Як правильно завязувати шнурки Завязывание на обуви. Разные способы узоры\nЯк правильно завязувати шнурки\nВаріанти завязування шнурків\nІгри на завязування шнурків\nЯк завязувати шнурки?\nЧто может быть удивительного в отрезке шнура. Но какой-то находчивый изобретатель сообразил пропускать его в специальные пазы и декорировать детали обуви, одежды или подвязывать необходимые аксессуары, для удобства.\nДальше свое слово вставила часть любителей выдерживающих стиль. Красивые веревочки стали модным элементом одежды. Известные проэктировщики туфлей и курток выбирают их для подчеркивания стиля владельца, принадлежности к определенному модному направлению или тусовке.\nИз примитивного куска плетения шнурок перерос в вещь, которой специалисты придают существенное значение.\nШнурки усіма відома форма кріплення взуття на нозі людини. Якщо ви хочете виділиться з натовпу, особливо якщо носите спортивне взуття з яскравими шнурками можете, зав'язувати їх різними незвичайними способами.\nЩоб правильно зав'язувати шнурки, один кінець шнурка втягається в найпершу дірку на черевику, і простягається з внутрішньої частини взуття, до кінця і виводиться назовні в останній дірці. Другий кінець шнурка пропускається через всі отвори, виходить що шнурок, пропущений, через усі дірки йде паралельно.\nЯкщо ви любитель покататися на велосипеді, то шнурки зав'язуються таким чином. Одна частина шнурка пропускається з нижньої дірки в наступну, з цього ж боку потім в протилежну сторону, і знову в через дві дірки, і потім в протилежне отвір.\nТака форма шнурівки чимось нагадує букву Г. Другий кінець шнурка пропускається точно так само, і вузол виходить не по центру черевика, а збоку, в протилежній стороні від педалей. Є наближена шнурівка до класичної. Частина шнурка вставляється з верхнього отвору, пропускається в третьому за рахунком отвір з протилежного боку, пропускається далі і так само вставляється в п'ятому отвір з протилежного боку.\nНа цій же\nстороні пропускається зсередини в наступне отвір виводиться назовні і пропускається в обернено напрямку так само точно. Шнуровка таким способом нагадує ромбічну грати. Ще оригінальною і цікавіше шнурівка буде, якщо використовувати з'єднані між собою різнокольорові шматки шнурків.\n/article-content Ви часто чуєте фразу «А у вас шнурок розвязався»? І, навпаки, коли вам потрібно розвязати шнурки, вони раптом затягуються в таку тугу конструкцію, зрівнятися з якою може тільки гордіїв вузол? Бантик, любовно сформований вами на кінцях шнурків, весь час норовить зайняти вертикальне положення замість того, щоб лежати впоперек черевика?\nВи переконані, що шнурки - це найдурніше винахід людства і вважаєте за краще взуття на «липучці»? Це означає, що ви просто не вмієте правильно завязувати черевики.\nПроведемо невеликий тест. Візьміть свої черевики і завяжіть шнурки на них бантиком, так, як ви звичайно це робите. Завязали? Ах, ви не знайшли черевик з шнурками?\nТоді завяжіть будь-яку мотузочок навколо своєї ноги. А тепер порівняйте ваш вузол з зразками.\nЯкщо він збігся зі зразком під № 1, ви можете далі цю статтю не читати. Якщо ж ви завязали так, як на зразку № 2, вітаю вас, мої підозри підтвердилися, ви просто не вмієте завязувати черевики!\nОтже, яка різниця між вузлами 1 і 2, і чи є вона? Очевидно, є. Самі того не підозрюючи, ви використовуєте при завязуванні черевик морські вузли. І вузол, подібний № 2, ніколи не завяже поважаючий себе моряк.\nДва полуузла, завязані в одному напрямку, називаються «бабин вузол», що означає його придатність тільки для завязування бабських косинок. За кордоном його називають «бабусиним», «безглуздим», «помилковим», «салаговим» вузлом, не надто приємно, чи не так?\nАле для справжніх леді та джентльменів, якими ви, безсумнівно, є, більш відповідним є вузол № 1, що носить в морській термінології назва «скольязщій прямий» або «ковзний рифовий». «Ковзаючий» означає, що ми може розвязати цей вузол, потягнувши за кінці шнурка. Завязаний без бантика, цей вузол буде носити назву «прямий» або «рифовий».\nВам цікаво, звідки походить ця назва? Від слова «риф-штерт» - невеликий, вплутався в полотнище вітрила кінець троса, яким «брали рифи" тобто повязували частина вітрила, щоб зменшити його площу при сильному вітрі. Стародавні греки та римляни називали його геркулесових або геракловим вузлом, тому що Геракл завязував їм на своїх грудях передні лапи шкури вбитого лева.\nВін завязується так: один полуузел в одному напрямку і один - у протилежному. Цей вузол виглядає більш красиво завдяки тому, що лежить рівно. А в поєднанні з начищеними до блиску черевиками виглядає просто чудово.\nПравильно завязати рифовий вузол вам допоможуть наступні малюнки. Перший полуузел завязується дуже просто, я сподіваюся, їм ви володієте досконало.\nА ось способів завязування другого полуузла може бути декілька. Тут я приведу найбільш швидкий, симпатичний і елегантний, автор якого - якийсь Ian W. Fieggen, а вузол так і називається «Ian Knot» («вузол Яна»).\nЦей містер навіть створив цілийсайт, Присвячений мистецтву завязування черевиків шнурків, чим довів, що завязати шнурки - не така проста справа, як ми думаємо. На цьому сайті ви знайдете також 31 спосіб шнурування черевик, та іншу корисну інформацію (щоправда, вся вона на англійською мовою, але зате з картинками, частина яких була використана мною в цій статті).\nКрім краси, рифовий вузол має ще одну перевагу. Якщо у вас на черевиках затягнеться «бабин» вузол, ви будете змушені лягти в своїх черевиках спати, особливо якщо шнурки намокнуть.\nНу а що ж щасливі власники рифового вузла? Їм впоратися зі своєю проблемою набагато простіше. Більше того, простий рифовий вузол ви можете і самі завязати на черевиках, якщо у вас раптом порвався шнурок і його довжини не вистачить, щоб завязати бантик. Такий вузол розвязується досить просто.\nВізьміть в ліву руку вільний кінець А. У праву руку візьміть кінець B. Різко і сильно смикніть кінці у різні боки. Одна сторона вузла випрямиться. Вам залишилося тільки витягнути випрямлений кінець з петель.\nДо речі, таким же вузлом можна завязати бантики на волоссі, сукнях, фартухах. Тепер ви можете не відмовляти собі в купівлі черевик зі шнурками! Чоловік реагує на це дуже спокійно і говорить, що незабаром шнурків взагалі не буде і вчити немає потреби. А я навчаю сина, і все безрезультатно. Підкажіть, як нам навчити сина, йому це дуже заважає в школі, він нічого не встигає, на уроки запізнюється.\nВи абсолютно маєте рацію, навчити дитину цих, на перший погляд, нехитрих операцій потрібно обов’язково. Адже в житті різні ситуації трапляються, і не завжди застібка може виявитися на липучках або на «блискавці».\nІ застібання ґудзиків, і зав’язування шнурків все це з розряду навичок самообслуговування. Навчання цих дій важливий етап у розвитку дитини. Крім того, ці дії допомагають розвивати дрібну моторику дитини, яка їй стане в нагоді, коли вона почне вчитися писати.\nТа й на розвиток мовлення моторика теж впливає.\nТерпіння вам знадобиться, це точно. Ви можете показувати малюкові, як саме потрібно зав’язувати і застібати. Хай він пробує сам, а ви його хваліть.\nМіж іншим, продаються спеціальні ігри-шнурування, які можна пропонувати дітям з раннього віку (навіть до року), і тоді у вас буде значно менше проблем із зав’язуванням шнурочків.\nДитина навчилася застібати ґудзики, але робить це дуже поволі, і ви хвилюєтеся, що син запізнюється на урок? Приходьте в школу раніше, щоб малюк міг без поспіху роздягтися і скласти свої речі. З часом у нього все виходитиме значно швидше, тому що він дорослішатиме, і рухи його рук ставатимуть більш спритними і точними.\nВід функціонального до неймовірного - спосіб, яким зав'язуєте свій шарф, має велике значення! Спокушені структурою, дизайном, кольором і тканиною шарфів ми можемо виглядати набагато привабливіше, коли носимо їх. Спосіб зав'язування шарфа так само естетично важливий, як і сам шарф.\nРізноманітні методи зав'язування шарфів роблять шарфи захоплюючим і універсальним доповненням до вашого гардеробу. Від простого вузла ділової жінки до чарівності голлівудської зірки - в долі секунди один шарф може перетворити ділову жінку в сексуальний сирену.\nУ той час як гарні прикраси перетворюють наші шиї і плечі, шарф має більше функцій. Носіть його, як короткий топ в гарячий задушливий день. Розгорніть його і розкладіть на піску, як покривало.\nОбв'язавши шарф навколо талії, ви отримаєте ідеальний ремінь або пожвавите вашу капелюх, підв'язавши її.\nНайпоширенішими способами правильно зав'язувати шарф, для витонченої жіночої шиї:\n- це простий вузол, який використовує вузький шарф або який-небудь хустку;\n- європейський вузол, що використовує довгий шарфик або пашміну;\n- Аскот-вузол, який використовує шовкову хустку у вигляді квадрата;\n- затяжний вузол ("зашморг"), що використовує шовковий квадратний шарф;\n- бандана-вузол, який використовує хустку з шовку трикутної форми, пашміну; вузол "під пальто", що використовує теплий витягнутий шарф будь-якого розміру.\nУ чоловіків є стільки ж варіантів правильно зав'язувати шарф - від стандартного до чогось особливого. Спробуйте класичний європейський стиль зав'язування чоловічого шарфа, для незвичайного виду зав'яжіть шарф, як хустка або куфия, або якщо ви хочете більш формальний вигляд то зав'яжіть, як краватка.\nТворчий потенціал пов'язки шарфа безмежний. Однак, як і у художника, втупився на свіже, незаплямований листок паперу, початок роботи може бути невеликим приборканням. Вдало створення невеликої недбалості, тому не слід сильно затягувати шарф.\nВибір в'язки шарфа дуже важливий, тому що вранці часу мало, і досягти потрібних результатів можливе тільки при постійній тренуванні.\nКоли дитина підростає, то він вчиться самостійно одягатися. З часом настає момент, коли перед ним стоїть завдання завязати шнурки на своїх черевиках. Хтось намагається сам навчитися, а інших дітей потрібно підштовхнути до цього кроку.\nБатьки в такому випадку починають задаватися питанням, як навчити дитину завязувати шнурки.\nДля того, щоб дитина хотів і міг завязати шнурки на своєму взутті, необхідно дотримуватися кількох правил:\nвраховуйте вік дитини. Найбільш відповідний період для навчання чотири-шість років;\nпамятайте, що дівчатка випереджають хлопчиків за своїм розвитком, тому в разі зацікавленості з боку дочки можна запропонувати їй спробувати завязати шнурки раніше, ніж їй виповниться 4 роки.\nРобити це потрібно при першому ж бажанні дитини;\nнеобхідно переконатися, що дитина знає, що таке права і ліва нога;\nварто вибрати тільки одні метод шнурування черевик, інакше дитина буде в них плутатися;\nпри виконанні шнурівки необхідно щоразу повторювати одні й ті ж коментарі, щоб дитина їх швидше запамятав і краще засвоїв;\nдопомагати завязувати шнурки краще сидячи ззаду чи збоку;\nякщо малюк відмовляється вчитися завязувати черевики, важливо не наполягати, щоб не викликати протилежну реакцію, коли дитина категорично перестане вчитися виконувати шнурівку.\nСпособи як можна правильно завязати шнурки, досить різноманітні і батько може вибрати найбільш підходящий конкретно для своєї дитини.\nНайкращий спосіб це власний приклад. Оскільки діти люблять наслідувати дорослим, бачачи, як ви самі завязуєте собі шнурки на взутті, з часом дитина почне проявляти інтерес до цього процесу і просити дозволити допомогти вам завязати взуття.\nНеобхідно сісти поруч з дитиною, поставити перед ним взуття, пояснити і показати, що петелька повинна утворюватися тільки з одного шнурка, в той час як другий шнурів протягують в отриману петельку, але не до кінця. Такий метод називається «бантик».\nЯкщо дитина буде зашнуровувати взуття так званим «бабусиним вузлом», коли формуються відразу дві петельки, то з часом такий вузол швидше розвяжеться.\nПісля того, як дитина опанував найбільш простими і популярними способами завязування шнурків, він може спробувати робити складні вузли.\nДитина найкращим чином засвоює інформацію в грі, тому доцільно придбати для нього спеціальну іграшку-шнурівку. Такі іграшки можна давати дітям, починаючи з дворічного віку.\nУ магазинах шнурівки представлені не тільки у вигляді взуття, а й у вигляді тварин, овочів і фруктів, де треба пропустити гусеничку через отвір. Такі розвиваючі ігри дозволять розвинути дрібну моторику, навчити малюка навичкам просмикування мотузочки через отвір.\nБатькам слід памятати, що завязування шнурків являє собою досить складний процес, який вимагає великого часу на навчання і терпіння з боку не лише батьків, а й дитини.\nУміння завязувати шнурки на сьогоднішній день перестає бути необхідним для дитини. Блискавки і липучки полегшують життя дітей, батьків і вихователів.\nАле, погодьтеся, що якщо дитина навчиться завязувати шнурки, то це буде аж ніяк не зайве вміння, крім того, сам процес навчання надзвичайно корисний для розвитку дрібної моторики. Приблизно у віці 2 років малюк починає проявляти зацікавленість до розшнурування взуття: він намагається витягнути шнурок з черевика.\nЦей момент необхідно зловити і наочно показати дитині, що шнурки можна не тільки витягати з взуття, а й всиляти їх назад. Для того, щоб підтримати інтерес дитини, рекомендується використовувати не слизькі шнурки яскравого забарвлення. Найперший етап це просто просовування шнурка в дірочку.\nНа цьому етапі реальну взуття цілком можна замінити спеціально випускаються. Найпростіші шнурівки випускаються з деревяною голкою на кінці, що значно спрощує процес протягування шнурка.\nКоли дитина легко буде справлятися з просовиванія шнурка в дірочки, можна переходити до процесу Шурування. Покажіть дитині, що черевики можна шнурувати по різному: стьобанням, драбинкою, полосочкой, це приверне увагу малюка, і він захоче повторити ваші дії.\nТільки після освоєння цього завдання можна приступати до наступного етапу: вязання вузликів. Слід памятати, що завязування шнурків для дитини завдання дуже складне і тому навчання вимагає тривалого часу і терпіння.\nНайчастіше опановують мистецтво завязування вузликів з бантиком діти, які досягли чотирирічного віку. Якщо карапуз робить це вже в три роки порадійте за нього, якщо немає не змушуйте. Всьому свій час.\nПоказуйте дитині, як правильно завязувати шнурки. Спочатку тренуйтеся на простих вузликах: нехай малюк візьме обидва шнурка і покладе їх один на одного у вигляді хреста і спробує один кінець продернуть під інший, після чого нехай потягне обидва шнурка в різні боки!\nУра! Вузлик вийшов! Коли дитина навчиться вязати вузлики, можна приступати до бантику.\nЩоб дитині було зручніше, на початку занять самі складайте\nдва шнурка разом і віддавайте їх крихітці.\nТепер йому потрібно тільки зробити ще один вузлик. Ближче до 4 років вже можна попросити дитину самому складати разом кінці шнурків (бантик). Тренування потрібно проводити постійно, так як в цьому віці дитина освоює спеціальні навички тільки при частих заняттях.\nПеретворюйте вправи в гру, залучаючи до занять іграшки і ляльки, грайте в морських піратів. Все це допоможе сформувати навички малюка і через деякий час він порадує вас свої перші, самостійно завязаним шнурком!\nА що повинно порадувати Вас ще більше, пальчики дитини стануть більш слухняними і спритними. Не забудьте розповісти друзям про цій статті! .\nЩе зовсім недавно на те, як завязувати шнурки, ніхто не звертав великої уваги. Сьогодні ця невелика деталь образу стає значною і набирає вагу. Тому кожному модники і модниці варто ознайомитися з тим, як робити це таким чином, щоб вигідно підкреслити свій стиль.\nЯк завязувати шнурки класичним способом, відомо всім, тому ми про нього говорити не будемо. Перейдемо відразу до менш поширеним і більш оригінальним способам. Завязати шнурки можна швидко.\nДля того щоб це зробити, треба взяти в руки кінці шнурка, міцно схопити їх пальцями, потім зробити петлі на обох сторонах і протягнути їх один в одного. Це дуже швидкий і простий спосіб, ним можна скористатися завжди, коли на збори часу в обріз. Як завязувати шнурки, щоб було ще й красиво?\nЯкщо повторити перші два кроки попереднього методу, тобто міцно взяти шнурки в руки і зробити петлі, а потім перехрестити два рази і пропустити крізь отвір, що утворився, то вузол вийде не тільки красивим і акуратним, але і дуже міцним.\nДеякі оригінали люблять завязувати шнурки для взуття особливими вузлами. Наприклад, двухпетельний вузол. Для того щоб його завязати, треба підготувати довгі і вузькі петлі з кінців шнурків.\nВузол повинен утворитися так, щоб обидва кінці вийшли на одну сторону. Конструкція виходить оригінальна, але не дуже надійна. Так можна завязувати, наприклад, шкіряні шнурки.\nНаступний вузол більше підходить для кедів і кросівок. Він виконується в два етапи. У першу чергу шнурки завязуються звичайним способом з двох петель.\nПісля цього одна петля спускається, і завязується ще один вузол з спущеною петлі і тієї, що залишилася. Цей спосіб виглядає дуже оригінально.\nІ апогей плетіння з шнурків це подвійний двухпетельний вузол. Процес його створення вимагає часу, але результат перевершує всі очікування. Ви отримуєте симетричний, надійний, просто прекрасний вузол. Дві петлі треба перехрестити.\nПотім одну з них треба відправити в отвір, що. Цю ж петлю треба обернути кілька разів навколо другої і затягнути. Вузол готовий!\nВсе це були поради для дорослих, які стануть в нагоді тим, хто вже вміє завязувати шнурки. Але треба прищеплювати цей навик і маленьким людям, тобто дітям.\nТут потрібен особливий підхід до кожної дитини, так як у всіх різний рівень розвитку, способи сприйняття інформації та її запамятовування. Хтось вже в 3 роки вміє завязувати шнурки, а хтось навчається тільки до 7 років. І це нормально.\nПроцес навчання тому, як завязувати шнурки, копіткий і тривалий. Для того щоб навчити дитину цього, треба сидіти за ним і витягати руки паралельно його рукам, щоб йому було видно, як все буде виглядати.\nЯкщо стоятиме навпроти, то мозок дитини буде робити багато важкої роботи, щоб отзеркаліть процес. Для деяких дітей це вкрай складно.\nУ процесі навчання треба більше хвалити дитину, тому що успіх прийде тільки після тривалих тренувань. Звичайно, перехвалювати теж не треба, бо тоді ваше чадо може так ніколи і не навчитися завязувати шнурки правильно.\nЯк часто вам говорять фразу «А у вас розвязався шнурок»? Звичайно, не часто. А саме, зовсім навпаки, як тільки вам треба розвязати шнурки, вони відразу затягуються в таку тугу неясну конструкцію, що ви починаєте розуміти, що таке гордіїв вузол!\nБантик, який ви так старанно сформували на кінцях шнурків, чомусь весь час займає вертикальне положення. Ні, щоб спокійно лежати впоперек черевика? І ви переконуєтеся, що шнурки це дурне винахід людства і переходите на взуття на «липучці»? А це просто означає, що ви не знаєте, як завязувати шнурки на своїх черевиках. Оволодіти цією технікою, звичайно ж, куди простіше, ніж навчитися плести макраме, але все ж\nЯким способом і як краще завязувати шнурки\nА яка різниця, яким способом їх завязувати? Очевидно, є. Ви самі того нехотя при завязуванні черевик використовуєте морські вузли. Два полуузла, які повязують в одному напрямку, називають «бабин вузол», і він придатний лише для того, щоб завязувати бабські косинки.\nЗа кордоном його називається «бабусин», «безглуздий», «помилковий». Не дуже приємно, правда?\nТак як же завязувати шнурки\nДля справжніх леді та джентльменів, найбільш відповідним є, званий в морській термінології «прямої ковзний» або «рифовий ковзний». Ковзаючим його називають через те, що цей вузол можна розвязати, лише потягнувши за кінці шнурка.\nЯкщо його завязати без бантика, то він вже називається «прямий» або «рифовий». У стародавній Греції та Римі його називали геракловим або геркулесових, тому що на такий вузол завязував Геракл передні лапи шкури убитого їм лева на своїх грудях.\nЙого завязують так: в одному напрямку один полуузел і другий в іншому напрямку. Цей вузол лежить рівно, і, відповідно, виглядає більш красиво. Крім краси, рифовий має ще дуже хорошим властивістю.\nЯкщо ви не знаєте, як завязувати шнурки, і у вас на черевиках раптом затягнеться «бабин» вузол, то вам доведеться лягти спати в черевиках, особливо якщо шнурки мокрі. А рифовий вузол розвязується дуже просто.\nВзявши в ліву руку береться вільний кінець А. У праву руку треба взяти кінець B, і смикнути в різні боки кінці різко і сильно. Тут же випрямиться одна сторона вузла. Залишається тільки витягнути з петель випрямлений кінець.\nКрім того, якщо шнурок у вас раптом порвався і довжини його не вистачає, у вас вийде і самим завязати на черевиках простий рифовий вузол, щоб вийшов бантик. Таким же вузлом можна завязувати бантики на волоссі.\nТепер ви можете купувати собі черевики зі шнурками, тому що ви вже знаєте, як завязувати шнурки!\nhttp://yak-vsi.com, http://arhiv-statey.pp.ua, http://vyhovannia.org.ua, http://pan-ta-pani.com, http://wjournal.com.ua, http://gadgetprograms.com, http://svitohlyad.com.ua, http://reshebnik.rv.ua\nДевушка парню шнурки завязывает\nКак научить завязывать шнурки\nCopyright © 2014-2020 Красивые шнурки (0.0121 сек.)


Розділ перший 1 страница\nВони виправлялися в Есті, містечко за двадцять миль на північ від Клівз-Мілза, що його єдиною претензією на сумнівну славу було проведення Найостаннішого сільськогосподарського ярмарку року в Новій Англії. Ярмарок закривався у п’ятницю ввечері, перед Днем усіх святих.\n- Зважаючи на те, що платня в нас у п’ятницю, споряджений я непогано. Маю вісім доларів.\n- Ого... хвалити бога, - мовила Сейра, закотивши очі догори. - Я завжди знала: як буду безгрішна, то здибаю колись багатенького дядечка.\nДжонні посміхнувся й кивнув головою.\n- Еге ж, дитинко, наш брат сутенер гребе хіба ж такі-і-і гроші! Ось тільки надягну куртку, і вирушаємо.\nСейра дивилася на нього з болісною ніжністю, і внутрішній голос, що озивався тепер дедалі частіше, - коли вона стояла під душем, читала книжку, готувалася до уроку, лаштувала самотню вечерю, - раптом вихопився знову, наче один з отих півхвилинних рекламних роликів посеред телевізійної передачі.\nВін дуже милий хлопець, з ним легко ладнати, він веселий, ніколи не доведе тебе до сліз. Та чи кохання це? Тобто чи досить усього цього для кохання? Навіть коли ти вчилася кататись на двоколісному велосипеді, тобі довелося не раз упасти й збити собі коліна. Можна сказати, плата за науку. А то ж був сущий дріб’язок.\n- Я ще зайду до туалету, - гукнув їй Джонні.\n- Ну-ну... - Сейра ледь помітно всміхнулася.\nДжонні був з тих людей, які бозна-чому вважають за необхідне сповіщати всіх і кожного про свої природні потреби.\nВона підійшла до вікна й визирнула на Головну вулицю. До автостоянки біля О’Майкового закладу, де подавали піццу й пиво, сходилися підлітки. Раптом їй захотілось опинитися там серед них, залишивши позаду свої нерозв’язні проблеми - або ж відклавши їх на майбутнє. В університеті все було простіше. Неначе в казковій Небувальщині, де й студенти, і навіть викладачі могли почувати себе товаришами Пітера Пена й ніколи не ставати дорослими. А на роль капітана Гака завжди знайшовся б якийсь Ніксон чи Агню.\nВона познайомилась із Джонні лише у вересні, коли вони почали вчителювати у школі, але обличчя його запам’ятала ще із загальноосвітнього курсу, обов’язкового для всіх студентів. Вона тоді прикипіла серцем до Дена, а Джонні і Ден не мали між собою нічого спільного. Ден був майже бездоганний красень, дотепний і невтримно-гострий на язик - від чого Сейра завжди трохи ніяковіла, - дуже охочий до чарки й палкий у любощах. Добре підпивши, він часом ставав брутальним. Сейрі особливо запам’ятався один такий випадок у барі “Бронзова стойка” в Бангорі. Чоловік у сусідній кабіні докинув якийсь жарт до Денової розповіді про університетську футбольну команду, і Ден, умить скипівши, запитав, чи не заважає йому голова на в’язах. Той вибачився, але Ден хотів не вибачень - він хотів бійки. Він почав робити образливі зауваження на адресу жінки, що була з тим чоловіком. Сейра поклала руку йому на плече й попросила вгамуватися. Та Ден скинув її руку, і в погляді його сірих очей зблиснула така лють, що решта слів застрягла у неї в горлі. Зрештою Ден і той чоловік вийшли надвір, і Ден почав його бити. Бив аж доти, доки той - не молодий уже, років під сорок, із помітним черевцем чоловік - заверещав. Сейра ніколи ще не чула, ,як верещить чоловік, і більш ніколи не хотіла б цього почути. Потім вона й Ден мусили мерщій забиратися геть, бо власник бару бачив, як усе було, й викликав поліцію. Сейра охоче подалася б додому сама (“Ой, та невже?” - глузливо запитав її внутрішній голос), але до університетського містечка було дванадцять миль, автобуси вже не ходили, а “голосувати” вона боялася.\nДорогою назад Ден мовчав. На щоці в нього була подряпина. Усього одна подряпина. І коли вони доїхали до її гуртожитку, Сейра сказала Денові, що більш не хоче його бачити. “Як тобі завгодно, крихітко”, - озвався Ден так байдужно, що вона аж похолола; і коли він удруге подзвонив їй після тієї пригоди в “Бронзовій стойці”, Сейра знов пішла до нього. Хоч у глибині душі й зневажала себе за це.\nТак тривало цілий осінній семестр її останнього року в університеті. Ден і страхав її, і водночас вабив. Він був її перший справжній коханець, і навіть тепер, за два дні до Всіх святих 1970 року, він залишався її єдиним коханцем. Із Джонні до цього в неї ще не дійшло.\nЗв’язок з Деном урвався раптово, на початку цього року. Він завалив екзамен і покинув університет.\n- Куди ж ти тепер? - боязко спитала Сейра, сидячи на ліжку його товариша по кімнаті, тим часом як Ден жбурляв у дві валізи свої речі.\nЇй хотілося спитати про інше, більш особисте. Чи буде він десь поблизу? Чи піде працювати? Чи вчитиметься далі на вечірньому факультеті? Чи є в його планах на майбутнє якесь місце для неї? А втім, ось про це вона нізащо б не зважилася спитати. Бо сама не була готова почути його відповідь. Та й відповідь, яку дав Ден на оте її єдине загальне запитання, прикро вразила Сейру.\n- Мабуть, у В’єтнам.\nВін сягнув рукою до полиці, швидко перебіг пальцями по паперах, що там лежали, й кинув Сейрі якусь листівку. То була повістка з Бангорської призовної дільниці. Денові пропонували з’явитися на медичний огляд.\n- Невже не можна уникнути цього?\n- Ні. А може... Не знаю. - Він запалив сигарету. - Навряд чи я захочу уникати.\nСейра приголомшено дивилася на нього.\n- Обридло мені все це. Закінчуй університет, іди працювати, а там шукай собі жіночку. Гадаю, ти б не від того, щоб стати нею. Не думай, я теж про це мізкував. Але не буде діла. І ти це добре знаєш, і я. Ми з тобою не пара, Сейро.\nІ тоді, почувши відповіді на всі свої запитання, вона пішла й більш не бачила Дена. Згодом вона кілька разів зустрічала його товариша по кімнаті в гуртожитку. За півроку той отримав від нього три листи. Дена призвали й відправили кудись на південь проходити загальновійськову підготовку. То була остання звістка про нього, яку дістав його товариш по кімнаті. І остання звістка, яку дістала Сейра Брекнелл.\nСпершу їй здавалося, що все минеться безболісно. Усі ті сумні, зворушливі пісеньки, що їх начебто тільки й чуєш по радіо в машині після півночі, її не обходили. Так само як і затерті слова про розбите кохання й згорьоване серце. Вона не підчепила собі на зло іншого хлопця, не стала вчащати до барів. Майже всі вечори тієї весни вона просиджувала у своїй кімнаті в гуртожитку й старанно гризла науку. І знаходила в цьому полегкість. Вона нічим не забруднила себе.\nІ тільки після того, як познайомилась із Джонні - минулого місяця, на танцювальній вечірці молодих учителів, де вони обоє волею щасливого випадку були без пари, - тільки тоді Сейра збагнула, яким жахіттям був той її останній семестр в університеті. Коли живеш таким життям, цього просто не помічаєш, бо воно стає невіддільним від тебе самої. Як в отій оповідці про двох віслюків, що зустрілися, припнуті до однієї огорожі, в якомусь східному місті. Перший віслюк - міський, і на спині в нього тільки сідло. А другий - з геологічної партії, нав’ючений ящиками, наметами, куховарським начинням, а зверх того ще й чотирма п’ятдесятифунтовими мішками з рудою. Так що аж хребет у нього вгинається. От перший віслюк і каже: “Ну й навалили ж на тебе тягар!” А другий йому на це: “Який тягар? Де ти його бачиш?”\nТепер, з відстані часу, Сейру жахала саме та порожнеча, в якій вона прожила цілих п’ять місяців, - наче під скляним ковпаком. А власне, усі вісім, як рахувати й минуле літо, коли вона найняла невелику квартирку на Флег-стріт у Візі й тільки те робила, що шукала місця вчительки та читала романи в паперових обкладинках. Уранці вставала, снідала, йшла довідуватися з приводу роботи - до школи чи в інші місця, які визначала наперед, - тоді поверталась додому, обідала, лягала трохи подрімати (часом те “трохи” тривало години чотири), потім вечеряла, десь до пів на дванадцяту читала, дивилася телевізор, а коли її починав брати сон, лягала спати. Вона не могла пригадати, чи за весь той час думала бодай про що-небудь. Життя її ішло механічно. Вряди-годи вона відчувала глухий біль десь у лоні - біль невтамованої жаги, як іноді писали дами-романістки, - і вживала проти нього один засіб - холодний душ. Згодом і душ почав завдавати їй болю, і вона зносила це з гіркою, відчуженою втіхою.\nПротягом тих місяців Сейра не раз привітала себе з тим, як добре, цілком по-дорослому вона тримається. Адже їй і на думку не спадає той Ден... Ден Як-там-його, ха-ха!.. - Тільки згодом вона усвідомила, що всі вісім місяців ні про що інше й ні про кого іншого не думала. За ті вісім місяців країна зазнала неабияких струсів, але Сейра все це навряд чи й помітила. Марші протесту, полісмени в захисних шоломах і протигазах, шалені нападки Агню на пресу, заворушення в Кентському університеті, літні спалахи насильства з боку чорних екстремістів, що відкрито вийшли на вулиці, - всі ті події напевне висвітлювались у вечірніх випусках телевізійних новин. Але Сейра наглухо замкнулася у своєму власному світі, цілком удоволена тим, як чудово переступила вона через Дена, як легко призвичаїлась до нового життя і як добре їй тепер ведеться. Де там той тягар?..\nПотім вона почала вчителювати у клівз-мілзькій середній школі, і то був справжній переворот у Ті житті - після шістнадцяти років навчання самій опинитися за вчительською кафедрою. А далі - ота вечірка і знайомство з Джонні Смітом (чи не безглуздо, що реальна, з плоті й крові людина може мати таке безособове ім’я та прізвище - Джон Сміт?). Того вечора Сейра, дарма що була замкнута в собі, все-таки помітила, як він дивився на неї, - не хтиво, але із здоровою чоловічою цікавістю, видимо оцінивши належним чином її вигляд у ясно-сірій плетеній сукні, яку вона надягла на вечірку.\nВін запросив її в кіно - у “Тіні” показували “Громадянина Кейна”, - і Сейра не відмовилась. Вони добре провели час, хоч Сейра й відзначила подумки: “Дотепністю він не вражає”. Прощаючись, Джонні поцілував її, і їй це було приємно, та все ж вона подумала: “Ні, він не Еррол Флінн”. Говорив він жваво, кумедною скоромовкою, і Сейра несамохіть усміхалась, а собі думала: “Під Хенні Янгмена працює”.\nПотім, уже пізнього вечора, сидячи у своїй спальні перед телевізором, на екрані якого Бетт Девіс зображувала затяту жінку-кар’єристку, Сейра нараз пригадала деякі з тих своїх думок і аж завмерла з відкушеним шматком яблука в роті, трохи приголомшена власною несправедливістю.\nІ її внутрішній голос, що майже цілий рік мовчав, - голос не так сумління, як надії, - раптом вихопився назовні.\n“То ти вважаєш, що йому далеко до Дена? Так?”\n“Ні! - запевнила вона себе, тепер уже справді приголомшена. - Я й думати забула про Дена. Все те... було так давно...”\n“Де ж пак, давно! - заперечив голос. - Не давніш, як учора”.\nАж тут Сейра усвідомила, що сидить сама в квартирі пізнього вечора, їсть яблуко й дивиться по телевізору фільм, який її зовсім Не цікавить, - і тільки тому, що це простіше, ніж думати, бо коли всі твої думки крутяться навколо тебе самої і твого втраченого кохання, вони лягають на душу важенним каменем.\nТепер вона була геть приголомшена.\nДжонні запросив її вдруге і втретє, і Сейра приймала його запрошення. Вона наново відкривала себе й у цьому - таку, якою стала тепер. Вона не могла сказати, що її зустрічі із Джонні- просто невинні побачення, бо це було не так. Дівчина вона була звабна, гарненька, І після того, як закінчився роман з Деном, її не раз запрошували провести разом вечір, але вона всім відмовляла і лише кілька разів пішла з Деновим товаришем по кімнаті на біфштекси до “Грота”, та й то, як тепер зрозуміла (з відразою до себе й похмурим гумором), аби тільки вивідати в бідолашного хлопця що-небудь про Дена. Де там той тягар?..\nБільшість її подруг-однокурсниць після закінчення університету зникли з обрію. Бетті Гекмен, на превеликий розпач її заможних, респектабельних батьків, подалася з “Корпусом миру” до Африки, і Сейра часом із цікавістю думала, як ті угандці мають липнути до Бетті, з її молочно-білою, несприйнятливою до засмаги шкірою, попелясто-білявим волоссям та гарненьким холодно-офіційним личком. Діні Стабс вступила до аспірантури в Х’юстоні. Рейчел Юргенс вийшла заміж за однокурсника й тепер ходила вагітна десь у глушині на заході Массачусетсу.\nСама з себе дивуючись; Сейра зрештою мусила визнати, що Джонні Сміт - перший новий залицяльник, який з’явився в неї за довгий-довгий час; а вона ж була колись, у випускному класі своєї школи, “міс Популярність”! Щоправда, вона пішла була на побачення й з двома іншими клівзькими вчителями - просто так, щоб не втрачати перспективи. Один з них був Джін Сідеккі - новий математик, але він виявився страшенним занудою. Другий, Джордж Раунде, одразу ж дав волю рукам. Сейра вліпила йому ляпаса, та другого дня в нього ще вистачило нахабства підморгнути їй, коли вони зустрілися в шкільному коридорі.\nА Джонні потішав її, з ним було напрочуд легко. До того ж він збуджував її фізично; якою мірою - Сейра ще не могла сказати, принаймні поки що. Минулої п’ятниці, коли їх звільнили від уроків для поїздки на осінню вчительську конференцію в Уотервіллі, Джонні запросив її ввечері до себе додому на спагетті власного приготування. А коли в каструльці забулькав соус, раптом зірвався й побіг до крамниці на розі по вино. Повернувся він з двома пляшками сидру. Як і оті оголошення про відвідини туалету, це було цілком у стилі Джонні.\nПісля вечері вони сіли дивитися телевізор, але замість того почали обійматись, і хто зна, чим би все воно скінчилося, коли б не надійшли два приятелі Джонні, викладачі університету, зг проектом факультетської заяви щодо академічних свобод. Вони хотіли, щоб Джонні проглянув той папір і висловив свою думку. Він зробив це, проте далеко не з такою охотою, з якою звичайно брався до всякого діла. Сейра помітила його нехіть, і її затопила тепла хвиля таємної втіхи. Таку саму втіху викликав у неї і знайомий біль усередині - біль невтамованої жаги, - і тієї ночі вона не стала виганяти його холодним душем...\nСейра одвернулась од вікна і підійшла до канапи, де Джонні поклав свою маску.\n- Із святом Усіх святих, - мовила вона й тихенько засміялася.\n- Що-що? - озвався голос Джонні.\n- Я кажу, якщо ти зараз же звідти не вийдеш, и поїду без тебе.\n- Уже йду.\n- Ну й чудово!\nВона провела пальцями по масці з обличчями Джекіла і Хайда: ліва половина - добрий доктор Джекіл, права - жорстокий звіроподібний Хайд. “Як буде в нас на День подяки? - подумала Сейра. - А на Різдво?..”\nВід цієї думки по всьому її тілу перебіг дивний нервовий дрож.\nДжонні подобався їй. Він був цілком звичайний милий хлопчина.\nВона знов поглянула на маску: страхітлива подоба Хайда, мов ракова пухлина, виростала просто з обличчя Джекіла. Маска була вкрита люмінесцентною фарбою, тим-то й світилася в темряві.\nА що таке “звичайний”? Ніщо, ніхто. А втім, ні. Якби він був такий уже звичайний, чи спало б йому на думку надіти Чугаке казна-що в класі й не вважати це порушенням порядку? А як можуть учні називати його Франкенштейном, а проте любити й поважати? То що ж таке “звичайний”?..\nПрослизнувши крізь намистяну завісу, що відокремлювала спальню й ванну від вітальні, з’явився Джонні.\n“Якщо він сьогодні захоче лягти зі мною до ліжка, я, мабуть, погоджуся”.\nВід цієї думки враз стало тепло, як ото коли повертаєшся додому з далекої дороги.\n- Ти чого всміхаєшся?\n- Та нічого, - відказала Сейра, кидаючи маску на канапу.\n- Ні, скажи. Це щось приємне?\n- Джонні, - мовила вона, поклавши руку йому на груди й зводячись навшпиньки, щоб поцілувати його, - є речі, про які не заведено говорити. Ну ж бо, ходімо вже.\nВони на хвильку спинилися у вестибюлі, і, поки Джонні застібав свою теплу джинсову куртку, Сейрин погляд мимохіть звернувся до плаката з написом “Страйкуйте!” і стиснутим кулаком на вогнистому тлі.\n- Знов буде студентський страйк, - сказав Джонні, помітивши, куди вона дивиться.\n- Проти війни?\n- Цього року не тільки проти війни. В’єтнам, призов резервістів, події в Кентському університеті - все це розворушило студентство як ніколи раніш. Гадаю, і в нас тут залишилося зовсім мало рохкал.\n- Яких рохкал?\n- Узірцевих діточок, котрим аби тільки одержати диплом, а потім дістати посаду з платнею десять тисяч доларів на рік - цим і обмежується їхній інтерес до державної системи. Рохкалу начхати на все, крім власної шкури. Але настав інший час. Тепер і в більшості з них відкрилися очі. Попереду великі переміни.\n- Це для тебе таке важливе? Навіть тепер, по закінченні університету?\n- Мадам, я ж його вихованець. Джон Сміт, випуску сімдесятого року. Не пошкодуймо нічого задля нашого старого доброго Мену!\n- Ну ходімо вже. Я хочу покататися на круговерті, поки там не зачинили на ніч.\n- Чудово, - сказав він, беручи її під руку. - Цілком випадково в мене є твоя машина, що стоїть за рогом.\n- І вісім доларів. Нас чекає казковий вечір.\nПогода була хмарна, але суха й досить тепла як на кінець жовтня. На небі серпик місяця намагався пробитись крізь запону хмар. Джонні обняв Сейру за стан, і вона пригорнулася до нього.\n- Ти знаєш, Сейро, я дуже багато думаю про тебе. - Тон його був начебто недбалий, але тільки начебто, її серце на мить завмерло, а тоді забилося часто-часто.\n- Мені здається, той Ден чимось скривдив тебе, так?\n- Я й сама не знаю, що він зі мною зробив, - щиро призналася Сейра.\nУ спалахах жовтої мигавки за квартал позад них їхні тіні то виникали, то зникали на цементованому тротуарі під ногами.\nДжонні, як видно, обмірковував її слова.\n- Я не стану тебе кривдити, - промовив він зрештою.\n- Так, я знаю. Але, Джонні... дай мені час...\n- Еге ж, - зітхнув він. - Час... Ну що ж, час ми маємо.\nВони звернули за ріг, і Джонні відчинив їй дверцята машини. Тоді перейшов на другий бік і сів за кермо.\n- Та ні, - відказала вона. - Вечір же он який теплий.\n- Справді теплий, - погодився він і від’їхав від бровки тротуару.\nА Сейра повернулася думкою до тієї дурної маски. Половина обличчя - Джекіл, з голубим оком Джонні в порожній, здивовано розширеній докторовій очниці (“Слухайте, я вчора винайшов новий коктейль, але його навряд чи подаватимуть у барах”), і з тією половиною все гаразд, бо під нею видно частку самого Джонні. То друга половина, Хайдова, так безглуздо налякала її, бо око там приплющене і за тією щілинкою може ховатися хтось інший. Хто завгодно. От хоч би й Ден.\nТа на той час, як вони приїхали на ярмарок в Есті, де на головній алеї мигтіли в темряві голі лампочки й ходили вгору-вниз довжелезні неонові шпиці чортового колеса, Сейра вже забула про маску. Вона була із Джонні, і їх чекав приємний вечір.\nВони пішли головною алеєю, тримаючись за руки, майже не розмовляючи, і Сейра впіймала себе на тому, що пригадує ярмарки свого дитинства. Вона виросла у Саут-Парісі, містечку з паперовою фабрикою, на заході штату Мен, а окружний ярмарок відбувався у Фрайберзі. Що ж до Джонні, хлопчини з Паунела, то він, мабуть, їздив на ярмарки в Топсем. Та, власне, всі ті ярмарки були однакові і не дуже змінювалися з роками. Залишаєш машину на брудній стоянці, платиш біля входу два долари і, тільки-но опинившись на ярмарковому майдані, одразу чуєш пахощі гарячих сосисок, смаженого перцю та цибулі, бекону, дешевих цукерок, тирси, солодкавий дух кінських яблук. Чуєш брязкіт візка на дитячій катальній гірці - його звуть “дикою мишею”. Чуєш виляски пострілів у тирах, металічний голос, що викрикує номери для гравців у бінго, - він лине з гучномовців, розвішаних навколо великого тенту, під яким наставлено ряди довгих столів та складаних стільців з місцевого похоронного салону. Рок-н-рол змагається в гучності з ревінням механічного органа. Без угаву лунає крик зазивал: два постріли за п’ятак, і ви можете здобути цього набитого тирсою і собачку для вашого дитинчати; гей, ви там, став, аж поки виграєш... Нічого не змінюється. І ти знов почуваєш себе дитиною і залюбки даси витягти з тебе все і до останнього цента.\n- Осьде! - спинила вона Джонні. - Круговерть!\n- Та вже ж, - заспокійливо мовив той.\nВін подав жінці в касовій будці паперовий долар, і вона, майже не підвівши погляду від журналу “Фото-плей”, викинула йому два червоні квитки й дві десятицентові монети.\n- Як розуміти твоє “та вже ж”? Чому ти розмовляєш зі мною таким тоном?\nДжонні знизав плечима. Вираз його обличчя був цілком невинний.\n- Важить не те, що ти сказав, Джоне Сміт. А те, як ти це сказав.\nКруговерть зупинилася. Люди сходили з неї і вервечкою сунули повз них - здебільшого юнаки в цупких вовняних сорочках військового зразка чи в розстебнутих теплих куртках. Джонні повів Сейру на дерев’яний поміст і віддав квитки доглядачеві, що мав такий знуджений вигляд, наче йому остогидло все на світі.\nДата добавления: 2015-06-26; Просмотров: 91; Нарушение авторских прав?;


Працівник на складі "Bon Prix ". Вакансія від Наталя In work в Кропивницькому на 0522.ua\nБезкоштовна вакансія! ЗП від 3500zl/ місяць! Вакансія для чоловіків, жінок та сімейних пар за візою та біометричним паспортом. Є дуже багато вакансій, допоможу підібрати потрібний варіант. Надаю допомогу в оформленні запрошення та пакету документів для відкриття візи. Забезпечуємо житлом, обсервацією та доїздом з України.\nЗ брендом Bonprix знайомий майже кожен житель Європи та країн СНД. Навіть в Україні речі з цього інтернет-магазину мають неймовірний попит, адже всі моделі мають чіткі розміри, виготовляються з якісних матеріалів. Тут знайде собі відповідні речі і любитель класики, і нетривіальних стильових рішень.\nBon Prix -Робочий склад одягу, ручна праця на складі одягу\n**Місце виконання роботи**\n– Łódź ul. Lodowa\nПотрібні – 20 жінок до 50 років, старших кандидатів розглядаємо індивідуально.\n**Ставка - 16,92 зл/нетто**\nФункціональні обов'язки -\nРобота на комп'ютері, сканування штрих-коду товару,\nВиведіть на монітор зображення товару і переконайтеся, що воно однакове,\nПеревірка якості повернення, потім переупаковка в нове складання та приміщення на другий рівень стрічки, заборона на носіння ювелірних виробів, так як вони теж є в їхньому асортименті і виникли непорозуміння, готовність до роботи, ручні навички.\nВітається досвід роботи на подібних підприємствах, вміння працювати на комп'ютері (найпростіші операції)\nТип договору - умова злецення\nГрафік роботи: 200 годин: 2 зміни 6-14, 14-22, 8 годин роботи на день плюс 4 суботи на місяць по 8 годин\nу кімнаті по 4-6 особи;\nдо місця роботи возить службовий автобус;\nвсі проходять медогляди та лекцію з охорони праці\nДопомагаємо підготувати документи на робочу візу.\nПольські національні візи:\n-піврічні (D05A) 180/180 180/365;\n-сезонні (DO5B) 270 днів до кінця року;\n-Річні національні візи від Воєвуди;\nПіврічні – Oświadczenie;\nСезонні - Zaświadczenie;\nРічні - Zezwolenie;\n16:58, 28 січня, №116985


Стенд для школи Т. Шевченка: продажа, цена в Киевской области. информационные стенды от "«Кураж» - виготовлення стендів, вінілові наклейки, футболки, тенніски поло, бейсболки." - 220946775\nСтенд для школи Т. Шевченка\nСтенд для школи Т. ШевченкаПод заказ, 10 дней\nРозмір: 1400 х 350 мм


Під Адміністрацією президента відбулася акція “Дякую, Петре!” (ВІДЕО) | ВАРТО - Галицькі Новини\nПід Адміністрацією президента відбулася акція “Дякую, Петре!” (ВІДЕО)\nКілька тисяч людей заповнили вулицю Банкову і зайшли у двір Адміністрації президента України. Вони прийшли, щоб подякувати главі держави Петру Порошенку за 5 років роботи. Люди вийшли з плакатами на підтримку Порошенка і дякують йому. Мабуть, це вперше за всю новітню історію України відбувається така акція.\nПрисутні на акції скандували: “Дякуємо!”, а також гуртом заспівали Гімн України та пісню “Ой, у лузі червона калина похилилася”.\nПід АП люди також вигукували: “Разом і до кінця”, “Разом до перемоги!”, “Слава Україні – Героям Слава!”, “Порошенко!”, “Україні треба порох, а не вазелін!”.\nЗгодом до українців вийшов Петро Порошенко разом з дружиною Мариною. Учасники акції зустріли їх з плакатом “Дякую”, аплодисментами та вигуками: “Найкращі!”\n“Дякую всім, хто прийшов зараз на Банкову. Бо українці по-різному проводжали президента. Такого, як зараз, Україна ще не бачила. Це стало можливим завдяки вам”, – сказав Порошенко.\n“Вчора в Мистецькому арсеналі я звернувся до всієї України словами Черчіля. І лейтмотивом цього звернення було: “Ніколи не здавайся”. І нехай вони чують – ми не здамося. А ще Черчіль сказав, що перемога – це дорога від поразки до поразки. Це нам не підходить. Ми будемо рухатися від перемоги через поразку до нової перемоги”, – наголосив президент.\nВін також запевнив, що не дасть знищити українські армію, мову, церкву, зупинити децентралізацію, нову українську школу, зупинити інклюзивну освіту, яку започаткувала перша леді.\nПорошенко запевнив, що піде на парламентські вибори, а також балотуватиметься на наступних виборах президента. На це українці почали вимагати: “Через рік!” На це Порошенко з усмішкою відповів: “Через рік, так через рік”.\nТрансляція за посилання:\nPrevious Previous post: Вчимося цінувати природу та висаджувати дерева///Акція від дрогобичан (ВІДЕО)\nNext Next post: У Дрогобичі молодик погрожував лікарю зброєю. Його затримала поліція\nНа Львівщині від завтра послаблюють карантин. Що запрацює\nПетиція про заборону 5G в Україні набрала необхідну кількість голосів :)\nПонад двісті стебничан безкоштовно перевірили стан свого здоров’я (ВІДЕО)\nУ Трускавці 8 липня не буде води


Підкладка тихий хід, Еко-Плита Steico 7мм, Паркет-Бюро, Ірпінь Київ, Україна\nНазва Підкладка тихий хід Еко-Плита Steico 7 мм 590x790 мм\nПідкладка виготовлена з екологічно чистої деревно-волоконної плити. Підкладка "тихий хід" це ідеальне рішення для паркетної дошки або ламінату, адже завдяки тому що вона виробляється з натуральних волокон деревини, така підкладка відмінно ізолює приміщення від шуму і має чудові звукоізоляційні властивості.\nІнтернет-магазин Паркет Бюро пропонує купити Підкладка Тихий Хід Еко-Плита Steico 7мм зі складу в Ірпені, (Київ, Україна) від відомих брендів. У нас в наявності не тільки підкладка для ламінату, а й паркетна підлога, ламінована підлога, плінтуса, фурнітура до плінтуса, двері та багато іншого. Крім продажу ми здійснюємо різніманiтнi роботи з укладання ламінату, ремонту, реставрацiї паркету, та iнше. Роботи проведемо в будь-який зручний для вас час.\nЩоб купити "Підкладка Тихий Хід Еко-Плита Steico 7мм", оформляйте замовлення через кошик або простіше, телефонуйте: (067) 966-93-62, (095) 426-77-14 .


Дачні вправи і дієти | Схуднення\nВиїзд на природу – це чудова можливість почати активно втілювати в життя свої бажання. Якщо вам набридли спортзали і тренажери, прибирання на дачі відмінно замінить нудні вправи.\nОсь і закінчується похмура зима, вже зовсім скоро настане весняна пора, а разом з нею – повільно і поступово, але при цьому дуже несподівано, наше життя наповнить свіжий вітер. Вітер радісних і довгоочікуваних змін. Він принесе з собою прекрасні сонячні теплі деньки і довгі, тихі та п’янкі вечори, які так приємно проводити далеко від міської суєти, повсякденних проблем.\nІ, піддаючись стійкого пориву, ми їдемо за місто, в улюблені місця – на дачу, в село, де можна відпочити і душею і тілом, а разом з тим, і спробувати схуднути! Приємно сівши в улюблене крісло-гойдалку і сховавшись під стареньким, що дбайливо зберігає стільки спогадів, а тому й таким дорогим пледом, ліниво споглядати околиці і сусідів, що розпалюють свої мангали для традиційних шашликів, отчого повітря, що наповнюється таким неповторним ароматом.\nВесна – це завжди гарний настрій, маса нових вражень, бажання змінити щось у своєму житті і навчитися радіти кожному дню. А виїзд на природу стимулює нас і змушує активно втілювати всі наміри в життя. І відразу ж непереборне бажання буквально виймає з зручного крісла, закликає швидше дістати барбекю і повторити такий духмяний і апетитний подвиг сусідів! Але стоп! Навіть у такий момент не варто забувати про супутню мету, з якою приїжджаєш сюди. І вже якщо хочеться схуднути, треба намагатися якомога більше рухатися і працювати, щоб зникли зайві кілограми!\nНу, чим погана ідея зробити генеральне прибирання на дачі? Тому ганчірки, швабри, відра – найголовніші помічники будь-якої дієти. Підлоги вимиті – значить, весь комплекс вправ для м’язів плечового пояса, рук і ніг виконаний. Розібрали комору або поділ – і спеціальні вправи для сідниць не потрібні! А якщо і фруктово-ягідну дієту зі свого городу після цього дотриматися, це стане кращим завершенням настільки насиченого і в той же час прекрасного розвантажувального дня. Посадіть на городі зелень, адже вона є вірним помічником на шляху до схуднення, при цьому покращує колір обличчя і травлення. Вживання в їжу зелені часто і в будь-яких кількостях сприяє і поліпшенню емоційного стану. Пам’ятайте про це. І, звичайно, зовсім не варто забувати про правильну засмагу, виділяючи для неї спеціальний час в ранкові або вечірні години. М’який і рівний загар візуально надає стрункість і свіжість фігурі, та й самооцінка різко підвищується. І, може бути, повернувшись на роботу з відпустки, погляди колег неодмінно скажуть про те, що час, проведений в рідному і душевному куточку, було витрачено з великою користю!


У Сербії тривають протести проти обрання Вучича президентом країни\n11 травня 2021, Київ 04:10\n07 квітня 2017, 08:29\nПротести в Белграді, 6 квітня 2017 року\nТисячі переважно молодих сербів 6 квітня вийшли на вулиці Белграда та інших міст країни. Четвертий день поспіль у Сербії тривали протести проти обрання прем’єр-міністра Александара Вучича новим президентом.\nДемонстранти вийшли під гаслами «Геть диктатуру», «Свободу ЗМІ» та «Ми не хочемо бути дешевою робочою силою». Учасники протестів також провели сидячу акцію перед будівлею державного телебачення, виступаючи проти його позиції, яку вони вважають упередженою.\nОпозиційні групи твердять, що вибори 2 квітня були затьмарені порушеннями, в тому числі цензуруванням засобів масової інформації, залякуванням виборців і хабарями.\nПротестувальники планують продовжити свої акції 7 і 8 квітня.\nСербський прем’єр Александар Вучич здобув близько 55% підтримки виборців уже в першому турі. Він твердить, що продовжить вести країну до членства в ЄС, намагаючись водночас зберегти дружні відносини з Росією. Президент у Сербії має переважно представницькі повноваження, але аналітики очікують, що Вучич може фактично зберегти свої важелі за рахунок контролю над владною Сербською прогресивною партією.


Харчі по-японськи | Сільські новини\nЯпонія вважається не тільки країною довгожителів, але й країною з найкориснішою кухнею у світі. Що саме по собі тісно взаємозалежне. Чим же відрізняються кулінарні пристрасті жителів Країни сонця, що сходить, від наших, і що потрібно їсти, щоб жити активно й довго?\nЗА ДАНИМИ Всесвітньої організації охорони здоров'я, середня тривалість життя в Японії досягає 86 (у жінок) і 79 років (у чоловіків), але до 75 років і чоловіки, і жінки зберігають практично ідеальне здоров'я. У чому ж їхній секрет? На думку вчених із японського дослідницького центра довголіття, це диво пов'язане зі звичками харчування. Місцеві жителі дотримуються трьох правил: їсти маленькими порціями, але часто (6-7 разів на день), виходити з-за столу з відчуттям неповної ситості й дотримуватися збалансованого харчування.\nЯпонська кухня - одна з найбільш збалансованих у світі. Її основа - риба, овочі, рис, соя, локшина, чай і фрукти.\nТрадиційне харчування японців - низькокалорійне, близько 1600-1800 ккал, причому 60% припадає на вуглеводи, 30% - білки й близько 10% - на жири. Основний компонент японської кухні - це рис, що японці їдять за кожною трапезою замість хліба. Рис подається практично до кожної страви.\nНезважаючи на той факт, що в Японії мешкає всього 2% населення планети, японці з'їдають більше 10% світового вилову риби. Риба - чудове джерело омега-3 - жирних кислот, що поліпшують роботу серця й піднімають настрій. А японські сусі (суші) завоювали серця гурманів в усьому світі.\nЖодна трапеза не обходиться також без 4-5 страв з овочів, і нікому не здається дивним овочевий суп або салат на сніданок.\nОсобливе місце в японському раціоні належить локшині. Вона - джерело протеїнів, клітковини, цільного зерна й складних вуглеводів, тому різні її види присутні в японському меню щодня.\nШироко поширені й цитрусові (мандарини й апельсини), яблука, груші, банани, персики, вишня.\nВеличезна любов у японців - до зеленого чаю. Його подають скрізь: і вдома, і на роботі, і на ділових зустрічах. У середньому, кожен японець протягом дня випиває близько 1-1,5 л.\nПо-особливому тут ставляться до низькокалорійної, багатої на протеїни сої. В основному її їдять у вигляді супу місо, шматочків тофу, соєвого соусу.\nКИТАЙСЬКА ЛОКШИНА ПО-ЯПОНСЬКИ\nЯкщо рис по праву можна назвати королем японської кухні, то локшина - її королева. І це, незважаючи на іноземне походження, у Країну сонця, що сходить, вона потрапила з Китаю, але швидко завоювала серця тутешніх жителів. Різновидів локшини багато. На півдні й заході полюбляють тягучу білу локшину удон із пшеничного борошна, центральним жителям подобається тонка коричнева локшина із суміші гречаного й пшеничного борошна.\nАле є й така, що популярна в усій Японії. Її й варити не треба, залив окропом і через пару хвилин обід готовий. Як ви вже здогадалися, йдеться про локшину швидкого приготування - воістину культовий продукт зі своєю власною історією. І хоча вона й відзначила вже півстоліття з дня народження, але продовжує вдосконалюватися. Сьогодні в Японії популярні круглі брикети локшини з поглибленням для яйця, тому що найпопулярніший спосіб її поїдання - з яйцем. Сире яйце потрібно акуратно вилити на серединку сухого продукту й залити окропом.\nЯпонці по-справжньому шанують цей продукт (він недорогий, готується дуже просто й має велику енергетичну цінність), тому не дивно, що «швидка» локшина ледве не щодня присутня в меню більшості японських жителів. До речі, кожен з них із легкістю розповість, із чого її готують. Можливо, завдяки музею «швидкої» локшини в Йокогамі, де можна не тільки познайомитися з історією цього продукту, але й власноруч його приготувати.


Я - звичайний хлопець. Люблю природу та дітей. Розведений. Маю середню освіту, забезпечений житлом.\nЯ інвалід 3 групи, втратив слух в результаті травми. Розмовляю, але не чую. Маю гарний підробіток.\nХочу познайомитись з жінкою зі спокійним характером, яка любить тварин та природу та не зважатиме на мою ваду.\nМрію про кохання та розуміння.\nКолір волосся: сивий


Бесплатно скачать: Мотивація та оплата праці на підприємстві\nМотивація та оплата праці на підприємстві\nРинок праці є невід’ємною частиною ринкової економіки. Ринкові стосунки в процесі підготовки, використання, руху і відтворення робочої сили пронизують всю систему виробничих відносин і справляють визначальний вплив на систему мотивів та стимулів діяльності працездатного населення.\nСистема мотивації праці характеризує сукупність взаємозв’язаних заходів, які зацікавлюють і стимулюють окремого працівника або трудовий колектив в цілому щодо досягнення індивідуальних і спільних цілей діяльності підприємства. В той же час ринкові взаємовідносини формують сильні мотиви до праці за двома напрямками.\n1. можливість максимально реалізувати свій трудовий потенціал за адекватну винагороду, просуватися соціальними сходами вгору завдяки власним зусиллям.\n2. загроза безробіття, яка виникає внаслідок невідповідності попиту і пропозиції на ринку праці.\nДля формування незалежного ставлення до праці потрібно створити такі умови, за яких персонал сприймав би свою працю як свідому діяльність, необхідну для нормального матеріального забезпечення себе і сім’ї, як джерело самовдосконалення, основу професійного і службового зростання. Система мотивації має розвивати почуття належності до конкретної організації. Така поведінка до праці визначається системою якісних показників працівника, умовами праці та застосованими стимулами.\nОднака у нинішніх умовах ринкової економіки ми маємо проблеми зайнятості, які треба вирішувати в умовах гострої соціальної проблеми – проблеми бідності. До цієї ситуації не пристосовані ні політика зайнятості, ні система мотивації, ні механізм регулювання ринку праці, ні його організаційні структури.\nСьогодні необхідно шукати додаткові джерела збільшення попиту на робочу силу. Особливо перспективними здаються два напрямки.\n1. заохочення приватного бізнесу, що створює нові робочі місця, дає можливість мотивувати трудову діяльність за рахунок зростання виробництва, особливо товарів, що сьогодні імпортуються в Україну.\n2. стимулювання додаткового найму робочої сили і використання нетрадиційних форм роботи, що збільшують зайнятість, зокрема, дрібне підприємство.\nОскільки нині основними рушійними мотивами трудової діяльності людей є мотиви матеріальні, то, відповідно, працівники зацікавлені в працевлаштуванні саме в тих регіонах і на тих підприємства, які дають змогу отримати найбільш високу заробітну плату, що призводить до поступової втрати найбільш високо кваліфікованої та високоінтелектуальної частини трудового потенціалу країни.\nСаморозвиток і пристосування ринку праці до сучасної економічної ситуації сформулювали в Україні досить суперечливе поєднання соціально-трудових відносин. Це зумовлює сприйняття мотивації процесу: те, що мотивує одного працівника в конкретній ситуації, не впливатиме на нього в іншій ситуації або не впливатиме на іншого за аналогічних умовах.\n2. очікування ґрунтуються на чинниках: співвідношення витрат праці та результатів; співвідношення результатів праці та винагороди; передбаченому ступені відносного задоволення отриманою винагородою.


Boeing C-17 Globemaster III — Вікіпедія\nСтратегічний військово-транспортний літак\n15 вересня 1991\n17 січня 1995\nUS $ 218 млн (на 2007)\n4 482 км\n263 083[Прим. 1] кг\n4 × Pratt & Whitney F117-PW-100\n4 × 40 440 к.с.\n«Макдоннелл Дуглас/Боїнг» С-17 «Глоубмайстер ІІІ» (англ. McDonnell Douglas/Boeing C-17 Globemaster III) — американський стратегічний військово-транспортний літак виробництва компанії McDonnell Douglas. Розроблявся у 1980-х — початку 1990-х років і отримав свою назву на честь 2-х попередніх поршневих військово-транспортних літаків з ім'ям «Глоубмайстер»: C-74 «Глоубмайстер ІІІ» та C-124 «Глоубмайстер ІІ». Літак виконує завдання зі стратегічного перекидання військ та вантажів повітрям навколо світу, а також десантування повітрянодесантних військ, медична евакуація тощо.\nЛітак перебуває на озброєнні повітряних сил США, Австралії, Катару, ОАЕ, Канади, Великої Британії, Індії та Кувейту, а також авіакрила важких перевезень НАТО. Всього було випущено 279 одиниць літаків, 29 листопада 2015 року був випущений та злетів у повітря останній екземпляр С-17 «Глоубмайстер ІІІ».\nСтаном на початок 2021 року флот літаків C-17 мав понад 4 мільйони годин нальоту.\n3 Історія експлуатації\nУ 1970-х роках керівництво Повітряних сил США почало шукати заміну своєму тактичному транспортному літаку С-130 «Геркулес». Провідні американські авіабудівельні компанії взяли участь у змаганнях за програмою створення «Передового транспортного літака короткого злету та посадки» (англ. Advanced Medium STOL Transport (AMST) на вимогу військової авіації, на якому Boeing запропонував YC-14, а McDonnell Douglas запропонував YC-15. Хоча обидва проєкти перевищили визначені вимоги, змагання AMST було скасовано ще до визначення переможця. У листопаді 1979 року ПС США розпочали програму C-X для розробки посиленого літака за вимогами АМСТ зі збільшеною дальністю польоту для розширення спроможностей своїх стратегічних авіаперевезень.\nНа 1980 рік військово-транспортна авіація США постала перед проблемою застарілості свого великого флоту стратегічних транспортних літаків С-141 «Старліфтер». Ситуація ускладнювалася через те, що в разі виникнення збройного конфлікту між НАТО і країнами Варшавського договору різко зростала роль стратегічних повітряних трансатлантичних перевезень військ через Атлантичний океан, з США в Західну Європу. Однак наявний на початок 1980-х роках у розпорядженні військово-транспортного командування парк літаків (головним чином, «Локхід» С-5 і С-141, а також машин цивільного резерву транспортної авіації) не повною мірою забезпечував потреби стратегічних перевезень. У жовтні 1980 року ПС США встановили вимоги та оприлюднили запит на отримання пропозицій для програми C-X. «МакДоннелл Дуглас» вирішив розробити новий літак на базі літака YC-15. «Боїнг» запропонував розширену тримоторну версію свого проєкту YC-14. Компанія «Локхід» представила дві конструкції: конструкцію на основі С-5 та збільшену конструкцію С-141.\n28 серпня 1981 року «МакДоннелл Дуглас» була обрана за результатами змагань для створення запропонованого літака, який став С-17. Порівняно з YC-15, новий літак відрізнявся збільшеними габаритами і більш потужними двигунами та поліпшеною конструкцією планера. Прийняття на озброєння нового літака дозволяло замінити С-141 та частково зняти певний обсяг завдань, що покладалися на деякі обов'язки С-5 «Гелексі», звільнивши їх для перевезення негабаритних вантажів.\nПрототип YC-15, який ліг в основу C-17\nУ грудні 1985 року було укладено повномасштабний контракт на розробку С-17. Перший політ був запланований на 1990 рік. ПС сформували вимогу на 210 літаків. Однак, наприкінці 1980-х років проблеми створення літака та обмежене фінансування спричинили затримку у термінах випуску першого зразка. У квітні 1990 року міністр оборони Дік Чейні скоротив замовлення з 210 до 120 літаків.\n2 листопада 1987 року розпочалося будівництво першого літака. Відповідно до початкових планів його перший політ намічався на серпень 1990 року, проте в результаті ряду затримок, викликаних як технічними, так і фінансовими причинами, він відбувся лише 15 вересня 1991 року. У цей день прототип С-17 вперше піднявся у повітря на експериментальному аеродромі заводу «МакДоннелл Дуглас» у Лонг-Біч, Каліфорнія, приблизно на рік із запізненням від графіка.\n11 квітня 1992 року було проведено перше дозаправлення літака в повітрі, в травні була зафіксована максимальна швидкість — 944 км/год (М = 0,875), 17 червня в польоті був вперше відкритий вантажний люк, а 9 липня 1993 року був виконано перше парашутне десантування. Максимальний вантаж, скинутий з борту С-17A, склав 18160 кг. У лютому 1993 року С-17A було присвоєно назву С-17A «Глоубмайстер ІІІ».\n25 травня 1994 року дослідний літак С-17A здійснив перший трансатлантичний переліт, приземлившись на аеродромі у Великій Британії.\nУ ході реалізації програма С-17A не раз піддавалася різкій критиці з боку Конгресу і військових: конструктивні недоліки і погане керівництво програмою. Вказувалося, що загальна вага С-17A більше на кілька тисяч кілограм, терміни його створення відстають від графіка на багато місяців, а двигуни літака не можуть працювати на режимі повної тяги внаслідок того, що від вихлопних газів перегріваються алюмінієві закрилки.\nУ травні 1993 року міністр оборони Лес Еспін звільнив генерал-майора ПС М.Бучко, директора програми літака С-17, за неправильне керівництво її реалізацією.\nОднак роботи над новим літаком продовжувалися: жодна з можливих альтернатив не могла служити повноцінною заміною С-17A. Літаки С-5 і С-141 мали здатність експлуатуватися тільки з 850 з 10 000 ЗПС, наявних у світі (без урахування країн СНД і Китаю). Тільки С-130 міг експлуатуватися з коротких непідготовлених ЗПС. До того ж С-17A розрахований на перевезення майже вдвічі більшого вантажу в порівнянні з С-141 і С-130 і його доставку безпосередньо на театр воєнних дій без перевантаження на інші літаки. Крім того, навантаження та розвантаження С-17A відбуваються значно швидше.\nУ 1996 році міністерство оборони США замовило ще 80 літаків. У 1997 році відбулося злиття «МакДоннелл Дуглас» з конкурентом «Боїнг». У квітні 1999 року «Боїнг» запропонував знизити ціну на одиницю С-17, якщо ЗС США придбають ще 60; у серпні 2002 року замовлення було збільшено до 180 літаків. У 2007 році було замовлено 190 С-17 для потреб Повітряних сил США.\n6 лютого 2009 року «Боїнг» уклав контракт на 2,95 мільярда доларів на 15 додаткових C-17, збільшивши загальний флот США до 205 та продовживши виробництво з серпня 2009 по серпень 2010 року. 6 квітня 2009 року міністр оборони США Роберт Гейтс заявив, що більше, ніж запланованих 205, не буде замовлено більше С-17. Однак, вже 12 червня 2009 року підкомітет з питань повітряних і сухопутних військ Комітету Збройних сил додав ще 17 С-17.\nС-17 «Глоубмайстер ІІІ» — середньоплан, виконаний за нормальною аеродинамічною схемою з фюзеляжем великого діаметра, крилами, що розташовані високо, і Т-подібним оперенням. Планер виготовлений в основному з алюмінієвих сплавів, частка композитних матеріалів становить 10-15 % (поверхні управління, кінцеві поверхні крила стулки шасі, залисини і обтічники). Гарантований ресурс планера — 30 000 льотних годин, з яких 10 % має припадати на польоти на висоті 90 м. Крило з кутом стрілоподібності 25 ° і надкритичним профілем, подовження 7,2. Кінцеві аеродинамічні поверхні (КАП), також з надкритичним профілем, мають висоту 2,9 м, площа 3,33 м2, кут стрілоподібності 30 °, кут нахилу убік від вертикалі — 15 °. Обшивка крила виконана з використанням панелей довжиною 26,82 м. Елерони — одні з найбільших компонентів конструкції, виготовлені з композитних матеріалів: площа одного елерона 5,9 м2, довжина 6,4 м, кінцева хорда 0,76 м, коренева 1,32 м.\nФюзеляж — типу напівмонокок зі скошеною вгору хвостовою частиною знизу якої розташовані два аеродинамічних гребеня. Вантажна кабіна з задньою вантажною рампою, на якій в польоті може розміщуватися вантаж масою до 18,1 т. Рампа чотирисекційна з гідравлічним приводом встановлюється під різними кутами нахилу в залежності від типу вантажу або техніки, котрі завантажуються в літак.\nНижня частина фюзеляжу броньована для захисту від стрілецької зброї.\nКокпіт C-17 Королівських Повітряних сил Великої Британії. 2014\nУ вантажній кабіні С-17 можна розмістити танк M1A1 або M1A2, бойову машину піхоти M2 або БРМ M3 «Бредлі», вантажівки загальною масою до 45 т (по дві в ряд), «джипи» (по три в ряд), 155-мм самохідну артилерійську установку M109, до трьох бойових вертольотів AH-64 «Апач», до 18 контейнерів 463L з вантажем. Встановлено 54 незнімних відкидних сидіння для перевезення особового складу, також на борту є додаткові 48 сидінь (для розміщення по шість у ряд), по бортах встановлені стійки для кріплення 12 носилок. Передбачене безпосадочне десантування вантажів на платформах з гранично малих висот за допомогою витяжних парашутів (система LAPES) або викидання до 102 озброєних десантників парашутним способом.\nЕкіпаж — 3 особи.\nЛітак має триопорне шасі, що забирається, з гідравлічним приводом і можливість його аварійного випуску. Передня опора — двоколісна, основні опори — шестиколісні. Літак оснащений системою гальмування, що дозволяє зупинити машину на швидкості 240 км/год, масою 228 т на відрізку дороги 490 м за 14 секунд.\nСилова установка — чотири двоконтурні турбореактивні двигуни Pratt & Whitney F117-PW-100, розташовані в підкрильних гондолах на пілонах.\nЗагальна ємність паливних баків становить 102 614 л. Літак оснащений системою дозаправлення паливом у повітрі.\n13 С-17 «Глоубмайстер ІІІ» летять над Блакитним хребтом у Вірджинії. 20 грудня 2005\n14 липня 1993 року на військово-повітряну базу в Чарлстоні, Південна Кароліна, надійшли перші С-17. 17 січня 1995 року перша ескадрилья американських ПС, 17-та транспортна, набула оперативної спроможності на літаках нового типу. У 1994 році C-17 був удостоєний найпрестижнішої премії в американській авіації — Collier Trophy. У доповіді Конгресу про результати проведення операції в Косові та операції «Союзницька сила», зазначалося, що «Однією з найзначніших історій успіху … стало застосування Повітряними силами C-17A». Ці транспортні літаки здійснили половину стратегічних місій з авіаперевезення в ході операції; вони могли використовувати невеликі аеродроми, полегшуючи операції; нетривалі за часом обороти з вантажами також довели значну ефективність літака.\n26 березня 2003 року близько 1000 американських десантників 173-ї повітрянодесантної бригади були висаджені парашутним способом 15 С-17 у контрольованому курдами районі в північному Іраку під час операції «Північна затримка» в контексті операції «Свободу Іраку». Це було перше бойове застосування транспортних літаків С-17 з десантування повітряного десанту.\nЗ 2006 року почалося забезпечення транспортними літаками С-17 формувань Повітряних сил Національної гвардії США, зокрема Каліфорнії, Делаверу, Міссісіпі, Нью-Йорку тощо.\nC-17 активно залучалася до перекидання повітрям особового складу, озброєння та військової техніки й майна під час операцій «Непохитна свобода» в Афганістані та «Свобода Іраку», а також місій гуманітарної допомоги в результаті жорстокого землетрусу на Гаїті 2010 року, повня в Сінді 2011 року.\nАмериканські С-17 також використовувалися для надання допомоги союзникам у їхніх авіаперевезеннях, включаючи канадські транспортні засоби до Афганістану у 2003 році та австралійські сили під час розгортання військового компоненту у Східному Тиморі в 2006 році. В тому ж році, американські військово-транспортні літаки здійснювали перекидання повітрям 15 канадських танків «Леопард» C2 з Киргизстану в Кандагар на підтримку місії НАТО в Афганістані. У 2013 році п'ять американських C-17 підтримали французькі операції в Малі.\nДовжина: 53,04 м\nРозмах крила: 51,74 м\nВисота: 16,79 м\nАеродинамічний профіль: DLBA 142\nПлоща крила: 353,0 м ²\nСтрілоподібність крила: 25°\nМаса порожнього: 128 140 кг\nМаса максимальна злітна: 265 352 кг\nМаса палива: 102 614 л\nОб'єм вантажної кабіни:: 592 м3\nДвигун: 4 × ТРДДФ Pratt & Whitney F117-PW-100\nМаксимальна тяга: 4 × 185,49 кН\nМаксимальна швидкість: 1080 км/год (0,875 Маха)\nКрейсерська швидкість: 830 км/год\nДальність польоту: 4 480 км (з вантажем 71 214 кг)\nз вантажем 36785 кг при перенавантаженні 3,0: 925 км\nз вантажем 56245 кг при перенавантаженні 2,25 при польоті туди та без вантажу у зворотному напрямку: 3520 км\nПрактична стеля: 13 715 м\nПотрібна довжина ЗПС:\n2 286 м (при зльоті з навантаженням 75750 кг)\n915 м (при посадці з навантаженням 75750 кг з використанням реверсу тяги)\nКарта країн, які мають на озброєнні С-17 «Глоубмайстер ІІІ»\nАвстралія: 8 літаків C-17A ER\nКанада: 5 літаків CC-177 (C-17A ER)\nІндія: 11 C-17\nКатар: 8 літаків C-17A\nКувейт: 2 літаки C-17\nОАЕ: 6 C-17A на черзі\nНАТО: Засоби стратегічних авіаперевезень НАТО: 3 літаки C-17A\nВелика Британія: 8 літаків C-17A ER на службі\nСША: ПС США: 222 літаки (157 — на активній службі, 47 — Повітряні сили Національної гвардії, 18 — Резерв ПС)\nТранспортні літаки С-17 з гуманітарним вантажем для постраждалих в урагані Катріна. 31 серпня 2005\nРампа військово-транспортного літака С-17\nВійськово-транспортний літак С-17 у варіанті медичного евакуатора\nДесантники 82-ї дивізії на десантуванні\nЗавантаження голландської самохідної гаубиці PzH 2000 на борт С-17\nДесантування вантажів з борту С-17\nПарашутисти перед десантуванням\nC-17A — один з літаків стратегічних авіаперевезень НАТО\nЛітаки-аналоги[ред. | ред. код]\n/ Ан-124 «Руслан»\n↑ «Workers at Boeing Say Goodbye to C-17 with Last Major Join Thursday» Архівовано 6 May 2015 у Wayback Machine.. Press-Telegram, 26 February 2015.\n↑ «FY 2009 Budget Estimates», p. 2-1. Архівовано 3 October 2008 у Wayback Machine. US Air Force, February 2008.\n↑ Dylan Malyasov (2021-01-16). C-17 Globemaster III passes four million flight hours milestone. Defence Blog.\n↑ Вантажність 77 519 кг: 18 463-літрових класичних палет; або варіант змішаного вантажу; або 102 озброєних десантники; або 36 носилок з пораненими й 43 сідячих амбулаторних хворих (поранених); або 134 солдати в повному оснащенні; або 54 озброєних солдати з 13 вантажними палетами; або один танк M1 Abrams чи 3 БТР Stryker чи 6 M1117 Armored Security Vehicle\nВікісховище має мультимедійні дані за темою: Boeing C-17 Globemaster III\nC-17 page on Boeing.com(англ.)\nC-17 GLOBEMASTER III(англ.)\nC-17 USAF fact sheet(англ.)\nC-17 History page on Boeing.com(англ.)\nC-17 page on GlobalSecurity.org(англ.)\nC-17 interior used for passenger transport(англ.)\nC-17 political support site(англ.)\nC-17 photos on Airliners.net(англ.)\nC-17 Globemaster III(рос.)\nBoeing C-17 Globemaster III(рос.)\nC-17A «Globemaster III» военно-транспортный самолет(рос.)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Boeing_C-17_Globemaster_III&oldid=33448943\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 05:00, 18 вересня 2021.


По-третє, законодавче визначення необережності повинно охоплювати усі випадки необережного скоєння суспільно небезпечних діянь, що заслуговують криміналізації. Між тим в умовах науково-технічної революції з\_'явились або набули особливого значення такі різновиди необережності, які повністю не вміщуються в визначення самовпевненості або недбалості. Маються на увазі випадки так званої \_"злочинної неосвіченості\_" (коли людина, самовпевнено здійснюючи діяльність, що потребує спеціальних знань, навичок або особистих якостей, спричиняє суспільно небезпечні наслідки, які вона завдяки своїй неосвіченості не могла передбачити або відвернути) та \_"вольової недбалості\_" ( коли суб\_'єкт, що опинився в небезпечній ситуації, не знаходить або не здійснює правильного рішення, що дозволяє відвернути настання суспільно небезпечних наслідків) [8, с.44-56]. Небезпечність випадків, коли непідготовлена людина береться за здійснення діяльності, пов\_'язаної з небезпекою для оточуючих, або керує джерелом підвищеної небезпеки, не проявляючи належної уваги, беззаперечна. Тому вони повинні охоплюватися загальним поняттям злочинної необережності.\nПо-четверте, законодавче визначення злочинної необережності повинно погоджуватись з конструкцією складів злочинів в Особливій частині кримінального законодавства. Між тим необережність визначається як певне психічне відношення особи до суспільно небезпечним наслідкам. Тобто, воно не застосовується до злочинів з так званими формальними складами. Це привело В.Ф. Кириченко до висновку, що \_"відповідальність за необережність конструюється законом таким чином, що вона можлива тільки при реальному настанні результату\_" [11, с.185]. Між тим в кримінальному законодавстві є формальні склади, що передбачають, або допускають необережну форму вини. В умовах науково-технічної революції кількість таких складів може збільшуватись. Тому в законодавчій формулі необережності доцільно врахувати факт існування формальних складів необережних злочинів.\nПо-п\_'яте, законодавче визначення необережності повинно поставити перешкоди для проникнення в кримінальне право об\_'єктивної відповідальності (тобто без вини). Кримінальне право не повинно створювати перешкоди науково-технічному прогресу, а для цього необхідно суворо дотримуватись принципу відповідальності тільки при наявності вини. Так, М. Д. Шаргородський, справедливо вважаючи необхідним розширити караність необережності за рахунок посилення вимог до осіб, що беруться за виконання небезпечних функцій, пропонував дати таке визначення злочинній необережності, згідно якого кримінальна відповідальність мала б місце як у випадках, коли людина могла передбачити настання суспільно небезпечних наслідків, так і у випадках, коли вона повинна була їх передбачити. [4, с.158] Іншими словами, замість співпадання суб\_'єктивного і об\_'єктивного критеріїв (що створюють в даному випадку злочинну недбалість) пропонується допустити альтернативну наявність одного з них.\nІнтелектуальна ознака злочинної самовпевненості відображена у законі вказівкою на ставлення суб\_'єкта до суспільно небезпечних наслідків. На відміну від визначення умислу закон не містить характеристики психічного ставлення особи до вчиненого нею діяння (дії, бездіяльності). В теорії кримінального права з цього питання висловлені різні думки. Одні автори вважають, що особа при злочинній самовпевненості усвідомлює суспільну небезпечність своєї дії або бездіяльності. Інші, навпаки, стверджують, що при самовпевненості у суб\_'єкта відсутнє усвідомлення суспільної небезпечності вчинюваного діяння, що інтелектуальна ознака самовпевненості — це не позитивне усвідомлення суспільної небезпечності діяння, а обов\_'язок і можливість такого усвідомлення. Остання думка видається більш обґрунтованою. Особа, діючи (не діючи) певним чином і усвідомлюючи фактичну сторону свого діяння, не оцінює свою поведінку як суспільно небезпечну, оскільки нейтралізує небезпеку (у своїй свідомості) обставинами, котрі здатні, на її думку, запобігти можливості настання суспільно небезпечних наслідків. Наприклад, майстер виробничої дільниці направляє на роботу робітника, що прибув до нього, не провівши з ним відповідного інструктажу з правил техніки безпеки. При цьому він просить інших досвідчених робітників, обізнаних з вимогами правил техніки безпеки, контролювати поведінку новачка і допомагати йому. У цьому разі майстер, розуміючи, що інструктаж необхідний, прагне нейтралізувати можливу небезпеку свого рішення обставинами, котрі, на його думку, не спричинять наслідків. Орієнтуючись на вжиті заходи, він не оцінює своє діяння як суспільно небезпечне, цілком свідомо, з певною часткою впевненості, виключає таку оцінку. Разом з тим, як вже було зазначено, діючи самовпевнено, особа усвідомлює фактичну сторону діяння, відповідну об\_'єктивним ознакам складу злочину, встановленого законом, такою мірою, якою це необхідно, щоб передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків. У наведеному прикладі особа усвідомлює, що порушує відповідні правила техніки безпеки і це може призвести до суспільно небезпечних наслідків.\nПередбачення особою можливості настання суспільно небезпечних наслідків. Говорячи про цю сферу інтелектуальної діяльності суб\_'єкта, слід зазначити, що особа, діючи самовпевнено, передбачає як фактичні ознаки можливих наслідків своєї дії (бездіяльності), так і її суспільно небезпечний характер. Певну складність становить питання про характер передбачення наслідків. На думку одних юристів, передбачення при самовпевненості носить абстрактний характер. Другі говорять про абстрактний характер самого передбачення. Треті вважають, що при злочинній самовпевненості має місце передбачення абстрактної можливості настання наслідків. Останнє твердження видається більш вдалим. Діючи (не діючи) злочинно самовпевнено, суб\_'єкт передбачає, що діяння, подібні до вчиненого ним, взагалі-то призводять до суспільно небезпечних наслідків, однак упевнений, що вчинена саме ним дія (бездіяльність) не повинна спричинити таких наслідків. Тому, діючи у відповідній конкретній обстановці, особа не усвідомлює і реального розвитку причинного зв\_'язку між своєю поведінкою і наслідками, хоча й могла б це зробити при більшому напруженні своїх психічних можливостей. [9, с.51]\nВольова ознака злочинної самовпевненості полягає в тому, що особа легковажно розраховує на відвернення суспільно небезпечних наслідків. При злочинній самовпевненості вона розраховує на цілком реальні, певні обставини, котрі за своїми властивостями, зв\_'язками мають здатність відвернути настання наслідків. Це її власні, особисті якості (спритність, вмілість, досвідченість, майстерність), дії інших осіб, фізичні або хімічні закони, вплив обстановки, сили природи тощо. Розрахунок же на втручання обставин, що в момент вчинення діяння були відсутні, а їх прояв не є закономірним, виключає самовпевненість.


Тернопільська міська дитяча лікарня допустила нецільове використання ковідних коштів Тернопільська міська дитяча лікарня допустила нецільове використання ковідних коштів - Тижневик "Номер один"\nОпубліковано: 24 Вересня 2021р. о 21:00 Переглядів: 279\nКомунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» Тернопільської міської ради за рахунок коштів, передбачених для надання стаціонарної допомоги пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, проведено видатки на суму 876,1 тис. грн., пов’язані з оплатою праці працівників, які не надавали послуги з лікування визначених хворих. Про це повідомляє\nПро це повідомляє Управління Західного офісу Держаудитслужби у Тернопільській області у підсумковому звіті за січень – червень 2021 року.\nП’ять посадових осіб медустанови притягнуто до адміністративної відповідальності. Матеріали ревізії передано до УСБУ в Тернопільській області, про її результати поінформовано Тернопільську обласну прокуратуру.\nНагадаємо, головним лікарем міської дитячої лікарі є Андрій Артимович (на фото), депутат ТМР 2006-10, 2015-20 рр., у яких представляв ВО “Батьківщина” (БЮТ). Балотувався він до міської ради і у 2020 року від промерської партії «Порядок. Відповідальність. Справедливість», але в раду не потрапив.\nДо теми: «Дитяча лікарня Тернополя на сотні тисяч гривень замовила телевізійних послуг»\nАвтор: Іван Білий Рубрика: Актуально, Важливо, Медицина, НОВИНИ ГРОМАД, Соціум, Суспільство, газета онлайн\nМітки: COVID-19, Артимович, дитяча лікарня


Як стати успішним | Реальність і Міфи\nСтати успішним, чи не цього хочуть більшість людей? Можливість стати успішним закладена в кожному з нас. Але як же повчити цей успіх?\nАдже сучасний світ – це світ конкуренції. Бажання домогтися успіху природно, і саме воно є відправною (і дуже важливою) точкою довгого шляху до успіху.\nОднак тільки «хочу» в досягненні бажаного (а успіх – це і є досягнення), звичайно, мало. Потрібно діяти. Що ж заважає людині стати успішним?\nПерш за все, невпевненість в собі.\nПісля чергової спроби змінити своє життя на краще, людина раптом розуміє, що він ні на що не здатний і перестає навіть намагатися стати успішним.\nВ принципі, розчарування є наслідком невпевненості в собі. Навіщо щось робити, якщо все це марно? У людини виникає занепад сил, а при такому розкладі важко досягти успіху.\nНедостатня підтримка з боку близьких і друзів.\nБудь-яка зміна в житті таїть в собі певний ризик. Виникає невизначеність може лякати людину. У цій ситуації йому як ніколи необхідна підтримка оточуючих.\nНавколишні звикли до людини такого, яким він є. Вони перешкоджають його спробам змінитися.\nТрапляється і таке, що людина начебто прагне успіху, але одночасно з цим боїться його. Чому? Швидше за все, тому, що завоювати успіх – цього недостатньо. Потрібно вміти досягнутий успіх зберегти, що дуже важливо. Звідси і сумнів в своїх силах, звідси і небажання діяти. Як результат, людині починає здаватися, що він просто невдачливий. Однак він сам робить себе таким.\nОтже, сумніваючись в своїх силах, ви навряд чи досягнете бажаного. Переконавши себе, що успіх закритий для вас, ви самі знищуєте можливість його домогтися. Тому питанням номер один є необхідність розібратися в собі і з’ясувати, що ж заважає вам стати успішними. Зважте всі свої сильні і слабкі сторони, спробуйте поглянути на себе з боку. Кожна людина сама кує своє щастя, забудьте про почуття невпевненості якомога швидше. Визначте, чим вам займатися не подобається зовсім. Пам’ятайте, що навіть якщо за нецікаву роботу платять більше, ніж за ту, від якої ви отримуєте задоволення, то шлях до успіху на ній приречений на поразку.\nУспіх прийде до вас тоді, коли ви зможете працювати з максимальною самовіддачею, а зробити це, виконуючи нецікаву роботу, неможливо. Якщо ви є прихильником творчої праці, займайтеся ним! Визначте свої переваги. Як правило, сучасна людина все частіше і частіше при внутрішньому розмові з собою звертає увагу на негативні сторони свого характеру, що є причиною його заниженої самооцінки. Погляньте на себе хорошого, поспостерігайте за собою. Можливо, в ваших перевагах і знаходиться ключик до успіху!\nВиберіть свій стиль. Саме він покликаний зіграти важливу роль в шляху до успіху. Перестаньте копіювати когось, ви повинні бути самим собою. Позаймайтеся своїм стилем одягатися, пам’ятайте, що, як правило, успішними стають красиві незакомплексовані в собі люди. Ви повинні виділятися серед сірого натовпу (але не перестарайтеся з цим), так ви покажіть себе сильною особистістю. Є ще один важливий момент щодо власного стилю. Виробити його можна тільки на початкових етапах своєї справи. В іншому випадку, повністю змінюючи свій стиль в середині кар’єри, ви ризикуєте бути заслужити репутацію невпевненого в своїх силах людини.\nЗаручіться підтримкою близьких вам людей. Успіх в бізнесі, як правило, є супутником успіху в особистому житті. Сім’я відіграє важливу роль в житті кожної людини, адже саме в родині все ми черпаємо енергію для своїх починань. У тому випадку, якщо ви не можете знайти людину, якій повністю б довіряли, то подумайте про те, що справа може бути в вас. Станьте вірним і надійним людиною. Якщо це необхідно, то навчитеся мовчати, не видавати чиїхось таємниць.Поступово і до вас почнуть ставитися з довірою.\nНе забувайте про відпочинок. Перевантаження ніколи не дає людині можливість прийти до успіху. Успішна людина – це енергійна людина. Необхідно навчитися усувати своє занепокоєння і розслаблятися після трудового дня. Чи не засиджуйтеся зі своїми справами допізна, адже від цього продуктивність вашої завтрашньої роботи, безсумнівно, знизиться. Ви більше програєте, ніж виграєте.\nДень потрібно починати з найважливіших справ, адже перша половина дня – це час найбільшої працездатності людини. Дозволяйте проблеми в міру їх виникнення, не збирайте недозволені завдання, адже їх вантаж буде тиснути на вас, тим самим знижуючи ваш настрій. Зверніть увагу на свій настрій. Позитивно налаштовані люди завжди досягають більшого, ніж ті, хто перебуває в стані хронічної втоми.\nПам’ятайте про чудодійну силу посмішки. Почуття гумору робить вас більш легким в спілкуванні, воно допомагає нейтралізувати ефекти конфліктних ситуацій, адже жарт здатна розрядити навіть саму напружену ситуацію. Проводьте на оточуючих позитивне враження. А ще люди цінують уміння людини пожартувати над самим собою.\nЩе один спосіб почати свій шлях до успіху – це зайнятися самонавіюванням. Уявіть те, що ви хочете отримати. Ви мрієте про блискучій кар’єрі? Намалюйте себе, який очолює раду директорів. Тримайте намальовану картинку в голові і, час від часу, звертайтеся до її паперового варіанту. Пам’ятайте, що думка матеріальна.\nОтже, до успіху приводять наступні якості:\nДумаючи про інших, не забувайте і про себе і свої інтереси.\nНе бійтеся приймати рішення, довгі роздуми – не найкращий варіант на шляху до успіху. Що стосується помилок, то розглядайте їх як досвід, але не привід до сумнівів.\nВірте в успіх розпочатої справи, при виникненні будь-яких проблем ні в якому разі не впадайте у відчай.\nУявляйте себе успішним і генеруйте нові ідеї.\nНі в якому разі не впадайте у відчай.\nКритика також не є приводом для розпачу. Не приймайте все близько до серця. Вчіться бути краще і прагнете до досягнення своїх цілей.\nУміння розібратися в самому собі.\nТільки зрозумівши себе, ви усвідомлюєте, на що здатні.\nВи повинні вірити в те, що доведете розпочату справу до кінця. Ніякі перешкоди, час від часу виникають у на шляху, вам не завадять.\nЧи не відволікайтеся від головних завдань вашого проекту.\nУспіх і оптимізм завжди доповнюють один одного. Оптимізм робить важке завдання цілком здійсненним. Навіть наполегливість без оптимізму значить мало. Не здавайтеся перед труднощами.\nІ пристрасть до своєї справи. Це незамінні супутники успішності.\nДосягти успіху – це не хвилинна справа, це довгий і тернистий шлях. Більш того, для кожної людини призначений свій шлях у житті. Кожна людина має різне уявлення про таке поняття як успішність. Кому-то важливо заробити мільйони. Кому-то необхідно стати популярним в колі друзів. У будь-якому випадку, поради, зазначені вище, будуть корисні всім. Дерзайте!


Міська рада запевняє, що в житомирських дитсадках ніхто не труївся - 0412.ua\nМіська рада запевняє, що в житомирських дитсадках ніхто не труївся\n16:40, 13 березня 2013 р.\nУправління освіти Житомирської міської ради повідомляє, що в Житомирському дошкільному навчальному закладі № 46, дійсно, протягом кінця лютого – початку березня 2013 року мав місце факт високого відсотку відсутніх дітей з різних вікових груп.\nПротягом 4-5 березня 2013 року чотири дитини з групи для дітей раннього віку були госпіталізовані в інфекційне відділення дитячої міської лікарні із високою температурою та ознаками вірусної інфекції.\nФахівцями Житомирського міськрайонного управління Головного управління Держепідслужби в Житомирській області, які відразу прибули до закладу, проведено комплексну перевірку. В ході перевірки були відібрані зразки готових страв, які вживалися дітьми групи раннього віку, змиви ігрового обладнання, меблів, посуду на бактеріологічне дослідження, проведено лабораторне дослідження на якість водопровідної та бутильованої питної води. Було проведене з”ясування причин відсутності всіх інших дітей, які не відвідували дошкільний заклад протягом кінця лютого – початку березня 2013 року.\nЯк засвідчили результати лабораторних досліджень Житомирського міськрайонного управління Головного управління Держепідслужби в Житомирській області, фактів, які могли б вплинути на захворювання дітей, в дошкільному закладі не виявлено.\nДіти, які були госпіталізовані до лікарні, станом на 12.03 2013 року виписані з лікарні у задовільному стані. Діагноз „ гастроентероколіт” у дітей не підтверджено.\nНа даний час відсоток відвідування дітей закладу значно покращено. Основною причиною відсутності вихованців, як свідчать довідки територіальних педіатрів, які видані дітям про стан здоров”я, була захворюваність дітей гострими респіраторними вірусними інфекціями.