільну мову, бо питання інвалідності є лише в головах дорослих. І такий майданчик буде на Благодійному Кураж Базарі, бо дуже важливо, щоб малюків сприймали такими, якими вони є, не чекаючи від них речей, які вони не в змозі зробити.\nЯкийсь час тому Альона Гудкова зацікавилася темою інклюзії і зрозуміла, що хоче поширювати знання про неї, тому запитала у друзів в ФБ поради, до кого можна було би звернутися за інформацією. Я була не єдиною, хто порекомендував їй написати Олесі Яскевич, голові благодійного фонду «Бачити серцем» – це одна із кількох людей, які роблять неймовірно багато для розвитку інклюзії в Україні. Минулого року разом із командою Олеся організувала інклюзивний табір для дітей із комплексними порушеннями Space Camp, де працювало багато спеціалістів і волонтерів. Табір користувався шаленим успіхом. У Олесі дуже багато досвіду у тому, як звичайну площадку перетворити на інклюзивну, починаючи від зон із дзвіночками і завершуючи тактильними елементами, як ось простір із кінетичним піском, у який можна занурювати руки. Мені здається, це буде справжній «Діснейленд» для усіх дітей, без огляду на те, чи мають вони проблеми у розвитку, чи ні.\nПРО ВИХІД БАТЬКІВ ІЗ РОЛІ ЖЕРТВИ\nОкреме питання – батьки дітей із порушеннями розвитку. Наприклад, я довгий час перебувала у ролі жертви ситуації. У моїй градації цінностей на першому місці стояв син – я навіть зробила татуювання про це на руці. Але цього року зрозуміла, що на перше місце потрібно ставити себе.\nУ мене був дуже важкий 2016-й, і коли прийшов час ставити цілі на новий рік, я усвідомила, що моя головна мета – стати щасливою за будь-яку ціну. Я написала план, чим би хотіла займатися, які питання вирішити і продовжую його виконувати. Лише нещодавно я зрозуміла: якщо мені погано, то погано усім – сину, чоловіку, батькам, команді, з якою працюю. Багато матерів відмовляються від власних потреб, від роботи, але якщо це те, що надає вам сил, надихає, то обмежувати себе неприпустимо. Чим більше ви зайняті, тим менше часу лишається на роздуми про проблеми та співчуття до себе, але ви встигаєте все, і у вашій добі 48 годин, а не 24.\nОдна із найважливіших моїх цілей – відкриття інклюзивної кав’ярні, де могли би працювати та відпочивати люди із особливостями розвитку. Не впевнена, що мені вдасться реалізувати її у цьому році, але я точно це зроблю.\n← Для львівських освітян провели серію майстер-класів щодо інклюзивної освіти незрячих школярів\nЗасідання Міжвідомчої робочої групи з розвитку інклюзивної освіти →


Суспільство 2020-07-25 12:52 Михайло Ухман\nТам, на Майдані, потрапив під кийки «Беркута», де в сутичці йому зламали два ребра. Також тоді познайомився з Устимом Голоднюком, який пізніше, 20 лютого, загинув від кулі снайпера. А коли після революції відбулася анексія Криму й почалося російське вторгнення на Донбас, Василь написав рапорт із проханням перевести його до підрозділу, який поїде на фронт. Так він опинився у складі 25-го батальйону «Київська Русь» і рушив у Дебальцеве на Донбас.\nУсе закрутилося на День Незалежності, 24 серпня. Бійцям надійшла команда зайняти кругову оборону міста. Ніхто не знав, що буде далі, тому Василь півночі копав тверду донецьку землю, відпочивав і знову копав. Хлопці, які на БМП поїхали в розвідку, доповіли про російський танк із ротою піхоти й екскаватор. На підмогу нашим воїнам вирушили ще дві БМП, які відкрили по противнику вогонь. Після перших пострілів гармата в машині заклинила, але ворожі піхотинці вже кинулись утікати. Вони залишили навіть танк, який не змогли завести — згодом він став трофеєм 11-го батальйону «Київська Русь». Коли ж росіяни оговталися від такого «нахабства» українських військових, то почали лупити з артилерії: зі «Смерчів» і «Градів». Василь перебував на позиції «Скорпіон», розташованій на одній із висот, яку ворог усіляко намагався захопити. Зброї та боєприпасів в українських військових тоді вистачало й вони активно контратакували.\n18 вересня 2014 року російські військові розпочали черговий артилерійський обстріл. Били з такою силою, що наші хлопці, бувало, не могли й голови підняти. Їм доводилося коригувати вогонь своєї артилерії, щоб охолодити бойовий запал ворога. А в селищі Піски під Донецьком у той самий час розігрувалася інша трагедія. Разом із Василем на війну пішов його молодший брат Степан, який вступив у ДУК «Правий сектор». Коли Василя накривали з «Градів», Степан підірвався на міні. 21 вересня Василь під обстрілами відсвяткував свій день народження, а наступного дня до нього додзвонилася мама й передала страшну звістку: «Стьопчика більше немає».\nВасиль довго не міг оговтатися: думав про те, що відбувається на фронті, а також про власні життєві пріоритети. Пізньої осені бійців батальйону «Київська Русь» змінив батальйон «Кривбас» і Василеві вдалося десять днів відпочити. Але війна тривала і треба було повертатися в армію, бо ворог атакував величезними силами. Тому вже в січні 2015-го хлопець знову потрапив під Дебальцеве. «Коли я повернувся на старі позиції, то взагалі не впізнав міста. Росіяни обстрілювали Дебальцеве з реактивних установок «Смерч» та «Ураган», вони гатили по всьому, незважаючи на те, що там перебувало мирне населення», — пригадує Василь.\n13 лютого окремий взвод окупантів вирішив обійти висоту «Скорпіон», щоб захопити в полон наших бійців. Перестрілка тривала півночі, проте росіяни не досягли мети. Василь із своїм взводом закріпився на початку промзони у приміщенні колишньої лазні. Ворог атакував із лісосмуги. Вони були впевнені, що зможуть вибити українських воїнів, тому навіть особливо не ховалися. Наші бійці вистояли, а росіяни відійшли, втративши шістьох убитими. Із нашого боку також загинув один воїн. Документи, які знайшли в мертвих окупантів, засвідчили, що всі вони були громадянами РФ. Після бою терористи вийшли на зв’язок із нашими воїнами, щоб забрати тіла своїх убитих. Як пізніше виявилося, у переговорах брав участь російський полковник, родом звідкілясь із Далекого Сходу.\nПоки тривала розмова, Василь робив своє: лагодив автомобіль, якому впродовж бою пробили всі колеса. Краєм вуха він чув і ту розмову: російський полковник переконував, що коли в нас почався Майдан, він навіть підтримував Україну, а на Донбасі опинився, щоб «захистити його від утисків». Ту машину, до речі, таки не вдалося поставити на хід, тому її врешті підірвали, щоб не залишати ворогам «як подарунок».\nЯк каже Василь, то був початок кінця. Окупанти дедалі щільніше стискали кільце навколо українських позицій, гатили по них і з артилерії, і з танків. Василь виходив з оточення у складі великої колони, проте повернутися судилося не всім. Виходили вночі, але щойно виїхали на дорогу, ворог за допомогою закладених заздалегідь мін підірвав дорожнє полотно і синхронно з усіх боків відкрив вогонь зі стрілецької зброї. Наші автомобілі підривалися на мінах і перекидалися в різні боки. Василь почав відстрілюватися з автомата — стріляв у напрямку спалахів ворожої зброї, хоча вони були повсюдно. Він мав їхати в «Уралі», але розгубився і заскочив на БТР. Коли колона вирушила, вантажні автомобілі підірвалися і спалахнули — отак випадковість врятувала йому життя. Хоча згодом той БТР також підірвався: йому відірвало дві осі, хлопці злетіли вниз, і хто мав змогу, почав відстрілюватися.\nБійці почали відходити пішки. За півгодини вони вийшли з балки та зупинилися, щоб дочекатись інших, але до них ніхто не приєднався. Тоді загинуло дуже багато офіцерів, рядових бійців із 128-ї бригади ЗСУ та з батальйону «Київська Русь». Із Василем повернулися тільки 15 людей — їм вдалося дістатись розташування 30-ї бригади ЗСУ. «Коли ми побачили попереду наш БРДМ, сил якось діяти уже не було, спромоглися лише вигукнути «Слава Україні». Нам відповіли хлопці з «тридцятки», які чекали на колону, проте колони вже не було — залишилися тільки ми», — пригадує Василь.\nБійцям надали першу допомогу й відправили всіх у Бахмут. Василь довго лежав у лікарні: давалася взнаки контузія, яку отримав, коли виходив із Дебальцевого. Проте вже за місяць їхній батальйон, підсилений новобранцями, відправили в Попасну, де вони утримували оборону. Василя дуже підтримувала дівчина, його майбутня дружина. А батьки майже не здогадувалися про ті страшні перипетії, у які потрапив їхній син — всю правду вони почули від нього значно пізніше. Після ще кількох тижнів на передовій хлопець вирішив подати документи у військову академію, щоб стати офіцером. Василь хотів і далі воювати проти тих, хто вбив його брата й окупував шмат його Батьківщини. До того ж іще в Дебальцевому він бачив, що професійних офіцерів у ЗСУ не вистачало. Рядові бійці не завжди розуміли, що відбувається довкола, і часто їм майже нікому було підказати, як діяти в певних ситуаціях.\nКоли Василь пішов навчатися, то на війну вирушив його батько: не міг змиритися, що росіяни вбили його молодшого сина. Згодом, коли чоловіка запитали, чи вдалося помститися за Степана, він відповів ствердно.\nНавчався Василь у Львівській військовій академії. Здобутий бойовий досвід згодився й тут — викладачі й інші студенти зацікавлено слухали розповіді хлопця про різні ситуації на фронті. Після завершення навчання Василя направили у 28-му бригаду, де він очолив протитанковий взвод. Коли повернувся на фронт, то зрозумів, що легше не буде й зараз. Адже попри певні зміни в армії, там досі процвітає бюрократія, радянська схема управління й таке інше. Проте Василь навіть не думає здаватися. Каже, що в нього надто свіжі спогади про загибель брата і бойових побратимів. Та й наша земля досі не звільнена від російських окупантів.


Полінцев Вадим, 7 років, смт. Новоархангельськ, Кіровоградської обл.\nПрохання про допомогу від 06.08.18 р.\nВ середині травня у Вадима піднялась температура 40 градусів, яка важко збивалась майже півтора місяці. Спочатку Вадим проходив лікування в Кіровоградській лікарі, де 2 тижні лікували пневмонію, потім 2 тижні пішло на різноманітні аналізи. Після чого взяли кістковий мозок і відправили в Охматдит та Інститут раку. В середині червня лабораторія Охматдити дала діагноз – лімфолейкоз, але на лікування не взяли, через брак вільних місць.\nБатьки направили документи в спеціалізовану клініку в Білорусії. Лікарі клініки дaють 100% гaрaнтію нa виліковність, aле вартість лікування складає 45 000 євро на рік. Оскільки дитина не мала часу чекати, то батьки, зібрав за допомогую небайдужих людей мінімальні кошти, вирушили до клініки. Від 19 липня дитина знаходиться на лікування в Білорусі, але зібрана тільки половина необхідної суми.\nПросимо допомогти Вадиму пройти лікування, тому що оплатити дороговартісне лікування родині не по кишені – батьки Вадима працюють у дитячому садочку: тато двірником, а мама – помічником вихователя.\nДопомогти можна, перерахувавши кошти на картку «Приватбанку»:\n5168 7554 2143 5609 (Полинцев Микола Валерійович, батько)


У Львові відремонтували 13 ліфтів | Новини Львова\nУ Львові відремонтували 13 ліфтів\n13:00 27 вересня 2018 р.\nУ міськраді запевнили: «Цього року за кошти міського бюджету у розмірі 40 мільйонів гривень заплановано відремонтувати 57 ліфтів».\nПро це повідомили в четвер, 27 вересня, в прес-службі Львівської міськради , де також розповіли: «Зокрема, 34 мільйони гривень передбачено районним адміністраціям на капітальний ремонт 47 ліфтів. 13 ліфтів уже повністю відремонтовані та почали функціонувати. У тому числі, один – у Залізничному районі, три – в Личаківському, чотири – у Сихівському, а п’ять – у Франківському».\n«Найбільше ліфтів у цьому році планують відремонтувати у Шевченківському районі. У 2018 році на капітальний ремонт ліфтів тут було спрямовано10 мільйонів гривень. У планах – відремонтувати 14 ліфтів. 13 ліфтів вже готові на 80% та запрацюють з наступного тижня», – поінформували у міськраді. Більше подробиць – на її сайті.


Результати пошуку за тегом "бруківка" | БукІнфо\nЗ тегом: бруківка\nЗа місяць роботи в 11 міжбудинкових проїздах чернівчан вкладена нова бруківка, - заступник мера Зазуляк\nМайже місяць тому (25 жовтня) були підписані договори з підрядниками щодо відновлення міжбудинкових проїздів. За три дні розпочались роботи, а вже сьогодні на 11 об’єктах вкладена нова бруківка. Чому саме цей матеріал? Це екологічно та матеріал довговічніший. І зрештою, легше відновити у випадку аварійних розкопок.


У Британії оприлюднили 10 маловідомих фактів з біографії Шекспіра - 10 Квітня 2009 - Наша освіта\nЧетвер, 26.04.2018, 03:36\nГоловна » 2009 » Квітень » 10 » У Британії оприлюднили 10 маловідомих фактів з біографії Шекспіра\nУ Великій Британії оприлюднили 10 маловідомих фактів з біографії Шекспіра\n10 маловідомих фактів з біографії Шекспіра:\n2. Весілля 18-річного Шекспіра з Ганною Хатауей, дочкою місцевого поміщика, що була на 8 років старша за нього, відбулося через вагітність дівчини. Молодий Шекспір був вимушений просити спеціального благословення на шлюб у єпископа міста Вустер.\n3. "Другосортне ліжко", яке Шекспір заповів Ганні, було зовсім не принизливим подарунком, як вважалося раніше, а навпаки, романтичним символом, що нагадує про перше подружнє ложе.\n4. Незважаючи на те, що події п'єс Шекспіра розгортаються в найрізноманітніших куточках Європи, зокрема у Франції та Італії, сам драматург, найімовірніше, ніколи не покидав Англію.\n5. Шекспір збагатив англійську мову на 1700 нових слів.\n6. Фінал знаменитої п'єси Шекспіра "Король Лір" протягом 150 років вважався таким сумним, що твір упродовж усього цього періоду ніколи не ставили в оригіналі.\n7. За життя драматурга його найпопулярнішим твором вважався маловідомий зараз вірш "Венера і Адоніс".\n8. Як мінімум дві п'єси Шекспіра безслідно зникли з літературної спадщини драматурга: Love's Labour's Won ("Звитяжні зусилля любові") і Cardenio ("Карденіо").\n9. Улюблена тема двійнят, присутня як в "Дванадцятій ночі", так і в "Комедії помилок", була запозичена Шекспіром з власного життя. У 1585 році у нього народилися двійнята: син Хемнет, який помер малим, і донька Джудіт, котра дожила до 77 років.\n10. Найпершою екранізацією твору Шекспіра став фільм "Сцени з "Короля Джона", головну роль у якому зіграв відомий англійський актор Герберт Бірбом Трі. Стрічка була створена в 1899 році.\nТакож, як повідомлялось раніше, рідкісне перше видання п'єс Уїльяма Шекспіра - "Перше фоліо" - було виявлено через десять років після викрадення з університету Дарема на північному сході Англії. Ця найважливіша для дослідження творчості Шекспіра збірка з 36 його п'єсами була опублікована акторами трупи Шекспіра Джоном Хемінгом і Генрі Конделом у 1623 році, через сім років після смерті автора. Нинішня вартість видання на світовому ринку предметів старовини, за оцінками експертів, досягає 15 млн фунтів (близько 30 млн дол).\nПереглядів: 637 | Додав: damar | Рейтинг: 0.0/0


Авіаквитки Амстердам-Нью-Йорк дешеві квитки онлайн на ua.aviakassa.net | Aviakassa.net\nРозклад прямих рейсів Амстердам - Нью-Йорк\nВідстань Амстердам - Нью-Йорк : 5857 км\nВідстань між Амстердамом та Нью-Йорком 5857 кілометрів.\nПлануючи переліт з Амстердаму в Нью-Йорк, враховуйте, що у Нью-Йорку є декілька аеропортів: Джон Кеннеді, Ла-Гуардія, а в Амстердамі: Схіпгол. Аеропорт Джон Кеннеді розташований у 20 км від центру, у Амстердамі регулярні авіарейси виконуються з аеропорту Схіпгол, що розташований у 16 км від Амстердаму.\nМінімальна ціна авіаквитка Амстердам - Нью-Йорк : 5464 гривні\nНайдешевший авіаквиток економ-класу від Амстердаму до Нью-Йорку пропонує авіакомпанія WOW Air - вартістю близько 5464 гривні.\nПри перельоті з Амстердаму до Нью-Йорк рекомендуємо купувати авіаквиток відразу у дві сторони, що коштуватиме дешевше, ніж два авіаквитки окремо. Авіаквиток Амстердам - Нью-Йорк з відкритою датою завжди коштуватиме дорожче. Безкоштовне бронювання авіаквитків Амстердам-Нью-Йорк без передоплати і без накруток можна на нашому сайті. Підібрати авіаквиток Схіпгол - Нью-Йорк за складним маршрутом можна по телефону (044) 246-1110.\nРізниця в часі Амстердаму та Нью-Йорку 6 годин\nПри перельоті з Амстердаму до Нью-Йорк враховуйте різницю в часі, а саме: часовий пояс Амстердаму GMT+1, а часовий пояс Нью-Йорку (аеропорти Джон Кеннеді, Ла-Гуардія) GMT-5.\nРізниця в часі між аеропортами міст Амстердам та Нью-Йорк 6 годин. Коли у Амстердамі 9.00 ранку, у Нью-Йорку на годиннику 3.00 ночі, врахуйте це при реєстрації на рейс (чекін).\nIATA кодування аеропортів : Амстердам (AMS) - Нью-Йорк (NYC)\nЗа міжнародним кодуванням ІАТА аеропорт Схіпгол у місті Амстердам позначається як AMS, Нью-Йорк - NYC. Всі аеропорти Амстердаму та Нью-Йорку підтримують електронний квиток, реєстрація онлайн на рейс Амстердам - Нью-Йорк (чекін) доступна.\nЗамовлення авіаквитків Амстердам - Нью-Йорк\nЯкщо ви плануєте вирушити з Амстердаму до Нью-Йорк, то щоб знайти авіаквиток рекомендуємо скористатися формою бронювання авіаквитків. Вкажіть маршрут прямування Амстердам - Нью-Йорк економ або бізнес клас і система покаже регулярні та чартерні рейси. Ми надамо інформацію про наявність багажу, знижки та акції, тривалість пересадки по маршруту з Амстердаму в Нью-Йорк. Дістатися з Амстердаму до Нью-Йорк можна з авіакомпаніями: Tap Portugal,Islandair,МАУ,Jet Airways India,Air Canada,LOT.


Кучма на ювілеї Баскова бив чечотку і співав «Ти ж мене пiдманула»\nСпівак отримав у подарунок золотий годинник\n10:21, 18 жовтня 2006\nДва роки тому Леонід Кучма нагородив співака Миколу Баскова званням народного артиста України. Артист у боргу не залишився, запросив тепер уже екс-президента на своє тридцятиліття в московський зал торжеств «Safisa».\nКучма приїхав на ювілей з своєю дружиною Людмилою.\n- Все-таки я гарний український хлопець! У мене мама з Полтави, тому я дуже радий бачити у себе в гостях президента України, - сказав почесним гостям Микола Басков.\n- Колишнього президента, - виправив іменинника Кучма.\n- А для мене колишніх не буває! - відбувся жартами Басков.\nЗадоволений привітним прийомом, Леонід Данилович першим «штовхнув» тост.\n- Моя дружина говорить: «Тобі б трохи таланту Баскова, не пішов би в президенти! За твій талант, Колю! Ти рідкісна людина! - похвалив ювіляра екс-президент.\nПодружжя подарувало Миколі золотий годинник ручної роботи.\nЗа святковим столом поджружжя Кучмів щедро пригощалося російською горілочкою, закушуючи фуа-грой, млинцями з чорною і червоною ікрою, а на гаряче їли плов з баранини.\nОбстановка свята була дуже невимушеною, тому як тільки зазвучала музика, Кучма витягнув дружину на танцпол. Особливо жваво екс-президент бив чечотку під пісню групи «Блестящие» - «А я все летала».\nВ розпал свята Леонід Кучма попросив Баскова виконати з ним українську народну пісню «Ти ж мене пiдманула». Чоловікам допомогла улюблена співачка Кучми Таїсія Повалій. Слідом за нею на сцену піднялася і Людмила Кучма.\n- Рудий заспівувач – це Кучма! - жартівливо представив гостям пісенний дебют політика Басков.\nЕкс-президент вдячно потиснув руку імениннику, але потім вся увага Кучми перемкнулася на співачку Валерію, що спізнилася на день народження.\n- Як я вас люблю! Від імені всіх чоловіків хочу вам сказати, Валерія, що ви не тільки красива, але і сильна жінка! - відважував він компліменти співачці.\n- Ніби сьогодні день народження у Баскова, а не у Валерії, - шепотілися гості.\n- Валерія, а як вашого чоловіка звати? - несподівано запитав у співачки Кучма.\n- Йосип! - відповіла співачка.\n- Це він? Пригожин? По телевізору він на сто кіло тягне, а в житті такий худий! Це ти його так довела? – поцікавився Кучма.\n- Ні… Йосип дотримується дієти, - виправдовувалася Валерія.\nВтихомирити політика змогла тільки його дружина: узявши Леоніда Даниловича за руку, вона повела чоловіка танцювати. З дня народження Баскова Кучма виїхав вже під ранок.


Медалі 11th WIZZ AIR KYIV CITY MARATHON 2020 ONLINE присвячені 60-й річниці відкриття Київського метрополітену – Wizz Air Kyiv City Marathon\nМедалі 11th WIZZ AIR KYIV CITY MARATHON 2020 ONLINE присвячені 60-й річниці відкриття Київського метрополітену\nУ 2020 році компанія Run Ukraine об’єднала дизайн медалей п’яти заходів Ukrainian Majors Running League в єдину концепцію, суть якої — розкрити унікальність і цінність кожного міста старту через його історію, визначальну пам’ятку чи ювілейну подію, адже майбутнє неможливе без минулого.\nОкрім історичної складової, медаль у 2020 році повинна співвідноситися з містом старту, асоціюватися з його головними символами, оскільки у форматі онлайн учасник може долати дистанцію де завгодно, і саме медаль, як головний символ події, повинна допомогти відчути місто, за яке біжить учасник.\nТому медалі одинадцятого WIZZ AIR KYIV CITY MARATHON 2020 ONLINE присвячені шістдесятій річниці Київського метрополітену.\n60 років тому, 6 листопада 1960 року було запущено першу червону лінію метро, яка була завдовжки 5.2 км і складалася з п’яти станцій: Дніпро, Арсенальна, Хрещатик, Університет і Вокзальна. З роками метро у Києві з 5 станцій розбудувалося до 52 і стало одним із головних символів української столиці.\nБез сумніву, у кожного киянина та гостя міста є своя цікава історія про київську підземку. Скільки романтичних стосунків було розпочато після знайомства в метро, скільки цікавих книжок було прочитано й пісень прослухано — неможливо навіть підрахувати. Метро — це атрибут, без якого неможливо уявити нашу столицю.\nІ у 2020 році кожен фінішер 11th WIZZ AIR KYIV CITY MARATHON 2020 ONLINE отримає особливу медаль, яка завжди нагадуватиме йому водночас і про особисту перемогу, і про улюблений і прекрасний Київський метрополітен.\nKyiv Mini Marathon 4.2 km Online + Nordic Walk 4.2 km Online\nНа медалях дистанції 4.2 км зображено ескалатор, який уже 60 років поспіль опускає пасажирів до потягів і піднімає на поверхню.\nKyiv Run 10 km Online + Ветеранська десятка 10 km Online\nНа медалях дистанції 10 км зображено одну з найкрасивіших станцій Київського метрополітену – Золоті Ворота, яка була відкрита 31 грудня 1989 року у складі першої черги будівництва Сирецько-Печерської лінії (зеленої гілки).\nНа медалях дистанції 21.0975 км зображено потяг, що виїжджає з тунелю та рухається по Мосту Метро. До речі, Міст Метро у 2020 році також відзначає ювілей – міст було відкрито 5 листопада 1965 року.\nНа медалях дистанції 42 км зображено потяг, який тільки но з’являється в темряві тунелю. І якщо підняти цю медаль до сонця, то здаватиметься, що потяг дійсно розвіює темряву – і ось-ось двері вагону відкриються, і він помчить тебе кудись у далечінь.\nСподіваємося, ці медалі надихатимуть тебе на нові спортивні досягнення!\nПам’ятай про минуле, біжи про майбутнє!


В американській пустелі зведуть "місто-привид" вартістю $1 млрд / Новое Время\nВ американській пустелі зведуть "місто-привид" вартістю $1 млрд\n08 жовтня 2015, 14:33 1 коментувати\nПроект повинен бути закінчений до 2018 року\nВ США розробили проект по зведенню в пустелі Нью-Мексико безлюдного міста для випробувань нових технологій в умовах урбаністичного середовища\nЯк повідомляє CNN, площа "міста-привида" буде становити близько 40 квадратних кілометрів, а розраховане воно на 35 тисяч віртуальних жителів.\nУ компанії-розробнику проекту зазначають, що даний населений пункт SITE стане чимось на зразок чашки Петрі і буде використовуватися для наукових і комерційних дослідів, починаючи від випробувань безпілотних автомобілів, закінчуючи імітацією стихійних лих.\nЗазначається, що будівництво міста планують почати в 2016 році, а завершити до 2018-го.\nВартість проекту складе орієнтовно $1 млрд, який виділить телекомунікаційна компанія Pegasus Global Holdings.\n"Це буде середовище, де нові продукти, послуги та технології можуть бути продемонстровані, не порушуючи повсякденного життя", - розповів директор компанії Роберт Брамль.\nЗа його словами, США витрачають мільярди доларів на дослідження і отримують лише 2-3% прибутку в комерційних проектах.\n"Наш об'єкт допоможе розширити і збільшити цю віддачу", - додав Брамль.\nУ США хочуть побудувати "місто-привид" для випробувань технологій\nВартість проекту становить близько\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що австрійська компанія представила мобільний приватний острів.


ocntt.dp.ua — Наказ департаменту освіти і науки ОДА від 30.11.2018 р. № 658/0/212-18 "Про проведення регіонального етапу Всеукраїнських змагань “Роботрафік – 2019” ".\nНаказ департаменту освіти і науки ОДА від 30.11.2018 р. № 658/0/212-18 "Про проведення регіонального етапу Всеукраїнських змагань “Роботрафік – 2019” ".\nетапу Всеукраїнських змагань\nвід 22.12.2016 № 881/0/212-16 “Про проведення дослідно-експериментальної роботи за темою “Науково-методичні засади створення інноваційної моделі STEM-освіти”, враховуючи листи комунального закладу вищої освіти “Дніпровська академія неперервної освіти” від 22.11.2018 № 816\nщодо проведення Всеукраїнських змагань “Роботрафік – 2019”,\nкомунального позашкільного навчального закладу “Дніпропетровський обласний центр науково-технічної творчості та інформаційних технологій учнівської молоді” від 12.11.2018 № 366 “Про надання дозволу на організацію та проведення регіонального етапу Всеукраїнських змагань\n“Роботрафік – 2019”, з метою популяризації STEAM-освіти, науково-технічної творчості учнів, в тому числі робототехніки, розробки та програмування роботизованих систем та подальшої конструкторської і винахідницької діяльності\n30 листопада 2018 року регіональний етап Всеукраїнських змагань\n“Роботрафік – 2019” (далі – змагання).\nЗатвердити склад організаційного комітету та журі регіонального етапу змагань (додаток 1).\nРекторові комунального закладу вищої освіти “Дніпровська академія неперервної освіти” Сиченку В.В. (за згодою) забезпечити науково-методичний супровід проведення регіонального етапу змагань.\nКерівникам органів управління освітою райдержадміністрацій, міських, селищних та сільських рад (за згодою) сприяти участі вихованців, учнів закладів освіти у регіональному етапі змагань.\nвідповідальність за життя та здоров’я дітей в дорозі та під час проведення заходу покласти на супроводжуючого.\nПровести інструктажі з техніки безпеки життєдіяльності під час перебування дітей у дорозі та проведення заходу.\nВитрати на відрядження учасників віднести за рахунок організації,\nщо відряджає або за рахунок коштів, залучених з інших джерел,\nякі не суперечать чинному законодавству України.\nПровести фінансування заходу за рахунок коштів КПКВК 0611162 “Інші програми та заходи у сфері освіти” КПНЗ “ДОЦНТТ та ІТУМ” відповідно до затвердженого кошторису (додаток 2).\nКоординацію роботи щодо виконання даного наказу покласти\nна завідувача сектору позашкільної освіти та виховної роботи Федорченко К.Є., контроль – на начальника управління дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти Середню В.Г.


Гуртожитки повернуть державі, або Судіться і дано вам буде... @ Закарпаття онлайн\nГуртожитки повернуть державі, або Судіться і дано вам буде...\nГуртожитки називають спадщиною радянської системи. Покликані виконати функцію тимчасового житла ці будівлі стали останнім притулком для тих, кого держава так і не встигла ощасливити колись "гарантованою окремою квартирою". Півтора мільйони українців сьогодні животіють у гуртожитських багатоповерхівках, залишаючись безправними перед майновими забаганками власників цих споруд.\nВарто згадати сумні приклади, коли будівлі разом з мешканцями продавались через аукціони чи просто забирались за борги у комунальній сфері. Людей фактично викидали на вулицю, спочатку відрізаючи тепло, електрику, газ, воду. По Україні відомі випадки, коли заварювали вхідні двері підї'здів, коли з міліцією викидали речі мешканців на вулицю...\nВідстоювати свої права на житло наважувались не всі. Давалися взнаки юридична необізнаність мешканців гуртожитків і "залізні" аргументи підприємств, на балансі яких ці гуртожитки перебували...\nПротягом 1993-1998 pp. під час проведення тотальної приватизації до статутних фондів об'єктів державної власності включалися гуртожитки. Це трапилось тому, що не існувало нормативних актів, які б передбачали обов'язкову передачу житлового фонду до комунальної власності у разі приватизації державного підприємства. Всі державні структури на цю проблему закривали очі. В результаті - сотні тисяч громадян фактично були позбавлені права на житло. В той час, коли одні громадяни мали можливість використати свої житлові приватизаційні чеки і стати власникам житла, інші - вимушені були "радіти" з того, що є бодай якийсь дах над головою.\nПідприємства ж чи організації ставили свої умови мешканцям гуртожитків - примушували підписувати кабальні угоди оренди житлових приміщень, відмовляли в реєстрації, завищували тарифи на комунальні послуги та квартплату, а подекуди просто викидали на вулицю... Намагання жильців відстояти свої права наштовхувались на глуху стіну непорозуміння та коруп-ційно-бюрократичну систему...\nРазом з тим рецепт успішної боротьби за право мати житло виявився напрочуд простим. Юридична казуїстика, яка виникла під час приватизаційного буму, полягає в тому, що Фонд державного майна, який приймав рішення про включення гуртожитків до статутних 4юндів господарських товариств, офіційно визнав помилки минулих років. І голова фонду Валентина Семенюк радить всім мешканцям гуртожитків подавати в суд та відстоювати своє конституційне право на житло.\nЗ боку Фонду держмайна гарантована цілковита підтримка у суді мешканців гуртожитків. У судових процесах він визнає помилковими свої ж рішення про включення гуртожитків до статутних фондів господарських підприємств. Таким чином, за рішенням суду гуртожиток повертається до державної власності. Згодом його передають до комунальної власності, і люди зможуть приватизувати в ньому кімнати.\nНа сьогодні вже понад 150 справ, пов'язаних із включенням гуртожитків у статутні фонди, вирішено на користь мешканців. Але таких гуртожитків у державі залишається ще 1 872...\nЯК ДОПОМОГТИ САМИМ СОБІ?\nМинулої суботи у Києві зібрались мешканці гуртожитків з усіх куточків України, щоб разом відстоювати свої права, об'єднавшись у громадську організацію - Всеукраїнську спілку захисту конституційних прав мешканців гуртожитків. Новостворене об'єднання тісно співпрацюватиме з юридичним департаментом Фонду держмайна, який допоможе вирішити питання повернення гуртожитків і передачі їх для приватизації мешканцями. В усіх обласних центрах створюються ініціативні групи, які допомагатимуть своїм "товаришам по нещастю" - таким же мешканцям гуртожитків, подолати бюрократичні рогатки і відстояти своє право на житло.\nЗрозуміло, що цей процес — вельми довгий, копіткий і складний, адже відсуджувати у тепершніх власників незаконно "прихватизоване" ними майно потребує певної юридичної підготовки та активної громадянської позиції. Але під лежачий камінь...\nПРО ПОЗИТИВ ТА НЕГАТИВ\nПроте ейфорічне запамаро-чення від перспектив стати нарешті власником своєї малогабаритної кімнатки в гуртожитку суттєво може зіпсувати борговий тягар. Як правило, більшість гуртожитків - хронічні неплатники за газ, електрику, водо- та теплопостачання. Вже відомі випадки, коли комунальні підприємства намагались стягнути заборгованість, виставляючи на аукціон гуртожитки-боржники. Так, нещодавно в Ужгороді гуртожиток по вул. Лобачевського, 41 ледь не «пішов з молотка» за борг по електриці. Та мешканці своєчасно зорієнтувались і в судовому порядку цей процес зупинили, до аукціону таки не дійшло. А скільки таких будівель вже продано та перепродано по Україні?.. Мешканці гуртожитків повинні чітко зрозуміти, що повернути будівлю до державної власності через суд це ще не значить успішно її приватизувати. Для того, щоб гуртожиток набув статусу житлового будинку (бодай малосімейки), потрібно змінити його статус. Адже згідно з чинним законодавством, приватизація гуртожитків не передбачена. А для зміни статусу потрібно провести реконструкцію, обладнати кімнати лічильниками на газ, воду, електрику, привести до ладу внутрішньобудин-кові комунікації, відремонтувати дах, під'їзди тощо. Цей довжелезний перелік вимог можна продовжити...\nДе взяти кошти для цього? В ідеалі цим повинні займатись організації, на балансі яких були гуртожитки. Але часто-густо ті самі балансують на межі банкрутства. Місцева ж влада не поспішає брати у комунальну власність аварійні будівлі - це ж додаткові витрати.\nОт і виходить замкнуте коло. Мешканці відсуджують гуртожиток, а місто не поспішає їх ощасливити ордерами на кімнати. Самі ж мешканці не готові нести витрати по переобладнанню будинку та сплаті боргів. Адже постсовкова свідомість "жити і не платити", на жаль, типова майже для третини мешканців гуртожитків. Ті ж, хто готовий вкласти певні кошти, стають заручниками тих, хто звик все отримувати "за так". Проте боротись за свої права варто. Адже навіть при багаторічній заборгованості можливо взяти кредит, позичити гроші у друзів, врешті-решт оформити реструктуризацію і стати власником СВОЄЇ, бодай і маленької квартири. Поки така можливість ще є...\nТим, хто рішуче налаштований боротися за свої права, потрібно бути готовим до шквалу звинувачень і, можливо, погроз з боку нинішніх власників житла. Але на вашому боці — Правда і Закон.\nОлена Уманців, "Європа-Центр"


Думка: Чому майбутнє ігрової індустрії за криптовалютами і блокчейном - Datalife Engine\nHome Ігри Думка: Чому майбутнє ігрової індустрії за криптовалютами і блокчейном\nДумка: Чому майбутнє ігрової індустрії за криптовалютами і блокчейном\nПік популярності криптовалют в 2017 році ознаменував початок війни між геймерами і майнерами. Коли добувачі кріптовалюти витрачали стан на масову купівлю відеокарт для створення майнінг ферм, ігрове співтовариство перебувала в стані шоку, спостерігаючи як майнеры спровокували астрономічний ріст цін на комп’ютерні комплектуючі. Я визнаю, що з об’єктивних причин майнінг викликав невдоволення серед геймерів, але в теж час впевнений – майбутнє ігрової індустрії за блокчейн-технологіями і криптовалютами, від яких виграють як геймери, так і розробники ігор.\nЩоб довести важливість синтезу між розробниками цифрових грошей і ігровою індустрією, ми наведемо 4 тези.\nКриптовалюта, як ігрова монета\nШанувальники сучасних ігор добре знайомі з мікротранзакціями і різного роду ігровими валютами, які використовуються для покупки масштабних DLC, ресурсів для крафта ігрових предметів або навіть різнокольорових капелюхів у Team Fortress 2. Сьогоднішні реалії в ігровій індустрії і наявність можливості платити за додатковий контент може не влаштовувати всіх, але в будь-якому випадку немає підстав сумніватися, що інтегрування криптовалют в ігрову економіку з інтересами зустрінуть всі учасники ігрової індустрії.\nПершими відчують переваги подібного союзу розробники ігор і в основному ті, хто створюють Free to Play проекти. Такі ігри існує тільки завдяки микротранзакциям та поширена практика, коли геймери купують ігрові предмети на третіх ринках, повністю руйнують ігрову економіку і позбавляють творців гри коштів навіть на підтримку серверів. Введення кріптовалюти і блокчейн-технологій в ігровий простір зможе зробити транзакції між користувачами та розробниками прозорими і не виводити економіку у зовнішній світ.\nВажливість такої взаємодії розуміють творці критовалют, начебто Ripple і Tron, інвестує сотні мільйонів доларів у розробку платформ для підтримки розробників ігор, які погоджуються доповнити ігрову економіку електронними грошима. Не проти союзу і самі розробники ігор. Наприклад, Steam, випустив власний токен, з допомогою якого геймери можуть купувати або продавати ігрові предмети, так і конвертувати зароблені монети в реальні гроші на біржах.\nДетальніше про те, які кріптовалюти використовуються в ігровій індустрії ви можете прочитати в нашому окремому .\nОсь тут ми підходимо до одного із головних переваг криптовалют для геймерів – можливості отримати ігровий контент без необхідності витрачати власні фінанси. Для кращого прикладу можна згадати український блокчейн-стартап DMarket, який дозволяє переводити витрачений на ігрові проекти час у внутреігровую валюту і згодом купувати ігрові предмети. Хіба що кількість підтримуваних стартапом ігор обмежується 3 тайтлами: CS GO, DOTA 2 і DHerous. Крім того, існують і інші подібні сервіси, повністю нівелює необхідність геймерам розбиратися в основах блокчейна і будувати майнінг ферму. Все, що потрібно – зареєструватися на сервісі, майнить криптовалюту з допомогою власного комп’ютера і переводити їх в токени для того ж World of Tanks.\nСтворення та захист унікального ігрового контенту\nМожливість зберігати дані в блокчейн-системі відкриває для розробників ще одна перевага – ефективно боротися з піратським контентом. Порушення інтелектуальної власності завдає істотної шкоди виробникам ігор і вже в минулому році Sony запатентувала нову версію DRM захисту на блокчейне, здатної відстежувати і видаляти піратські копії вмісту. Зрушення в цю сторону роблять і інші компанії зі світовою популярністю, наприклад, Microsoft і Intel.\nЗвичайно, боротьба з піратським контентом може не сподобатися ряду геймерів. Але з іншого боку, напевно, багато хто погодиться, що творці якісних ігор у повній мірі заслуговують винагороди за власні твори. До того ж інтеграція перспективних блокчейн-технологій буде корисна і для захисту даних користувачів. Сьогодні вся інформація, начебто логінів, паролів та ігор зберігається на серверах компаній, адже вони не застраховані від злому хакерами.\nЧого варто тільки в 2011 році компрометація кіберзлочинцями серверів Sony, коли в руки зловмисників потрапила конфіденційна інформація 77 мільйонів власників акаунтів в PSN. В якості вирішення проблеми – зберігання даних користувачів на децентралізованих блокчейн-системах.\nІгрова індустрія стахановськими темпами рухається по світу і захоплює різні галузі людської індустрії, з яких спорт – найочевидніша. У багатьох розвинених країнах немає ніяких упереджень щодо ігор, як спортивної дисципліни. В якості прикладу можна згадати киберспротивные школи в Китаї, США чи навіть Росії, а також призові фонди, які обчислюються сумами з вісьмома нулями. Зрозуміло, для звичайних геймерів спостереження за киберспортивными змаганнями – це не тільки цікава розвага, але й можливість поставити гроші на улюблені команду і зірвати «куш».\nВ цьому випадку знову знадобляться кріптовалюти і блокчейн-технології, здатні стимулювати зростання популярності киберставок. В першу чергу завдяки специфіці роботи блокчейна, пропонує повністю «відкриті» операції між гравцями і букмекерськими компаніями. Блокчейн – публічна ланцюг, тому можна практично повністю нейтралізувати ризики, з якими сьогодні стикаються гравці і потім вже вивести з ринку недобросовісних букмекерів.\nІ найголовніше – нові ігри, які працюють на блокчейне. Геймер в будь-якому випадку виграє, якщо ігрова індустрія поповниться новими амбітними проектами і вже на сьогодні існує кілька цікавих ігор, що використовують криптовалюту як економічної основи. Найбільш популярний приклад – самий милий на світі тамогочі CryptoKitties. Гра викликала справжній фурор в криптосообществе, адже вона пропонувала можливість виростити котиків, а хіба може бути щось краще? Крім того котики були не просто персонажем, а повноцінним активом гравця і могли бути продані на аукціоні за криптовалюту Ethereum. Успіх «Криптокотят» породив десятки наслідувачів, начебто CryptoCelebrities і CryptoPets, але нас же цікавлять ігри більш масштабні, вірно?\nТоді можна згадати амбітну гру Decentraland, представялющую собою Minecraft нового покоління у VR. У всесвіті гри розробники не обмежені кубічної стилістикою і вільні створювати абсолютно будь-які об’єкти. Цілий світ, включаючи драконів і футуристичні міста з діючою економікою та інфраструктурою, де є навіть магазини, які працюють на ігровий економіці. Єдине відмежування – фантазія і кількість кріптовалюти ETH, за які можна купувати ділянки землі у віртуальному світі. Як і годиться, вся ігрова економіка децентралізована і творці контенту зможуть продавати власні творіння за криптовалюту.\nСлід сказати і про інший амбітний проект – блокчейн платформу від компанії XAYA, що пропонує користувачам створювати власні ігри на блокчейне, підтримує всі зручні для розробників мови програмування. Ось тільки проект поки не знайшов гучного відгуку у ігровий громадськості і вибухнув лише кількома посередніми іграми від незалежних девелоперів. Однак завдяки децентралізованої блокчейн-системі потенціал платформи очевидний для інді-розробників, тому ми не будемо виключати, що XAYA з часом може стати «домом» для ряду дійсно захоплюючих ігор.\nСьогодні можна мало не щодня почути звістки про крах криптовалют і порівняння електронних грошей з «мильною бульбашкою», який ось-ось лусне (не зараз, то завтра) і залишить всіх учасників індустрії з колосальними збитками. З іншого боку ми бачимо, як вже зараз найбільші компанії інтегрують у бізнес-системи кріптовалюти і блокчейн-технології. Тому страхи про колапс світу криптовалют надзвичайно перебільшені і надалі можна розраховувати на ще більш успішне співробітництво ігрової індустрії з блокчейн-технологіями.\nтоп ігор steam\nPrevious articleDataLife Engine v.4.3 Press Release


ᐈ Шкільні шорти для дівчаток ᐈ Купити в інтернет магазині KidButik.ua™ ➔ Вигідна ціна!\nШкільні шорти для дівчаток - особлива шкільна форма кожного дня!\nСтильні шкільні шорти для дівчаток пропонує купити інтернет-магазин KidButik в новому сезоні. Шкільні шорти - відмінний компроміс для тих, хто не любить носити спідниці, але й від постійного носіння брюк теж втомився. Ми пропонуємо дивовижні моделі шкільних шорт для дівчаток підлітків, першокласниць, учениць середньої школи. Всі моделі відмінно сидять завдяки особливому секрету. Крій форми від турецьких виробникі бездоганний. Моделі шкільної форми для дівчаток виконані з габардину, спандексу, товстого трикотажу - а значить, не мнуться і легкі в догляді. Для дівчаток молодших класів шорти забезпечені гумками, що гарантує зручність і хорошу посадку. Особливо юним модницям сподобаються моделі шкільних шорт з високою талією, шорти спідниці, шорти в клітку, а для зими відмінний варіант обрати теплі шорти під теплі колготи.\nКупити шкільні шорти для дівчаток в Харкові, Одесі, Луцьку, Рівному, Києві можна у нас! Дитячий інтернет-магазин шкільної форми і стильних речей для життя пропонує нову шкільну колекцію.\nШкільні шорти для дівчаток - нове рішення\nМи пропонуємо поєднувати шорти в школу дівчаткам з ошатними блузками, лонгсліпамі, однотонними футболками, шкільними сорочками. Кожен варіант зручний. В інтернет-магазині KidButik є шкільна форма - піджаки, для дівчаток шорти і спідниці, відмінне екіпірування для дівчаток першокласниць, для тих кому вже 9, 11, 12 років. Можна підібрати різноманітні варіанти шкільної форми. Бути в шкільній формі від КідБутік - значить вважатися самою модною школяркою! І шкільні шорти - незвичайний, але дуже зручний і стильний елемент гардеробу, який допоможе відрізнятися від інших не поступаючись зручності.\nKidButik допоможе зібратися до школи грунтовно. Шкільна форма - як окремі елементи, так і костюми для дівчаток, спідниці, шкільні шорти, штани, ошатні блузи для шкільних свят, вишиванки, лонгсліпи і сорочки. Все це неймовірних фасонів і найкращої якості ви знайдете в каталозі KidButik. Ціни на шкільні шорти для дівчаток і форму помірні. А якщо ви хочете заощадити, підпишіться на нашу розсилку і будете проінформовані про акції, знижки та розпродажі найпершими!\nГоловна Одяг для дівчаток Шкільна форма для дівчаток Шкільні шорти для дівчаток\nAhsen MorvaSlySuzieПАРА SOLO\nШкільні шорти для дівчаток\nСпідниця-шорти в складку без декору\nСпідниця-шорти з брошкою для дівчинки


Як виховати дитину самостійною? | 4Mamas\n4mamas Безкоштовні поради Що заважає дитині стати дорослою та самостійною?\nЩо заважає дитині стати дорослою та самостійною?\nБудь-які рішення батьки ухвалюють лише з благими намірами. Але існують форми виховання, що сприяють зниженню дитячої спроможності стати самостійними. Розгляньмо їх далі.\nДеякі батьки не дають своїй дитині відповідати на запитання та висловлювати думку. Використання займенника «ми» замість «я» чи «моя дитина» — це також з цієї серії. «Ми» обираємо, що дитині вдягнути, яким хобі займатися, як виглядати та поводитися… Дитина втрачає свою унікальність. Боїться бути собою, тому врешті-решт не має бажання відстоювати своє.\nБагато дорослих зараз живуть із цим комплексом, що неабияк ускладнює їхнє життя. Дозвольте своїм дітям помилятися. Дозвольте інколи виконувати щось абияк, бо немає сил чи бажання. Не вимагайте ідеальної поведінки, відміток у щоденнику, участі в олімпіадах. Якщо дитина боїться перед змаганнями, запитайте у неї: «Що може статися найгіршого?» Усе виявиться не так страшно, як здається.\nНе порівнюйте успіхи дитини з успіхами інших дітей. Усі різні. Усі талановиті. Усі можуть досягти багато, якщо вони не заглядають за «сусідський паркан». Навчіть дитину орієнтуватися тільки на себе, на свої досягнення та зміни.\nСтавлення дитини до самої себе формується в ході дорослішання. Батьки самі використовують оцінювання, чим позбавляють дитину впевненості: «Ти не зможеш це зробити!», «Ти дурний!», «У тебе нічого не виходить!». Навіть без сліз, а лише сумним поглядом та зітханням можна повільно руйнувати дитячу самооцінку.\nЗвичка у всьому звинувачувати себе — токсична для дитини. Вона може відчувати свою провину за сварки батьків, за ситуації, які вона не може контролювати від слова «зовсім». Починається все з простих речей — дитина зіпсувала річ. Можна почати сварити її, а можна зробити разом зважені висновки.\nГоловне — не звинувачуйте себе, якщо щось пішло не так. Ви завжди можете скоригувати стратегію виховання, перепросити у дитини, почати формувати нові, здорові звички.\n10 корисних звичок, до яких необхідно привчати дітей змалечку\n10 корисних звичок, до яких обов’язково необхідно привчати дітей змалечку\n5 поширених ситуацій, коли не варто допомагати дитині, якщо хочете виховати самостійну особистість


Суспільне уже обрало модераторів для дебатів Порошенка і Зеленського » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Суспільство » Суспільне уже обрало модераторів для дебатів Порошенка і Зеленського\nГолова НСТУ Зураб Аласанія розповів, що журналісти Павло Казарін і Мирослава Барчук будуть модераторами дебатів кандидатів у президенти. Про це він заявив під час засідання круглого столу на тему "Дебати кандидатів у Президенти: чи потрібні виборцям і про що?", пише Укрінформ. За його словами, в НСТУ передбачають всі варіанти, запропоновані штабами кандидатів, навіть пропозицію щодо НСК "Олімпійський", і прораховують кошторис.\nВодночас, за словами Аласанії, дебати на Суспільному та на стадіоні відбуватимуться незалежно одне від одного. "З офіційної точки зору, дебатами буде називатися тільки те, що вийде у п'ятницю (19 квітня - ред.), а решта буде вважатися політичною агітацією", - додав Аласанія. Читайте також: Батл між кандидатами. Всі деталі Нагадаємо:


Тренінги для керівників »Лідерство і комунікативна компетенція керівника ≡ Zhyvoedelo\nКоли співробітників не підштовхують, а направляють, коли інновації йдуть «знизу», коли колектив трансформується в команду під керівництвом Лідера, а проблеми стають надихаючими завданнями – бізнес робить ривок вперед.\nякий хоче, щоб його управлінська команда сприяла розвитку співробітників і зростанню бізнесу.\nякий прагне не тільки особистого успіху, але й підвищення прибутковості бізнесу.\nякий хоче вдосконалити власний стиль управління у відповідності зі своїми цілями і цілями компанії.\nякий хоче стати ефективним управлінцем, стимулювати підлеглих до змін і розвивати бізнес.\nЦілі курсу: Тренінги для керівників\n«Подивитися» на лідерство з іншого боку – побачити різницю між Менеджментом і Лідерством\nСтруктурувати в учасників розуміння функцій менеджменту для посилення себе як управлінця\nСформувати в учасників розуміння себе як Лідера\nРозвинути актуальні лідерські компетенції\nДати учасникам новий інструментарій, необхідний в роботі керівника.\n«Керівники діють за правилами, Лідер діє правильно.»\nПотреба в керівниках-Лідерах продиктована сучасним бізнесом і швидкістю його розвитку. Управління на принципах Лідерства змінює ставлення до роботи і визначає результат – співробітника, команди, компанії в цілому.\nЛідер – це провідник змін в організації. Він створює нові можливості, змінює правила, задає надихаюче бачення, мотивує і заряджає енергією підлеглих.\nЯкості лідера – найважливіший фактор, що визначає ділові успіхи і невдачі в умовах конкуренції, які швидко змінюються. Лідерські якості є визначальною силою або слабкістю організацій. Уміння взяти на себе функції лідера і забезпечити керівництво – основна умова для досягнення успіху в будь-якій сфері бізнесу.\nТренінг «Лідерство та комунікативна компетентність керівника» спрямований на розвиток лідерських навичок учасників.\nВ результаті навчання керівники не тільки усвідомлюють рівень свого лідерського потенціалу, а й визначать які саме ДІЇ лідера необхідно здійснювати для досягнення виняткових результатів.\nнесете відповідальність за малий, середній, великий бізнес,\nхочете зростати і розвивати свої управлінські навички та бути трансформаційним Лідером,\nпрагнете не тільки до свого особистого успіху, але і до підвищення прибутковості бізнесу,\nнавчання керівників в МКГ «Живе діло» дозволить вам сформувати навички, які підвищать вашу ефективність як управлінця і будуть надихати ваших співробітників на розвиток і професійне зростання.\nЗможе розвинути здатність керувати людьми відповідно до їх мотивації, компетентності, а також інтересів компанії\nЗміцнить власну лідерську позицію і усуне бар'єри, що заважають делегувати\nОсвоїть інноваційні технології та інструменти ефективного управління\nНалагодить конструктивний зворотний зв'язок з командою\nЗапровадить системний підхід мотивування колективу\nВийде на якісно новий рівень управління собою, процесами і людьми.\nHR Director в ELIT Ukraine\nТренінг живий, на одному диханні, енергетика позитивна протягом 2-х днів. Програма складена так, що до кінця тренінгу складається пазл і є розуміння, як і коли саме застосовувати всі методики. Фасилітація – важливий і необхідний інструмент для сучасного керівника. Для мене головна цінність методик фасилітації, які дала Анна – це їх доступність і простота.


Міністра оборони звільнять наприкінці серпня - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 4 серпня 2010, 10:01\nУ Партії регіонів не виключають, що після відставки Єжеля відомство очолить екс-глава Міноборони Олександр Кузьмук.\nРада нацбезпеки та оборони (РНБО) наприкінці серпня розгляне питання відставки міністра оборони Михайла Єжеля.\nГоловними питаннями, які планують обговорити члени РНБО 20 серпня, стануть стан військово-промислового комплексу і діяльність Міністерства оборони. За його підсумками міністр оборони Михайло Єжель може позбутися посади через сумніви владної команди в його здатності ефективно реформувати Збройні сили.\nДопомогти міністрові "піти" можуть депутати - члени профільного комітету Верховної ради. Зокрема член Партії регіонів Анатолій Кінах, місяць тому призначений Віктором Януковичем главою Державної комісії при президентові України з реформування і розвитку оборонно-промислового комплексу, не виключає такого повороту подій.\n"На засіданні 20 серпня будуть розглянуті усі пропозиції керівництва Міноборони, зокрема, і по середньостроковому плануванню реформ у сфері оборони. Будуть зроблені відповідні кадрові висновки", - зазначив Кінах.\nВодночас глава комітету Верховної ради з питань нацбезпеки і оборони Анатолій Гриценко упевнений, що Єжелю не уникнути звільнення. "Вже і Януковичу, і Азарову зрозуміло: Єжель не дасть нового імпульсу для реформ в армії. Говорити, що його замінить Кузьмук, я теж не став би. Хоча він був на минулому засіданні РНБО і виступав там", - поділився Гриценко.\nВарто зазначити, що в середині липня РНБО вже розглядала питання відставки Михайла Єжеля. Проте міністрові вдалося уникнути звільнення, незважаючи на хвилю критики від Віктора Януковича, який назвав міністра "свадєбним генералом".\nКолега Гриценка, секретар профільного комітету "регіонал" Юрій Самойленко вважає, що кращої кандидатури на пост міністра, ніж Олександр Кузьмук, не знайти в усій Україні. "Він має авторитет генералітету і здатний підійти до реформування з розумом", - упевнений Самойленко.\nДо речі, Кузьмук числився без п'яти хвилин міністром оборони під час формування уряду Азарова. Проте в останню мить перед призначенням міністра оборони у Верховній раді Янукович змінив раніше затверджену кандидатуру Кузьмука на Єжеля. "Можливо, однією з причин цього стало те, що треба було приймати рішення по базуванню Чорноморського флоту в Криму. А Єжель - адмірал ВМС і знає цю тему глибоко", - вважає Самойленко.\nЯк би то не було, про зміни, які очікують на для людей у погонах, говорить і те, що Кінах у рамках роботи держкомісії підготував пакет документів, в яких пропонується змінити систему управління у сфері оборони держави.\n"Армія і військова промисловість потребують серйозних законодавчих, бюджетних і кадрових реформ", - зазначив Кінах. За його словами, пропозиції, підготовлені держкомісією, зачеплять також і сферу приватизації об'єктів оборонно-промислового комплексу.\n"Ми повинні переглянути список об'єктів оборони, заборонених до приватизації, у бік його зменшення. Ми зацікавлені в створенні спільних підприємств і інтегрованих компаній", - підкреслив Кінах.


Астрологія : Обсерваторія на горі Піп-Іван\nТаке питання постає, коли перед очима з'являється велична споруда — високогірна обсерваторія, погодьтеся — побачити одну з найпотужніших до Другої світової війни обсерваторію міжнародного стратегічного значення у себе вдома — в рідних Карпатах — дивовижа!\nСаме таку будівлю, а точніше, її руїни, легко побачити, подорожуючи Карпатами. Це Білий слон, як її називає народ, на одній із найбільших вершин\nЧорногорського хребта - горі Піп-Іван 2022 м над рівнем моря. Ця унікальна споруда створена людьми, а не Богом, як може здатися, адже побудувати її на такій висоті було майже неможливо.\nБудівництво обсерваторії розпочалося влітку 1936 року за проектом архітекторів К. Марчевськогота Й. По-госького на закритому конкурсі його було визнано найкращим, а у липні 1938 року міністерством протиповітряної оборони Польщі його було завершено.\nБудинок має форму дзеркального відбитку латинської літери І, а вгорі розташований астрономічний купол. Товщина стін цієї будівлі становить 1,5 м, тут є 43 приміщення і 57 вікон. Двосхилий дах було накрито мідною бляхою. А два поверхи зі східного боку і п'ять рівнів будівлі із західного роблять споруду величною і недосяжною. Хоча ходять чутки, що сама обсерваторія розташована глибоко в надрах гори, а будівля вгорі — тільки для краси.\nУ квітні 1939 року до обсерваторії прибув магістр Стефан Щирбак для проведення астрономічної роботи за дорученням професора Камінсь-кого. Тоді він здійснив близько 70 візуальних оцінок яскравості миготливих зірок, виконав серію малюнків з обертання Марса, визначив шість позицій комети Брукса. Він витратив близько двадцяти годин на пошук нових комет за допомогою 80-міліметрового телескопа. Стефан Щирбак виконував спостереження в обсерваторії, де й загинув у період військових дій.\nДо речі, верхів'я Чорногори — найвище місце, де є рукотворна споруда Білий слон, в якій постійно жили й працювали люди і де є оброблена ділянка землі, на якій вирощували навіть цитрусові культури.\nВлітку тут можна зустріти туриста, що ховається від негоди, або вівчара. Прославлене минуле обсерваторії відоме лише старожилам. Тепер цей знаменитий будинок з тесаного каменю посірів, з нього здерли мідне покриття, повиривано вікна, згнила підлога, але є надія, що людські руки оновлять колишню красу. Так хочеться вірити, що ми станемо свідками другого народження дивовижної споруди на Чорній горі.\nПісля початку другої світової війни працівники обсерваторії евакуювали найцінніше обладнання: п'ять лінз великого діаметру, дві лінзи меншого діаметру, два мікрометри та два хронометри. Ці предмети потрапили у листопаді 1939 року до Будапештської астрономічної обсерваторії, а під кінець війни - до Відня, звідки повернулися до Польщі у перші повоєнні роки. Змонтований трилінзовий об'єктив знаходиться в Шльонському планетарії. Об'єктив рефрактора служив кілька років в Островіку для візуального спостереження слабих змінних зірок.\nОсновним астрономічним інструментом обсерваторії був 33-сантиметровий астрограф виробництва фірми Sir Howard Hrabb Parson Co, з Ньюкасла, Великобританія.\nВін був змонтований за англійською системою на двох стовпах, що гарантувало велику стабільність. Рух забезпечували прецизійні електродвигуни, автоматично регульовані спеціальним хронометром із секундними контактами. Астрограф містився у куполі теж англійського виробництва діаметром 6 метрів, прикритому мідною бляхою. Купол обертався електродвигунами. Монтаж астрографа здійснив магістр Мацей Бєліцький, який також виконав перші спостереження з метою його вивірення у листопаді 1937 року.\nБєлінському вдалося одержати 4 фотографії планетоїда 704 Інтерамня. Кількома місяцями згодом було зроблено два знімка комети Юрлов-Ахмаров Гассель. Про ці роботи відомо з журнальних публікацій. Всі інші матеріали були втрачені під час Варшавського повстання у 1944 році.\nІвано-Франківська філія інституту Укрзахідпроектреставрація виконала архітектурно-археологічні обміри, інженерні обстеження. Технологічна лабораторія виконала роботи по обстеженню складу будівельних матеріалів та розчинів, які використовувались при спорудженні будівлі. На замовлення ГУАМу виконані робочі креслення ремонту та реставрації обсерваторії. Але, на жаль, досі не визначено Головним управлінням будівництва і архітектури облдержадміністрації обсерваторія є на балансі саме ГУАМу функціональне використання обсерваторії. Створення тут туристичного осередку неможливе на що наголошує замовник, бо будівля розташована на території Карпатського державного природного національного парку. Слід підкреслити, що у парку представлені унікальні для Центральної Європи лісові субальпійські та альпійські природні комплекси. Всього у тутешній флорі налічується понад 1000 видів рослин, причому більшість з них має чудові лікувальні властивості. Ростуть тут десятки рослин, котрі занесені до Червоної Книги. Більшість цих видів трапляється тільки в Карпатах і треба зберегти їх для нащадків. А тому доцільно було б у відреставрованому будинку колишньої обсерваторії розмістити інститут лікарських рослин. Якби частину наукового центру розмістити безпосередньо в Карпатах, то це дало б можливість не тільки вивчати ту чи іншу рослину протягом року саме там, де вона зростає, а й прогнозувати методи поширення їх на низинні райони. Це - одна сторона справи.\nВраховуючи сучасні реалії незалежної України, астрономічна обсерваторія Львівського університету вважає за необхідне відновити високогірну багатопрофільну станцію в Чорногорі з метою проведення таких досліджень: метеорологічні, астрономічні, екологічні, біологічні, сейсмічні та космічних променів. Ця станція повинна зацікавити і міністерство оборони України, як важливий прикордонний об'єкт. Підсумовуючи сказане… Маючи вичерпний матеріал архітектурно-археологічних, інженерних та технологічних досліджень, ми готові виконати проект пристосування для конкретної функції обсерваторії, яку повинен визначити ГУАМ Івано-Франківської облдержадміністрації. Незважаючи на 50 років запустіння і руйнації, фундаменти та стіни збереглися у задовільному стані. Необхідно поновити дерев'яні перекриття, столярні вироби, дах. Виконати заново все інженерне забезпечення, яке повністю знищене. Але перш за все потрібно відновити дорогу від лісництва у присілку явірник до обсерваторії. Хочеться вірити, що ця унікальна споруда з надзвичайним оточенням, розташована на Чорній Горі знайде свого господяря.


24.01.2015 | 14:18\nПрикордонники продовжують здійснювати охорону українсько-російського кордону і лінії розмежування між силами АТО та бойовиками. Обстановка в зоні проведення антитерористичної операції залишається складною.\nБлизько 18.00 терористи здійснили обстріл контрольного посту поблизу н.п. Трьохізбенка, на якому несуть службу прикордонники та військовослужбовці ЗСУ. Для відбиття атаки українські військові відкрили вогонь у відповідь, після чого ворог відступив.\nУ межах компетенції співробітники Держприкордонслужби продовжують заходи з посилення контролю за переміщенням товарів і вантажів, у тому числі і за тими, які прямують через контрольні пункти в’їзду-виїзду у зоні АТО.\nО 16.30 прикордонники спільно з податківцями неподалік н.п. Костянтинівка затримали 3 вантажні автомобілі «ДАФ» під керуванням громадян України. У транспортних засобах перевозили майже 5 тисяч ящиків з лікеро-горілчаними напоями. Під час попереднього огляду було встановлено, що виявлена продукція виготовлена не заводським методом, а підакцизні марки мають ознаки фальсифікації. Попередня вартість спиртних напоїв може сягати 1,625 мільйона гривень.


AES Group модернізує Артемівський спиртзавод - новини України, - LIGA.net\nАртемівський спиртовий завод відновлює роботу після тривалого простою. Харківська інвестиційна промислова група AES Group, яка у 2020 році стала новим власником підприємства, проводить повну реконструкцію колись провідного підприємства країни.\nЗа словами президента AES Group Костянтина Валеуліна, наразі проводиться комплексний ремонт будівлі та її приміщень, заміна комунікацій, закупівля сучасного енергозберігаючого обладнання, а також розширення виробничих потужностей заводу.\nЗокрема, тепер перед безпосередньою обробкою кукурудзяного зерна, яке використовується у виробництві спирту, від нього відокремлюватимуть зародки. Вони, у свою чергу, є цінною сировиною під час виробництва кукурудзяної олії. І тому на Артемівському спиртовому заводі вводиться у експлуатацію система для дежермінації, тобто відділення кукурудзяних зародків. Поряд з цим, на підприємстві ведуться роботи з будівництва нової ділянки з висушування барди, яка є високопротеїновою кормовою добавкою.\nНові можливості використання залишкової сировини дозволять значно знизити собівартість спиртового виробництва та вийти на експортний ринок.\n"Ці нововведення спрямовані не лише на зниження ціни. Це насамперед усвідомлене користування ресурсами нашої країни. Ми відповідальний бізнес та свідомо підходимо до переробки сировини. Тому для нас дуже важливо, щоб завод відновив свою роботу як екологічне та максимально безвідходне підприємство повного циклу", – розповів Костянтин Валеулін.\nТеги: AES Group, Артемівський спиртзавод\nВ Україні підвищили тариф на передачу електроенергії Укренерго ЛІГА.Бізнес\nДожити до ранку. Чому з лікарень виписують киснезалежних пацієнтів\nГлава МВС Португалії пішов у відставку після того, як його водій збив людину\nСнайпери Нацгвардії пройшли спецкурс підготовки за стандартами НАТО: фото


НАПКА перевірить відповідність способу життя чиновників з їх зарплатами / Персонал Плюс - №7 (697) 7-13 липня 2020 року\nВ агентстві попереджають, що купувати "Мерседеси" на зарплату в 10 тисяч гривень не вийде.\nЖивуть "не по кишені" чиновників перевірятимуть на корупційну складову. Приводом для такої перевірки може послужити журналістське розслідування чи інформація від громадян. Про це повідомила прес-служба НАПКА 6 липня.\n- Відтепер Україна - серед шести країн, які застосовують інструмент моніторингу способу життя. Тому випадки, коли чиновник, заробляє 10 тисяч, їздить на "Мерседесі", тепер будуть фіксувати не тільки журналістські розслідування. Їх встановлюватимуть і обробляти на рівні держав, - зазначив голова НАПКА Олександр Новіков.\nЯк зазначили у відомстві, моніторинг способу життя допоможе виявити чиновників, які живуть розкішним життям, але при цьому мають скромні доходи.\n- Моніторинг здійснюватиметься на підставі журналістських розслідувань, інших повідомлень в ЗМІ, інформації від громадян, організацій та з інших відкритих джерел, - повідомив в прес-центрі.\nУ чиновників будуть шукати незадеклароване майно, дорогі подарунки і покупки. Якщо в декларації виявлять найменшу невідповідність - це стане приводом для повної перевірки майна держслужбовця. Про випадки корупції НАПКА буде повідомляти правоохоронні органи.\nДекларації народних обранців часто дивують: депутати декларують ворон, колекції зброї, інтелектуальні права на винаходи, особистий ютуб-канал, допомогу з безробіття і навіть "котика-муркотіка" і собаку. А ось народний депутат Віктор Мялік, судячи з його е-декларації, колекціонує квартири. Тільки в 2019 році він купив 119 квартир і 229 нежитлових приміщень (площею від 2 до 80 "квадратів") Під Києвом, тоді як заробив за минулий рік всього 314 117 гривень (11 тисяч доларів). За цю суму в Києві та околицях можна купити хіба що гараж.\nОднією з найуспішніших країн в боротьбі з корупцією показав себе Сінгапур. Високопоставлені чиновники подають декларації про свої доходи, а також доходи членів своїх сімей кожні пів року. Якщо прем'єр (саме він особисто контролює це питання) вважатиме, що накопичені кошти міністра не відповідають його доходам, то останній буде покараний.\nУ Франції існує національна комісія з транспарентності політичного життя, яка відстежує авуари всіх чиновників і керівників деяких компаній.\nНа американських чиновників поширюються точно такі ж правила, як і на звичайних громадян США: приховування будь-яких доходів контролюється і тягне за собою кримінальне переслідування і величезні штрафи. При цьому держслужбовців додатково перевіряє спеціальне управління з урядової етики.\nУ Швеції, Норвегії та Канаді обов'язок подавати декларацію про доходи поширюється на всіх громадян, в тому числі державних службовців (без будь-яких особливостей).\nУ Великобританії існує спеціальний звід правил, іменований Кодексом міністрів, який зобов'язує урядовця реєструвати абсолютно будь-якого роду фінансові надходження.\nВ РНБО "поставили крапку" в питанні подачі води до Криму\nБесплатные онлайн игровые автоматы Азино 777


Броварська секретаріада: коли ситуація гірша за патову | Бровари - Маєш право знати\nБроварська секретаріада: коли ситуація гірша за патову\nТак довго, як нового секретаря Броварської міської ради, у Броварах ще нікого ніколи не обирали.\nКоли в ніч на 26 жовтня минулого року стали відомі результати виборів, багато хто з «демократичних депутатів» відкоркував шаманське: здавалося, що ось вона – довгоочікувана і суцільна перемога. Партії демократичного табору набрали понад 75% голосів виборців, тож могли розраховувати не лише на монопольну більшість у міськраді, але й навіть отримали повноваження знімати мера – голосів на це, гіпотетично, вистачало. Питання секретаря в ті перші дні ейфорії не надто вже й морочило: здавалося, то все технічні моменти у порівнянні з перемогою «об’єднаної команди демократичних активістів та підприємців».\nЗа три місяці після виборів дві політичні сили, котрі подолали виборчий барєр, вже втратили по одному депутату. Так, партія “Демократичний Альянс” не включила до своєї фракції депутата Андрія Лопатюка, а фракція “Батьківщина” – Вадима Мутила. Таким чином склади обох фракцій сокротилися з чотирьох до трьох депутатів\nПроте за майже три місяці роботи новообрана міська рада так нікуди і не просунулась навіть у вирішенні цих «технічних моментів». Питання секретаря не лише заблокувало обрання нових заступників мера і нового складу виконкому, але й розкололо «демократичну більшість» на дрібні шматки. Від деяких фракцій вже встигли відбитися окремі депутати, в інших – розкол мало не навпіл. Сьогодні у міській раді не йдеться навіть про «більшість» та «опозицію»: насправді депутатський корпус розділений щонайменше на п’ять центрів впливу, у кожного з яких – своє бачення та навіть формули обрання нового секретаря. Інше питання, що кожне таке бачення суперечить майже всім іншим, і жоден з кандидатів не отримує підтримки більш ніж трьох фракцій із семи наявних.\nМіський голова Ігор Сапожко станом на сьогодні стабільно контролює лише три депутатські фракції, котрі разом мають 11 «шитків»: шестеро депутатів від партії «Єдність», троє з УКРОПу та два «радикала» Ляшка. Окремі представники «Солідарності» та «Самопомочі» заявляють, що в «змові» із Сапожком також перебувають фракції «Батьківщини» та «Свободи» (разом це ще 7 депутатів), очевидно маючи на увазі результати голосування за розподіл депутатських комісій 22 грудня. Однак наступні сесії дали зрозуміти, що стабільної більшості меру наразі сформувати не вдалося, а спільне голосування по комісіям найпевніше було «ситуативним союзом». Пізніше депутати від «Батьківщини» так пояснили свій крок: рішення по комісіям було прийнято як «удар у відповідь» по «Солідарності», котра перед цим, на їхню думку, спровокувала розкол у фракції «Батьківщини».\nПраво на висування свого кандидата на секретаря сьогодні знову у міського голови\nЧитайте також: “Криза в міськраді загострюється: депутати і мер увійшли в жорсткий клінч”\nТож за математичними розрахунками в Ігоря Сапожка і сьогодні немає голосів, аби просунути на секретаря свою людину: для позитивного рішення необхідно щонайменше 19 бюлетенів з позначкою «за». Наразі меру не вистачає щонайменше п’ять депутатів, що в умовах сьогоднішньої ситуації – майже недосяжна мета.\nПопередній висуванець Сапожка – депутат Петро Бабич від УКРОПу – не набрав необхідної кількості голосів колег по міськраді\nЩоправда, одного разу Сапожко таки ризикнув провести «сигнальне голосування» під час своєї першої спроби висунути кандидатуру на посаду секретаря. Таким кандидатом став Петро Бабич з УКРОПу, однак отримав лише 14 голосів підтримки депутатів. Після Бабича рада провела ще одне голосування – вже за висуванця «демократичної більшості» Вадима Мутила, однак і його депутати не підтримали. М’яч знову опинився на полі Сапожка: право на висування свого кандидата знову перейшло до міського голови.\nДепутат Вадим Мутило, обраний за списками “Батьківщини”, але поданий в якості кандидата фракцією “Солідарність” також не зміг отримати 19 голосів “за”\nДля того, аби наступний висуванець міського голови знову не «пролетів», Ігор Сапожко вже після першого голосування розпочав консультації з «демократичним табором». Мер намагався продемонструвати позицію, аби його подання було узгоджене з депутатською більшістю і чергове голосування виявилося результативним. Однак цього разу з’ясувалося, що єдиної кандидатури у «демократичної більшості»… досі немає.\nНайбільш жорстку позицію зайняла «Солідарність»: депутати цієї фракції увесь час наполягали виключно на кандидатурі свого депутата Ірини Веремчук, мотивуючи це правом найбільшої фракції міської ради (у складі «Солідарності» – вісім депутатів). Однак двомісячні консультації неодноразово демонстрували: необхідної кількості голосів у “демократичному таборі” Веремчук не набирає. Кандидатуру Ірини окрім «Солідарності» відкрито погоджується підтримати лише фракція «Самопомочі» (п’ять голосів), однак категорично проти будь-якої кандидатури від президентської фракції виступили «Батьківщина» і «Свобода».\nПріорітетний кандидат від “Солідарності” – депутат президентської фракції Ірина Веремчук\n«Свободівці» пояснили таке рішення інструкціями центрального керівництва партії не підтримувати «антинародний режим Порошенка», а «Батьківщина» не може забути випадок, коли з ініціативи депутатів «Солідарності», міська рада висунула на посаду секретаря депутата від «Батьківщини» Мутила, не узгодивши це із самою «Батьківщиною». Водночас «Солідарність» давала зрозуміти, що інші кандидатури окрім своєї навіть не розглядає.\nЧитайте також: “Усі зрадили всіх: як зруйнувалась так і не створена “коаліція демократичних сил”\nПаралельно з цим свого висуванця назвала фракція «Демократичного Альянсу» – нею стала лідер партії Аліна Дяченко. Кандидатуру Дяченко до певного моменту підтримувала фракція «Батьківщини», не виключала такої можливості «Свобода» та окремі депутати «Самопомочі» і навіть «Солідарності». Однак коли справа дійшла до збору підписів під поданням стало зрозуміло: Дяченко також не зможе назбирати необхідних 19-ти голосів, тож у зв’язку з цим депутат від «ДемАльянсу» невдовзі заявила про зняття власної кандидатури.\nКандидатура Дяченко від “ДемАльянсу” відпочатку розглядалась як одна з основних. Сьогодні ж її шанси оцінюються не надто високо.\nДосить цікаву позицію зайняла фракція «Самопомочі»: депутати Садового публічно заявили, що готові підтримати кандидатуру Веремчук, і лише у випадку, якщо голосування по ній буде невдалим – назвуть ім’я своєї креатури. Очевидно, що «Самопоміч» розуміла про низькі шанси Веремчук бути підтриманою в процесі таємного голосування, однак прізвище власного кандидата до останнього тримали у секреті.\nЛідер “Самопомочі” Андрій Василенко до останнього тримав інтригу щодо висуванця своєї фракції\nУ різні періоди перемовин в якості кандидатів озвучувались також прізвища лідера фракції «Батьківщини» Олександра Резніка, керівника «Свободи» Олега Шевчука та ще одного «свободівця» Олексія Здоровця. Однак ці можливі висуванці на посаду секретаря отримували ще менше потенційної підтримки. Додатково ускладнювало ситуацією те, що згідно із законом, голосування за секретаря міськради відбуваються таємно.\nКандидатура Олександра Резніка від “Батьківщини” певний час також розглядалась як одна з основних\nА в умовах недовіри більшості фракцій одне до одного, усі попередні – хай навіть і публічні – домовленості можуть виявитися порожніми словами, щойно справа дійде до заповнення бюлетеня. Зрештою, саме так це сталося під час голосування за Вадима Мутила: під власним поданням Вадим зібрав 22 підписи «за», однак під час таємного голосування отримав лише 14 голосів.\nВ новий рік – з новими варіантами виходу із кризи?\nВже наприкінці останньої сесії міської ради минулого року деякі депутати намагалися з’ясувати, коли ж, зрештою, відбудеться наступне голосування по секретарю і «коли все це скінчиться?». На це мер Ігор Сапожко загадково відповів: «Я думаю, що після Нового року все облаштується!». Дехто намагався віднайти в цих словах натяк на «теорію змови», деталі якої досі не відомі, однак все виявилося значно більш банальним: міський голова просто помилився, адже в новому році секретаріада розпочалася з чистого листа.\n16 січня відбулися організовані «Демократичним Альянсом» публічні «громадські обговорення» кандидатів на посаду секретаря. На захід були запрошені усі демократичні фракції, а також преса та громадськість. Під час обговорень планувалося у відкритій дискусії та після презентації усіх наявних кандидатів визначитися з найкращим претендентом на посаду секретаря. Презентуватися відпочатку вирішили двоє депутатів: Ірина Веремчук від «Солідарності» та Аліна Дяченко від «ДемАльянсу», котра повторно висунула власну кандидатуру з огляду на безрезультатність перемовин по іншим претендентам. За великим рахунком, більшість присутніх цікавили аргументи фракцій щодо того чи іншого висуванця, аніж власне презентації.\nІрина Веремчук та Аліна Дяченко презентують власні програми у випадку, якщо хтось з них стане секретарем\nСаме в процесі обговорення розкрилась інтрига «Самопомочі»: голова фракції Андрій Василенко заявив, що його депутати підтримують маловідому широкому загалу кандидатуру 27-річного Максима Семенова у випадку, якщо достатню кількість голосів «за» не набере Веремчук.\n“Темна конячка” від “Самопомочі”: вірогідний кандидат на секретаря, 27-річний Максим Семенов (на задньому плані). Досі Максим був малопомітний у політичному житті міста.\n«Солідарність» прогнозовано відстоювала власну висуванку Ірину Веремчук як пріорітетного кандидата, однак депутат від БПП Леонід Черепейник пізніше зазначив: «Солідарність» готова проголосувати за Дяченко, якщо перед тим «провалять» Веремчук.\nЛеонід Черепейник від “Солідарності” здивував заявою про готовність його фракції підтримати кандидатуру Дяченко\nАналогічну позицію по своїй кандидатурі зайняв і «ДемАльянс». Проте навіть кількагодинне обговорення не змогло дати чіткої відповіді, хто з трьох представлених кандидатів станом на сьогодні має найбільше голосів підтримки демократичних фракцій. Адже захід проігнорували представники «Свободи» та «Батьківщини», а без їхніх голосів будь-який кандидат від «демократичної більшості» фактично приречений на провал.\nХто піде на угоду із Сапожком?\nГлухий кут, в якому опинилася демократична більшість після майже тримісячних безрезультатних перемовин практично не залишає іншого варіанту, як спробувати досягнути угоди з міським головою Ігорем Сапожком. Жодна з озвучених «демократами» кандидатур попередньо не набирає достатньої підтримки в межах «демократичного табору», тож необхідні голоси найпевніше доведеться шукати серед депутатів, лояльних меру. Однак для цього доведеться піти на компроміс із міським головою, а значить спільно з ним обрати кандидата, який його влаштує.\nСтаном на сьогодні відомо, що мер Броварів виступає категорично проти лише щодо кандидатури Аліни Дяченко від «ДемАльянсу»: передусім з огляду на її багаторічну боротьбу із місцевими чиновниками ще з «домайданівських» часів. Натомість з Іриною Веремчук від «Солідарності» Сапожко вже мав попередні консультації, а поведінку «Самопомочі» також важко назвати опонуючою до міського голови. Це дає підстави вважати, що кандидатура Семенова теж може бути для мера прийнятною в політичному плані.\nІнше питання, що кого-кого, а міського голову наявна ситуація більш, ніж влаштовує, адже відсутність секретаря грає йому на руку в плані відсутності «чужої людини» в апараті міськради. Поруч з цим заблоковане питання секретаря зберігає підконтрольний Сапожку старий склад виконкому та убезпечує від звільнення його заступників. Однак навряд чи мер знехтує можливістю зіграти на розколі в стані «демократичного табору» і виторгувати собі найбільш прийнятного кандидата на посаді секретаря. Адже питання рано чи пізно все одно вирішиться і задача Сапожка – максимально вигідно використати наявну політичну кон’юнктуру. Проте час на подання чергової кандидатури для мера спливає і вікно можливостей може закритися вже у найближчі дні.\nСлід зазначити, що ще зовсім нещодавно більшість «демократичних» фракцій буквально сахалися від думки, що їхнього кандидата у секретарі висуне міський голова. Деякі потенційні кандидати категорично заявляли, що у такому випадку візьмуть самовідвід, аби лише не асоціюватися в громадській думці як «кандидат від регіонала Сапожка». Однак чимдалі, тим більше подібна риторика багатьох «демократичних депутатів» змінюється та пом’якшується. І вже сьогодні найбільш вірогідним варіантом виходу з політичної кризи виглядає той, коли саме мер подасть на розгляд депутатів кандидатуру, узгоджену з окремими «демократичними» фракціями. Таким чином кандидат-висуванець Сапожка – безвідносно до своєї фракційної приналежності – майже гарантовано отримає голоси депутатів з «пулу Ігоря Васильовича» і займе місце в президії ради поруч з мером.\nТакий варіант, звісно, вирішить безпрецедентну політичну кризу в Броварах. Однак з іншого боку це свідчитиме про формальне і фактичне створення т.зв. «ширки»: широкої коаліції між колишніми регіоналами і колишніми майданівцями в межах броварської міськради: по суті майже те саме, що сталося в українському парламенті після висування Президентом Ющенком Віктора Януковича на посаду прем’єр-міністра. У плані політичного розвитку ситуація в місті відкотиться приблизно до 2008-го року, а депутатська більшість ще сильніше контролюватиметься новим-старим мером, позаяк домовленості по секретарю обов’язково передбачатимуть комплекс стратегічних угод і по іншим ключовим позиціям у броварській владі.\nОкреме питання – це моральне розчарування переважної частини броварчан, котрі віддали понад 75% голосів за демократичні партії, а ті у свою чергу примудрилися не втримати майже монопольне становище у міськраді. У випадку, якщо «демократична більшість» таки піде на угоду із «регіоналівською меншістю», питання #зради у Броварах перестане бути дискусійним. А відтак позитивні результати голосування по секретарю-висуванцю Сапожка стануть відправною точкою вже нової виборчої кампанії у нашому місті.\nПозначки:Єдність, Батьківщина, василенко, веремчук, Вибір редакції, демократичний альянс, Дяченко, Здоровець, Олег Шевчук, Резнік, РПЛ, сапожко, Свобода, секретаріада, солідарність, укроп, Черепейник


23 червня відбулося навчання для кредитних інспекторів за сприяння ЛАКС та Канадсько-Українського Зернового Проекту на базі Львівського Банківського інституту. Основною темою знову було кредитування «Особливості супроводу кредитів для виробників зерна». І знову «Вигода» не упустила нагоди повчити своїх працівників. З кожної філії було скеровано на навчання по одному працівникові. Крім КС “Вигода” нучасть у семінарі взяли й інші кредитні спілки Львівщини.\nДоповідачами семінару були Андрій Галяс (економіст із бізнес планування Проекту) із темою “Презентація Проекту „Якість зерна та система кредитування сільського господарства в Україні – фаза II”. Шляхи оптимізації зерновиробництва”, Тарас Пенцак (експерт із кредитних ризиків) із темою «Супровід кредиту з моменту видачі до повного погашення заборгованості», Олексій Харсун (експерт з фінансів й управління с/г підприємств) із темою «Визначення рейтингу зернового господарства. Особливості визначення вартості застави майбутнього урожаю зернових культур» та Ростислав Кос (спеціаліст Проекту з питань сільськогосподарських позик та кредитування) із темою “Використання складських документів на зерно в кредитних відносинах”.\nТеми були цікавими і потрібними, адже ми живемо і працюємо в сільськогосподарських районах і кредитування фермерства для нас є актуальним. Тим паче, що нас ознайомлювали із новими технологіями вирощування зерна, з методикою визначення рейтингу господарства, нам пропонувалися нові види роботи із заставою, а також супровід кредиту від моменту видачі до повного погашення.\n00:37, 20 травня 2022 року


За столітнім порогом - 13 Лютого 2015 - Сайт газети "Замкова гора"\nЯ зараз сиджу навпроти дзеркала. Знаєте, нащо воно? Я хочу говорити вам про свої ще не вмерлі почуття, не хочу їх описувати, щось додавати, а зразу говорити про них.\nЯ не бажаю вам розказувати про своє дитинство. Там не було нічого такого, щоб зацікавило, хоча... знаєте, а саме тоді, десь у 7-8 років, я й познайомився з нею. Щодо «познайомився», то це дуже гучно сказано. Ви ж знаєте, як діти починають першу зустріч. Вона була звичайнісіньким дівчиськом, нічого особливого, вона мені тоді, дитиною, навіть не подобалась. Але я з нею товаришував, хоча мати чомусь ставилась до цього неприязно.\nУ 15 років у мені, мабуть, прокинулась природа юнака чи що, і я зрозумів, що ця дівчина для мене вже щось більше, ніж товаришка. Тоді у мене був такий стан, ну, знаєте, здавалось, що я зміг би взяти увесь світ і покласти до її ніг. Я зрозумів, що закохався. По-справжньому вперше закохався.\nВона не була надзвичайно красивою, у неї небездоганна фігура, навіщо вигадувати казки. Мені просто було з нею добре. Я її кохав... Стоп... чому кохав? Я й зараз її кохаю. Ми зустрічались... Довго зустрічались. Ми були найщасливішими людьми. Ми хотіли одружитись. Я зробив їй каблучку з якоїсь залізяки (ну не мали тоді грошей), отой перстень, що хлопці зазвичай вдягають на безіменний палець своїй нареченій. І ви знаєте, вона погодилась. Вона сказала: «Так!». Боже, скільки щастя! Я просто не міг повірити у це.\nМи ще нічого не говорили батькам... і, мабуть, краще б, якби не казали. Я той день пам’ятаю добре. Ми вдвох прийшли до мене додому. Я попросив маму вислухати нас. І, повідомивши їй нашу новину, я думав, що вона зрадіє, але мати аж зблідла, коли почула. Вона так лаялась на Анну, що ледве сусіди не позбігались. Матір сказала, що нізащо в житті не дозволить цій гадині ввійти в нашу сім’ю. Того вечора я дізнався чому. Але про це пізніше, бо тут є ще одна деталь, важлива. Напередодні того дня Анні наснився сон. Вона мені переказала його: «Я у весільній сукні, маю погодитись стати дружиною, але чомусь в останній момент відмовляюсь». Ми тоді не надали цьому значення, а даремно.\nЯк і в кожної людини, у мене був батько. Мати ніколи не розказувала, де він, та й я не питав, бо бачив, що їй боляче про це згадувати. Річ у тім, що дід Анни колись хотів зґвалтувати мою матір, а батько, вчасно прийшовши, заступився за неї, ледь не до смерті побивши пана Олеся. Той був не останньою людиною у місті. Ну, і не буду довго крутити, він посадив тата за ґрати на 5 років. Здавалось, що це не так уже й багато, але... Батька вбили на зоні. Деталей не знаю, але знаю одне, що його не стало, коли мені було десь років зо два...\nПам’ятаю, що тоді я вийшов з хати, глибоко вдихнув нічне прохолодне повітря і... заплакав. Не знаю чого, й досі не знаю. Я не знав батька, мати повністю замінила тата, мені його не бракувало, але я тоді плакав. Вперше за останні роки. Мати не любила цю родину, родину Анни. Саме вони відібрали у неї найдорожче, вони відібрали її кохання, кохання всього життя. Мама більше ні з ким жити не хотіла, нікого не могла прийняти у свою сім’ю. Ця образа, страшна образа, навічно поселилась і сповила її серце й душу.\nАле не це було найгіршим, що матір не прийняла Анну за свою невістку, за доньку, а ще жахливіше те, що я відвернувся від неї. Чому я послухав матір?.. Я знаю..., бо ця людина завжди була найближче, завжди радила мені, і її поради були слушними. Так і цього разу я її послухав. Я кричав на Анну, ображав її сім’ю, а вона слухала і лише тихенько вимовила: «А хіба я винна у тому, що сталось, коли мені було 2 роки?». Але я цього не чув, я не захотів почути ту фразу, яка б змінила моє життя. До сих пір не можу зрозуміти, у чому звинувачував її, але я тоді потрапив під вплив моєї матері і не зміг йому протистояти.\nУ 25 років я одружився з Павліною. Вона була для мене такою ж незвичною, як і її ім’я. Але ми зрозуміли одне одного. Вона народила мені двох чудових дітей, але... жодного разу, не було такого ні дня, ні ночі, аби я не згадав, не думав про «мою» Анюту. Я тоді лише зрозумів, що по-справжньому її кохаю! Хотів її знайти, поговорити, але не міг, бо її ніде не було. Знаєте, кажуть, що коли чогось дуже хочеш, то всього можна досягти... Я, мабуть, хотів не настільки сильно. Боявся, мабуть, що, зустрівши її, почуття спалахнуть з новою, ще дужчою силою, і я покину Павліну з дітьми. А я не міг цього зробити, бо так вчила мене моя мати. Добре ж вчила...\nРоки минали, життя спливало, от у мене вже й внуки, от і Павліни не стало. Сумно, але я не плакав, як не дивно. Я вже ні на що не сподівався, але доля мала для мене сюрприз. Мій давній друг Івась сказав, що знає дещо про Анну. Я слухав з відкритим ротом, як склалось її життя. Анюта після тієї розмови покинула місто і поїхала до татових батьків. Там і прожила все життя. Вона так і не вийшла заміж. Анна, як і моя мати, не змогла ще когось покохати, так і проживши все життя сама. Вона дочекалась старості. Останнім бажанням Анни було, аби її поховали у рідному місті. Так і сталось.\nАнно, Анюто, пробач! Чому я був такий глухий, черствий, чому я тебе не почув? Ти знаєш, коли я нарешті зрозумів свою помилку, було вже пізно. Анно, пробач, бо я обіцяв тобі щастя, а так і не дотримав свого слова. Я не звинувачую матір, бо її можна зрозуміти. Я звинувачую себе, бо я не зміг не піддатись її впливу.\nНаступного дня я подибав на цвинтар. Знайшов її могилу. Тоді я знов заплакав, довго плакав. Я їй нічого не казав. Я торкнувся до її могили і мені на мить здалось, що вона погладила мою руку. Тут я зрозумів, що вона і досі кохає мене. Анна не тримає на мене зла, вона пробачила, давно пробачила...\nДописавши все, я глянув у дзеркало... і побачив, що з моїх очей біжать сльози. Я знову плачу...\nстудентка групи У-31 НаУОА\n№ 2 від 10 січня 2015 р. Категория: Літературна творчість, книги | Просмотров: 316 | Добавил: Євгенія | Рейтинг: 0.0/0


Віце-спікер Геращенко розказала, чим займаються жінки-депутати у фракції Ляшка - Главком\nВіце-спікер Геращенко розказала, чим займаються жінки-депутати у фракції Ляшка\n8 Лютого, 16:14\nЛідер Радикальної партії Олег Ляшко має підтримку серед жінок-однопартійців\nУ своєму дописі Ляшко зазначив, що Геращенко «цинічно бреше». Віце-спікер відповіла...\n«Олег розбушувався. То з Супрун воює, то з Іриною Геращенко. Лайкають це відверте хамство дівчата з його фракції, з якими він розмовляє таким самим зверхньо - хамовитим тоном й на підвищених децибелах, й депутатство яких полягає в ходінні хвостиком за вождем. Ну, ми з пані Супрун і іншими українськими жінками - політиками й надалі не збираємося толерувати хамство. Будемо лікувати, друзі», - написала Геращенко.\n«Правда в тому, що наша команда з вівторка блокувала трибуну Ради з вимогою прийняти постанову про зниження тарифів. Зараз нам вдалося добитися, щоб Рада нарешті розглянула це питання на найближчому засіданні», - йдеться у повідомленні Ляшка.\nВерховна Рада Олег Ляшко депутати Ірина Геращенко партії скандал