Матеріали за Грудень 2021 року » Володимирецький ліцей "Колегіум"\nДетальніше Коментарі: 0 Переглядів новини: 296\nДетальніше Коментарі: 0 Переглядів новини: 196\nЩирі вітання учнівському та педагогічному колективам\nз успішним завершенням ІІ етапу Всеукраїнських олімпіад із навчальних предметів.\nПриємно відзначити, що багато років поспіль вихованці закладу здобувають перемогу в районних та обласних етапах олімпіад. Не став винятком і цей навчальний рік. Учні ліцею вибороли 22 перших місця на районному етапі. Це – чудовий результат! Захищаючи честь закладу, громади, талановиті учні гідно, на високому рівні представили глибинку нашого регіону.\nВисловлюємо щиру вдячність учням та їхнім учителям-наставникам!\nБажаємо невичерпної енергії й творчого натхнення, нових досягнень і здобутків у подальших наукових пошуках!\n— міжнародна щорічна скаутська акція до святкувань Різдва Христового, котра полягає у поширенні символічного вогню, запаленого на місці народження Ісуса Христа. Ось уже 23 роки пластуни поширюють цей благодатний вогонь Україною, як передвісник свят.\nНоворічні вітання для вихованців ІРЦ\nучні ліцею привітали вихованців комунальної установи "Володимирецький інклюзивно-ресурсний центр" Володимирецької селищної ради з прийдешніми Новорічними святами. Казкові герої, Дід Мороз та Снігуронька провели веселі флешмоби, ігри, цікаві конкурси для діток. Всі учасники свята отримали відчуття чарівної казки, радість та позитивні емоції.\nДетальніше Коментарі: 0 Переглядів новини: 158\nз перемогою на ІІ етапі Всеукраїнської олімпіади з фізики:\n10 клас – Будніка Іллю (вчитель Полюхович О.В.);\n11 клас – Луковця Вадима (вчитель Дуляницька Л.К.);\n7 клас – Босик Евеліну (вчитель Вегера І.П.);\n9 клас – Куца Матвія (вчитель Вегера І.П.).\nза традицією нашого ліцею відбулися прем’єри новорічних казок, які підготували учні 11 класів:\n11-А клас - "Гаррі Потер – Ліцей Магії",\nкласний керівник Гайдиш М.І.\n11-Б клас - "У пошуках найкращої",\nкласний керівник Мілоста О.А.\n11-В клас - "Новорічне бажання Володьки",\nкласний керівник Пешко Л.І.\n11-Г клас - "Новорічні пригоди",\nкласний керівник Слотницька І.В.\n11-Д клас - "Рукавичка",\nкласний керівник Шеліган Б.М.\n"ЗНО на 200 або школа онлайн".\nДетальніше Коментарі: 0 Переглядів новини: 338\nВиховна година про тварин


Чим депутати Верховної Ради будуть займатися 4-7 вересня - 112 Україна\nПлан роботи парламенту на тиждень: Інтелектуальна власність, установа бізнес-омбудсмена та посилення соцзахисту військовослужбовців\nЗавтра розпочинається дев'ята сесія Верховної Ради VIII скликання\nУкраїнський парламент виходить з літніх канікул, і поточний тиждень - перший пленарний для народних депутатів. Вони планують розглянути кілька питань з блоку нацбезпеки, низку ратифікацій, а також заснувати установу бізнес-омбудсмена. Про це свідчить план роботи ВР на 4-7 вересня, опублікований на сайті парламенту.\nУ вівторок, 4 вересня, відбудеться урочисте відкриття дев'ятої сесії Верховної Ради України VIII скликання - традиційно у залі під куполом прозвучить гімн України.\nБезпосередньо роботу депутати почнуть із розгляду проекту порядку денного сесії. Хоча спікер ВР Андрій Парубій вже сказав, що два комітети ще не подали свої пропозиції, тому парламент не зможе затвердити весь план роботи - хіба що на тиждень.\nПотім у планах блок питань інтелектуальної власності, зокрема у другому читанні - про публікації даних щодо видачі контрольних марок. Також у другому читанні мають намір розглянути питання про транскордонне співробітництво, а окрім того - щодо інвестиційної привабливості будівництва об'єктів відновлювальної енергетики.\nДепутати мають намір запланувати кілька парламентських слухань восени і взимку.\nРада планує приділити увагу регулюванню діяльності Державного бюро розслідувань (йдеться про законопроект у другому читанні).\nУ середу, 5 вересня, народні обранці матимуть нагоду постановити провести Всеукраїнську естафету єднання 22 січня 2019 року з нагоди 100-річчя проголошення Акта Злуки Української Народної Республіки і Західноукраїнської Народної Республіки.\nТак, Верховна Рада планує ратифікувати угоду з Туреччиною про взаємний захист інвестицій, з Португалією - про економічне співробітництво; зі Швейцарією та Молдовою - про реадмісію осіб. У порядку денному - ратифікація фінансової угоди із Європейським інвестиційним банком (ЄІБ).\nЗа словами Парубія, голосування щодо законопроекту про установу бізнес-омбудсмена у другому читанні відбудеться вже у четвер.\n"Теж планується як один з базових законів – закон про бізнес-омбудсмена, пропонується почати його розгляд у середу, а завершити у четвер", - сказав спікер парламенту під час погоджувальної ради ВРУ.\nНовини за темою: Порошенко зареєстрував проект змін до Конституції щодо євроатлантичного напрямку розвитку України, - Луценко\nНа четвер, 6 вересня, запланували розгляд законопроектів із блоку нацбезпеки й оборони, зокрема про підвищення соцзахисту військовослужбовців та рівні права жінок і чоловіків у ЗСУ, - обидва у другому читанні. Далі - ратифікації.\n"У нас велика заборгованість щодо ратифікації. Я пропоную, щоб ми не тільки у середу, а й у четвер змогли розглянути закони з ратифікації, які в нас накопичилися, їх понад 20, і важливо, щоб ми змогли хоча б частину наших міжнародних зобов'язань виконати вже цього тижня", - пояснив Парубій під час погоджувальної ради.\nЙдеться про ратифікацію угоди зі США для застосування положень закону США "Про податкові вимоги до іноземних рахунків" (FATCA) та зміни до законодавства у зв'язку з цим. Окрім того, парламент має намір розглянути ратифікацію угод із Німеччиною та Швейцарією про роботу сімей та супроводжувальних співробітників диппредставництв і консульських установ. Ще одна ратифікація стосується торговельної угоди із Таїландом.\nТакож у плані роботи є низка законопроектів у першому читанні. Серед них проект змін до Кримінального кодексу щодо відповідальності за незаконний перетин держкордону; про порушення безпеки дорожнього руху і санкцій за це.\nДепутати розглянуть ініціативу щодо подовження дії мораторію на зміну цільового призначення земель рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах.\nВерховна Рада має намір розглянути кілька законопроектів про поводження з радіоактивними відходами, а також призначити окремих народних депутатів до парламентських комітетів.\nУ п'ятницю, 7 вересня, традиційно відбудеться Година запитань до уряду. У плані роботи стоїть законопроект про підвищення спортивної майстерності молоді та один проект постанови.\n#Верховна Рада #порядок тижня


Людям замало того, що в їх розпорядженні ціла планета зі своєю еко-системою, природою, структурою і можливостями. Їм недостатньо багатомільйонного існування Землі, за яке тут сталося більше подій, ніж у Будинку 2 на Новий Рік. Їм потрібен космос. Потрібні мільярди зірок і їх планетні системи, потрібно простір для дій. І люди полетіли в космос. Давайте дізнаємося, як малювати ракету, може бути, нам вдасться здійснити таку подорож. Якщо чесно, то ми занадто рано шукаємо космічних пригод, не дізнавшись, навіть, чому пластик не розкладається. Ми сунемо свій ніс у велику чорну діру, літаємо на Місяць, запускаємо зонди, які надіслали нам нові фотки Марса, щоб закинути їх в контакт. Зуміли побачити зірки, до яких навіть ніколи не доторкнемося.\nНе маючи уявлення навіть про те, чи є де-небудь життя крім нашої планети, ми впевнено будуємо плани про те, як до 2025 року на Марсі будемо будувати нові стрип-бари з горілкою і тьолками колонії для заселення планети.\nОсь вам кілька цікавих фактів про все це:\nНа космічну індустрію, за все існування людства, було виділено більше грошей, ніж на індустрію здоров'я і безпеки. Це враховуючи факт, що перша розвивається не більше 100 років, а друга – все свідоме життя.\nНещодавно був побудований перший приватний космічний корабель, і квиток на літак коштує 1 млн. доларів. Все б нічого, якби всі квитки були продані в один день. Люди дійшли до того, що витрачають гроші за можливу смерть.\nНу припустимо, що ми зустрінемо кого-то в космосі. У нас є все для польоту і подорожі, але немає абсолютно ніякого захисту він зовнішньої активності. Людина нічого не створив для цього, і довіряє тільки захист самої планети. Немає жодного пристрою для знищення великих астероїдів або комет, немає щита від сонячних спалахів, нічого немає. Але не турбуйтеся, ми всі помремо все буде добре.\nЗ іншого боку все це має сенс. Нам необхідно знати, що знаходиться по ту сторону атмосфери. Потрібно розвідати територію, поки ніким не зайняту (як нам здається). Але як казав хтось з великих: завжди май шляхи відходу! Однак, залишимо це справа розумним людям, а самі візьмемося своєму улюбленому заняттю.\nКрок перший. Наша ракета не просто якийсь там апарат з двигуном, а цілий космічний корабель. Малюємо дві овальні фігури – це корпус корабля. Внизу у нас буде помітно одне крило ракети, а позаду – хвіст. Крок другий. З'єднуємо овали. Будова ракети, її конструктивні частини мають складну форму, описувати яку не має сенсу. Тому намагайтеся повторити так, як бачите на картинці, або можете придумати свою ракету. Крок третій. У корабля повинно бути багато різних деталей на корпусі, пластини, гармати, ілюмінатори. Крок четвертий. Крок п'ятий. Наша фантазія куди більше, ніж розміри космосу, і в них витають не просто якісь зірки, а геніальні ідеї. Якщо у Вас є бажання поділитися своїми геніальними ідеями, то зробити це можна на спеціальній сторінці – он тут.\nА поки ось вам ще доза космічних уроків:\nЯк намалювати космічний корабель олівцем поетапно - уроки малювання


РПЦ заявила, що патріарх Філарет попросив у Москви "вибачення і примирення" - Політика - TCH.ua\nРПЦ заявила, що патріарх Філарет попросив у Москви "вибачення і примирення"\nПолітика 30 листопада 2017, 20:44\nВ УПЦ КП це категорично заперечують.\nРосійська православна церква заявила, що глава Української православної церкви Київського патріархату (УПЦ КП) Філарет направив листа патріархові Кирилу та єпископату РПЦ, в якому нібито попросив вибачення і примирення.\nПро це повідомляє Медуза з посиланням на сайт Московського патріархату.\nУ листі Філарет нібито попросив про «відновлення євхаристійного та молитовного спілкування» і про скасування всіх рішень стосовно нього та УПЦ КП.\n«Лист завершується словами: „Прошу вибачення у всьому, чим згрішив словом, справою і всіма моїми почуттями, і так само від серця щиро прощаю всім“», — розповіли в РПЦ.\nЧитайте також: Москва намагається врятувати УПЦ МП від "церковного" закону - речник Київського патріархату\nВ УПЦ КП таку заяву категорично заперечують. Речник церкви Київського патріархату архієпископ Євстратій заявив, що «ніколи патріарх Філарет ніяких листів, заяв або звернень такого змісту не направляв, не направляє і направляти не буде».\nЗа його словами, заява про лист Філарета – «провокаційна інформація, яка не відповідає дійсності».\nЗазначимо, що у Верховній Раді лежить кілька так званих церковних проектів. Законопроект №4511 "Про особливий статус релігійних організацій, керівні центри яких перебувають в державі, що визнана Верховною Радою країною-агресором" може діяти лише на церкви з центром у Росії. Якщо Архієрейський собор переніс керування УПЦ МП в Київ, вплив закону на релігійну організацію опиняється під питанням. Парламент мав проголосувати його навесні 2017 року, проте закон зняли з порядку денного через небажання нардепів втручатися у справи релігії.\nВодночас згаданий речником УПЦ КП законопроект №5309 ще чекає на перше читання. Ним пропонується внести зміни до назв релігійних організацій, які входять до структури іншої релігійної організації, керівний центр якої перебуває в державі, яка визнана країною-агресором.


Купить Картки "Вчимо літери", максі, англійський алфавіт в Киеве с доставкой по Украине\nКартки - широко поширене в педагогічній практиці дидактичний посібник, за допомогою якого можна організувати масу цікавих розвиваючих занять для малюка. Такий наочний матеріал психологами рекомендовано використовувати, к... Читать далее...\nКартки - широко поширене в педагогічній практиці дидактичний посібник, за допомогою якого можна організувати масу цікавих розвиваючих занять для малюка. Такий наочний матеріал психологами рекомендовано використовувати, коли дитина досягла однорічного віку. Щоб малюк активно сприймав інформацію і міг її обробляти, ідеальною є картка, що містить один образ на білому тлі.\nКартки Вчимо літери максі- чудовий набір, який допоможе вашому малюку в ігровій і невимушеній формі вивчити букви англійського алфавіту. З таким комплектом процес навчання перетвориться в захоплюючу гру. У комплект входять 26 зображень букв українського алфавіту.\nУ комплект входить 26 карток.\nРозмір картки 14см * 14,5см


5.04.2019 року за ініціативи ГС «КРВГОУ «у Львівській області була проведена робоча зустріч | Всеукраїнське об'єднання учасників бойових дій та ветеранів військ зв'язку\n5.04.2019 року за ініціативи ГС «КРВГОУ «у Львівській області була проведена робоча зустріч\nАпрель 11th, 2019 radavet\n5 квітня 2019 року за ініціативи ГС «КРВГОУ «у Львівській області була проведена робоча зустріч керівників громадських організацій інвалідів війни, пенсіонерів та ветеранів Збройних Сил України, інших збройних формувань, правоохоронних органів, ліквідаторів аварії ЧАЕС, національних меншин Львівської області з керівництвом Львівської обласної адміністрації (заступником голови ЛОДА, керівниками департаментів ЛОДА) та керівниками підприємств – надавачами комунальних послуг, в т.ч. облгаз, обленерго, Львівводоканал, теплокомуненерго.\nа) Тарифи на газ для населення у 2018р., у 2019р. – на підставі чого підвищені;\nб) Пільгові норми споживання у 2018р., у 2019р. – на підставі чого зменшені;\nв) Газові лічильники:\n— встановлення в багатоквартирних будинках, в квартирах – за чий рахунок ( облгаз, держбюджету, бюджету місцевих рад);\n— чи передбачена компенсація ( в якому вигляді ) споживачам газу за встановлені за власний кошт лічильники;\n— за чий рахунок повинна проводитись повірка лічильників в багатоквартирних будинках та квартирах, з якою періодичністю;\n— скільки заплановано встановити лічильників на багатоквартирні будинки та квартири у м. Львові та містах Львівської області у 2019 році( адреси будинків);\n— а) Тарифи на водопостачання та водовідведення для населення у 2018р., у 2019р. – на підставі чого підвищені;\nв) Лічильники на воду:\n— чи передбачена компенсація ( в якому вигляді ) за встановлені за власний кошт лічильники;\n— скільки заплановано встановити лічильників на багатоквартирні будинки та квартири у м. Львові та містах Львівської області у 2019 році (адреси);\nа) порядок нарахування двоставкових та одноставкових тарифів у м. Львові та містах Львівської області;\nб) теплопункти в багатоквартирних будинках:\n— скільки встановлено у м. Львові та містах Львівської області у 2018 році (за чий рахунок, адреси);\n— скільки заплановано встановити у м. Львові та містах Львівської області у 2019 році(за чий рахунок, адреси);\nв) ремонт котелень:\n— скільки відремонтовано у 2018 році у м. Львові та містах Львівської області у 2019 році (адреси);\n— скільки заплановано відремонтувати у 2019році у м. Львові та містах Львівської області у 2019 році (адреси);\n4. Департамент житлово-комунального господарства:\nа) скільки перебуває на квартирному обліку у м. Львові та містах Львівської області, :\n— всього, в т. ч. : — ветеранів ЗСУ, інших силових структур;\n— учасників АТО;\nб) скільки забезпечено житлом в 2018 році, скільки планується забезпечити житлом у 2019 році у м. Львові та містах Львівської області ( за рахунок чого) :\n5. Забезпечення санітарно-курортним лікуванням.\nа) скільки є на території Львівської області санаторіїв :\n— всього, в т. ч. : — державного підпорядкування;\nб) — скільки виділено путівок вищевказаними санаторіями для забезпечення мешканців Львівської області у 2018 році та на2019 рік:\nв) яким чином проходить розподіл путівок в області( хто веде облік та розподіл).\n6. Автоперевезення пільгових верств населення.\nа) яким чином регламентовано перевезення пільгових категорій населення у міському та у приміському транспорті ( зі Львова до районів області та у зворотньому напрямках), в т.ч. в приміських електричках та який передбачений механізм компенсації автоперевізникам у м. Львові та особливо в районах області.\nб) коли буде введений електронний квиток у м. Львові.\nв) в Меморандумі, який підписав голова Львівської ОДА з автоперевізниками, про перевезення пільгових категорій населення Львівської області у 2018 році, розширити список пільгових категорій населення.\n7. Загальні питання:\n— відсутні проїзні талони для учасників бойових дій в установах соц. захисту районів м. Львова;\n— порядок надання субсидій;\n— податок на майно для фізичних осіб( чи є пільги).\nПо всім винесеним питанням були прийняті рішення, які будуть відображені в Протоколі робочої зустрічі та доведені до всіх керівників та представників громадських організацій, які взяли участь в робочій зустрічі.


Кібератака - хакери зламали сайт Prozorro і ресурси судів - Главред\nКібератаці піддалася система державних закупівель Prozorro.\nХакери знову атакували українські сайти / Reuters\nВ Україні триває кібератака на офіційні веб-ресурси органів державної влади.\nЗокрема, у Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації повідомили про кібератаку на систему державних закупівель Prozorro.\n"Атака на Prozorro Infobox не вплинула на роботу системи закупівель Prozorro. Сьогодні о 08: 00 на сторінці Форуму Prozorro Infobox з'явилося повідомлення, аналогічне тим, що були використані під час кібератаки на інші державні сайти 14 Січня. Сторінка відключена, а фахівці проводять розслідування і працюють над оперативним відновленням роботи форуму", - йдеться в повідомленні.\nКрім того, в Шевченківському райсуді Києва заявили про те, що втратили доступ до своїх електронних систем.\n"Шевченківський районний суд Києва повідомляє, що 17 січня 2022 року доступ до електронної пошти суду, офіційного веб-сайту суду на порталі "Судова влада", підсистемі "Електронний суд", функціоналу автоматизованої системи документообігу суду (в частині направлення рішень до Єдиного державний реєстру судових рішень, обміну вхідною та вихідною кореспонденцією) припинено з незалежних від суду причин", - йдеться в повідомленні.\nПотужна кібератака на держсайти\nУ ніч на 14 січня сталася глобальна хакерська атака на сайти уряду України. Не працювали сайти Міносвіти, МЗС, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Кабінету Міністрів, Міненерго, сайт Дія.\nСлужба безпеки України (СБУ) разом з Держспецзв'язком і кіберполіцією розслідує інцидент. За даними СБУ, всього було атаковано понад 70 державних веб-сайтів, 10 з яких зазнали несанкціонованого втручання.\nВ СБУ заявили, що розслідують причетність спецслужб РФ до кібератаки.\nХакери атакували українські державні сайти: У Путіна різко відповіли на звинувачення\nАтака хакерів: у Байдена загрожують відповіддю, якщо підтвердиться причетність РФ\nProZorro кібератака хакерська атака новини України


Вірмени масово покидають Нагірний Карабах, спалюючи свої будинки (ВІДЕО, ФОТО) — DSnews.ua\nВірмени масово покидають Нагірний Карабах, спалюючи свої будинки (ВІДЕО, ФОТО)\nсубота, 14 листопада 2020, 21:37\nВірмени, що зазнали поразки у війні в Нагірному Карабасі тікають, спалюючи особисте майно, яке не можуть взяти з собою\nУ селі Чаректар, у гірської дороги, що пов'язувала північну частину Нагірного Карабаху з Вірменією, яскравими смолоскипами у вечірній темряві горять кілька будинків. Поруч — вантажівки, забиті домашнім скарбом.\n"Ми не хочемо, щоб в наших будинках жили азербайджанці. Нехай самі собі будують будинки", — говорить 33-річний житель Чаректар Карен.\nВін виріс в цих стінах, за цими вікнами, з яких зараз вириваються величезні язики полум'я. Тепер він перевіз батьків до Вірменії і буде якось облаштовувати життя на новому місці. Карен впевнений, що незабаром — може, через кілька років — зможе повернутися в Чаректар. Повернутися явно не мирним шляхом — це зрозуміло з його тону і загального настрою.\nЧаректар знаходиться в Кельбаджарському районі, а цей район за угодою, що зупинила війну, повинен повернутися під контроль Азербайджану.\nТому вдома горять і в Чаректарі, і в сусідньому Дадіванку, де розташований древній монастир, і в інших селах по дорозі.\nТут і там уздовж дороги пиляють дерева — треба забрати з собою все, що вийде, а дрова в Вірменії досить дорогі. Вантажівок з деревиною на трасі чи не більше, ніж машин з речами.\nЗа мирною угодою, про яку оголосили в ніч на 10 листопада 2020 року президенти Азербайджану і Росії, а також прем'єр-міністр Вірменії, під контролем Баку залишаться і зайняті їм райони власне Нагірного Карабаху, тобто колишньої радянської Нагірно-Карабахської автономної області. У тому числі — міста Гадрут і Шуша.\nПовертатися в Карабах не збираються — поки, в усякому разі — не тільки жителі тих територій, що перейшли або перейдуть під контроль Азербайджану, але навіть і біженці зі столиці невизнаного Нагірного Карабаху, Степанакерта, та інших районів, які залишаються в руках вірмен.\nВидання зазначає, що 27 років тому в Кельбаджарському районі, розташованому між Нагірним Карабахом і Вірменією, теж горіли будинки, і їх теж палили вірмени — але зовсім за інших обставин.\nРанньою весною 1993 року вірменські формування з боями зайняли територію району, азербайджанське населення бігло — через високий Муровдагський хребет, в мороз, багато замерзли на смерть — а вірмени почали методично знищувати їх кинуті житла, як вони це зробили і в інших зайнятих районах Азербайджану.\n7 листопада, коли вірменська армія остаточно втратила Шушу (у чому зізналася тільки заднім числом), трапилася фінальна хвиля результату: з Степанакерта та інших районів масово, на межі паніки евакуювалися залишки мирного населення. Дорога до Вірменії була забита машинами протягом багатьох кілометрів.\nТепер, через кілька днів після закінчення боїв і обстрілів, Степанакерт виглядає нехай не зовсім вимерлим, але якимось ледь живим містом.\nМайже всі магазини та готелі закриті, пресцентр закритий. Де знаходиться глава невизнаної НКР Араік Арутюнян, чиновники сказати не можуть.\nНа вулицях — виключно одні чоловіки в камуфляжі, і тих зовсім небагато. Вони бродять або стоять розрізненими групами або поодинці.\nУ журналістів, які працювали тут всю війну, складається відчуття, що ось саме тепер в Степанакерті все просто завалилося — і попереднє життя вже не повернеться.\nЗ п'ятниці між Єреваном і Степанакертом почнуть ходити безкоштовні автобуси, на яких біженці зможуть повернутися додому.\nБагато з тих, хто залишився в Степанакерті, нікуди виїжджати не збираються.\nНагадаємо, раніше Міністерство охорони здоров'я Вірменії повідомило про 2317 загиблих в результаті військових дій в Нагірному Карабасі. При цьому мова йде тільки про тих, хто вже пройшов судово-медичну експертизу.


Форма і зміст міжнародного права\nОсвітній портал Міжнародне право Юридична природа міжнародного права Форма і зміст міжнародного права\nДля права форма має особливе значення. Ще в Древньому Римі казали: forma legalis forma essentialis (юридична форма важлива). Якщо розглядати міжнародне право в його взаємозв'язку з регульованими відносинами, то воно виступає в якості юридичної форми міждержавних відносин. В силу своєї відносної самостійності ця форма робить регулюючий вплив на міждержавні відносини.\nРазом з тим міжнародне право має свої власні форму і зміст, являючи собою їх єдність. Головна роль, зрозуміло, належить змістом. Розрізняють юридичний зміст і соціальне. Юридичним змістом міжнародного права є норми. Юридичний зміст норми - правило поведінки. Норми являють собою необхідну внутрішню форму існування міжнародного права.\nЗ приводу того, що є соціальним змістом міжнародного права, здавна висловлювалися різні думки. Його бачили, наприклад, в велінні Божому, у вимогах розуму або справедливості та ін Проте переважаючим стала думка, згідно з яким змістом норм міжнародного права є узгоджена воля держав. Гегель писав, що з часів Руссо поширеною є принцип, згідно з яким субстанцією права повинна бути воля. У нормі міжнародного права виражена загальна воля суб'єктів, сформована шляхом узгодження.\nІснують й інші думки. Деякі досить авторитетні юристи вважають, ніби воля держави є фікцією. Тим часом воля держави - цілком реальне явище. Вона виражається в діяльності його органів, в поведінці держави на світовій арені.\nЦе положення повсюдно визнається і знаходить відображення в міжнародній практиці, включаючи судову. У відомому рішенні Постійної палати міжнародного правосуддя у справі про пароплаві "Лотос" говорилося: "Международное право регулює відносини між незалежними державами. Тому обов'язкові для держав норми права породжуються свободою волі останніх, вираженої в конвенціях або загальновизнаних звичаї ... ".\nМова йде саме про узгоджену волі. Вона - підсумок взаємодії, що відображає умови внутрішнього і міжнародного життя суб'єктів. У результаті узгоджена воля є щось відмінне від початкових воль держав. Волі узгоджуються в межах відповідних норм. За їх рамками волі можуть істотно відрізнятися.\nУзгоджена воля, по-перше, знаходить вираз у змісті норми, по-друге, вона зобов'язує суб'єктів дотримувати цю норму. Від волі суб'єктів залежить характер обов'язкової сили норми. Вони можуть надати їй юридичну або морально-політичну обов'язкову силу на свій розсуд. Іншими словами, суб'єкти досягають угоди про зміст норми і про надання їй відповідного обов'язкової сили.\nВольова характер носять і норми, що створюються за участю міжнародних організацій. Останні являють собою систему взаємодії держав-членів. Вироблена в процесі такої взаємодії воля являє собою відносно самостійне явище. Вона знову-таки є результатом узгодження воль держав, а не просто сумою цих воль. Це підтверджується і тим, що визнання за організацією статусу суб'єкта міжнародного права означає визнання наявності в неї власної волі. Наведені положення були переконливо доведені у вітчизняній літературі.\nСтворена узгодженою волею норма не втрачає зв'язку з нею і надалі. Зв'язок форми і змісту зберігається. Зміни до узгодженої волі вносять корективи в реальний зміст норми. Завдяки цьому зміст норми адаптується до мінливих умов. Без такої рухливості змісту норма могла б відстати від життя і стати суто формальною.\nЦе принципове положення знайшло відображення в міжнародно-правовому акті, що регулює дію норм міжнародного права, у Віденській конвенції про право міжнародних договорів 1969 р. Конвенція передбачає, що при тлумаченні поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування. При цьому мова йде не про будь-яку практиці, а про таку, яка "встановлює згода учасників" (ст. 31). Іншими словами, мова йде знову-таки про узгоджену волі.\nЄдність форми і змісту не виключає протиріч між ними. Зміст динамічно, а форма стабільна. Зміст може істотно змінюватися в рамках даної форми. Але якщо зміни виходять за ці рамки, то з'являється необхідність зміни форми. При цьому форма здатна відкривати більший або менший простір для зміни змісту, сприяти його розвитку або, навпаки, гальмувати його. Багато що тут залежить від характеру норми. Норми загального характеру, наприклад принципи чи політичні норми, відкривають значні можливості для розвитку змісту. У конкретних норм такі можливості обмежені.\nЗначення цих моментів підкреслюється в практиці держав. Торкаючись Договору про добросусідство, партнерство і співпрацю між Росією і ФРН 1999 р., В.В. Путін показав, наскільки сторонам вдалося реалізувати "закладений в Договорі потенціал". Одночасно він зауважив, що "Великий договір" спрямований в майбутнє. Щоб повною мірою реалізувати закладений в ньому позитивний потенціал, буде потрібно не один рік ".\nДля того щоб регулювати сучасні міжнародні відносини, норми повинні забезпечити оптимальний баланс динамізму і стабільності. Динамізм - необхідна якість норм, покликане забезпечити стабільне регулювання динамічних відносин. Ці моменти сьогодні відчутно проявляються в міжнародній практиці. Генеральні секретарі ООН не раз відзначали що відбулися у змісті Статуту зміни при незмінності його тексту. Ще К. Вальдхайм заявляв, що ООН "вже стала зовсім іншою організацією в порівнянні з задуманої в Сан-Франциско".\nНе є в цьому плані винятком і міжнародна судова практика. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лойзіду проти Туреччини" (1995 р.) говориться: "Положення, згідно з яким Конвенція є живим актом, який повинен тлумачитися у світлі сучасних умов, міцно утвердилася в практиці Суду".\nТаким чином, своєрідність міжнародного права знаходить свій вираз у специфіці його соціального і юридичного змісту, а також у формі його втілення. Від ступеня досконалості норми як в соціальному, так і у юридичному плані залежить її ефективність. Тому що розглядаються нами питання мають не тільки теоретичне, але й практичне значення. Невипадково значення категорій форми і змісту з самого початку виявилося в кодифікаційної діяльності Комісії міжнародного права ООН. При цьому члени Комісії зазначали нерозривний зв'язок утримання і форми, а також значення форми. Зокрема, латиноамериканський юрист Р. Альфаро сказав, що форма, придати угоді, має життєво важливе значення.\nНеобхідною якістю міжнародного права є формальна визначеність. Вона знаходить своє вираження в тому, що в юридичній формі визначаються:\n- Сфера відносин, регульованих міжнародним правом;\n- Суб'єкти регулювання, їх права та обов'язки;\n- Форми правотворчого процесу;\n- Правомірна і протиправна діяльність;\n- Відповідальність за правопорушення.\nФормальна визначеність означає також по можливості найбільш повне і точне втілення у встановленій формі досягнутої угоди. Визначеність досягається за допомогою як специфічно правових, так і спільних засобів формалізації. До перших належать правові поняття, конструкції, термінологія, до других - формули, символи, знаки та ін\nРозвиток міжнародних відносин ставить в цьому плані важкі завдання. Ускладнення співпраці, поширення його на всі нові галузі тягне за собою ускладнення і міжнародно-правового регулювання. Гостро відчувається потреба в нормах, що забезпечують конкретний і досить точне регулювання. В цілому це загальна закономірність розвитку права. Сказане відноситься і до законів держави. Вони, як і договори, стають все більш об'ємним, деталізованими і складними. Цей момент не перший рік відзначається як в літературі, так і в практиці.\nЧималі проблеми для форми створює і політика. Міжнародно-правові акти стають інструментом впливу на громадську думку, у підтримці якого вони потребують. Тому в договори, насамперед політичні, включається значна кількість положень, основне завдання яких полягає не стільки в регулюванні відносин, що в обгрунтуванні змісту договору, самого факту його укладення.\nДеякі юристи висловлюють негативне судження про це явище, вважаючи, що тенденція до політизації змісту договорів знижує їх ефективність як правових актів (Б. Зімма, ФРН). Подібне судження не позбавлене сенсу. Слід водночас враховувати, що так звані політичні положення договору саме і покликані сприяти підвищенню її авторитету. Нечіткість форми найчастіше визначається своєрідною дипломатією оформлення договорів, за допомогою якої ховаються розбіжності в позиціях сторін, а часом і справжній зміст договору.


Главная База знаний "Allbest" История и исторические личности Основи економічної історії України\nУкраїна з початку 16 століття опинилася перед наростаючою зовнішньою небезпекою, насамперед з боку Московського князівства та Кримського ханства. Московія, яка скинула татаро-монгольське іго, сама почала зазіхати на чужі землі. Московський князь Іван ІІІ проголосив, що всі землі колишньої Київської Русі повинні належати Москві. Згодом Литва втратила сіверські землі. У 1500-1503 роках велася литовсько-московська війна. У 1522 році Москва відібрала у Литви Чернігів і Стародуб. Становище Литовської держави ускладнювалося й появою на півдні нової загрози - Кримського ханства, яке в 1449 році відокремилося від Орди, а в 1478 році визнало себе васалом Туреччини. В 1482 році за намовою Івана ІІІ кримські татари напали на Україну, спаливши Київ. Відтоді кримчаки майже щороку нападали і нищили українські землі. У середині 16 століття наростаюча криза у Великому князівстві Литовському сягнула критичної межі. У 1549 та 1552 роках воно не змогло протистояти двом великим вторгненням татар. В 1558-1583 роках Литва ув'язла в тривалу війну з Московією - Лівонську війну. Виснажені величезними воєнними втратами і опинившись перед загрозою московського вторгнення, литовці звернулись до Польщі по допомогу. Поляки погодилися надати допомогу, але поставили головною умовою об'єднання в одне політичне ціле Польщі і Литви. Було затверджено Люблінську унію, яка передбачала утворення Речі Посполитої. Ця унія надавала полякам неабиякі привілегії.\nПрийняття Люблінської унії мало для українців фатальні наслідки. Якщо до 1569 року становище українських і білоруських земель у складі Литви було стерпним, то тепер ситуація докорінно змінилася: розпочався повсюдний наступ польсько-литовської адміністрації на права українського населення. Він охоплював насамперед економічну сферу, де уряд новоствореної Речі Посполитої всіляко підтримував магнатство, в руках якого навіть король зоставався маріонеткою. Різко посилився національний, релігійний і культурний гніт. Із переходом українських земель від Литви до Польщі було поставлено під сумнів існування українців як окремої етнічної спільноти. Чи не єдиним позитивним наслідком Люблінської унії для України було об'єднання більшості її земель у складі однієї держави - Польщі. Решта українських земель перебувала під владою інших іноземних держав: Чернігово-Сіверщина - Московського князівства, а з 1618 - Речі Посполитої; Закарпаття - Угорщини, а з 1526 - Туреччини та австрійської династії Габсбургів; Буковина - Молдавського князівства, а з 1514 - Туреччини; Берестейщина і Пинщина залишилися у складі Великого князівства Литовського.\nЗгідно з новим адміністративно територіальним устроєм, українські землі що опинилися у складі Польщі, було поділено на 6 воєводств: Руське, Белзьке, Подільське, Волинське, Брацлавське, Київське. У 1635 році утворене Чернігівське воєводство з центром у Чернігові. Кожне воєводство мало свої сеймики і посилало своїх депутатів на сейм до Варшави. Спочатку на Київщині, Брацлавщині та Волині зберігалися Литовський статут та урядова українська мова, але незабаром вони поступаються загальнодержавному праву та латинській і польській мовам. Український народ не мирився з підневільним становищем, піднімався на боротьбу з іноземними гнобителями. Це виявлялося у масових повстаннях. Особливого розмаху вони набрали наприкінці 16 - у першій половині 17 століття, коли Україною прокотилися дві потужні хвилі народних повстань ( 1591-1596 та 1625-1638 роки), рушійною силою яких стало козацтво. Це була боротьба за збереження особистої свободи, за вільну хліборобську працю.Всі ці події вплинули на розвиток українського господарства.\n1.Розвиток Лівобережжя та Слобожанщини\nЗа рівнем розвитку промисловості й торгівлі Україна відставала від Німеччини, Англії та Нідерландів. І все-таки на цей час уже окреслився процес розкладу цехових ремесел, і в багатьох промислах відбувалося зародження початкових форм мануфактурного виробництва. Особливо виразно подих нової цивілізації проявлявся, на відміну від Нідерландів і Німеччини, не в промисловості й торгівлі, а в сільськогосподарському виробництві Півдня України. Адже становлення козацького стану супроводжувалося розвитком якісно нового типу господарства -- за суттю фермерського. І суперечності між ним і наступним фільварково-панщинним господарством, яке ґрунтувалося на праці закріпаченого селянина, стали однією з основних причин соціального вибуху в 1648 р.\nТому невід'ємною складовою революції була соціальна боротьба. Основна її мета полягала в ліквідації всіх різновидів феодальної залежності й форм визиску, у вибурюванні особистої свободи і вільної (фермерського зразка) власності на землю. Влітку 1652 р. селяни й міщани де-факто добилися визнання з боку українського уряду найголовніших соціально-економічних завоювань.\nСтворена після Селянської війни (так ще називають війну 1648--1654 рр.) нова модель соціально-економічних відносин мала свої особливості. Було ліквідовано, за незначним винятком, велике й середнє землеволодіння, феодально-панщинну систему господарювання й кріпацтва. Більшість земельного фонду вигнаних феодалів, королівщини й католицької церкви перейшла у власність державного сектора. Зросло землеволодіння православних монастирів, яке захищали від козаків та селян гетьманські універсали. Ними ж дарувалися села, млини тощо. Київська митрополія була одним із найбільших землевласників. Було започатковано становлення гетьманського й старшинського землеволодіння, завершувався процес утвердження козацької земельної власності. Значна частина земель перейшли до рук селян, котрі виступали її співвласниками нарівні з державою. Було шляхетське землеволодіння, закріплене гетьманськими універсалами, а пізніше договорами гетьманів України з московськими царями. Старшинське землеволодіння зростало шляхом займанщини або купівлі неосвоєних ґрунтів. Для збільшення їх розорювали "дикі поля", вирубували ліси й засновували нові хутори. Пізніше -- здебільшого шляхом купівлі землі, гетьманських наділів і царських привілеїв. Старшинські володіння найбільше охоплювали Чернігівщину та Київщину. За універсалами гетьмана монастирі отримали більш як 80 маєтків, шляхта -- майже 50, старшина -- 20. Магнатно-шляхетське землеволодіння збереглося на території західноукраїнських земель.\nТогочасне старшинське володіння землею існувало у двох формах -- у приватно-спадковій і тимчасово-умовній. Характерною рисою спадкового (вічного) володіння була його незалежність від службового становища. Як правило, воно виникало в процесі купівлі-продажу, обміну, дарування, застави, у торгових операціях, які фіксували у відповідних юридичних документах. Тимчасово-умовне (рангове) володіння землею мало іншу природу і спосіб формування -- ділянки видавали за службу на певний строк або до смерті. Формально це була власність Війська Запорізького, і рангові землі передавали у володіння Генеральної військової канцелярії.\nГетьманський уряд стимулював, підтримував процес зростання та зміцнення старшинської земельної власності. На іншу позицію стала Росія. Щоб ліквідувати практику стихійної займанщини і посилити контроль за процесом зростання старшинського землеволодіння, царський уряд запровадив порядок наділення й затвердження придбаних земель виключно за царськими указами. За цих обставин у 30-х роках XVIII ст. більш ніж 35 % орних земель Гетьманщини вже перебували в приватній власності старшини. У період гетьманування Д. Апостола (1727--1734) основний земельний фонд було роздано. У цей час межа між спадковим і ранговим володіннями практично стерлася. В другій половині XVIII ст. центральна влада в Росії на місцях перестала визнавати займанщину юридичною підставою для володіння земельними угіддями. У цей період розпочинається процес зосередження землеволодіння в руках російських поміщиків, який ще більше посилився після ліквідації української державності. Неймовірно тяжкі примусові канальні роботи, будівництво фортифікаційних споруд, воєнні низові походи тощо руйнували міцне козацьке господарство. Не маючи змоги за власний кошт відбувати військову службу, значна частина козаків змушені були виписуватися з козацького стану і займатися промислами, торгівлею, заробітчанством.\nЩе гіршим було становище селянства. Наприкінці XVII ст. дедалі більшого поширення набуває феодальна рента, зокрема відробіткова, інтенсивність якої в другій половині XVIII ст. сягає п'яти і більше днів на тиждень. Збереглися й натуральна та грошова ренти. Обмеження селянських прав розпочалося з постанови Генеральної військової канцелярії в 1727 р., згідно з якою після "ушедших" (втікачів) підданих у власності державців мали залишатися їх "ґрунти, двори, куплені і некуплені". Указ Сенату 1738 р. заборонив землевласникам у межах російських губерній приховувати у своїх маєтках посполитих і козаків, які переходили зі Слобідської України. Генеральна військова канцелярія постановою від 20 липня 1739 р. самочинно поширила його дію на територію Лівобережжя. Логічним фіналом цього процесу став указ Катерини II (1783), який узаконив закріпачення селянства . на Лівобережжі та Слобожанщині, а 1796 р. у Степовій Україні. У матеріалах ревізій, переписів тощо Слобожанщини досить широко великих дідичів називають не тільки власниками, а й поміщиками, яким було пожалувано помісну землю. У цьому вже в 40-х роках XVIII ст. простежується спроба ототожнити на практиці місцеву старшину з російськими сановниками-дворянами. Указом від 21 квітня 1785 р. українська старшина отримала права російського дворянства. На неї поширювалася чинність "Грамоти на права, вольності й переваги благородного російського дворянства". Згідно з "Грамотою на права і вигоди містам Російської імперії" (21 квітня 1785 р.) за тими, хто жив у містах, закріплювали й охороняли законом "власність і володіння, що кому по справедливості й законно належить, як рухоме, так і нерухоме". Селяни такого права вже не мали.\nУ другій половині XVIII ст. було проведено секуляризацію монастирських маєтків на Лівобережжі, Слобожанщині а Півдні України. Більшість церковних угідь перетворилися на державну власність або опинилася в руках світських можновладців. У цей період спостерігається поступова заміна земельних податків грошовими, причому простежується тенденція до швидкого зростання їх на користь казни. Так, ще до 1765 р. не було чітко регламентовано державного податку. Консистенські збори, що стягувалися як натурою, так і грішми, то збільшувалися, то зменшувалися (відповідно до умов і господарських можливостей самих посполитих). У 1765 р. було запроваджено "рубльовий оклад", якому підлягали всі двори селян, міщан, козаків-підпомічників, а також підсусідки.\nЗа указом 1783 р. обкладали вже все посполите населення чоловічої статі та рядове козацтво: казенні - замість робіт і монастирські -- по 1 рублю на рік, а козаки на утримання військової їх служби, замість колишніх нерівних поборів, що залежали від волі начальства, -- по 1 руб. 20 коп. Частина податей вгашалася згідно з цим самим указом у розпорядженні поміщиків "на кращий і господарський розсуд". З 1797 р. відповідно до урядового розпорядження у межах реорганізованих Київського, Новгород-Сіверського, Чернігівського та Харківського намісництв загальнодержавний податок хлібом також заміняли на грошовий. Усе це сприяло розвитку товарно-грошових відносин на території України. Щоправда, не було власної національної грошової одиниці, карбування якої намагався започаткувати Б. Хмельницький : ще восени 1652 р.\nДещо інакше розвивалось сільське господарство на Правобережжі. Спустошені війною землі Правобережної України відроджувалися завдяки народній колонізації. Протягом кінця XVII -- першої половини XVIII ст. на Центральному і Східному Поділлі південно-східній Київщині осіли десятки тисяч переселенців із Лівобережної України, Молдавського князівства, білоруських земель та власне польського воєводства. Процес відбудови місцевої економіки розтягся на багато десятиліть. Основний земельний фонд Правобережної України належав польським магнатам і шляхті, тут переважало велике поміщицьке землеволодіння. На початку XVIII ст. магнати Київщини володіли 75 % всіх дворів і відповідно такою самою земельною площею, тоді як дрібна шляхта -- лише 1 %. Це було характерним і для інших правобережних регіонів. Поряд із магнатсько-шляхетським володінням були землі понад Дніпром, від Києва до Чигирина, які за умовами Вічного миру мали залишатися незаселеною нейтральною територією. Незважаючи на заборону, тут заснувалися козацькі хутори, розвивалося селянське господарство. Частина земельного фонду Правобережної України стала також здобутком українського селянства та козацтва, які освоювали відвойовані в шляхти райони.\nТут селяни вільно продавали й дарували свої дідичні поля, луки, ліси, сади, ставки та хутори іншим селянам і міщанам. Після довгих років козацьких воєн польська шляхта повернулася до своїх маєтків. Унаслідок не тільки відновлення батьківських володінь, а й захоплення королівських та колишніх шляхетських земель на середину XVIII ст. близько 40 магнатських родин контролювали 80 % території Правобережжя. Тут поміщики змушені були проголошувати так звані слободи, за якими селяни, що оселилися на панській землі, на певний час звільнялися від усіх повинностей. В інструкції війтам Київського староства за 1766 р. говорилося: "Від всіляких повинностей, як замкових, орендних, так і громадських, звільнити до 6 років".\nУ цей час господарство функціонувало на основі фільварково-панщинної системи, яка в середині XVIII ст. набула поширення на всій території Правобережжя. Було три види маєтків: у першому переважали слободи, грошова рента (чинш) і продуктовий податок; у другому -- поряд із чиншем запроваджували відробіткову ренту (панщина); у третьому -- переважала панщина.\nПроте, попри всі негаразди (неврожаї, стихійні лиха, епідемії тощо), сільське господарство розвивалося. У другій половині XVII -- першій чверті XVIII ст. зростання попиту на сільськогосподарську продукцію зумовило значне розширення оброблюваних площ, відбулося поглиблення спеціалізації окремих районів. Лівобережжя і Слобожанщина спеціалізувалися на вирощуванні жита, Волинь -- на вирощуванні пшениці, Полісся вирощувало льон і коноплі, на землях між Дністром і Прутом -- тютюн, який переважав і на всеросійському ринку. Розвиток товарно-грошових відносин сприяв збільшенню площ під посівами технічних культур, зокрема тютюну, льону, конопель. Сталися позитивні зміни в системі обробітку ґрунту, хоча сільське господарство розвивалося переважно за екстенсивним методом.\nВідбулися не тільки істотні зрушення в аграрному секторі, а і якісні та кількісні зміни в інших секторах економіки -- у промисловості, торгівлі, фінансах. Основу тодішнього промислового розвитку в Україні становили ремесла та промисли. Характерними рисами ремісничого виробництва цього періоду було, по-перше, розширення спектру ремісничих спеціальностей (якщо в першій половині XVII ст. їх налічувалося 270, то наприкінці -- вже 300). По-друге, поглиблення спеціалізації ремесел (існувало 34 спеціальності з деревообробки, 25 -- будівельної справи, 17 -- виробництва одягу тощо). По-третє, втягування ремесел у процес товарно-грошових відносин.\n3.Ремісниче і мануфактурне виробництво\nНові риси особливо виразно проявилися в мануфактурному виробництві, яке розвинулося на базі дрібних селянських промислів і міських ремесел. Саме поява та функціонування мануфактур впливали на руйнацію старих відносин і заміну їх більш прогресивними -- буржуазними. Відхід від землеробства, а також праця в наймах на підприємстві чи підробітки "в людях" перетворювала найбільшу частину населення в пролетаризовану масу, яка сприяла зростанню міст в Україні. У нових товарно-грошових умовах, завдяки розвитку ремесел і торгівлі, містечко давало панові прибуток у 5--10 разів більший, ніж село. Уже в середині XVIII ст. число міст на Лівобережній України порівняно з XVII ст. зросло з 100 до 200.\nРеформи Петра І прискорили процес мануфактурного виробництва на Лівобережжі та Слобожанщині. Ще в 20-х роках XVIII ст. тут розпочалося будівництво великих централізованих мануфактур, число яких у другій половині XVIII ст. становило 40. До того ж на цих землях діяло більш як 200 підприємств, що були початковими формами мануфактури. У Західній та Правобережній Україні розвинуті мануфактури виникали в 70-х роках XVIII ст. Наприклад, на Немирівській ткацькій мануфактурі у 80--90-х роках працювало близько 3000 осіб. У 1795 р. на Волині налічувалося 18 мануфактур із виробництва поташу, на яких працювало більш ніж 700 осіб. Правобережжя славилося виробництвом сукна, зброї, скла, порцелянових та шкіряних виробів тощо. Східна Галичина залишалася центром українського паперового виробництва XVII--XVIII ст. у XVIII ст. в Україні значного розвитку набула централізована мануфактура. Тільки в текстильній галузі в другій половині XVIII ст. працювало майже 40 таких мануфактур. Вони були казенними, посесійними, вотчинними та купецькими. До введення кріпацтва в 1783 р. приватні мануфактури Лівобережжя та Слобожанщини використовували вільнонайману працю. Частину казенних підприємств держава передавала найбільш умілим, чесним і багатим підприємцям, їм надавали позики на пільгових умовах, багаті корисними копалинами й лісами землі, підневільну робочу сила. Указом 1721 р. дозволялося купувати до заводів села і продавати заводи з людьми . Ця категорія робітників дістала назву посесійних. Поява державних мануфактур зумовлена передусім браком значних капіталів у приватних осіб. Ці підприємства обслуговували державні й насамперед воєнні потреби. Уже в 1785 р. 57 % їх перейшло в руки приватних підприємців.\nОсновною підтримкою мануфактурного виробництва були кріпосні порядки. І казенні, і приватні заводи, особливо металургійні, забезпечували підневільними робітниками. Практикувалася "приписка" до інших мануфактур цілими селами, і лише найбільш кваліфіковані робітники, як правило, були найманими. Виробничу сферу доповнювало значне число вотчинних мануфактур, на яких панщину відробляли панські селяни. Вони переробляли сільськогосподарську сировину, вироблену в самому помісті (фільварку). З наведеного видно, що за своєю економічною природою та характером праці, що застосовувалась, українські мануфактури Лівобережжя у XVIII ст. були кріпосними, змішаними або капіталістичними. На казенних мануфактурах застосовували працю державних або посесійних селян, на вотчинних -- кріпосних селян. У другій половині XVIII ст. купецькі, а також селянські мануфактури почали широко залучати найману працю.\nВажливу роль у розвитку товарно-грошових відносин відігравала торгівля. Основними місцями, де відбувалися товарно-грошові операції, були ярмарки, базари й торги. В Україні наприкінці XVII ст. на Лівобережжі збиралося 390 ярмарків, на Слобожанщині -- 271. З відродженням Правобережжя в 40--60-х роках XVIII ст. тут відбулося 42 ярмарки. Як правило, ярмарки збиралися кілька разів на рік і приурочувалися до релігійних свят. Збільшилася кількість торгів і базарів та днів їх проведення. Наприкінці XVIII ст. в Україні щороку їх проводилося більш як 16 000. Найбільші і найбагатші за асортиментом продукції ярмарки були в Києві, Ромнах, Ніжині, Кролевці, Стародубі, Харкові, Сумах, Львові. У Київ на Хрещенський контрактовий ярмарок, відкритий 1797 р. замість ярмарку в Дубні на Волині, приїжджало близько 5000 осіб. Товарообіг ніжинських і роменських ярмарків сягав 4 млн. рублів. Наприкінці XVIII ст. ярмаркову торгівлю витіснила постійна торгівля в крамницях, магазинах, а також щотижневі торги, що свідчило про зростання внутрішнього ринку. Наступною ланкою системи внутрішньої торгівлі після ярмарків була торги, які спеціалізувалися на продажу певного товару (Глухів -- хліба, Ромни -- тютюну, Львів -- худоби тощо). На них скуповували товар для оптового продажу на ярмарках. На території України велася також транзитна торгівля. Купці Росії відвідували ринки країн Західної Європи та Балкан.\nВажливе значення мали торговельні зв'язки з країнами Сходу. Через Україну з Росії везли на Схід вироби із заліза, льняні та конопляні тканини, сукно, шкіру, папір, посуд тощо. Ввозили барвники, предмети розкоші (дорогі тканини, вина, каву тощо) з Європи, чай, шовкові й бавовняні тканини -- з Китаю, худобу, бавовняні тканини, смушок, урюк -- із Середньої Азії . Значна частина цих товарів осідала на ринках України. До середини XVIII ст. зовнішня торгівля в основному розвивалася через головний балтійський порт -- Гданськ. Здобутий у другій половині XVIII ст. вихід до Чорного моря давав змогу розширити торгові операції через Одесу, Таганрог, Севастополь та ін. До кінця XVIII ст. зовнішній товарообіг зріс майже в п'ять разів (із 24 млн. до 110 млн. рублів.).\nОтже, незважаючи на те, що російський царат в особі Петра І та Катерини II фактично скасував вільну українську торгівлю, у XVIII ст. вона мала важливе значення для товаризації виробництва і формування внутрішнього ринку. На селі вона була розвинута слабко: ще не було постійних магазинів і крамниць для торгівлі. Тут діяли офені (коробейники), які носили весь свій товар на руках (у коробці), більш заможні мали підводи. Гальмувався розвиток торгівлі через брак хороших шляхів сполучення. Основним видом транспорту залишалася підвода. Тільки у 20-х роках XIX ст. з'явились перші пароплави на Дніпрі, а у 60-х роках було прокладено перші залізниці: 1861 р. -- Львів -- Перемишль, 1865 р. -- Одеса -- Балта.\nРозвиток промисловості й ремісничих виробництв, внутрішньої і зовнішньої торгівлі потребував реформ у грошовому обігу. У XVII ст. на території України в обігу залишалися празькі гроші, литовські та польські динари, півгрошові монети, срібні таляри тощо. З проведенням реформи монетної справи в Росії в 1700--1704 рр., в основу якої поклали десятковий принцип (рубль, гривеник, копійка), у грошовому обігу на території України запанували російські гроші. Випускали мідні, срібні та золоті монети. Проте однією з негативних економічних акцій російського уряду було поширення на українських землях "лихих" мідних грошей, щоб срібні й золоті в міру можливості залишалися в обігу в Росії і зосереджувались у державній казні. Срібний рубль для полегшення зовнішньоторговельних операцій було прирівняно до талера. У 1769 р. російський уряд почав випускати паперові гроші -- асигнації вартістю 25, 50, 75 і 100 рублів. До кінця XVIII ст. курс асигнацій впав до 68 коп. Із 1786 р. вільний обмін їх на срібні гроші призупинився, що ще більше знецінило їх. Отже, наприкінці XVIII ст. відбулося об'єднання грошових систем Росії й України в єдину грошову систему, що мало позитивний вплив на розвиток виробництва і торгівлі взагалі.\nУ середині 50-х років XVIII ст. почалося заснування банківської системи. Особливістю цього було те, що, на відміну від західноєвропейських, створених багатими купцями, лихварями, в Україні, як і в Росії, банки засновувала держава. Банківські позики з великими процентами (Дворянський банк -- 6 % річних) під заставу землі й селянських душ видавали на три роки, з 1786 р. -- на 20 років. Проте значну частину їх українське дворянство направляло не на поліпшення господарства, а на споживчі витрати, що гальмувало прогресивний соціально-економічний розвиток України і розоряло народні маси.\n6.Соціально-економічний розвиток України в першій половині XIX ст.\nУ першій половині XIX ст. майже всі українські землі увійшли до складу Росії. За її межами залишалися тільки Галичина, Буковина і Закарпаття, які входили до складу Австрійської імперії. Україна в складі Росії офіційно називалася "Малоросія", окремі її частини мали свої назви. Зокрема за Лівобережною Україною утвердилась назва Гетьманщина, а південна (степова) Україна отримала назву "Новороссия". Господарство України в досліджуваний період стало невід'ємною частиною економіки Росії. Перша половина XIX ст. і для Росії, і для України характеризується розпадом феодально-кріпосницького устрою і формуванням капіталістичних відносин. Ці процеси визначилися вже наприкінці XVIII ст., і у першій половині XIX ст. розвиваються більш інтенсивно. У середині XIX ст. феодальну систему Росії охопила глибока криза.\n6.1 Розвиток сільськогосподарського виробництва\nВ першій половині XIX ст. сільське господарство залишалося головною галуззю економіки України. Розвиток сільськогосподарського виробництва відбувався в основному екстенсивним шляхом, за рахунок збільшення оброблюваних земель, перш за все південних (степових) районів. Проте і у феодальних володіннях, які продовжували існувати за рахунок жорстокої експлуатації селян, відбувалися певні зміни. Поміщики були змушені пристосовуватися до потреб ринку: спеціалізувати власне господарство, удосконалювати технічні засоби виробництва. Поміщицьке господарство все більше набувало товарного характеру. На середину XIX ст. у поміщицьких володіннях вироблялося 90% товарного хліба. Поряд із виробництвом товарного хліба розширювались посівні площі під технічні культури, які користувались попитом з боку зростаючої промисловості. Найбільш характерним було вирощування конопель і тютюну в Полтавській та Чернігівській губерніях, льону - в Катеринославській та Херсонській, цукрових буряків - на Правобережжі та Лівобережжі. Отже, спостерігаємо певну спеціалізацію районів на виробництві тих чи інших культур. Вирощуванням їх займались у різному обсязі як поміщицькі маєтки, так і селянські господарства.\nЗрозуміло, що ступінь товаризації поміщицьких і селянських господарств був різним. Найуспішніше перехід до товарного виробництва здійснювався у господарствах Південної та Правобережної України. В товарне виробництво втягувалися й державні селяни. Внаслідок особистої свободи, сплати грошового оброку вони мали більше можливостей для підприємницької діяльності. Грошова рента, яка змінює натуральну, вже є свідченням певного ступеня розвитку торгівлі, промисловості, грошового обігу взагалі. Вона була важливим стимулятором товаризації господарства. Зростаюча роль грошей в соціально-економічному житті змушувала виробників перетворювати частину продуктів у товар, розширювати своє підприємство, шукати нові форми діяльності для задоволення зростаючих потреб у коштах. Пристосовуючись до умов товарного господарства, поміщики прагнули збільшувати виробництво хліба на продаж. Це відбувалося за рахунок скорочення надільної землі. Аналогічні процеси товаризації сільськогосподарського виробництва спостерігалися у садівництві, городництві та тваринництві. Вони були яскравим проявом пристосування виробників до нових потреб внутрішнього ринку країни Таким чином, із заснуванням базових галузей промисловості - машинобудівної, металургійної і вугільної - закладалися основи майбутнього індустріального розвитку. Важливим кроком на цьому шляху було запровадження машин і парових двигунів, що дало могутній поштовх зростанню продуктивності праці.\nОсобливо помітним був прогрес у промисловості Півдня України, де торговельна буржуазія, маючи достатні кошти, займала сильні позиції в економіці. Одночасно з мануфактурним та фабрично-заводським виробництвом продовжувала діяти значна кількість ремісничих закладів, що зосереджувались у містах і містечках. Протягом першої половини XIX ст. ремісники витіснялися більш крупними формами виробництва, але продовжували зберігати провідне місце в ряді галузей - кравецькій, шевській, ткацькій, фарбувальній тощо. У 1858 р. на Україні налічувалося близько 78 тис. ремісників. Крім того, промисловою діяльністю займалася значна частина селян, господарства яких втягувалися в товарне виробництво.\n6.2 Становище селян\nПереважаючою формою експлуатації кріпосних селян була панщина. На Правобережжі, де одна шоста, а на Лівобережжі - третина поміщицьких селян не мали надільних земель, дуже поширеною стала піша панщина. Офіційно панщина обмежувалась трьома днями на тиждень. Проте поміщики вдавалися до урочної системи, тобто давали селянину такі завдання, які не під силу було виконати за три дні. Щоб ширше використати працю малоземельних і безземельних селян, поміщики переводили їх до розряду дворових, на місячину. По суті, це була форма примусового найму селян. Панщина доповнювалася різноманітними натуральними і грошовими поборами. Надзвичайно тяжким її видом була праця на поміщицьких промислових підприємствах. Експлуатація кріпаків супроводжувалася повним соціальним безправ'ям. Свідченням нездатності кріпосного господарства до дальшого саморозвитку була низька продуктивність праці. Задавлений малоземеллям, злиденністю існування, селянин не мав стимулів для підвищення врожайності землі. Весь прибуток, який вдавалося отримати від господарства, у переважної більшості селян йшов у казну або ж поміщикові. Лише певній частині поміщицьких і селянських господарств, які тісніше були пов'язані з ринком, вдавалося запроваджувати більш досконалі знаряддя праці, поширювати кращі сорти сільськогосподарських культур, передову технологію обробітку ґрунту. Капіталістична організація сільського господарства успішніше здійснювалась на Півдні України. Наявність великих земельних площ, сприятливих умов для збуту сільськогосподарських продуктів, незначне поширення кріпосницьких відносин, використання вільнонайманої праці створювали умови для поступової заміни примітивної техніки машинною. Проте це були лише поодинокі зрушення, дальший розвиток яких гальмувався феодальною системою господарювання.\n6.3 Розвиток промисловості\nПромисловість періоду розкладу феодально-кріпосницької системи була представлена розгалуженою мережею кустарних закладів (дрібні селянські промисли та ремесла в містах), вотчинними і капіталістичними мануфактурами, першими фабрично-заводськими підприємствами. Протягом першої половини XIX ст. йшло кількісне зростання промислових підприємств. Значну перевагу мала обробна промисловість, що було зумовлене сільськогосподарською спеціалізацією України в загальноросійському масштабі, але розвивалися й галузі з видобутку корисних копалин, засновувалися перші машинобудівні заводи, механічні та металообробні підприємства. Провідного значення у промисловості України набули дві галузі, харчова і обробка тваринницької сировини. До їх розвитку залучалися різні соціальні стани: поміщики, купці, заможні селяни та міщани. Засновником промислових закладів виступала також і казна. Монополію у ґуральництві та цукроварінні захопили поміщицькі капітали. Починаючи з 30-40-х років XIX ст. у промисловому розвитку відбуваються якісні зміни. Вони насамперед були пов'язані з початком технічного перевороту у промисловості, переростанням мануфактури в фабрично-заводське виробництво.\nКапіталістичні мануфактури і перші фабрики, що ґрунтувалися на вільнонайманій праці, починають витісняти посесійні, казенні та вотчинні. Переважно це були підприємства, засновані на купецькі капітали. Купці-підприємці виборюють позиції в обробній галузі, поступово проникають в скляну, паперову, металообробну, полотняну. В їхніх руках зосередилися підприємства по обробці тютюну і виготовленню канатів, значна частина вовномиєнь, олійниць, здійснюються перші спроби по оволодінню цукровою промисловістю. Занепад кріпосної мануфактури був значною мірою спричинений непродуктивністю праці підневільних селян. Переваги по використанню вільнонайманої робочої сили на купецьких, селянських та міщанських підприємствах були незаперечними. В деяких галузях промисловості продуктивність вільнонайманої праці була майже в чотири рази вищою за кріпосну. Це починали розуміти навіть поміщики. На час реформи 1861 р. капіталістичні підприємства одержали повну перемогу над поміщицькими. Отже, на кінець дореформеної доби поміщицьке підприємство занепадає, І це з усією ясністю відображає кризу феодальної системи. Протягом останніх передреформних десятиліть виросла питома вага вільнонайманої праці у промисловості: якщо у 1825 р. вона становила 25%, то на 1861 р. - вже майже 74%. Вже у 30-50-х роках у ряді галузей промисловості спостерігається використання удосконаленої техніки і технології виробництва. У текстильній промисловості, яка була дуже розвиненою у Росії, впроваджувалися нові моделі прядильних, ткацьких, шовкомотальних машин, у паперовій - машинне устаткування, в гірничозаводській -- гаряче дуття.\nВідчутні зрушення відбулися в суконній та цукровій промисловості, зокрема в останній утверджується паровий спосіб виробництва замість менш продуктивного вогневого. Зростання потреби в машинах прискорили розвиток машинобудівної промисловості. До 1853 р. на Україні з'явилося до двох десятків механічних заводів, які щорічно виготовляли машини, знаряддя праці та промислове устаткування загалом на суму близько 930тис.крб.\nМашинобудування, для якого були потрібні метали, спричинило розвиток металургійної промисловості. На зміну дрібним рудням кустарного типу приходять чавунно-ливарні та залізоробні підприємства на Чернігівщині, Луганщині, Київщині, Одещині. Активізувався видобуток вугілля. До 1860 р. на Донбасі він набрав промислового характеру і становив 6 млн. пудів. За кількістю видобутого вугілля Донбас вийшов на друге місце в країні. Таким чином, із заснуванням базових галузей промисловості - машинобудівної, металургійної і вугільної - закладалися основи майбутнього індустріального розвитку. Важливим кроком на цьому шляху було запровадження машин і парових двигунів, що дало могутній поштовх зростанню продуктивності праці.\nЗбільшення кількості сільськогосподарської та промислової продукції на ринках збуту сприяло пожвавленню торгівлі на Україні. І хоча внутрішня торгівля початку XIX ст. не змінилась порівняно з XVIII ст. ні за структурою, ні за змістом, та вже ближче до середини XIX ст. частка виробів великих промислових підприємств в товарообороті значно збільшилась. Збут і купівля товарів здійснювались через мережу ярмарків, торгів та базарів. За умови відсутності постійних шляхів сполучення, при наявності примітивних транспортних засобів, ярмарки відігравали виняткову роль в економічному зв'язку різних районів країни. Великих ярмарків з оборотом капіталу більше 1 млн. крб. в Росії було 64. Це, зокрема, Нижньоновгородський, Корінний (під Курськом), Ірбітський (Сибір), три Харківських ярмарки, Іллінський (у Ромнах, а з 1852 р. у Полтаві), Введенський (Суми), Масляний (Ромни) і т.д. Всі ці ярмарки, 10 з яких знаходились в Україні, мали всеросійське значення.\nКрім того, існувала велика кількість місцевих ярмарків, базарів і торгів, яких в Україні наприкінці 50-х років налічувалось понад 12 тис. найбільші ярмарки ставали серцевиною загальноросійського підприємництва. В середині XIX ст. при участі великої кількості іноземних оптових торговців тут укладались великі міжнародні угоди. На ярмарках, крім самого процесу торгівлі, демонструвались технічні новинки, встановлювались ділові контакти, створювались акціонерні товариства. Ярмарки були чуттєвими барометрами економічного життя країни, на них відбувалось стихійне регулювання балансу попиту і пропозицій, координації господарського механізму. На середину XIX ст. торгівля вже перестала бути привілеєм гільдійського купецтва. В 1842 р. відмінені закони, за якими промисловцям заборонялось займатись роздрібною торгівлею, в результаті чого гільдійські купці втратили монопольне становище на ринку. Поряд з промисловцями на міських ринках і ярмарках з'явились селяни. Розвиток товарного виробництва втягував Російську державу та її складову частину -- Україну -- в систему світового ринку. Зовнішня торгівля Росії будувалась в основному з орієнтацією на західноєвропейський ринок, на долю якого приходилось до 20% всього зовнішньоторгового обороту. Головним торговим партнером продовжувала залишатись Англія -- більше 30% товарообороту Росії. Помітну роль в торговому обороті займали Франція і Німеччина. Західні країни купували в Росії хліб, сільськогосподарську сировину, а сюди відправляли машини, бавовну-сирець, фарби і таке інше. Але якщо для західних країн Росія була споживачем сировини і напівфабрикатів, то у відносинах з країнами Сходу, і перш за все Середньої Азії, Росія виступала як експортер промислової продукції, в основному тканин і продукції металообробної промисловості. Зовнішня торгівля України здійснювалася через чорноморсько-азовські порти. Основною статтею експорту були товари сільськогосподарського виробництва, зокрема пшениця, яка становила 81% загальної кількості продуктів, що експортувалися.\nПротягом першої половини століття загальний обсяг вивозу через ці порти зріс з 6,7 млн. до 57,3 млн. крб. обсяг імпорту через чорноморсько-азовські порти був набагато скромнішим. Так, через Одесу надходило товарів на суму 8-10 млн. крб. В основному вони йшли на задоволення запитів дворянського класу. Щоправда, в першій половині XIX ст. у зв'язку з потребами промисловості та сільського господарства зростає вивіз із-за кордону машин. У 1859 р. через Одесу було завезено машин на 756 тис. крб., тоді як через всі митниці України - на 826,3 тис. крб.\n6.5 Фінансова система\nГоворячи про фінансову систему Росії, слід підкреслити, що на її стан великий вплив здійснила Вітчизняна війна 1812 року, яка спричинила величезні матеріальні і людські втрати. В 1839 році проведено грошову реформу, за якою срібний карбованець знову оголошувався основною грошовою одиницею. Було встановлено, що 350 крб. паперових грошей дорівнюють 100 крб. сріблом, а це значило девальвацію асигнацій. До 1843 р. вони були вилучені із обороту і замінені кредитними білетами, що вільно обмінювались на срібло. Але в ході Кримської війни І після поразки в ній уряд неодноразово вдавався до грошової емісії. В результаті такої політики курс кредитного карбованця поступово знижувався в порівнянні з курсом срібного карбованця, тому вільний обмін було заборонено. Країні фактично загрожував фінансовий розпад. Державні фінанси першої половини XIX ст. постійно знаходились у великій скруті. Дефіцит державного бюджету зростав із року в рік, оскільки основним джерелом державних надходжень залишались податки, в основному із селянства.\nдипломная работа "Основи економічної історії України" скачать\nДругие документы, подобные "Основи економічної історії України"


Що таке HDD?\nЩо найважливіше в персональному комп’ютері? Одні скажуть, що це процесор, інші що це оперативна пам’ять.\nІ всі вони будуть помилятися, найголовніше в комп’ютері це вінчестер. Саме там зберігаються всі наші дані, фотографії близьких людей, а іноді навіть фінансова інформація. На відміну від процесора, який можна просто замінити, інформацію просто так не відновиш. Саме тому, необхідно знати, що ж таке вінчестер, і як він працює.\nСпершу потрібно визначитися з термінами вінчестер, жорсткий диск або HDD це одне і те ж поняття.\nТому, розрізняти їх не варто. Вінчестер це постійний запам’ятовуючий пристрій, побудоване на базі магнітної технології. Запис проводиться за тим же принципом, що й на дискету, за винятком того, що замість гнучких полімерних пластин використовуються металеві диски з покриттям з феромагнітного сплаву.\nНайчастіше, застосовується речовина, що складається з двоокису хрому, тому його щільність набагато перевищує щільність алюмінієвої основи. Але, звідки ж пішла назва вінчестер? Для цього необхідно звернеться до історії, коли в 1973 році, один з провідних інженерів IBMPсоздал свій перший жорсткий диск сучасного типу (коли всі необхідні для роботи компоненти знаходяться в рамках одного корпусу).\nПристрій, що випускається комп’ютерним гігантом, носило нехитру назву 3340, однак під час його розробки, кодове позначення звучало як 30-30, через наявність двох пластин з щільністю в 30 Мб на кожну.\nСаме тому, назва 30-30 нагадало розробникам калібр гвинтівки типу Вінчестер, популярною в кінці 19 століття в США. Тепер, коли з історією створення все ясно, можна звернути увагу і на технічний аспект роботи жорстких дисків. Кожен HDD має у своєму складі три основних компоненти самі диски, на які проводиться запис, механічна частина, яка управляє зчитує головкою, а також електронний блок, обробляє які команди. Зчитує голівка перебувати на висоті від 10 нм від поверхні дисків.\nТаке невелику відстань регулюється не механікою, а простим повітряним потоком, який створюється за допомогою швидкого прокручування дисків.\nСаме тому, до моменту повного розкручування, процеси читання / запису користувачам недоступні. У разі ж збою, головка може значно пошкодити поверхню пластини, тим самим, зробивши неможливою роботу з нею.\nПроцеси відновлення інформації здійснюються лише в спеціальних лабораторіях за допомогою дорогого устаткування.\nВсі, без винятку, вінчестери мають деякими стандартизованими характеристиками, що вказують на те або інша якість накопичувачів. Мабуть, головним параметром, за яким відбувається вибір, є обсяг доступного простору. Він може варіюватися від десятків гігабайт, до декількох терабайт.\nВтім, зростання даних показників настільки молниеносен, що незабаром, існуючі обсяги зростуть у кілька разів, а то й на кілька порядків. Другим фактором є розмір дисків. Так, якщо в настільний ПК можна встановити практично будь накопичувач, то ноутбуки приймають лише 2, 5-дюймові.\nПроте 3, 5 дюйма, станом на сьогоднішній день, є стандартом де-факто. Інші типорозміри аж до 0, 85 дюйма залишаються нішевими продуктами для специфічних комп’ютерних систем. У ситуації з інтерфейсами підключення все відносно ясно.\nРаніше користувальницькі системи практично повсюдно працювали допомогою ATA, тоді як зараз ринок наповнили більш швидкісні моделі з SATA-інтерфейсом, а також з його послідовниками. Інші варіанти з SCSI, SAS, FireWire частіше використовуються в серверних системах і пр. Все частіше, виробники починають замислюватися про рівень енергоспоживання.\nОднак, при виборі зелених продуктів варто пам’ятати, що це палиця на два кінці, коли в обмін на невелике споживання електрики ми отримуємо гіршу швидкість роботи, а також швидкість обертів шпинделя в 5400 об / хв, замість 7200, 10000 або навіть 15000 об / хв . Буферна пам’ять це проміжний тип пам’яті, який необхідний для усереднення показників швидкості читання / запису.\nЯк правило, її обсяг перебувати між 8 і 64 Мб. У моделей захищеного типу є ще один додатковий показник це опірність ударам. Вона вимірюється через що витримуються перевантаження в робочому режимі.\nБагато ударостійкі моделі вміють визначати факт падіння ще до моменту удару об землю. Таким чином, головки вінчестера встигають безпечно припаркуватися, щоб не пошкодити магнітні пластини. Вінчестер, вже довгі роки є тим пристроєм, який зберігає всі наші записи і необхідні дані.\nДля письменника це копія його роману, для вченого усі формули і розрахунки, а для простого користувача всяка всячина, з якою, втім, так важко розлучатися.\nТому, завжди захищайте жорсткий диск від падіння, проводите дефрагментацію, а також резервне копіювання даних. І тоді, Ви зможете сказати, що Ви дійсно спокійні.\n« Скільки АЕС в Росії?\nЧому веселка різнокольорова? »


НА ТЕМУ- Управління якістю в корпорації Дженерал Електрик Виконала- студентка 5го курсу заоч\nНА ТЕМУ- Управління якістю в корпорації Дженерал Електрик Виконала- студентка 5го курсу заоч\nНА ТЕМУ: «Управління якістю в корпорації Дженерал Електрик»\n2-ї групи, спец. 8503\nПеревірив: старший викладач Загородній І.П.\n1. Загальні відомості про корпорацію Дженерал Електрик\n2. Концепція «Шість сигм»\n2.1 . Суть концепції\n2.2 . Базові принципи\n2.3. Відхилення в процесі виробництва\nУправління якістю в даний час - це не обмежена рамками виробничого процесу вузька специфічна діяльність, а управління всією організацією, усіма аспектами її життєдіяльності. Відповідно і категорія «якість» в сучасному менеджменті носить багатоаспектний характер.\nПідприємства, що функціонують в ринковій економіці, формулюють політику у сфері якості таким чином, щоб вона стосувалася діяльності кожного працівника, а не тільки якості пропонованих виробів і послуг. У політиці чітко визначаються рівні стандартів якості роботи для конкретного підприємства і аспекти системи забезпечення якості.\nПитання управління якістю завжди був і залишається одним з найбільш актуальних для сучасних корпорацій. Прогрес не стоїть на місці, і з підвищенням рівня технічної оснащеності зростають і вимоги до товарів і послуг. Уміння підтримати високий рівень якості продукції та праці - основна запорука успіху будь-якої корпорації.\nGeneral Electric - американська машинобудівна корпорація, найбільший в світі виробник багатьох видів техніки, включаючи локомотиви, енергетичні установки, газові турбіни, авіаційні двигуни, медичне обладнання, освітлювальну техніку. Штаб-квартира - у місті Ферфілд, штат Коннектикут (США). Компанія заснована в 1878 році винахідником Томасом Едісоном і спочатку назвалася «Едісон електрик лайт», після об'єднання в 1892 році з компанією «Томсон-Х'юстон електрик» отримала свою сучасну назву.\n1910 - компанія починає серійне виробництво лампочок з вольфрамовою ниткою (патент на використання в лампах розжарювання ниток з тугоплавких металів компанія купила у російського винахідника А. Н. Лодигіна в 1906 році). В 1925-му році - випускає перший побутовий холодильник. 1928 рік - відкриває віщальну станцію і починає передачу телевізійних програм. 1942 - проводить випробування свого першого реактивного двигуна. 1947 - починає серійний випуск автоматичних пральних машин.\nШість сигм (англ. six sigma ) - концепція управління виробництвом, розроблена в корпорації Motorola в 1980 -і роки і популяризована в середині 1990 -х після того, як Джек Уелч застосував її як ключову стратегію в General Electric.\nСуть концепції зводиться до необхідності покращення якості виходів кожного з процесів, мінімізації дефектів і статистичних відхилень в операційній діяльності . Концепція використовує методи управління якістю, в тому числі, статистичні методи, вимагає використання вимірюваних цілей і результатів, а також передбачає створення спеціальних робочих груп на підприємстві, що здійснюють проекти з усунення проблем і вдосконаленню процесів. Назва походить від статистичного поняття середньоквадратичного відхилення, що позначається грецькою буквою σ. Зрілість виробничого процесу в цій концепції описується як σ - рейтинг відхилень, або відсотком бездефектної продукції на виході, так, процес управління якістю 6σ на виході дає 99,99966 % виходів без дефектів, або не більше 3,4 дефектних виходів на 1 млн операцій Motorola встановила в якості мети досягнення показника якості 6σ для всіх виробничих процесів, і саме цей рівень і дав найменування концепції.\nНасправді «шість сигма» - це певний підхід до вдосконалення бізнесу. Спрямований він на виявлення та усунення помилок або дефектів у бізнес- процесах. Компанії, які впроваджують цю систему, грунтуються на достовірних даних аналізу «голоси клієнта» (скарг, досліджень ринку і інш.).\n2.2. Базові принципи\nМетодика «шести сигм», як і її попередники, грунтується на наступних принципах:\n• для успішного ведення бізнесу необхідно постійно прагнути до встановлення стійкого і передбачуваного протікання процесів ;\n• показники ( KPI), що характеризують протікання процесів виробництва та бізнес - процесів, повинні бути вимірюваними, контрольованими і покращується, а також відображати зміни в протіканні процесів;\n• для досягнення постійного поліпшення якості необхідно залучення персоналу організації на всіх рівнях, особливо вищого керівництва .\nТакож вказуються такі базові принципи:\n• щирий інтерес до клієнта;\n• управління на основі даних і фактів;\n• орієнтованість на процес, управління процесом і вдосконалення процесу;\n• проактивное ( випереджаюче ) управління;\n• взаємодія без кордонів (прозорість внутрішньокорпоративних бар'єрів);\n• прагнення до досконалості плюс поблажливість до невдач;\nПри реалізації проектів вдосконалення процесів часто використовується послідовність етапів DMAIC (англ. define, measure, analyze, improve, control):\n• визначення цілей проекту і запитів споживачів (внутрішніх і зовнішніх);\n• вимірювання процесу, щоб визначити поточне виконання;\n• аналіз і визначення корінних причин дефектів;\n• покращення процесу, скорочуючи дефекти;\n• контроль подальшого перебігу процесу.\nВсім групам даних, отриманими в результаті аналізу, придаются певні вагові коефіцієнти. Вони-то і дозволяють оцінити ступінь впливу кожного з побажань клієнта на розробку продукту або послуги.\nЯкщо мова йде про продукт, то «голос клієнта» дозволяє визначити його переважні властивості: матеріал, колір, розмір. Для споживачів послуги важливими можуть виявитися час її надання, умови, зрозумілість документації і т. д. Чітко зрозумівши, чого хоче клієнт, компанія може приступити до вдосконалення своїх процесів за системою «шість сигма» (тобто застосувати до них статистичний аналіз) і домогтися необхідної якості своїх продуктів і послуг. По-іншому і дуже коротко суть цієї системи можна сформулювати так : статистичний аналіз - якість - клієнти - прибутку.\nСистема якості « шість сигма » народилася в компанії Моtorola . Тут її стали впроваджувати в 1987 році, виходячи з класичної схеми безперервного вдосконалення процесів на основі циклу Шухарта - Демінга: «плануй - роби - перевіряй - впроваджуй». Пізніше в рамках концепції «шість сигма» цей цикл трансформувався в цикл МАIC : measure ( міряй ) - analyze ( аналізуй ) - improve ( поліпшуй ) - control ( керуй ) . Він більш конкретно описує завдання, що стоять перед командами «шість сигма» на кожному етапі роботи. Але «класичним» вважається пятіфазовий цикл, DMAIC : на початку циклу додається фаза define ( визначай ) .\n«Шість сигма» - такий рівень ефективності процесу, при якому на кожен мільйон можливостей або операцій припадає всього 3,4 дефекту. Цим же терміном позначають діяльність з удосконалення бізнес-процесів. У статистиці знаком сигма позначають середньоквадратичне відхилення. Ворог досконалості будь-яких процесів - їх варіативність. Вони прагнуть протікати по-різному, а не так, як передбачено технологічною схемою. На перебіг процесів впливає все: негідний матеріал, заглухлий верстат, природний катаклізм або людський фактор. В ідеальному ж випадку процеси протікають з мінімальним розкидом, а на виході виходить продукція заданої якості.\nЯкщо відхилення в процесі вдасться «засікти» на ранній стадії технологічного цикл, витрати на повернення та переробку дефектної продукції будуть не дуже великими. Але якщо дефектний продукт вже пройшов крізь весь цикл, зібравши по шляху додаткові дефекти, то витрати на його переробку, компенсацію моральної шкоди клієнта ростуть в геометричній прогресії. Ці витрати складаються в так звану вартість низької якості. Одне із завдань, що вирішуються за допомогою системи «шість сигма», - боротьба з варіативністю процесів і її утримання в заданих мінімальних рамках.\nДля деяких корпорацій, що використовують систему «шість сигма», показник 3,4 дефекту на мільйон можливостей - далекий ідеал. Такий рівень досконалості процесів досяжний ціною неймовірних зусиль всіх співробітників, не кажучи вже про значні інвестиції. Проте деяким компаніям вдалося домогтися зниження рівня дефектності і поступово перейти на більш високий «сигма» - рівень, що дало їм реальні конкурентні переваги.\nБагато хто пов'язує програму «Шести сигма» з прагненням поліпшити якість.\nОднак «Шість сигма» - це не просто остання модна новинка в боротьбі за якість. Компанії, які реалізували концепцію «Шести сигма», домоглися відмінних фінансових результатів і розробили більш зважені, прагматичні плани, що дозволяють їм реально і суттєво поліпшити рентабельність бізнесу і домогтися його розширення.\n«General Electric», успішно реалізувала концепцію «Шести сигма» і домоглися скорочення витрат на мільярди доларів. Джек Уелч, директор-розпорядник, який почав програму Шести сигма в «General Electric», назвав її «найбільш важливим проектом, коли-небудь реалізовувався в GE», і заявив, що «Шість сигма» - це «частина генетичного коду нашого майбутнього лідерства».\nУелч Дж. Джек. Самая суть / Издательство АСТ; ООО "Транзиткнига" 2004.\nМомот А.И. Менеджмент качества и элементы системы качества.- Д.: НОРД-ПРЕСС\nЗорин А.А. Время " Шести сигм" // Методы менеджмента качества. - 2006.- №4.\nЮгов В. «Шесть сигм» - формула успеха. Газета : «Слово» №17,май 2004\nШубенкова Е. В. Тотальное управление качеством.- М.: «Экзамен», 2005\n1. темаФридрих Ян Адольф Шпис.html\n3. I Стратегия маркетинга\n4. Тема- ldquo;Feeling Good nd Looking Smrt\n5. Лабораторная работа 4 Тема- Перемешивающее оборудование предприятий общественного питания Цель р\n6. тематическим образом изложена в 4 томах под общим названием Философия духа\n7. Способности школьника Цель- определить направление в развитии способностей личности\n8. Интуиция и процесс познания\n9. по теме 2 СТРУКТУРА И СОДЕРЖАНИЕ ДОЛЖНОСНОЙ ИНСТРУКЦИИ Задание 1\n10. На тему- Диалог как форма раскрытия темы сценария Выполнила- студентка 3 курса 8 группы СКСиТ К\n11. Учет расчетов со смежными организациям\n12. нормами права образующими обособленную сферу законодательства семейное законодательство\n14. Дом детского творчества Октябрьского административного округа г\n15. р мед наук проф\n16. Поддержка многодетных семей в Р\n17. Філософський та життєвий зміст проблеми буття\n18. по теме- Качество иноязычного образования как показатель конкурентоспособности школы\n19. Дидактика початкового навчання\n20. Аудит обоснованности формирования резерва незаработанной премии


Як роботи допомагають дітям-аутистам у Гонконзі розвивати соціальні навички ~ Новини світу сьогодні NTD\nГоловна » Суспільство » Як роботи допомагають дітям-аутистам у Гонконзі розвивати соціальні навички\nУ Гонконзі роботи допомагають дітям і підліткам з аутизмом розвивати соціальні навички. Програму запровадили в державних..\nУ Гонконзі роботи допомагають дітям і підліткам з аутизмом розвивати соціальні навички. Програму запровадили в державних школах і деяких некомерційних організаціях.\n[Кетрін Со, педагог-психолог]:\n«Люди з аутизмом майже не прагнуть спілкуватися з іншими. Також у них підвищена чутливість до подій. Наприклад, вони гостро реагують на якийсь вираз обличчя чи на якісь інтонації. Тому ми використовуємо роботів, щоб прищепити дітям соціальні навички та зменшити їхнє занепокоєння».\nНа занятті два маленьких роботи розігрують певні сцени, демонструючи різну поведінку. Так дитина з аутизмом може зрозуміти, що, наприклад, кричати чи влаштовувати істерики неприйнятно. Також дітей вчать зосереджуватися на змісті уроку, а не на інтонації голосу чи відмінностях у розповідях.\n«Спочатку ми показуємо погану поведінку, а потім гарну. Далі пропонуємо дитині взяти участь у рольовій грі. Ми також ставимо дітям запитання, щоб переконатися в тому, що вони розуміють, як важливо правильно поводитися».\nП’ятирічна Абігейл бере участь у програмі сім місяців.\n[Мьюз Вон, мама дівчинки з аутизмом]:\n«Вона стала активнішою. Наприклад, запитує людей, як їх звуть і ким вони працюють. Вона трохи включилася в громадське життя. Також вона стала краще вимовляти слова й вибудовувати речення, словниковий запас теж поповнився».\nПрограма діє з 2015 року. Її розпочали в Гонконзі й Макао. Брати участь можуть діти та підлітки від трьох до 18 років. Навчання пройшло вже більш як 1200 осіб.\nЯк роботи допомагають дітям-аутистам у Гонконзі розвивати соціальні навичкиВхід до Венеції хочуть зробити платнимНайдавніша синагога Великої Британії виступила проти хмарочосівУ зоопарку Вашингтона леви й тигри одужують після COVIDУ Шотландії садівництво допомагає людям віднайти душевну рівновагуЧому туристи не поспішають повертатися до ТаїландуУ гігантському павільйоні Дубая відкрилася Всесвітня виставка — 2020Фейсбук й інстаграм повернулися: що стало причиною відключенняСША почали впускати вакцинованих міжнародних мандрівників\nБританська компанія придумала, як робити з масок шкільні стільці


Назва заходу: Семінар “Promoting Learning Mobility”\nТермін та місце проведення: 21-23 березня 2011 р. Брюссель, Бельгія,\nСТАВИЦЬКИЙ Андрій Володимирович, кандидат економічних наук, доцент, доцент кафедри економічної кібернетики економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка (a.stavytskyy@gmail.com)\nРИЖКОВ Ростислав Сергійович, голова студентського парламенту Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова (Ros90@ukr.net)\nПрограма та матеріали презентацій:\nна сайті http://brussels2011.bolognaexperts.net/\nЗвіт про участь у міжнародному заході\nПротягом семінару було проведено два заходи:\n1. HEREs Roundtable (Круглий стіл для експертів з реформування вищої освіти).\n2. Seminar for Bologna and Higher Education Reform Experts: Promoting Learning Mobility (Семінар для експертів з Болонського процесу та експертів з реформування вищої освіти).\nПід час першого заходу були обговорені питання модифікації завдань вищої освіти у країнах Європи на період до 2020 року. Особлива увага була приділена проблемам застосування ECTS у різних країнах. Було визначено, що до 2020 року середня частка осіб з вищою освітою має досягти 40%.\nОсновні задачі, що ставляться перед освітньою системою Європи полягають у створенні передумов для отримання студентами нових інноваційних знань та вмінь, ефективного використання ресурсів, впровадження адекватної економічної політики. Для досягнення такої мети пропонується здійснити низку заходів, що дозволять досягти вільного переміщення знань, дослідників, науковців між країнами, міждержавну кооперацію між університетами, науковими лабораторіями, фондами, досягти прозорості при наданні інформації про джерела фінансування, умови роботи тощо. Звичайно, що поставлені задачі вимагають суттєвого підвищення рівня довіри між навчальними закладами, повного визнання документів один одного.\nПроблема визнання документації тісно пов’язана з проблемою оцінювання знань студентів. На сьогоднішній день експерти констатували, що існує багато перешкод для створення єдиної системи оцінювання знань. Зокрема, більшість країн Європи до цього часу не захотіли переходити на узгоджену раніше уніфіковану систему оцінювання, засновану на ECTS, яка передбачала виставлення оцінок A, B, C, D, E. Внаслідок цього суттєво зростають перешкоди для мобільності студентів. Більшість експертів схилялися до думки, що потрібно розробляти нову уніфіковану систему оцінювання, засновану на розподілі рейтингів студентів всього вищого навчального закладу за останні три роки. На жаль, конкретного розвитку дана система на цей час не має. Це не дозволяє створити комплекс документів щодо прогресу навчання конкретного студента, який би визнавався без проблем в інших вищих навчальних закладах.\nОдне з рішень полягає у розробці спільних дипломів (не плутати з подвійними дипломами), які видаються консорціумом університетів. Внаслідок створення такої організації, студенти зобов’язані один або більше семестрів проводити за кордом в університетів-партнері. В той же час слід відзначити, що законодавча база в Україні не передбачає можливості для видачі такого роду дипломів.\nСеред інших перешкод для мобільності студентів були названі: різні терміни початку семестрів, що призводить до перекриття семестрів в різних країнах, різна довжина семестрів (від 15 до 24 тижнів), різниця у економічних умовах країн Європи, низька зацікавленість роботодавців у результатах навчання за кордоном. Як не дивно, але за результатами опитування роботодавців країн Західної Європи, близько 90% з них не вважають навчання за кордоном перевагою при прийнятті на роботу.\nПід час роботи семінару була подана та обговорена інформація щодо можливостей та перешкод мобільності студентів різних країн. Особлива увага була зосереджена на проблемах пов’язаних з проходженням практики студентів за кордоном, визнанням сумісних дипломів (дипломи, що видаються декількома університетами одночасно за умови створення міжуніверситетського консорціуму), глобалізаційними процесами, зміною ролі експертів з реформування вищої освіти у пропаганді мобільності студентів та викладацького складу.\nЦікава статистика щодо мобільності свідчить, що в основному, більшість студентів намагається вчитися у Великій Британії та країнах Скандинавії, що суттєво порушує паритет мобільності.\nБуло визначено, що слід дещо змінити пріоритети програми фінансування мобільності. На сьогоднішній день основна увага приділяється фінансуванню мобільності студентів, але подальший розвиток вимагає також фокусування на фінансуванні мобільності викладачів та науковців.\nЗауважено, що подальшої уніфікації вимагають також результати загального навчання та вивчення окремих дисциплін зокрема.\nПодальший розвиток Болонського процесу пов’язується з розширенням та публікацію на сайтах навчальних закладів декількома поширеними мовами інформаційних пакетів університетів, розробці та впровадженні файлів студентів, що виїжджають та приїжджають на навчання. Була запропонована система оцінювання якості інформаційних пакетів за п’ятибальною шкалою.\nНа основі роботи та спілкування з представниками інших країн були розроблені рекомендації щодо усунення перешкод для мобільності студентів, з повним переліком рекомендацій можна ознайомитися за адресою http://brussels2011.bolognaexperts.net/sites/default/files/brussels_seminars_conclusions.pdf\nРекомендуємо представникам вищих навчальних закладів опрацювати матеріали заходу.


Напередодні Нового року чоловік ледь не убив товариша | Бізнесобласть\nНапередодні Нового року чоловік ледь не убив товариша\nДвоє чоловіків разом проводжали рік що минув та посварилися аж до ножового поранення у груди.\nВ одному із сіл Мурованокуриловецького району 31 грудня двоє чоловіків разом пили горілку та посварилися. Тоді 36-річний чоловік поранив свого 23-річного односельця ножем у груди. О дев’ятій годині вечора його привезли у торокальне відділення районної лікарні з пораненням легені. Далі ним опікуватимуться медики, а його 36-річним односельцем - працівники міліції.\nСтарший інспектор сектору зв’язків з громадськістю обласної міліції Ірина Добровольська повідомила, що за цією пригодою розпочали кримінальне провадження за статтею "Умисне тяжке тілесне ушкодження". Чоловіка можуть посадити на строк від п’яти до восьми років.


Чому важливо любити себе і як це зробити? | Інсайт\nЧому важливо любити себе і як це зробити?\nЧер 16, 2011 • 10:06 Прокоментуй!\nЧи любите ви себе? Чи берете себе цілком і повністю з усіма своїми перевагами та недоліками? Якщо ні, то вам слід потренувати цю чудову здатність. Чому це важливо?\nЛюбов до себе – це основа щасливого, гармонійного життя. Коли ви відчуваєте це чудове почуття, ваше життя починає змінюватися на краще, а тіло стає здоровим.\nЛюбов до себе – це чудова сила, зціляє ваше тіло і душу. Якщо ви любите себе, то все у вашому житті відбувається легко. Удача і успіх посміхається вам. Ви виглядаєте привабливо, ви подобаєтеся навколишніх людей.\nВи хочете зустріти свою половинку або вже зустріли, але щось не так у ваших стосунках? Вас не цінують друзі? З вами грубі улюблені? Полюбіть себе, і все зміниться. Інші люди почнуть цінувати і поважати вас. Психологи прийшли до висновку, що думка має властивість магніту. І якщо ви думаєте про себе погано, то й у житті до вас ставляться відповідно.\nЗапам’ятайте важливе правило: які думки і почуття ви даруєте собі, такі ж вам дарують інші.\nАфірмації – вірний помічник у любові до себе\nЩо таке афірмації? Це установка, яка впливає на підсвідомість і після багаторазового повторення перетворюється в солодку реальність. Потрібно наповнити свою свідомість якомога більшою кількістю подібних думок. Чим більше ви будете думати про прекрасне, чим більше у вашій голові чудових думок про любов і здоров’я, успіху і благополуччя, тим вищим буде рівень вашого життя.\nАфірмації варто використовувати регулярно. Можна їх промовляти вголос або про себе, співати або читати їх у віршованій формі. Можна працювати з афірмації і в письмовому вигляді. Головне, це робити зосереджено й емоційно. Важливо повірити в них усім серцем. Вони вам допоможуть на шляху до щастя, любові і достатку.\nБагато авторів з психології рекомендують читати позитивні думки від 300 разів на день. Це можна робити під час ранкової зарядки, коли ви йдете на роботу або з роботи. Коли ви їдете в транспорті, катаєтеся на велосипеді, займаєтеся домашніми справами. Позитивні установки можна використовувати в різних релаксаційних і медитативних техніках. Це підвищить їх ефективність в багато разів.\nВажливо складати нові думки в теперішньому часі і в ствердній формі, без заперечення. Ось вам кілька прикладів аффірмациі, які пропонують автори:\nЯ люблю і схвалюю себе.\nЯ приймаю всі свої недоліки.\nЯ поважаю всі свої достоїнства .\nЯ підтримую себе в будь-якій ситуації.\nВізуалізація – це уявне представлення того, чого вам хотілося б досягти в житті. Ви можете за допомогою даної техніки знайти нову роботу, поліпшити матеріальне становище, повернути своєму тілу здоров’я. Ви можете використовувати візуалізацію і для того, щоб підвищити свою впевненість і самооцінку, щоб полюбити себе ще більше, ще сильніше.\nВи можете представляти будь-які картини, які вам близькі. Головне, заздалегідь повністю розслабитися. Для цього бажано включити спокійну музику, прийняти зручну позу і створити такі умови, щоб вас не потривожили ваші друзі, родичі або домашні тварини.\nЯкщо ви будете представляти потрібні вам образи регулярно, то через певний час ваші ментальні картини стануть солодкою реальністю. Я представляю вашій увазі медитацію “самозахопленням”, взяту з книги “творча візуалізація”.\nУявіть себе у звичній для вас ситуації і уявіть, як знайомий або не знайомий вам людина спостерігає за вами із захопленням і любов’ю. Тепер увідьте, що до цієї людини приєднуються інші люди. Вони теж бачать вас чудовим, прекрасною людиною. Уявіть, що людей, які захоплюються вами, стає все більше і більше, в їхніх очах ви читаєте повагу і величезну любов.\nУявіть, що ви перебуваєте на параді або на сцені. Ви отримуєте задоволення від визнання, підтримки та любові, які дарують вам люди. Вони аплодують вам. Ви чуєте їх оплески. Ви кланявся їм і висловлюєте свою подяку за любов і визнання. Ви щасливі. Вам добре. Вас цінують і поважають.\nБажано подібні техніки візуалізацій поєднувати з аффірмациі, тоді ефект буде набагато швидше.\nЩо означає любити себе\nЛюбов до себе – це багатогранне поняття, що охоплюють не лише ставлення до себе, але і спосіб життя, звички, вміння зробити себе щасливим. Це своєчасне задоволення своїх потреб – в русі, у відпочинку, у спілкуванні, в сексі. Це коли людина робить те, що йому подобається, коли стає для себе найкращим другом.\nЛюбов до себе на увазі повне прийняття себе і своїх недоліків. Коли людина змиряється зі своїми індивідуальними особливостями, він набуває сили, і надалі він може її використовувати для трансформації своїх негативних якостей в гідності.\nЛюбов до себе – це відсутність критичних зауважень на свою адресу. До чого витрачати свою енергію на самобичування й осуд. Набагато корисніше скористатися нею для себе на благо, замінивши критику на схвалення. Важливо підтримувати себе в будь-яких ситуаціях, хвалити себе за будь-які успіхи.\nЛюбити себе – значить, проявляти турботу по відношенню до найдорожчого скарбу, що у вас є, – до свого тіла. Годуйте його смачною, здоровою їжею. Одягайте в той одяг, який вам приємно носити. Даруйте свого тіла потрібний відпочинок і фізичну активність. Ставтеся до себе так, як ви хочете, щоб до вас ставилися ваші улюблені. Даруйте собі квіти, догоджати і балуйте себе різними подарунками.\nЗаймайтеся самовдосконаленням і самоосвітою. Не жалійте на цей час. Медитуйте, Візуалізуйте, використовуйте позитивні думки. Радійте і насолоджуйтеся кожною миттю життя. Будьте щасливі!\nПопередній дописВтома? Знаходимо і беремо сили! Наступний дописТренінг «Мотиваційне консультування» 21-23.06.2011 р.