driver – Сторінка 371 – Дорога наш дом\nНеможливо любити тільки один вид автоспорту, чи не правда? Але і стежити за всіма серіями вкрай складно. Похід на перегляд Формули 1 з друзями в бар — вже традиція, і я не пропускаю жодної гонки. Я довго працював в автоспорті, після чого почав дивитися на гонки з іншого боку. Ще більше я дізнався від Джеймса Аллена і тепер намагаюся розбирати гонки Формули 1 і ще сильніше заглиблюватися в тему.Раніше я уважно стежив за WRC, але з тих пір як чемпіонат покинули Жиль Паницци і Маркус Гронхольм, мій інтерес згас. Зараз по можливості я дивлюся на те, що відбувається в NASCAR і IndyCar, але в минулому році почав стежити за кожною гонкою серії WEC.WEC — це World Endurance Championship, або Чемпіонат світу з автогонок на витривалість, що включає 9 етапів, що проходять в основному на трасах Формули 1. Важливий момент: гонки WEC тривають 6 годин, тоді як у Ф1 пілоти проїжджають дистанцію в 300км (крім Монако) і існує обмеження в 2 години.\nОдин з етапів — легендарна гонка ” 24 години Ле-Мана, щорічно проходить на французькій трасі Сарте, перемогу на цьому етапі можна порівняти з чемпіонством у Формулі 1.Найцікавіше в гонках на витривалість те, що не важливо, наскільки ти швидкий, треба бути ще і надійним. Тільки уявіть, що відчуває гоночна техніка, яка проводить в бойовому режимі 6 і 24 години, поки пілоти змінюють один одного за кермом.Багато колишні гонщики F1 виступають в серії, такі як Камуї Кобаяші, Себастьян Буемі і інші. Але найцікавіше для російських уболівальників відбувається в класі LMP2, де виступає російська команда G-Drive Racing з Romanrusinov.\nВ цьому році я буду потихеньку знайомити вас з серією та її особливостями, а також робити огляди гонок. Перший етап пройшов у Великобританії, на гоночній трасі Сільверстоун.\nLMP1На старт гонки в WEC одночасно виходять 4 класу автомобілів. LMP1 — найшвидший клас, участь у якому обходиться дуже дорого, тому в ньому представлено всього 5 автомобілів; по дві на старт виставляє Toyota і Porsche, а також ByKolles Racing Team.\nНа першому ж етапі розгорнулася неабияка боротьба — команди спочатку зробили ставку на різні варіанти конфігурації — машини Porsche були налаштовані на низьку притискну силу, а Toyota вирішили почати сезон, навпаки, з високою притискною силою. Така різниця дозволила німцям мати більш високу максимальну швидкість, а японцям давала перевагу при проходженні поворотів.\nПоул дістався Toyota під номером 7 у складі Кобаяші, Конвей і Лопес. Під час старту вони зуміли зберегти лідерство, але майже одразу після старту в них почалися технічні неполадки, через які вони спочатку опустилися на 4 місце. Але на цьому невдачі екіпажу не закінчилися: спочатку Кобаяші вилетів і застряг на гравійному ділянці, а потім Лопес розбив машину… Аварія викликала виїзд автомобіля безпеки, Лопес зумів довести машину до боксів команди, і машина навіть повернулася на трасу після ремонту, але вже без аргентинця.\nВ середині гонки пішов дощ, і обидві Porsche відправилися в бокси за проміжними шинами, в Toyota тим часом прийняли рішення залишити машину на трасі, і ризик виправдався — незважаючи на моментальне перевага німців, через кілька кіл траєкторія почала підсихати, і сліки почали працювати краще.Це дозволило екіпажу Toyota в складі Девідсона, Накаджимы і Буемі наздогнати суперників.\nНа останньому етапі в лідери вийшов екіпаж Тімо Бернхарда, Брендона Хартлі і Ерла Бамбера, але доля гонки зважилася за 13 хвилин до фінішу. Колишній гонщик Формули-1 Себастьян Буемі зміг обігнати Хартлі і першим перетнув фінішну межу.Третє місце дісталося Андре Лоттереру, Нілу Джані і Ніку Тенді на Porsche.\nЩо стосується машини ByKolles, вони зіткнулися з Aston Martin Vantage під час виїзду з піт-лейн…\nLMP2Серйозна боротьба розгорнулася і в класі LMP2.Поул завоювала команда G-Drive Racing в особі Романа Русинова, П’єра Тирье і Алекса Лінна, якому випала честь розпочати гонку.\nПочаток сезону видався справді драматичним для російського екіпажу — спочатку вони втратили дві позиції на старті, але потім зіткнулися з технічними проблемами.Прикро, що проблема була не зовсім технічна — у машини почала відкривати праві двері. Механіки спочатку намагалися приклеїти її липкою стрічкою, але потім довелося зупинитися на ремонт, через що було втрачено багато часу — це невід’ємна частина гонок на витривалість.У другій половині гонки команда почала відіграватися і зуміла фінішувати на 5 місці — відмінний результат, враховуючи втрачений час.\nТакож у цій серії виступає росіянин Віталій Петров за кермом Manor. Команда Петров-Труммер – Гонсалес фінішувала на сьомому місці.\nМинулорічні чемпіони — Signatech Alpine — лідирували до середини дистанції, але потім не зуміли вчасно зреагувати на появу машини безпеки, з-за чого опустилися на 4 місце.А перемога дісталася команді Jackie Chan DC Racing (так-так, Джекі Чан Рейсинг!) у складі Олівера Джарвіса, Тома Лорана і Тун Хопиня.Друге місце дісталося просто неймовірного екіпажу у складі Сени(!), Проста (!) і Каналія. Важко в це повірити, але стільки років потому ці легендарні прізвища знову зустрілися в одній команді, трійку лідерів замкнув екіпаж TDS Racing у складі Франсуа Перродо, Еммануеля Коллара, Матьє Ваксивьера.\nGTEЦей клас теж ділиться на дві групи — Pro і Am, машини будуються на базі дорожніх.У заліку Pro виступають виключно професійні гонщики, а в Am команди змішані.\nЦікаві події відбувалися в класі GTE Pro: у чемпіонаті знову зустрілися два непримиренних суперника Ford і Ferrari, і перемога дісталася американцям.Новий Ford GT виглядає так, немов спеціально створювався для перегонів, під час заїзду вони виглядали краще суперників з Ferrari.Команда з не менш легендарним ім’ям Чіпа Генасси у складі Енді Приоля, Харрі Тинкнелла і Піпо Дерани захопила лідерство на початку гонки, але потім зіткнулася з такою ж проблемою, як і G-Drive Racing — відкривається двері змусила їх вирушити на ремонт. Але вони зуміли відігратися у другій частині заїзду і фінішувати попереду принципових суперників з AF Corse на Ferrari. Думаю, в цьому класі, нас чекає цікавий бій!\nУ класі GTE гонщики довели, що не потрібно бути професіоналами, щоб битися до останнього: переможців з команди Clearwater Racing у складі Метта Гріффіна, Мок Вен Сунь і Кеита Сава і посіли друге місце Педро Ламі, ПолаДалла-Лана і Матіаса Лауда за кермом Aston Martin розділяло всього 1.7 секунди. І це в 6-годинній гонці! Правда, сталося це не без допомоги інших учасників на Ferrari з Spirit of Race — коли за кермом був Мігель Моліна, вони зіткнулися з Aston Martin з Педро Ламі за кермом.\nЯ буду потроху знайомити вас з особливостями серії на кожному етапі, сподіваюся, було цікаво!Наступний етап FIA WEC пройде 6 травня у бельгійському Спа.\nА ви слідкуйте за WEC?Джерело фотографій\nЯкщо задатися метою і скласти список абсолютно кращих гонщиків всіх часів і народів, то ім’я німця Бернда Роземайера обов’язково потрапить в топ-10. Так-так, він там нам самому верху разом з Сінної, Кларком, Простому і Шумахером. Просто Бернд жив у домедийную епоху, коли новини дізнавалися з газет, а не з інтернету. Але якщо в розкрученості і піарі він природно програв сучасним зірок автоспорту, то в швидкості і відвазі не поступився б нікому.\nМи завжди публікуємо тільки свої тексти. Написані або адаптовані спеціально для цього блогу. Але сьогодні хочеться зробити одне виключення, заради матеріалу, який ми вважаємо одним з найкращих в історії вітчизняної автомобільної журналістики. Чудово розказана історія Бернда Роземайера зі старого-доброго журналу “АМС-Автомотоспорт”. Сподіваємося, вам сподобається.\nПохмурий ранокПочуття було настільки незвичним, зовсім для нього не характерним, що Берні навіть трохи струхнул. Ні звичайно, він зовсім не схожий на такого собі вічно усміхненого ідіота, завжди задоволеного життям і з будь-якого приводу разражающегося життєрадісним сміхом. Однак жодного разу, скільки він себе пам’ятав, його не полишала впевненість у собі. І вже, звичайно, будь-які сумніви і страхи зникали, коли Бернд Роземайер сідав за кермо гоночного автомобіля, сідав, щоб бути першим, тільки першим.\nА нині – нічого схожого. Дві години тому його розбудив денщик, за вікном були непроглядна темінь, а в кімнаті – крижаний холод. Бернд з огидою натягував холодну одяг і вперше в житті зловив себе на тому, що не хоче сьогодні сідати за кермо, І ось він втиснутий у вузьку кабіну низького, распластанного по землі автомобіля і чекає, коли можна буде стартувати. Але старт все відкладається і відкладається.\nОгидна погода. Сірі січневі світанкові сутінки непомітно перейшли в таке ж сіре, промозглое, холодне і сире ранок. Бетонні плити шосе поблискують тяжко-свинцево. Навколишні поля, що лежать нижче дороги, приховані рваними лохмами туману, і не таємничо-спокійного, як зазвичай, а болісно-рухомого, весь час змінюється, майже рідкого. Але найгірше вітер. Холодний, пронизливий до кісток, він дує з такою силою, що здається, того й гляди підхопить сріблясту птицю його гоночного «Ауто-Уніону» і втопить у страшному море цього рідкого туману. Іноді вітер раптово стихає, ніби причаївшись десь неподалік, і тоді настає раптом незвичайна, майже фізично відчутна тиша.\nЩоб відволіктися від неприємних думок, Бернд став згадувати свою гоночну кар’єру. Строго кажучи, і кар’єрою її назвати важко – занадто серйозне слово. Воно передбачає роки і роки. А Роземайера люблять всілякі клички журналісти охрестили «метеором з Хемніца». Адже четвертий рік пішов, як його ім’я вперше з’явилося поряд з великими Караччиолой, Варци, Штуком, Нуволарі, Бернд безмежно поважав цих гонщиків, але в той же час і чотири, і п’ять років тому ні секунди не сумнівався, що одного разу зуміє їх обійти.\nНіколи не забуде він своє перше поява на «Нюрбургринзі» восени 1934 року. Бернда Роземайера, тоді ще нікому не відомого мотогонщика, запросив для випробувальних заїздів реннляйтер, менеджер, як називають таких людей американці, кращої німецької гоночної команди, знаменитого «Ауто-Уніону» Віллі Вальб.\n«А де ж ваш комбінезон? – поцікавився Вальб, оглянувши новий з голочки костюм молодого гонщика. – Ви що, так і сядете за кермо при краватці?»«Сьогодні великий день для мене. І я подумав, що потрібно одягнутися відповідно», – відповів Бернд.Невисокий, кілька сутулившийся Вальб недовірливо і короткозоро подивився на нього крізь скельця окулярів у золотій оправі: «Ну що ж, юначе, дерзайте».\nЦе потім, через рік-два, коли він вже став одним з кращих гонщиків Німеччини, чемпіоном Європи, Роземайер задумався, чому саме на нього звернув увагу Вальб. Адже не успіхи ж у гірських мотогонках були тому причиною! Тим більше, що і особливо гучними їх не назвеш. У ті роки талановитих мотоспортсменов в Німеччині було багато.\nТоді, восени тридцять четвертого Бернд не сумнівався в тому, що його яскравий талант просто не можна не помітити, що гонщик він від Бога і саме це побачив Вальб. А то обставина, що, вперше сівши за кермо гоночного автомобіля, Бернд поїхав так, ніби народився на цьому жорсткому шкіряному сидінні, додало йому ще більше впевненості. Знадобилося час, щоб Роземайер зрозумів, що рухало «старим Віллі». У той рік на європейській гоночній сцені якраз розгорілася запекла боротьба між двома німецькими концернами. «Мерседес-Бенц» і «Ауто-Уніон», підтримувані німецьким урядом, дуже швидко розправилися зі своїми італійськими і французькими суперниками.\nУ 1934 році чемпіоном Європи став Ганс Штук, випередивши пілотів «Мерседес-Бенца». Однакоостальные гонщики «Ауто-Уніону» – Аугуст Момбергер, Херманн цу Ляйнинген і Вільгельм Себастіан помітно поступалися в класі «першим номером» команди. Тому Вальб вирішив підшукати на їх місце сильніших спортсменів. Він переманив з «Альфа-Ромео» досвідченого 30-річного Акіле Варци, на рахунку якого було вже більше двох десятків перемог у «Великих перегонах». А в пару до нього – нікому не відомого Бернда Роземайера.\nФердинанд Порше і Бернд Роземайер\nМолодий мотоспортсмен не мав ніякого досвіду в автоперегонах, але саме цей факт став вирішальним в очах Вальба. Справа в тому, що «Ауто-Уніон» був унікальним автомобілем. Дітище геніального конструктора Фердинанда Порше, він мав розташований ззаду 16-циліндровий V-подібний двигун і зрушену далеко вперед кабіну пілота. Ця машина була жвавою, але багатьом здавалася надто незвичною. Досвідчені гонщики, давно виробили свою манеру їзди, ніяк не могли пристосуватися до її норову.\nНадзвичайно «чуйна», вона вимагала блискавичної реакції, і не один ас, пробовавший свої сили на «Ауто-Унионе», вилетів з траси в першому ж повороті навіть на сухому асфальті. У Роземайера ж не було ніякого досвіду, отже, ніякого «вродженого протипоказання» проти задньомоторного автомобіля. Однак і в думках у Віллі Вальба не було, що він знайшов діамант найчистішої води. В крайньому випадку – алмаз, не надто великий, якому ще належить довга і кропітка ограновування.\nНеймовірно швидкий задньомоторний Auto Union славився автомобілем вкрай складним в управлінні\nВсього цього тоді, три з гаком роки тому, Бернд знати не міг. Тому, коли після оглядин на «Нюрбургринзі» його запросили в команду «Ауто-Уніон» запасним гонщиком, Роземайер не приховував свого розчарування. Невже ж це не зрозуміло?! Адже варто тільки випустити його на трасу Гран-прі на цьому величезному гоночному звірі, і їм обом не буде рівних!\nБернд всю зиму обходив Вальба, засинаючи благаннями, проханнями, вимогами ввести його в основний склад. Звичайно, реннляйтер погодився не відразу. У «виховних цілях» він робив суворе обличчя («не все одразу, молодий чоловік, не все відразу»), придивляючись до Роземайеру. Але надовго Вальба не вистачило, та й хто зміг би довго чинити опір цій приголомшливій суміші абсолютної самовпевненості зі скромністю і чарівністю!\nСезон 1935 року для «Ауто-Уніону» відкривався в травні рекордними заїздами на знаменитому берлінському треку AVUS. «Якщо виступите гідно, – сказав Вальб, – поїдете на гонки».\nНарешті! Роземайер був абсолютно впевнений, що настав його зоряний час. Він обов’язково об’їде Штука і стане першим номером команди! Вийшло все зовсім інакше – Ганс Штук встановив новий рекорд, а Бернд… вщент розбив свою машину. Роземайер тоді мало не захворів. Він у всьому звинувачував себе, а зовсім не лопнувшую шину. Але на наступний день до нього підійшов Вальб: «Не турбуйтеся, молодий чоловік. Готуйтеся до гонок в Італії».\nAuto Union Бернда під номером 5 на стартовій решітці Гран-прі Донингтона, 1937 рік\nПісля такого він, Роземайер, готовий був для свого реннляйтера на все. «Чорт візьми, Віллі, – думав він, – клянусь, ні ти, ні хтось інший жодного разу не пошкодуєте про цю розбитій машині!»\nДійсно, якщо хтось з тих пір і шкодував про те, що Роземайера взяли в “Ауто-Уніон”, то тільки не боси і не вболівальники цієї команди. Кусати лікті доводилося панам з «Мерседес-Бенца». На Гран-прі Швейцарії в Берні та Італії в Монці Роземайер – третій, у «Коппа Ачербо» – другий. І, нарешті, в останній гонці сезону, на «кільці Масарика» він завоював Великий приз Чехословаччини.\nНаступний сезон став бенефісом Роземайера. Він виграв Гран-прі Німеччини, Швейцарії, Італії, переміг в «Коппа Ачербо» та гонці «Эйфельреннен» на трасі «Нюрбургрінг».\n550-сильний AutoUnion C в заметі. Роземайер вмів і не таке…\nТой рік він згадував як один великий свято. У тридцять шостому йому вдавалося все, здавалося, він жив а самому центрі нескінченної фієсти, і все, до чого торкалася його рука, все, на чому зупинявся погляд, ставало чудесним, гарним, щасливим. У Берні завжди було багато друзів. І на рідкість мало заздрісників. Йому це ніколи не здавалося дивним, він про це не думав. А зараз, сидячи в кабіні рекордної машини, содрогавшейся від скажених поривів вітру, Роземайер раптом задумався – чому так, чому він приваблював людей? Молодий, веселий, сміливий. Всі ці якості здатні викликати заздрість. Але ж не викликали! Та ще цей, майже відчутний ореол удачі, що постійно, наче німб, сяяв над його головою. Він перемагав, і це було абсолютно природним, інакше, здавалося, і бути не могло. Він програвав (попутно встановивши рекорд кола або перемігши в тренуванні) – і теж спокійно і просто, іноді спохмурнівши, але частіше посміхаючись: «Через тиждень – нова гонка…»\nРізні люди ставали щирими шанувальниками: Аліса Караччиола, дружина знаменитого німецького гоночного аса, і рейхсфюрер СС Генріх Гіммлер, побоюючись переслідувань якого сім’я Караччиолы переїхала до Швейцарії.\nВзагалі, таке сусідство було кілька неприродним – це абсолютно несподівано тільки що спало на думку Бернда. Він жив у великій родині чудових гонщиків, справжніх чоловіків, благородних і вірних, чесних і мужніх. І його друзями були офіцери-есесівці, Бернд ніколи не замислювався про політику, це було не його справою. І якщо іноді сміявся з друзями над деякою опереточностью есесівських мундирів, над надутим дурнем Хюнляйном, якого рейхсканцлер поставив керувати всім німецьким автоспортом, то все ж не поділяв побоювань Караччиолы і недовіри більшості інших гонщиків з приводу фашизму і фашистів.\nБернд (відомий гонщик) з дружиною (відомої льотчицею) були однією з найяскравіших пар Німеччини. На знімку після переможного фінішу Гран-прі Швейцарії, 1936\nАдже навели ж вони порядок в німецькій промисловості, а німецькі автомобілі тепер – найкращі в світі. «І найшвидші!» – завжди додавав Бернд. Тому Роземайер не став особливо заперечувати, коли його зробили хауптштурмфюрером СС, головне – гонки.\nДо нього підійшов механік Віллі Себастіан:– Подивись назад, Берні.– А в чому справа?– Мабуть, вітром відірвало кілька заклепок, обшивка «дихає. Тобі не можна їхати, Берні!\nРоземайер нічого не відповів. Сьогодні в Берліні відкривається автомобільна виставка. Гітлер повинен виголосити там промову про досягнення німецької промисловості, і боси двох найбільших німецьких концернів хочуть, щоб у промові прозвучала фраза про нові світові рекорди. Ось чому у це похмуре, непогожий ранок 28 січня 1938 року Бернд Роземайер і його друг Руді Караччиола опинилися на новому автобані Франкфурт – Дармштадт. А разом з ними безліч механіків, інженерів, керівники команд. Ну і, звичайно ж, есесівці, куди ж без них!\n«Карач» першим вивів на старт свою срібну стрілу». На кілометровій ділянці «Мерседес-Бенц» показав 436,893 км/ч. Роземайер в першій своїй спробі програв 7 км/год. Від другої спроби Караччиола відмовився – вітер був дуже сильний, мудрий ж Руді ніколи не ризикував понад розумного просмикнула. А тепер з’ясовується, що і йому, Бернду, їхати не можна.\nРоземайеру раптом стало страшенно сумно. Що за чорт! Навіщо йому цей безглуздий рекорд в «класі до восьми літрів»? Він і сам знає, та й все навколо впевнені, що саме Бернд – найшвидший гонщик на світі. Так що він тут робить, на цій сірій бетонці? Його справа – абсолютні досягнення. Доктор Порше працює над проектом рекордного автомобіля, на якому можна буде сміливо сперечатися з англійцями – Кемпбеллом, Айстоном. А бути «восьмилітровим рекордсменом»? Якого біса?!\nБернд шукав очима «Карача» і не знаходив. Йому хотілося порадитися. Якщо Руді зараз скаже «вилазь», він нікуди не поїде. Але Караччиола кудись пропав…\nРоземайеру згадався минулий, такий невдалий для нього сезон. Інженери «Мерседес-Бенца» обійшли своїх колег з «Ауто-Уніону», підготувавши нову машину з 5,7-літровим 600-сильним двигуном. «Срібні стріли» зразка 1937 року були поза конкуренцією. Команда ж Віллі Вальба, понадіявшись на торішню модель «С», відстала.\nНа старті Кубка Вандербильдта в 1937-му машину Бернда майже не видно. Головне на фініші він буде першим\nПісля фінішу можна і подуріти а камеру\nДуже часто гонщики «Ауто-Уніону» змушені були сходити з траси через різних поломок. Хтось скаржився на машину, хтось потихеньку шукав собі місце в іншій команді. Роземайера ж ці проблеми не стосувалися зовсім. Що з того, що його машина трохи гірше? Адже таланту не стало менше, майстерність не пропало, а досвіду додається з кожною гонкою, з кожним колом. І, як і раніше, де тільки це було можливо, він залишав носом вихованців великого Нойбауэра, реннляйтера «Мерседес-Бенца», – фон Браухича, Ланга, Караччиолу.\nЖурналісти говорили, що «метеор з Хемніца» хоч і злетів високо, але так і не став автогонщиком. Можливо! На своїй 800-кілограмової 520-сильної махині Бернд їздив на мотоциклі, ризиковано, ніби по лезу бритви. Нагородою йому були три перемоги – на «Эйфельреннен», «Коппа Ачербо» і Гран-Прі Донингтона в Англії. І важко навіть сказати, яка з трьох була для нього дорожче – перед .своїми глядачами в Нюрбурге, на очах несамовитих італійців, для яких автогонщик – це вже майже бог, або в манірною, неговіркою Англії, де чарівність і майстерність Роземайера зуміло розтопити старовинні недовіра і неприязнь британців до синів Німеччини.\nА хіба можна забути перемогу в Америці?! Півроку не минуло, як заокеанські глядачі зізнавалися в любові оглушливими свистом і ревом багатотисячних трибун. У тому сезоні він став переможцем Кубка Вандербильдта, своєрідною «матчевої зустрічі» кращих європейських і американських гонщиків.Він згадав ту перемогу, і йому раптом нестерпно захотілося в Америку. Там він подружився з відмінними хлопцями. Вони так люблять гонки. І розуміють в них! І там зараз тепло. І немає вітру!\nБернд стріпнувся. Що за чортівня?! Що з ним таке? Треба взяти себе в руки, зібратися. І забути про выматывающем душу вітрі, думати тільки про майбутньому сезоні. Про новій машині – він вже бачив її, красуню. Легка, низька, стрімка, вона не поступиться «мерседесів», в цьому він певен.\n– Себастіан! Готуйте шнапс! Сьогодні мені не хочеться шампанського за перемогу будемо пити горілку!\nРекордний Auto Union Роземайера готують до останнього заїзду…\nБернд зручніше влаштувався в кабіні, надів окуляри, підняв руку, показуючи, що готовий до старту. Низький, буквально розпластаний по землі автомобіль з чотирма «ауто-унионовскими» колами на сріблястому носі мчав по бетонним плитам автобану ніби випущений з пращі. Він вже перевищив позначку 400 км/год, коли Роземайер відчув, як раптовий порив вітру нестримно бере машину з прямою і несе на бетонну устрій мосту, перекинутого через трасу. Останнім зусиллям Бернд повернув здоровенну дерев’яну кермо вправо, прагнучи вирівняти машину. Але це було вище людських сил.\nКілька миттєвостей срібляста птах, втрачаючи по дорозі листи обшивки, йшла по трасі практично боком, потім незграбно підстрибнула, як би намагаючись злетіти, відірвалася від землі і, пролетівши кілька десятків метрів, заметалася в стовбурах придорожніх беріз.\nМісце трагедії в наші дні\nНікого з керівництва «Ауто-Уніону» не похороні не було. Були, правда, вінки від Вальба, Порше і нового спортивного шефа концерну доктора Фейерайзена. Загальну увагу привертали два полковника в чорних мундирах – вони несли вінок від головнокомандувача німецькою армією, рейхсканцлера Адольфа Гітлера. Рейхсфюрер Гіммлер і корпсфюрер Хюнляйн випустили спільне звернення до військ СС і всієї німецької молоді і взяли на себе половину витрат на похорони – 1311 марок 5 пфенігів.\n«Ауто-Уніон» отримав від уряду сімдесят п’ять тисяч рейхсмарок в якості компенсації за знищений автомобіль. Молодій вдові – знаменитою на всю Німеччину льотчиці Еллі Байнхорн, яка була невтішна і дуже ефектна в жалобі, дісталася солідна страховка – п’ятдесят тисяч рейхсмарок.\nСтояв справжній зимовий день. Легкий морозець і яскраве сонце на білясто-блакитному небі. Вітру не було і в помині.\nОлександр Мельник, журнал АМС-Автомотоспорт, 1992\nОтже, до гран-прі Японії 1989 року Ален Прост мав перевагу над Айртоном Сінної в 16 очок, однак бразильця це аніскільки не бентежило, він розраховував виграти гонку в Сузукі, а потім і фінальна, австралійське, гран-прі і вирвати титул з рук француза. Простий стверджує, що напередодні гонки він попередив напарника, що більше не має наміру пропускати того, щоб уникнути зіткнення.\nНа кваліфікації двом McLaren знову не було рівних. Сенна був швидше на 1.730 та зайняв перше місце на стартовій решітці. У неділю Сенна погано стартував і відкотився на третє місце, крім того, Простий більш вдало налаштував болід і розрив все збільшувався. На 40-му колі Сенна наздогнав напарника, Простий стверджує, що навмисно підпускав до себе бразильця. Налаштування Проста дозволяли їхати швидше на прямих, налаштування притискної сили боліда Сени дозволяли йому бути швидше в поворотах. Простий розраховував, що атакуючий його Сенна швидше износит шини і втратить свою перевагу в поворотах. П’ять кіл зберігався розрив в межах секунди.\nНа 46 колі, в шикані, практично єдиному місці траси, де можливий обгін, Сенна зважився використовувати свою перевагу в проходженні поворотів і зважився на обгін, пізніше загальмувавши і зайнявши внутрішню траєкторію. Якщо дивитися відео, то здається, що Простий або має намір закриває партнеру «хвіртку», або раніше починає вхід в поворот, коли Сенна порівнявся з ним на 2/3, сталося зіткнення. Сам Простий стверджував після гонки, що у нього не було мети підрізати напарника, і він лише повертав по траєкторії, яку вважав доцільною, і зрозуміти його може тільки той, хто виступав у Формулі-1.\nЯк би там не було, після зіткнення два McLaren пролетіли мимо повороту на асфальтований технічний ділянку, оминає шикану, де вщухнувши, зупинилися. Комісари підбігли досить швидко, Ален покинув свій болід, а Айртон подав комісарам знак підштовхнути його, після чого завівся і, промчавши крізь технічний проїзд, відправився в бокси міняти носовий обтічник.З піт-стопа він повернувся на другому місці, його встиг обійти йшов за парою Макларенів Алессандро Нанніні на Benetton, але на першій позиції той протримався недовго. Сенна швидко нагнав Нанніні і без праці обійшов його в тій самій шикані, де сталося зіткнення з Простому. Через три кола перед бразильцем взмахнули картатим прапором.\nЗдавалося б, можна вшановувати переможця, але все було не так просто. З місця аварії Ален відправився в суддівську будку, і про щось там сперечався з суддями, потім туди прийшов і керівник ФІА Жан-Марі Балестер, варто зауважити – хороший приятель Проста. Після фінішу був викликаний і другий учасник аварії. Розмова відбувалася на очах у чекала переможця публіки, суддівська будка знаходилася прямо над подіумом. Нагородження було відкладено приблизно на 15 хвилин, а потім на подіум вийшли Алессандро Нанніні, Рікардо Патрезе і Тьєрі Бутсен. Сенна був дискваліфікований за те, що після зіткнення продовжив гонку, минаючи шикану.\nНа думку суддів, після зіткнення бразилець повинен був повернутися на трасу в тому ж місці, в якому і вилетів. Команда McLaren не змогла переконати суддів, що гонщик нічого не виграв таким маневром. Політичне підґрунтя такого рішення видно, якщо ми заглянемо на рік вперед – перед гран-прі Японії, на інструктажі, гонщики виступили з ініціативою зміни цього абсурдного правила, повернення на трасу з місця вильоту був дуже небезпечний, боліду довелося б виїжджати на зустріч пелетону. Адміністрація гонки підтримала цю ініціативу, на що Сенна емоційно пригадав минулорічну ситуацію і демонстративно покинув конференц-зал. А в 1989 році за подібну поведінку Айртон був оштрафований на 100 000$ і позбувся гоночної ліцензії на півроку.\nТаке рішення повністю позбавляло Сенну шансів на титул і достроково робило його партнера по команді триразовим чемпіоном.\nЩе до кінця сезону Простий прийняв рішення про відхід з McLaren, звинувачуючи команду в тому, що йому створені нестерпні умови, вся команда працює тільки на партнера/суперника і не залишає Олену шансів. Справедливості заради варто відзначити, що багато партнери Проста відгукувалися про нього рівно так само. На наступний сезон француз отримав місце в Ferrari.\nСезон 1990 року був не менш напруженим, Сенна, як і раніше, боровся в кожній гонці за перемогу, а Простий впевнено і методично набирав очки. Незважаючи на те, що суперники регулярно виявлялися або на одній стартовій лінії або в безпосередній близькості один від одного, пряма боротьба між ними відбулася тільки в Мексиці, де Простий здійснив безліч чудових обгонів, випередивши в тому числі і лідируючого Сенну, правда, незабаром з’ясувалося, що бразилець мав проблеми з шинами, а незабаром зовсім зійшов з дистанції. Долю титулу знову треба було зважитися на Гран-прі Японії.\nКращий час на кваліфікації показав Айртон, Ален відстав від нього всього на 0,232 секунди, однак Сенну категорично не влаштовувало розташування поул-позиції. Місце знаходилося на правій, брудної, стороні траси, крім того, вхід в перший поворот з лівої сторони гарантував вищу швидкість проходження. Зі своїми міркуваннями кандидат на титул звернувся до японським суддям і ті, визнавши зауваження справедливим, прийняли рішення поміняти місцями праві та ліві сторони. Але вночі це рішення було скасовано нашим головним антигероєм – керівником ФІА Жан-Марі Балестером. Справедливості заради слід зазначити, що Сенна двічі стартував в Японії з поула, і обидва рази рівно з того ж місця.\nЯк стверджують очевидці подій, після такого рішення Балестера, Сенна в боксах поклявся, що якщо Простий захопить лідерство зі старту, він буде боротися за перше місце з першого ж повороту, незважаючи на наслідки. На жаль обох пілотів і вболівальників – саме так і вийшло.\nКоли був даний старт, Простий вирвався вперед, Сенна наздогнав його на вході в поворот по внутрішній траєкторії і протаранив, обидва боліда вилетіли на гравій. Телеметрія показала, що Сенна навіть не гальмував, хоча і без її даних все було зрозуміло. Образи накопичувалися як сніжний ком, і настільки драматична розв’язка була неминуча. Через час, Сенна і сам зізнався, що навмисне вибив суперника з траси.\nАйртон достроково отримав свій другий чемпіонський титул, хоча чудово було зрозуміло, що спосіб, яким він його здобув, не влаштовував його ж в першу чергу.\nУ 1991 році Сенна заробив свій титул практично безперешкодно і з солідним відривом, Простий за підсумками чемпіонату посів лише 4-ю позицію, причиною чому став автомобіль. В кінці сезону Простий і зовсім був звільнений з Скудерії, приводом стало висловлювання француза про боліді, що той веде себе на трасі як вантажівка. Єдиний інцидент між нашими героями стався в Німеччині, де вони боролися за 4-е місце. В одному з поворотів Простий йшов помітно швидше і спробував обійти Сенну по зовнішньому радіусу, але бразилець його не пропустив, входячи в поворот навмисне широко, Ален був змушений загальмувати і піти з траси.\nУ 1992 році Просто не вдалося укласти контракт, Сенна ж намагався боротися з Williams, але на боці нових болідів була активна підвіска, і одного таланту для такої боротьби було недостатньо.\nУ 1993 році в Williams був запрошений Ален Прост, контракт укладено на три роки, єдиною вимогою француза – не брати в команду Сенну, і, незважаючи на заяви Айртона про готовність виступати за Williams навіть безкоштовно, місце другого пілота отримує Деймон Хілл.\nАлен дуже впевнено почуває себе за кермом самого технологічного в історії Формули 1, за багатьма оцінками, боліда, і впевнено йде до свого четвертого титулу. Сенна ж, не перестаючи боротися за місце на трасі, усілякими способами бореться за місце в передовій команді і, приблизно в середині сезону, Олену починають натякати про можливості перегляду пункту контракту про напарника. Ален приймає для себе рішення закінчити кар’єру у Формулі, і, щоб без проблем отримати свій титул і дотягнути до кінця сезону, повідомляє, що готовий спробувати. Отримавши свій 4-й титул, Простий вимагає гонорар за ще один рік і завершує кар’єру.\nНа цьому закінчується історія Проста і Сени як непримиренних суперників, про їх особистих відносинах і теплої прихильності говорять зовсім не гоночні факти.\nНа те саме нещасливе гран-прі Сан-Марино 1994 року в якості глядача прибув і Ален Прост, в аеропорту його чекав вітальний плакат від Сени: «Сумую, один Ален». Простий проводжав в останній шлях труну з тілом великого гонщика. Він же став президентом фонду Ayrton Senna Foundation, заснованим Айртоном ще при житті, для допомоги дітям з малозабезпечених сімей Бразилії.\nОтже, я тут влізла в недавнє з які заархівовані і зрозуміла, що про Формулу напередодні цієї самої Формули 1 у мене ще дещо ээээ… завалялося.\nПідготовка до етапу починається з чисто технічних моментів, які чомусь завжди опускають, наче в них немає нічого цікавого. Зате на тренування медиків ЗМІ звуть, хоч і не завжди, і не всіх, тому що… Тому що не всім треба. Точніше, майже нікому нічого не треба, акромя психів різного ступеня зачарованості автоспортом.\nОскільки в якості гонки супроводу на Гран-Прі Росії їдуть Митджеты (прототипи з Франції родом, спасибі пану Дайро), то і медики тренуються витягувати пілотів саме з них.\nПерша “жертва”. У ролі постраждалих завжди виступає сам медичний персонал. Хлопців забирають з усієї країни, а так вони — звичайні працівники “Швидкої допомоги”. Скромничає зазвичай і не зізнаються, що кращі з кращих.\nВага потерпілого, як і зростання, ні в одні гоночні норми не вписується. Тому йому тісно, а його колегам — важко.\nЛегенда виглядає наступним чином: автомобіль/прототип/болід під час гонки вилетів з траси і врізався в огорожу. До нього з найближчого поста висувається піший медичний пост, виїжджає “швидка”. Пілот у свідомості, його акуратно визволяють з прототипу (це в МНС за нормативами обов’язково розтин автомобіля, який потрапив у ДТП. В автоспорті інакше все, за такими винятками) і ведуть до “швидкої”. По дорозі він втрачає свідомість, діагноз невідомий, хоча видимих пошкоджень немає.\nДля початку необхідно зняти шолом, для того, щоб зафіксувати шийні хребці і зробити штучне дихання, наприклад. Дуже хороша практика для мотоциклістів і лижі-бордерів, до речі. Під час тренінгу рідного МНС ми тренувалися знімати шолом, не роблячи зайвих рухів — все не так просто, як здається.\nЗняли, закріпили на шиї спеціальний жорсткий комір.\nДалі йде пошук необхідного у величезному ящику. Їх завжди носять до неможливості мініатюрні дівчата.\nЗ подлетевшего автомобіля викочують ноші та виносять другі, спеціальні жорсткі ноші. Ще існує надувна версія для фіксації хребта — вона теж частенько фігурує у витягу та інших заходах, де неясно, наскільки цілі настільки важливі для життя кістки. І не питайте, звідки я все це знаю — страшно.\nТепер необхідно швидко і дуже акуратно перекласти пацієнта на ці носилки. Один різкий рух — і він труп, якщо хребет все ж пошкоджений. Власне, узгодженість дій безлічі (в даному випадку 5) людей і необхідно відпрацювати.\nДалі пілота перекладають у звичайні носилку-каталку і завантажують у реанімобіль, який відправиться до медичного вертольоту, який полетить в найближчу лікарню. Уф. Вертольота в цей раз не було, він прилетів набагато пізніше, але я все ще не втрачаю надію зняти по-людськи гордість російської санавіації.\nМи їдемо, а чергова “жертва” лягає відпочити.\nНу, от як проходить підготовка до найважливішого автоспортивному заходу в країні, хай вибачать мене фанати DTM.\nВзагалі-то слова Ferrari і ралі разом звучать приблизно як “чорний сніг” або, скажімо, “гіркий цукор”. Простіше кажучи, ці речі не особливо-то і спільні. Чому так сталося сказати важко, особливо враховуючи, що більше всього на світі сам Енцо Феррарі любив саме автогонки. Втім, “Коммендаторе” завжди віддавав перевагу кільцевих і дорожнім змагань – в 50-60-х роках минулого століття вони значно випереджали за ступенем популярності класичні ралі.\nЗнову ж ця ралійна специфіка зі спецділянками, дорожніми секціями, пенализациями за те і за це… Іншими словами: важко, клопітно і не особливо-то коштує свічок. Так що до пори винятком з правила – Ferrari і ралі речі несумісні – вважався один-єдиний випадок, коли машину умовно заводської підготовки випустили на трасу досить складного ралі “Льєж-Рим-Льєж” 1956 року. Причому, бельгієць Олів’є Жендеб’ян на Ferrari 250 GT Europa фінішував третім у абсолюті – дарма, що вважався сильним кільцевим гонщиком. Наступного ралійного экзерсиса з емблемою Ferrari вболівальникам довелося чекати 20 років.\nОлів’є Жендеб’ян і Ferrari 250 GT Europa на трасі ралі Льєж-Рим-Льєж 1956 року\nКоли на Паризькому автосалоні-1975 дебютувала Ferrari 308 GTB про перегони взагалі ніхто не заїкався. Однак не мине й року, а джентльмен-драйвери вже щосили почнуть вивчати спеки гоночної 308-й, підготовленого за регламентом групи 4. Причому, за великим рахунком сама Ferrari, орієнтована насамперед на програму в F1, до цього проекту мала вельми опосередковане відношення.\nНі, звичайно, початковий прототип розробили в департаменті клієнтських гоночних програм (Assistenza Clienti) під керівництвом Гаетано Флорини. Машина, представлена на початку 1976-го під індексом Versione Sport, відповідала регламентом групи 4. Малося на увазі, що під різні змагання – а правила четвертої групи працювали і на кільці, і на ралі – гоночні клієнти Ferrari можуть замовити двигуни різного ступеня форсування.\nАле потім в Маранелло різко передумали. Вірніше хлопців змусили передумати. Швидше за все, про плани Ferrari дізналися в FIAТ, а туринський промисловий гігант – вже в ту пору володар 50-процентного пакету акцій і головне джерело фінансування Ferrari – чітко радирував Коммендаторе свою стратегію (читай: непохитну волю). Мовляв, ваша справа – F1, спорткари і, тим більше, ралі залиште в спокої.\nОсь чому підготовку 308 GTB Versione Sport в результаті сплавили на аутсорс. Більш того, гоночної версії знаменитої “Берлинетты” взагалі могло й не статися, якби великий французький дилер Ferrari Шарль Поцці, активний учасник клієнтських гоночних програм, не перейнявся оновленням власного автоспортивного парку. На зміну вже бачили (і багато виграв) Ferrari 365 GTB Daytona, Шарль замовив відразу чотири нових 308 GTB.\nРеалізацією проекту перейнялася невелика інжинірингова фірма Джуліано Микелотто (не плутати з Джованні Мікелотті, відомим дизайнером Ferrari). Спочатку Джуліано і сам був “просто” успішним дилером Ferrari в Падуї, але з часом його контора перетворилася в одного з найбільш авторитетних партнерів Маранелло в плані підготовки машин для клієнтських гоночних програм. Ferrari 308 GTB групи 4 як раз і став першим спільним проектом компаньйонів. До речі, у фірми Микелотто вже був досвід у створенні ралійних машин. У Падуї готували до стартів знамениті Lancia Stratos – легендарну модель, тричі виграла чемпіонат світу.\nДумаю, по ту сторону повороту глядачі вже відклали пару цеглин…\nВтім, перш за все, треба в принципі зрозуміти кому і як в принципі прийшла в голову світла думка запрягати Ferrari в раллійную упряж?! Чи Не абсурд з моноприводом і відповідним статусом суперкара кліренсом? Зовсім ні. По-перше, в кінці 70-х повного приводу в ралі взагалі не було – перші Audi Quattro з’являться лише в 1981-м. А потім участь у ґрунтових ралі на складних розбитих трасах кшталт “Акрополиса” або, Боже упаси, марафонських етапах на кшталт “Сафарі” і “Берега Слонової Кістки”, не входило в сферу інтересів Шарля Поцці. Він, як втім, і кілька приватних команд з Італії облюбували швидкі, а головне рівні траси асфальтових ралі національних та європейського чемпіонатів. Ось тут-то потужний задньопривідний автомобіль з відмінною розподіл являв собою грізну зброю і зовсім не здавався кітчем.\nЛюстра на передку зовні ріднить 308 GTB з легендарною Lancia Stratos\nЗа характером Ferrari 308 GTB відмінно підходив до ралі на тармаке. Будучи лише другий в історії Маранелло моделлю з розташованої в базі V-подібною “вісімкою” (першою була дебютувала трьома роками раніше GT4, побудована на конструктивно ідентичному шасі), “Берлинетта” спочатку являла собою майже ідеальну основу для швидкого асфальтового автомобіля. Майже ідеальна развесовка, гоночна конструкція підвіски на здвоєних трикутних важелях і потужний двигун отримали неабиякий бонус ще й у вигляді легкого “сукні”. Адже 308 GTB – перший серійний Ferrari із стеклопластіковим кузовом.\nТреба сказати, склопластик на цивільних версіях 308-й прожив недовго – дилери, переважно британські, підняли страшний виття з цього приводу. Мовляв, клієнтам не подобаються пластик кузовних панелей і все тут! Так що в Маранелло незабаром повернулися до металу. Але гоночні версії 308 GTB будувалися саме навколо склопластикового кузова.\nБільш того, його полегшували ще сильніше, місцями замінюючи фіберглас зовсім вже хайтековскими в ту пору елементами з кевлара. При цьому зовні машина зберегла габарити і стати оригіналу, а прорезавшийся гоночний характер вдало підкреслювали розширені колісні арки, в яких оселилися круті колеса від фірми Compagnolo.\nЧимало уваги приділили і мотору. Навіть у базовому вигляді Tipo F106 V8 являв собою досить вражаючу по тим часам конструкцію. При робочому обсязі 2,9 літра так з чотирма здвоєними карбюраторами “Вебер” він видавав 255 к. с. Ралі-версія обзавелася механічним уприскуванням палива від Kugelfischer, що укупі зі ступенем стиснення збільшеною до 10,5:1, що дозволило довести потужність-320 л. с. Крім того, машина отримала систему змащення із сухим картером, щоб уникнути масляного голодування в поворотах, додатковий 8-літровий масляний резервуар і головки блоку з полегшеного алюмінієвого сплаву. Вінчала силовий агрегат нова 5-ступінчаста механічна коробка зі зближеними передаточними числами і настроюється під різні траси диференціал від ZF. Залишилося додати двоконтурну гальмівну систему Lockheed c 305-міліметровими дисками, чотирьохпоршневими машинками і гідравлічним “ручником” і все – бери, батьківщина, ралійний Ferrari!\nВ топовом варіанті ралійний V8 видавав значно більше 300 коней!\nБойове хрещення 308 GTB відбулося на ралі “Тарга-Флоріо” 1978 року. Екіпаж Роберто Ливьеро/Фабіо Пенарио команди Scuderia Padova Corse миттю захопив усі помисли італійських уболівальників і репортерів, але до фінішу не дістався – підбив двигун. На наступному етапі місцевого чемпіонату Ливьеро і 308 GTB фінішували другими, а потім… пішла болюча серія сходів по всіляких технічних причин. У підсумку свою першу більш-менш значиму перемогу Ferrari здобула тільки рік потому – на тому ж ралі Монци відзначився Рафаеля Пінто.\nВтім, як тільки дитячі болячки машини вдалося вилікувати, ралійна 308 GTB поїхала саме так як і сподівалися творці і покупці. Найбільшого ж успіху на машині домігся француз Жан-Клод Андрюэ з команди Шарля Поцці. У березні 1981-го червоно-біла Ferrari 308 GTB виграла ралі “Тарга-Флоріо” в абсолютному заліку. У тому ж сезоні екіпаж Антоніо Тоньяна/Массімо Де Антоні на 308 GTB стали ралійними чемпіонами Італії. Ну а ще через рік “берлинетта” Андрюэ, на цей раз у відомій червоно-синьої лівреї Pioneer, фінішувала другою на трасі “Тур де Корс-1982”, між іншим, етапу чемпіонату світу. Більш того, після перших п’яти допів 308-й лідирував в гонці, але в підсумку поступився Жану Раньотти і Renault 5 Turbo. У будь-якому випадку, цей подіум так і залишається кращим результатом Ferrari в класичному ралі за всю історію бренду.\nЗвичайно, на тлі ралійних успіхів тієї ж Lancia, досягнення 308 GTB виглядають скромно. Але не будемо забувати, що в даному випадку мова йшла про фактично приватному проекті. Крім того, цінність ралійного 308-го для історії аж ніяк не в одному лише числі кубків і нагород. Успішний виступ приватних французьких та італійських команд не пройшло непоміченим в Маранелло. У середині 80-х Ferrari спільно з Джуліано Микелотто розпочали проект розробки повномасштабної заводського прототипу за регламентом новітньої групи B, відомого під ім’ям 288 GTO. На жаль, в 1986-му легендарні “бмв” поставили поза законом, зате 288 GTO в підсумку стала прообразом для створення легендарної моделі F40.І то хліб, чи не правда? ))\nРозслідування про четырехглазой “Волзі”Американська автомобільна звалище: зникаюча красотаЗа 65 років до Stelvio: перший позашляховик від Alfa RomeoИстория створення Ferrari F40Чебурашка йде від погоні: що буде якщо схрестити вантажівка і членовозОткрываем “Жигулі”: як міг виглядати кабріолет на базі ВАЗ-2101DeLorean великий і жахливий: доля головного хіпстера ДетройтаПоймай мене, якщо зможеш: історія грандіозних обманів. Частина 1: РаллиПоймай мене, якщо зможеш: історія грандіозних обманів. Частина 2: Формула-1Фальстарт для старту: чому не склалася доля самого красивого радянського мікроавтобуса”Мені б у небо…”: героїчна трагедія Чарльз Роллс\nДосвідчені автомобілі Renault-Nissan вміють рухатися автономно не тільки на магістралі, але і в місті. На знімку: голова альянсу Карлос Гон за кермом одного з прототипів у Саннівейл (Каліфорнія).\nІзраїльська компанія Mobileye, спеціаліст з систем розпізнавання розмітки, автоматичного гальмування, адаптивного круїз-контролю і компонентів для безпілотників, уклала угоду про кооперації з фірмою Nissan Motor. Згідно нього Mobileye буде поставляти японцям анонимизированные краудсорсинговые дані для генерації дуже докладних цифрових карт місцевості нового покоління (тут застосовується інформація з камер і радарів).\nВ останніх прототипах фірма Nissan відчуває більш розвинений автопілот, Seamless Autonomous Mobility (SAM) з елементами штучного інтелекту, розробленими в кооперації з NASA. На фото — досвідчений зразок безпілотника на березневій виставці CeBIT в Ганновері.\nЦя технологія збору інформації під назвою Road Experience Management бачиться партнерам важливим елементом вдосконалення систем напівавтономного водіння і в кінцевому рахунку забезпеченні повністю автономного руху. Вона вже була перевірена під час лондонських тестів безпілотних електрокарів Leaf.\nСерійний «частковий автопілот» (ProPILOT) з’явився нещодавно на мінівен Nissan Serena і седан Infiniti Q50. Він веде машину в межах смуги, розганяється і гальмує. На відміну від асистентів водія електроніка тут не просто підправляє траєкторію при перетині розмітки, але утримує машину по центру доріжки навіть в поворотах.\nЦікаво, що альянс Renault-Nissan в нещодавно опублікованому рейтингу від Navigant Research стоїть на третьому місці в світі за рівнем розвитку безпілотних технологій після Форда і GM. Правда, тут враховувалося не серійне обладнання моделей, а вся програма досліджень в цій області і проведені експерименти. Нагадаємо, що фірма Mobileye активно співпрацює в розвитку автопілота з низкою виробників, наприклад з BMW. При цьому сама невдовзі Mobileye буде поглинена комп’ютерним гігантом Intel.\nУ випадку з «ікс-п’ятий» платформа CLAR передбачає двоважільну підвіску спереду і багаторичажка ззаду, опціональні адаптивні амортизатори і активні стабілізатори поперечної стійкості. Пневмопідвіски, скоріше за все, не буде.\nНинішній BMW X5 базується на платформі попередника з індексом E70, розробку якого почали ще в першій половині 2000-х. Не сказати, що мюнхенський кросовер серії F15 відчувається застарілим, але і опиратися прогресу немає сенсу. Особливо враховуючи, яким чудовим на ходу вийшов Audi Q7. На свіжій модульної платформі CLAR концерну BMW AG вже побудовані моделі сьомий і п’ятої серії, а наступними в черзі значаться паркетники. Первістком стане новий BMW X3, який ми побачимо у Франкфурті цієї осені, а другим за рахунком буде BMW X5 четвертого покоління. За чутками, його дебют і старт світових продажів очікуються в 2018 році.\nКлієнтам запропонують як задньопривідні версії, так і модифікації з підключається багатодисковою муфтою передньою віссю. Крім бензинових і дизельних машин в продаж надійде і гібридний варіант.\nЗа непідтвердженою інформацією, BMW X5 з індексом G05 схудне на 250-300 кг внесе Найбільший внесок з нуля розроблена конструкція кузова, в якій інженери застосують високоміцні сталі, алюмінієві і магнієві сплави, а також пластик, армований вуглеволокном. Двигуни N-колекції, які зараз ставляться на «ікс-п’ятий», підуть у минуле, а на їх місце прийдуть агрегати B-серії. Мова йде про бензинових B48 (2.0, 252 к. с., 350 Н•м) і B58 (3.0, 340 л. с., 450 Н•м) і про турбодизелях B47 (2.0, мінімум 190 л. с., 400 Н•м) і B57 (3.0, 265 л. с. і 620 Н•м або 400 сил і 760 ньютон-метрів). Виняток зроблять тільки для битурбомотора V8 4.4 серії N63, який залишиться в строю.\nДеформація при фронтальному ударі виявилася надмірною. Педалі, рульова колонка і передня панель визнані потенційно небезпечними для водія і пасажира. Захист сідоків від хлистової травми — слабка.\nКитайський вантажівка Great Wall Steed продається в Європі, наприклад, в Італії та Великобританії, а також в Австралії. Його можна купити і у російських дилерів: у нас модель називається Great Wall Wingle. Сьогодні незалежна організація ANCAP опублікувала результати краш-тестів, вважаючи їх «невтішними для споживачів та бренду». Пікап заробив лише дві зірки з п’яти можливих. В балах це 16 з 37.\nВиконавчий директор ANCAP Джеймс Гудвін заявив: незважаючи на твердження виробника про те, що подвійна кабіна є «абсолютно новою» і пропонує «видатні рівні безпеки та комфорту», Steed так само слабкий, як і його попередник V240.\nПрес-секретар підрозділу Great Wall Motors Australia Ендрю Елліс повідомив, що компанія розчарована виступом Стіда і робить «негайні кроки», щоб з’ясувати, як можна виправити ситуацію. «Ми відіслали всі дані команді інженерів в головний офіс і створили групу, щоб розібратися на місці. Для всіх ясно, що наші стандарти безпеки потребують значного поліпшення», — розповів представник Great Wall.\nПригодницький марафон проходить як по облаштованим дорогами Західної Європи, так і по звичайних путівцях в Росії, а також степах та пісках Монголії.\nНіякої підтримки команд з боку організаторів. Жодних послуг типу розміщення на ніч. Учасники надані самі собі і повинні самостійно долати труднощі на шляху довжиною 16 000 км від Лондона до Улан-Уде (так, фініш саме в Росії). У таких жорстких умовах проходить Монгольське ралі. Тим дивніше, що шотландська група ентузіастів Plug In Adventures має намір вперше в історії виступити в ньому на електромобілі. Це буде трохи доопрацьований Nissan Leaf, який отримав приставку AT-EV (All Terrain Electric Vehicle) до імені.\nХетч Leaf AT-EV заснований на стандартному Ліфі в комплектації Acenta з батареєю на 30 кВт•год, що дає паспортний запас ходу в 250 км по циклу NEDC. Як не дивно, акумулятор автори проекту збільшувати не стали.\nПерекроюванням машини для ралі займалася британська інжинірингова компанія RML Group. Вона поставила на електрокар колісні диски Speedline SL2 Marmora з шинами Maxsport RB3, придатними для бруду і піску. Крім того, «електричка» обзавелася потужним захистом моторного відсіку з шестимиллиметрового алюмінієвого листа, захист гальмівних магістралей, пластинами на нижній стороні поперечних важелів підвіски і розвиненими бризковиками.\nОдним з важливих доповнень образу AT-EV став багажник на даху з потужною світлодіодним «люстрою», що генерує світловий потік в 16 400 люмен для використання поза доріг.\nУ салоні доробок — мінімум. Заради зниження ваги електрокара механіки RML викинули задній диван з його ременями безпеки (це заощадило 32 кг). Спереду з’явилися гумові килимки, автори проекту не забули про солідні аптечку і вогнегасник. Ось, власне, і все.\nНагадаємо, в розпорядженні Ліфа — електромотор з віддачею 109 л. с. і 259 Н•м, що призводить передні колеса. При цьому максимальний крутний момент видається в діапазоні від 0 до 3008 об/хв, це корисно для повільного подолання складних ділянок.\nУ західній частині Європи екіпаж Ліфа буде використовувати так звані «швидкі» точки зарядки постійним струмом, а в погано облаштованій місцевості в Азії — будь-які доступні 220-вольт розетки.\nРалі проходить по звичайних дорогах, ґрунтовках, пісках, горах і пустелях. Це не гонка на час, і приїхав першим екіпаж ніяким особливим призом не нагороджується. Навпаки, кожна команда ще має зібрати не менше тисячі фунтів стерлінгів на благодійність. Весь захід характеризується як «велика пригода». Це історія про те, як «заблукати, використовувати кмітливість, зібрати гроші і, нарешті, перетнути фінішну межу з пошарпаним автомобілем і дикої усмішкою на брудному особі», — кажуть організатори марафону.\nЗастосування електрокара там, де раніше проїжджали лише звичайні легковики, зажадає від шотландців продуманого маршруту. Вантажівка з дизель-генератором за ними не поїде. Рамсі каже, що підготовка до цього вояжу зайняла не один рік.\nРаніше учасники Plug In Adventures робили кілька дальніх рейдів на Ліфі — наприклад, через всю Британію, з півночі на південь, від села Джон-о’гротс до Лендс-Енду і назад. Але, звичайно, Монгольське ралі стане найдовшим їх подорожжю. Кріс Рамсі, засновник Plug In Adventures, має намір використовувати його для популяризації електрокарів на всьому протязі шляху. Він також буде заносити в спеціальний додаток What3Words незадокументированные точки зарядки, щоб полегшити трансконтинентальні подорожі своїм послідовникам. Старт ралі буде дано 16 липня.\nПерший електрокар від Iconiq Motors — семимісний мінівен Seven. Поки він є концептом, а в серію піде в 2019 році. Відомо, що в закупівлях цієї машини зацікавлений уряд Китаю.\nШведсько-китайська компанія NEVS, яка все ще асоціюється з Саабом, і стартап Iconiq Motors з Шанхаю стали партнерами в розробці і виробництві електромобілів. У Иконика немає своєї виробничої площадки, тому для нього найважливішим результатом співпраці стане допуск на завод NEVS, що будується зараз в Тяньцзіні. А шведам цікаві технології, адже Iconiq дружить з фірмою W Motors з Дубая, що випускає суперкари, і іншими важливими гравцями на ринку.\n«Я щасливий почати партнерство з Iconiq Motors, яка поділяє наше бачення сталої мобільності, — заявив президент NEVS Маттіас Бергман (на фото немає). — Разом ми отримаємо кращий результат». Угоду підписали голова Иконика Алан Ву і засновник NEVS Кай Йохан Цзян.\nДля початку NEVS випустить велику партію седанів 9-3 EV, задіюючи і підприємство в Трольхэттане, а потім займеться своїм великим електромобілем, нічого спільного з Саабом не мають. Шведи планують побудувати ще один завод у Фуцзяне, де, ймовірно, теж пропишеться Iconiq. Появи спільних моделей у партнерів не очікується.


EFFO – професійна кулінарна олія - Асоціація шеф-кухарів України\nEFFO – професійна кулінарна олія\nPost Date: Monday August 23rd, 2021\nEFFO – це професійна кулінарна олія, яка створена спеціально для шеф-кухарів, технологів HoReCa та виробників продуктів харчування. Олія EFFO вже стала вибором №1 для багатьох шеф-кухарів та бренд-шефів України.\nВагомі переваги цієї олії у використанні на професійній кухні говорять самі за себе:\n1. Економна. Завдяки своєму жирнокислотному складу, олія EFFO має вищу стійкість під час смаження. Якщо шеф на своїй професійній кухні застосовує процес безперервного смаження, він майже вдвічі збільшить кількість циклів смаження продуктів.\n2. Ефективна. Високоолеїнова олія EFFO – надстійка до окислення. Це втричі збільшує термін її використання, а також забезпечує довший період зберігання готового продукту.\n3. Безпечна. Олія EFFO не бризкає, не піниться і не димить. Висока температура димоутворення (235° С) дає можливість шеф-кухарю безпечно працювати за необхідної температури для приготування продукту найкращим чином.\n4. Корисна. Основу EFFO складає високоолеїнова соняшникова олія. Її головна цінність — високий вміст (не менше ніж 75 %) мононенасиченої олеїнової кислоти Омега-9, яка не містить трансжирів. Це ідеальна олія для приготування здорової їжі для гостей закладу.\n5. Має нейтральний запах і смак. Використовуючи олію EFFO, шеф-кухар зможете надати стравам свої кулінарні акценти. Запах і смак цієї олії зовсім не відчувається в готових стравах і не витісняє природний смак продуктів.


Які біопрепарати захищають від пестицидного навантаження - AgroTimes\nАгрономія 5 травня 2021, 11:36\nЯкі біопрепарати захищають від пестицидного навантаження\nІнноваційна програма STOP СТРЕС дієво захищає сільськогосподарські культури від пестицидного навантаження.\n«Ефект від стресу рослин через обробку хімічними пестицидами проявляється у вигляді уповільнення росту, зниження схожості, скручування листя, підвищеної схильності до хвороб тощо», – йдеться у статті БТУ-ЦЕНТР.\nПом’якшити негативну дію пестицидного навантаження здатні біопрепарати, що в програми STOP Стрес. Зокрема, стійкість рослин до стресових умов та подолання їх наслідків залежить від білків та їх якісного і кількісного складу.\nАмінокислотами для синтезу білків рослину забезпечують мікроорганізми антистресанта Органікбаланс® і стимулятора росту Азотофіт®.\nТретій біопрепарат із програми STOP Стрес – прилипач Липосам® – завдяки своїй високій абсорбційній здатності підвищує стресостійкість рослин в умовах фітотоксичності. Це сприяє швидкому відновленню вегетаційних процесів та зміцненню імунної реакції рослини на стрес.\nБіопрепарати БТУ-ЦЕНТР/Жива Земля, що входять до складу інноваційної програми STOP-СТРЕС вносять до настання або після закінчення дії стресового чинника.\nSTOP СТРЕС Азотофіт біопрепарати БТУ-ЦЕНТР/Жива Земля Липосам


Нова управа – иншака система роботи | Руске слово\nавтор мар 14. януар 2019\nЗоз числом бавячох нє маю бриґи, на каждим змаганю их єст по 18 присутних, а нє раз ше случи же аж и вецей, та ше дахто виступи до публики. Успих у прешлей полусезони наисце вельки, находза ше на другим месце на таблїчки, дома прияли лєм єден ґол. То лєм факти котри потвердзую же вредзело робиц, а по шицким будзе требац буц ище упартейши. Циль ФК „Русин” – висша Войводянска лиґа, за цо маю реални шанси, а чому сиґурно допринєше и состав екипи. У екипи преважно млади 20-рочни хлашци, а шицки старши бавяче лєм отримую ровновагу зоз искуством котре нє мож мерац, и котрому чежко парираю процивнїки.\nНа виберанковей Скупштини ФК „Русин” котра отримана зоз запожнєньом, вибране цале нове руководство Клубу, а поставени єден як найважнєйши циль – остац у лиґи. Дефинитивно же є сполнєти, та аж и превершени. За предсидателя єдногласно вибрани Тихомир Медич, а у составе Управи углавним меновани младши особи, тиж оформена и Роботна ґрупа ширших сотруднїкох.\nДїлованє новей Управи мож спатриц як позитивне и удатне, як по словох Медичових словох, так и по финансийних билансох, котри би вше могли буц векши, алє су вшелїяк лєпши яки були скорей.\n– Од кеди ше вибрало нову Управу, ми ше подняли перше ришиц финансиї. Врацели зме длуства, у октобру зме достали порядни средства за спорт зоз Општини и зоз буджету Месней заєднїци Руски Керестур. Попри тим, до нашого буджету зме и приходовали, заробели зме на манифестациї „Днї керестурскей паприґи”, дзе зме предавали печенє зоз рожньох. Ту треба спомнуц и орґанизацию и заробок зоз двох турнирох – Ноцного турнира и Турнира поднїмательох – толкує Медич.\nПриоритет бул обезпечиц и стаємних спонзорох, цо ше им удало. Та тераз и попри стаємних средствох зоз локалней самоуправи єст и приватних поднїмательох котри дзечнє потримую їх активносци.\n– Ту и потримовка зоз Општини Кула, нєдавно нам поставели слупи, на котри намонтирани рефлектори, дзекуюци котрим зме од наступней часци сезони годни тримац тренинґи и у вечарших терминох. Часто проблем же велї бавяче робя, та им ше чежше орґанизовац – гвари Медич, и предлужує же у цеку и винаходзенє ришеня за санированє трибинох.\n– Зоз Општинскей управи у Кули зме нам обецали же у наиходзацих двох, трох рокох, а можебуц и скорей будземе вєдно ришовац проблем трибинох на нашим стадионє Ярашу. Ище нє ришене же на яки способ. Зоз фаховцами ше порадзиме же цо будзе туньше, чи санировац иснуюци трибини, чи правиц нови, а вшелїяк же у плану и закрице – толкує Медич, наздаваюци ше цо скорейшей реализациї того проєкту и цо лєпшому пласману екипи у другей часци першенственей сезони.\nРЕЦЕПТ ЗА УСПИХ\nВельку заслугу же Русин єшеньску часц закончел у верху таблїчки маю насампредз бавяче, алє и тренер Ранко Делич.\n– Екипа Русина посцигла одлични успих у єшеньскей часци першенства и прето сом барз задовольни. Най лєм здогаднєм на час кед ше екипа трапела зоз остава-\nньом у лиґи, з подлим материялним станом… На початку першенства мали зме даскельо нєуспишни стретнуца, но, то зме виправели. Бавяче достали якуш нову енерґию и мотив, та зме на концу завжали друге место – гварел Далич, тренер Русина.\nУ цеку пауза, кед ше бавяче одпочиваю и догваряю за предстояци стретнуца у ярнєй часци першенства. Тих дньох тренер Делич будзе мац схадзку зоз нововибранима членами Управи Клуба.\n– Од кеди вибрани нови чолни людзе Клуба, вельо лєпша атмосфера медзи бавячами. Жадаме и у предлуженю першенства зазначовац добри резултати, а то вшелїяк можеме. Значи, циль нам верх таблїчки, а тиж и же бизме були клуб за приклад шицким у Руским Керестуре, а и околїску – надпомнул тренер.\nБавяче по конєц януара буду на заслуженим одпочивку. Як надпомнул Делич, пририхтованя буду з двох часцох. Базични пририхтованя буду отримани у спортскей гали у Руским Керестуре, а убавйованє екипи будзе на Ярашу.\n– Потераз зме мали добре сотруднїцтво зоз компетентнима у спортскей гали, а наздавам ше же порозуменє за нашу екипу будземе мац и з тей нагоди и же достанєме термини за пририхтованя. До початку першенства, значи по штредок марца, плануєме одбавиц 5-6 пририхтуюци змаганя. Вибераме екипи хтори нам буду достойни процивнїки, та и лєпши од нашей, бо нам циль закончиц пририхтованя цо лєпше. То єдини рецепт за добри резултати. Кед слово о помоцнєньох, ище зме ше нїч конкретно нє порадзели – гварел тренер Делич.\nАКТИВНО ШЕ РОБИ И ЗОЗ ПОДМЛАДКОМ\nУправа роздумовала и о тим же би ше нє зочели зоз проблемом нєдостатку бавячох у наступних рокох, та активно орґанизовани и тренинґи за младши возрости. Дакедишнї фодбалер Дюра Дудаш роби зоз наймладшима когуциками од першей по штварту класу у двох ґрупох. Тренираю два раз до тижня у Спортскей гали и єст их вецей як 20-еро. Зоз старшима дзецми роби Зденко Шомодї, котри у ґрупи ма вецей як 30 хлапцох седмей и осмей класи. Интересантне же дзеци досц заинтересовани за фодбал, на тренинґох ше роби озбильно, а Русин ше може сиґурно наздавац квалитетному подмладку у наступних рокох.\nО тим ше склада и Управа же треба штудирац о младших, та тренерови Шомодїйови уплацели семинар, односно покладанє за тренерску лиценцу, же би и Русиново пионире тримали крочай зоз процивнїками.\nПопри тим же ше отримую порядни тренинґи зоз дзецми, ту и порядне орґанизованє турнирох и приятельских змаганьох за шицки возрости, цо можебуц и єден з мотивох праве за будуцих озбильних фодбалерох.\nНова управа – иншака система роботи was last modified: януар 11th, 2019 by мар\nРуске словоСпортФК „Русин”


Elan vital. | 2013-04-02 00:04:20 Фоторепортаж: ПОНАД ПРУТОМ МОЯ КОЛОМИЯ. або ще трішечки про "рогулів"\nElan vital. | 2013-03-23 11:42:34 Сучасний фашизм. Елементарний приклад.\nЭто сообщение написано также в: ЛЕЛЕЧИЙ КЛЕКІТ (4 комментариев)\nElan vital. | 2013-03-16 21:45:48 Наслідки паразитарної хвороби: ВІДСУТНІСТЬ РОЗВИТКУ ПРОМИСЛОВОСТІ, та НЕКОНКУРЕНТОЗДАТНІСТЬ ПРОДУКЦІЇ...\nЧому в Україні не розвивається виробництво? Чому товари українського виробництва виявляються неконкурентоздатними і тому нам пропонують під когось лягати, аби хтоь "по братньому" брав нашу продукцію?------ Очевидно, щоби активно конкурувати на світовому ринку, наша продукція повинна б бути або якісною і дорогою, або посередньої якості і дешевою. В будь якому випадку необхідно мінімізувати фактори які штучно піднімають вартість продукту...---- Чому українські виробники навіть на внутрішньому ринку не витримують конкуренції із зарубіжними конкурентами, попри дуже низький рівень оплати праці і відсутність затрат на доставку та перетин кордонів ? Що робить нашу продукцію дорогою? Що заважає нашим громадянам реалізовувати свої ідеї в виробничий бізнес?----- От допустимо появилась в мене ідея по виробництву якогось продукту. Якщо в мене немає грошей, то я мушу гроші позичати. Я йду в банк. Допустимо навіть що банк мені кредит дасть, то дасть він мені той кредит десь під 30% річних , в кращому випадку. Мені ще треба буде час на налагодження виробництва. Час, нерви і кошти на проходження маси бюрократичних процедур, ліцензій, дозволів... Потім мені навіть на невеличке виробництво потрібен бухгалтер, бо в нас же податкова система така, що там чорт ногу зломить. Потім в процесі виробництва мене регулярно обкладатимуть корупційними поборами різні контролюючі органи... Отож яку націнку буде мати моя продукція? Навіть при тому, що я буду максимально економити і платити своїм працівникам копійки (а це якість продукції).? Чи зможу я конкурувати на рівних з виробниками з тих країн де кредити під 5% річних, податкове законодавство просте і немає корупційних поборів?.... Допустимо, що гроші в мене є. Десь заробив за кордоном і маю. Отож я міркую: - От почну я виробництво, вкладу в нього всі свої заощадження . Потім оті заморочки з податками, поборами. Ночей не спати , переживати, за всім слідкувати.. А ще як конкурент в мене появиться з "мохнатою рукою і залізним дахом" , то витіснить мене з ринку місцевого. Аби конкурувати на зовнішньому ринку мені прийдеться мабуть віддавати товар по такій ціні, що окупить лише заирати на копійчані зарплати працівникам і мені вже мало що залишатиметься. А якщо мені навіть і пощастить, моя справа буде успішною і прибутковою, отож приглянеться мій бізнес комусь із тих що з "мохнатими руками". Рейдерська атака , і ....пішітє пісьма... І зроблю я свій висновок: Не маючи мохнатої руки нєфіг рипатись, Покладу свої грошики в банки під 15-20% річних, і єдиним клопотом моїм буде стежити аби грошики мої не виявились в небезпечному банку... Ризик кажете все одно є? Є. Але навряд чи більший ніж ризик "бездахового" бізнесмена в сучасній Україні.... От вам і одна з основних причин відсутності розвитку виробництва. Причин того, що люди які привезли важкою працею зароблені гроші за кордоном, люди які багато що бачили в своїх блуканнях світами, дечому там навчились, не наважуються розпочинати в рідній країні виробництво. Максимум- торгівля. Там трошки простіше, хоча також не з медом. От чому в цій країні безробіття і злидні. Ось чому наші люди масово змушені шукати кращої долі за кордоном. Ось чому товари нашого виробництва неконкурентоздатні на зовнішньому, а то й на внутрішньому ринку. Не винні в тому ні СОТ ні Євросоюз. Причина очевидна. Подивіться і побачите її навколо себе. Це дорогі авто, величезні будинки і шикарне життя наших надзвичайно дорогих керівників, чиновників, начальників, правоохоронців. Це злодійсько-корупційна піраміда. І тому нема чого шукати причин ні в рогулях, ні в москалях, ні в американському імперіалізмі. Причина в наших паразитах. Нація вражена паразитами. Глисти, блохи, вощі та інші гниди... Потрібні антипаразитні засоби. Дегельмінтація і інсектициди....\nElan vital. | 2013-02-28 12:09:37 Чому не платити податки, в Україні вважається благородною справою?\nУкраїнці не люблять платити податки. Уникають, ховають мінімізують. Співвітчизники навколо це спостерігають і нормально сприймають... В західній Європі податки прийнято платити. Якщо хтось уникає чи ховає то інші громадяни, які про це дізнаються вважають своїм обов'язком повідомити "куди слід". В нас таких називали б стукачами, а там сприймають такі поступки нормально... Дехто схильний із цих причин вважати наш народ безнадійно скупим , тупим і егоїстичним... Та поглянемо на цю картину трошки з іншого боку. Громадяни західних країн звикли бачити своїх правителів , які живуть приблизно так, як живе переважна більшість громадян тих країн. Там іноді дуже великі начальники демонстративно їздять на роботу на велосипедах, щоб чітко підкреслити що вони такі ж самі, як і люди які їх утримують. Наші громадяни постійно спостерігають своїх правителів, як якихось небожителів, заради проїзду яких перекривають вулиці міст, які відгороджуються від простих смертних високими огорожами, в маєтках яких розгулюють страуси , в туалетах золоті унітази. Діти небожителів надзвичайними темпами нарощують капітали... Простий приклад: в західній Європі для збудування дороги робітникам на всіх етапах (працівники асфальтних заводів, водії що перевозять матеріали, безпосередні працівники по укладанню доріг) платять в 5-10 разів вищу платню ніж в нас. Та на будівництво доріг сума з нашого бюджету "упливає" приблизно така ж як і в них. І вони мають дороги якісні , які довго експлуатуються.... В нас же люди бачать що будують дорогу. Люди знають що працівникам, які працюють на дорозі заплатили копійки. Люди дізнаються скільки бабла вгрохали на ту дорогу. Через рік-два люди мають можливість спостерігати на місці збудованої дороги руїну, яку сяк так доводять до ума ямочними ремонтами. Зате бачать люди і те, що дорожні начальники , зарплата в яких 600-800 доларів роз'їзджають на дорожезних мерсах і лексусах, і проживають в величезних нових хоромах.... Отож і думає Українець: " А на біса, на що, на біса , і кому я буду податки платити. Кум ховає , не платить, і правильно робить. І я буду ховати, аби якомога менше від мене дісталось тим злодюгам"... І влада в цій країні; яка збирає податки ДЛЯ СЕБЕ є окупаційною, загарбницькою. Тому таке відношення. Тому і не спрацює за таких обставин національна, чи будь яка інша ідея. Чогось добитись можна виключно терором. "що вб'єш то в'їдеш", як то кажуть. Народ не відчуває державне як своє. Державне, то президента, прем'єра, губернатора... І все це можна зрозуміти. Все це треба розуміти. Треба шукати виходу з цього глухого кута, а не опускати руки кажучи " Такімі как нємци ми біть не можєм нікагда. Другой мєнталітєт. Ми тупіє, лєнівіє і вараватиє. Поетому нада с Расіі примєр брать. Шоб твйордая рука и сильная власть. Шоб нас покрепчє канчуками по спінам. Гдядіш і заработаєм... "... Таким "буде по вірі вашій"...\nElan vital. | 2013-02-12 16:55:04 Страх , терор і дотримання законів. Умовності суміщення.\nЄ в нас тут люди, які вбачають вину народу в тотальному беззаконні. Для цих людей очевидно, що в цій країні ніхто не дотримується закону, і з того вони роблять висновки що то все менталітет народу. Що то чуть не генетично закладено. Що через це приречені і цей народ і ця країна... Як не дивно, саме ці люди самі не бажають виправлення цієї ситуації. Бо вони, як правило, найкращим партнером, та зразком для наслідування для своєї країни вважають не ті країни де нормою є законослухняність, а Росію, де ситуація з дотриманням законів приблизно така як і в нас. Вони очевидно розуміють якийсь глубокий сенс в словах Христа " сліпий веде сліпого".... А звідки мала б узятись в народу нашого законослухнянність? Не рабська покірність і підлабузництво, а саме законослухнянність. Не підкорення силі, а дотримання законів вільними людьми, які розуміють що закони існують для покращення співіснування людей в суспільстві.... Все що було до цього часу цьому аж ніяк не сприяло. Радянський Союз культивував підкорення силою. Єдиним діючим інструментом цієї імперії був терор. Основним стимулом для людей- страх.... Розвалився союз , він був розвалений своїми ж лідерами з метою розграбування. Епоха великого грабежу і дерибану 90-х. Основною силою був на той час рекет. Основною ознакою крутизни- плювати на закони. Терор державний був замінений терором бандитським. Народу знову залишили лише страх. Країна була розграбована повністю. Так, можна говорити що в грабежі приймали участь всі. Можна, але не зовсім так це. Бо саме це є основним аргументом тих, що вкрали заводи і фабрики, тих що вкрали мільярди. Вони ж кажуть народові " мовчіть!ви також крали. Хто ржавий цв'ях, хто мішок картоплі"... В Союзі було так, що крали потрохи всі. Так було заведено. Народ і при розвалі крав ПОТРОХИ. Та тоді дехто крав уже не потрохи.. Дійшло до того, що крадуть вже виключно Вони. Народу вже красти нічого. Народ тиняється світами, заробляючи собі на прожиток, рятуючи тим свою країну... Тепер ми дійшли до ситуації, коли місце банд рекетирів, респектабельно зайняли правоохоронні органи. Вони виловлюють людей на вулицях, вибивають зізнання тортурами, гвалтують міліцейськими кийками, собаками і ще чорт зна чим. Займаються відвертим кіднепінгом.... Народу нічого говорити про добровільну законослухняність. Добровільне, то для вільних. А наш народ завжди був під силою. Наш народ завжди тримали під страхом... Деяка ефективність в тому є. Бо є в нас люди, що по іншому собі не уявляють. Вони чекають на доброго царя, з сильною рукою. Щоби побільше було страху, тоді буде порядок... Та нічого чекати від народу добровільності, коли він упокорений страхом. Бо його законослухнянність буде показна, з під нагайки, "що вб'єш, то в'їдеш". Попустив трохи важелі страху, і повний бардак... І це закономірно. Саме так ведуть себе в рабстві.... ТоЖ не звинувачуйте у відсутності рис, характерних вільним людям, народ який ще не досяг свободи. Народ, який тримають в узді. Дурять, маніпулюють, лякають. Підкорений народ, окупованої території , зрозуміло не буде, і не повинен щиросердечно дотримуватись законів окупантів, які і самі ці закони створили для підкореного народу. На них ті закони мало поширюються.... Чого ж іще чекати від народу? Все правильно і закономірно... p>\nElan vital. | 2013-02-08 21:21:02 Правоохоронний рекет. Живий приклад.\nДесь із півроку тому я писав тут пост про хлопчину, якого взяли на дрібній продажі травки http://blog.meta.ua/users/i3311925/posts/i1261091/ місяців зо 2 тому відбувся суд в цій справі. І цікаво саме те, що адвокат ще влітку казав батькам, що світить синочкові за цей страшний злочин 3 роки. Озвучив і тариф- 1000 доларів за рік, тобто 3000 доларів, аби чадо не сиділо в тюрмі. Батьки зуміли роздобути 1500. Адвокат тоді сказав, що постарається зробити що зможе і за ці гроші. Результат : за вироком суду, пацанові дали 1 рік і 2 місяці реальної тюрми. Видно зумів адвокат добитись якихось скидок, бо відповідно тарифу мали б дати півтора року... Цікавий також той факт, що іншому фігуранту справи, який був вищою ланкою в ланцюжку розповсюдження, в якого наш герой (і не лише він) брав наркоту для подальшої продажі дали умовний термін. Очевидно там підсуєтились краще і виплатили всю суму по тарифу... Нещодавно перевели пацана з СІЗО на зону. І оскільки включаючи термін досудового утримання він вже відсидів біля 10 місяців, то там питання стоїть про умовно-дострокове звільнення. Батьки знову грошей шукають. Бо за УДО 2 тисячі гривень заплатити треба... Отакі в нас в країні і право і справедливість, і закон... Рекет суцільний.\nElan vital. | 2013-02-05 17:56:53 Атрибути ПАКРАЩЕННЯ. Депозитний рай???\nЩе одна явна ознака "пакращення" та оздоровлення економіки кидається у вічі всім мало-мальськи грамотним громадянам, які хоча б інколи відвідують банківські установи, чи хоча б звертають увагу на плакати біля них... До кризи кінця 2008-го , хорошим відсотком для депозитного вкладу, в різні часи вважалось десь 15-18%:. В ту страшну кризу, за яку так страшно звинувачували голубі помаранчевих, в період страшної руїни, відсоткові ставки бувало доходили до межі 25% (маю на увазі серйозні великі авторитетні банки. Авантюри в розрахунок не беруться)... Та, десь від середини 2009-го ставки знизились, поступово ставши на докризовий рівень (біля 15%). Відсотковий бум тривав десь із пів-року.... Тепер нам розказують про стійке оздоровлення та подолання помаранчевої руїни. І ми бачимо ознаки того. Відсотки по депозитам зросли до рекордного в цьому столітті рівня. Вже в будь-яких , навіть найбільших і найавторитетніших банках цієї країни відсоткові ставки по депозитах спокійно долають бар'єр в 25% і прицілюються до наступного психологічного бар'єру в 30%. Це є ознакою оздоровлення? Навряд... Навіть рантьє навряд чи раді такій ситуації. Бо ризики зросли більше ніж відсотки... А бізнес? Якщо банки беруть гроші, даючи вже понад 25% , то під які відсотки вони їх дають? Це ж не благодійні установи, працювати собі на збиток немає сенсу. Беручи кредити під такі відсотки, які націнки робитиме бізнес? Який рівень рентабельності потрібен аби розраховуватись по таким ставкам?... Таким чином коло замикається і впреться знову в нас, маленьких українців... Про споживчі кредити населенню взагалі говорити важко. Аби зрозуміти які там відсоткові відсотки насправді потрібна серйозна розвідка і аналітика. Справжні переплати і відсотки навчились майстерно маскувати... Чим це може завершитись? Або підсиленими емісіями з інфляційними наслідками, або поверненням держави і народу до стану "пустовойтенківщини" кінця 90-х. В другому варіанті інфляції та девальвації може не бути, але пережити таке ще раз... Одним словом, суцільні пакращення. Куди не глянь, пакращенням немає меж. І "вже сьогодні", і ще на завтра залишиться... Криза скажете? Біда?... Україна є одним із лідерів по закупівлі елітних авто. Це мабуть інша сторона кризи. Чи ще один атрибут "пакращення"...\nElan vital. | 2013-02-04 16:21:43 ПІЛЬГИ : СПРАВЕДЛИВІСТЬ І ЛОГІКА.\nЖивуть собі дві бабусі. Вони одного віку, все життя пропрацювали на однаковій роботі. Мають однакові пенсії. Та дещо робить між ними різницю. Одна бабуся краще збереглася. Живе з сім'єю дочки, недалеко біля дороги та автобусної зупинки на околиці міста. Хазяйнують собі. Вирощують різні овочі-фрукти-зелень. Тримають курочки і корівку. Працюють на те всією родиною, але продавати на базар результати праці регулярно возить бабуся. В неї пільги. Вона спокійно, по кілька разів на день мотається на базар, продати свіженьке молочко, яєчка, редисочки, помідорки... Пільги бабусині безумовно корисні для всієї родини... А друга, така ж бабуся, також живе з сім'єю доньки, також щось хазяйнують, але господарство їх далеко від зупинки маршруток. Бабуся хвора. Продавати результати праці їздить донька і внучка. Пільг у них немає. Бабусі потрібні час від часу ліки. За ними теж їздять до аптеки донька, чи зять або внучка. Платять. Вони ж не пенсіонери... Ви бачите тут справедливість?... Я справедливості не бачу. Зате бачу логіку. Логіку злочинної піраміди. Справа в тому, що на такі пільгові перевезення державою виділяються компенсаційні кошти перевізникам. За розподілом тих коштів стоять чиновники. Комусь можуть дати, комусь -ні. Комусь більше, комусь менше. Хто там тих пільговиків перевезених порахує, і хто що доведе... Як і все в цій країні: Справедливості нема, а логіка злодійська...\nElan vital. | 2013-01-27 10:39:59 БІДНА КРАЇНА ???\nВ Україні дуже низький по Європейським міркам рівень доходів громадян. Погані дороги. Бідне забезпечення шкіл та лікарень. Велика частина громадян доношує одяг за європейцями. Мільйони українців тиняються світами, в пошуку заробітків... Все це дає декому підстави робити висновок що Українці бездарний, тупий і лінивий "народєц" і тому Україна страшно бідна країна... Але таким пораджу не поспішати з висновками. Оцінити й інші українські реалії . Бо при погляді на країну в цілому , в мене язик не повернеться назвати її бідною... В нас бідне населення, та в нас найдорожчий президент і найбагатші в Європі бізнесмени-олігархи... Вийдіть на вулиці ваших міст та прикиньте кількість нових , дорогих авто, що проїдуть повз вас. Україна серед світових лідерів по закупці елітних автомобілів.. Так в нас погані дороги, але зате наскільки вони дорогі.... Житло , дачі, одяг, банківські рахунки, автомобілі нашої чиновницької та бізнес еліти нічим не поступаються Європейським аналогам, а то і переважають їх... Футбольні клуби, (що є символом престижу найбагатших) України по затратності на них не поступаються середньоєвропейським. Наприклад в сусідніх Польші чи Чехії де значно вищі зарплати вчителів, лікарів, двірників та прибиральниць, таких затрат на елітний футбол собі не дозволяють... То чи повернеться язик назвати все це "бідною країною"? Чи такий вже лінивий народ все це забезпечує? Чи може потрібно просто і чесно визнати, що народ обсіли паразити, які розкошують на праці та бідності цього народу? Може треба б визнати проблему в принципі розподілу?\nElan vital. | 2012-12-06 23:40:41 Діти-інваліди. Для кого біда, а для когось і....\nНаші дівчата своєю веселою потасовочкою нагадали мені, що Україна на днях відзначала день інвалідів. Декілька років тому, я мав відношення до одного державного підприємства де утримуються діти-інваліди( дещо з іншого приводу я описував те підприємство в пості " В чому переваги державної форми власності? Наявний приклад" від 9 жовтня цього року. Пост на ст 5 цього блогу). Тому щодо цієї теми маю що сказати. Я не буду тут ставити питання про те, варто чи ні залишати таких інвалідів жити. Не буду порівнювати із Спартою та фашизмом. Виходжу з того, що їх залишили жити, як факту. Тож, якщо залишили, то мабуть маємо турбуватись.... Перше питання чисто по законодавству. Тим дітям, крім державного забезпечення, нараховується ще й пенсія. Яку чомусь мають право брати їх батьки. От є такі мамочки, які приїдуть в інтернат до дитини раз на рік, візьме декілька тисяч гривень, купить дитині коробку цукерок, і прощай, до наступного побачення, коли гроші піднакопляться... От яка логіка такого? Я розумію, коли таку дитину залишають в сім'ї. Там безумовно потрібна підтримка. Бо воно дійсно важко. Є в мене по сусідству сім'я, що виховує таку дитину, тому знаю. Але коли дитина на держутриманні?... В садочках, школах, куди ми приводимо своїх дітей, ми вимагаємо більш- менш пристойних умов. Хоча б об діти не мерзли. Тому опалення садків та шкіл в нашому місті ведеться, як належить з 15жовтня. А в тому інтернаті, виділили жорсткий ліміт економії газу. Мені відомо, що ще в кінці листопада, цього року там палили лише в день(бо може хтось прийти, та й начальству щоб хоодно не було). В нічну пору опалення відключалось. Чи на тому мала б економити наша влада?... Причому заклад вважається зразковим. Там дуже добре вміють організувати показуху. Щось розпитати, чи дізнатись , навіть від підопічних можна лише заявившись несподівано без присутності персоналу, і правильно знайшовши підхід. Коли бува туди навідуються якісь журналісти, чи меценати, то дітей залякують, накачують аміназіном, і все получається дуже добре. І ніхто там нічого нікому не доведе (дехто пробував). Кажуть в директриси "мохната рука" десь дуже високо... І постійно взивають до милосердя, постійно випрошують в бізнесменів різні подачки, прикриваючись бідними інвалідами. І дають, привозять. Та мало що з того дістається дітям... Отак і біля тих інвалідів для когось годівничка....


Продаж землі. Чому у фермерів, які вирощують фрукти та горіхи, паніка - Главком\nПротести фермерів охопили всю країну\nВідкриття ринку землі ставить під удар недоброчесних орендарів державної землі\nЗаплановане владою відкриття ринку землі підняло багато спірних питань: якою має бути ціна землі, чи можуть її купувати громадяни інших країн, яку площу можна віддавати в одні руки? Всі ці теми тепер на вустах. Тим часом агробізнес, який в останні роки активно інвестував у багаторічні насадження на сільгоспземлях, перейнявся іншою несподіваною проблемою.\nГолова комітету з питань аграрних відносин Микола Сольський, який очолював колектив авторів законопроєкту про відкриття ринку землі, повідомив «Главкому», що станом на минулий тиждень у документ, який був проголосований у першому читанні, було запропоновано більше 600 правок. Серед них – значна частина надійшла від асоціацій садівників, виноградарів та підприємств, які займаються вирощуванням горіхів.\nВласне, їхню проблему можна зрозуміти, адже дерева та кущі - це не зернові, які можна зібрати і звільнити угіддя перед продажем. Для того, щоб почати отримувати прибуток від плодів посадженого дерева, потрібно чекати роки, вкладати кошти у вирощування дерев та кущів. І багато з агробізнесменів інвестували у цей бізнес на орендованій землі на перспективу.\nДерева, кущі, що виросли на орендованій землі, на строк, встановлений договором, належать орендарю. Але проблема у тому, що згідно із проєктом закону про відкриття ринку землі, нерозпайовані ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, будуть виставлятися на аукціон. Оскільки чимало аграріїв вирощують на таких угіддях багаторічні рослини, вони перейнялися долею свого майна.\nВідповідно до ч.2 ст.79 Закону право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.\nЧлен аграрного комітету Верховної Ради, позафракційний нардеп Сергій Лабазюк визнає, у законопроєкті про відкриття ринку землі, ухваленому у першому читанні, жодним чином не виписано, що робити орендарям із цим майном (деревами, кущами – багаторічними насадженнями) у випадку продажу землі на аукціоні.\nАкція протесту аграріїв під стінами Венрховної Ради\nПроблема у законі чи…?\nНаразі існує кілька пропозицій, як врегулювати питання, і всі вони різні. Є ідея надати при продажі угідь перевагу фермерським господарствам, які на них досі працювали. Вони можуть отримати першочергове право на викуп за нормативно-грошовою оцінкою ділянок, у тому числі земель, на яких мають насадження. Інший варіант – користувачу, який матиме переважне право, буде запропоновано викупити землю за ціною, яку визначить аукціон. Лише після того, як орендар ухвалить рішення не викупляти цю землю, її власником стане переможець торгів.\nЯк розказав «Главкому» юрист із земельних питань Руслан Сокол, ключове значення у вирішення долі багаторічних насаджень на орендованих землях має договір оренди та умови, на яких він укладався. Надважливий момент: чи не були порушені при цьому вимоги закону? «Якщо орендар брав в оренду ріллю і не змінив вид угідь, не отримав дозвіл на закладку саду, значить, його багаторічні насадження перебувають там незаконно. Згідно зі ст. 25 Закону від 06.10.98 р. № 161-XIV «Про оренду землі» орендар за письмовою згодою орендодавця має право зводити в установленому порядку житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. Після укладання договору на земельну ділянку, яка є ріллею, можна змінити вид угідь через проєкт землеустрою, але з дозволу власника, а також відбувається внесення змін до договору із наданням дозволу на вирощування багаторічних насаджень», - пояснив він.\nЧимало аграрних підприємств не дуже піклувалися про те, щоб визначений в договорі вид угідь збігався із тим видом діяльності, який провадився на ній. Це пояснюється тим, що часто землі запасу і державні угіддя отримували структури, близькі до місцевої влади та впливових політиків, у яких, як їм здавалось «усе схвачено». Водночас, за словами юриста, якщо земля використовується не за визначеним у договорі складом угідь, без належно отриманого дозволу, то власник може звернутися до суду. Санкції для орендаря можуть бути різними: від відшкодування збитків до вилучення з користування та повернення земельної ділянки у стані не гіршому, ніж на момент передачі в оренду.\nЕкснардеп Верховної Ради Валентин Нечипоренко розказав «Главкому», що у його власності є 330 га горіхів у селах на Черкащині (зокрема у селах Тетерівка та Тинівка Жашківського району, центр 199 округу, від якого двічі до парламенту обирався Нечипоренко). «Подальша доля багаторічних насаджень, які належать мені, під питанням. Усе залежить від того, який законопроєкт ухвалять депутати», - визнав він. Про те, на яких умовах депутат отримав землі під свої плантації в своєму окрузі, екснардеп говорить неохоче: «Слухайте, ми з вами вже у такі тонкощі заходимо. Якщо держава захоче зігнати орендатора з землі, вона зжене його».\nАле при цьому Нечипоренко зізнався «Главкому», що таки намагається вплинути на розвиток подій. Він подав свої пропозиції до аграрного комітету через кількох своїх лобістів у нинішньому парламенті. «Я є членом Всеукраїнської аграрної ради, яка не є суб’єктом законодавчої ініціативи. Тому я передав свої пропозиції через кількох депутатів. Чому через кількох, а не через одного – бо окремі депутати певні ініціативи підтримують, якісь – ні», - пояснив екснардеп.\nХто поверне гроші за сади і виноградники?\nЗа даними заступника міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Тараса Висоцького, понад 2 млн га державних земель передано в оренду.\nВиникає ще одне питання – як повернути інвестиції у багаторічні насадження, якщо угіддя під ними будуть виставлені на продаж. Аграрій, який орендував землю на 25-50 років, очевидно, вклав величезні кошти у сади, і продаж землі ніяк не входив у його плани. Тому тепер постає питання: хто компенсуватиме йому затрати і чи будуть включені багаторічні насадження до ціни лота?\nЗа словами Валентина Нечипоренка, оренда 100 га під горіхами коштує йому 1,2 млн на рік. Договір про оренду у нього довгостроковий.\nЮрист Руслан Сокол пояснює, що повертати орендну плату державі не доведеться, оскільки наперед на кілька років плату за землі державної власності аграрії не вносять. «Це щорічний платіж, який переказується на бюджетні рахунки. Зазвичай оплачена на 50 років наперед оренда земель стосується земель приватного права - умовно кажучи, паї. З державних договорів я такої практики не знаю», - зазначив він.\nПравник також нагадує, що діючий закон про оренду землі передбачає певний захист орендаря. У разі його відмови від свого переважного права на придбання орендованої земельної ділянки до нового власника такої земельної ділянки переходять обов’язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки. Тобто продаж землі ще не означатиме, що фермеру, який її орендував на тривалий термін, доведеться забиратися. Також не допускається відчуження орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря.\nТак гласить діючий закон. Що ж передбачать «слуги народу» у новому земельному законодавстві, може стати відомо вже цього тижня.\nДетальніше читайте тут: Земля близько. Чим пожертвують «Слуги народу» заради скандального закону\nсанкції інвестиції депутат земля бізнес закон ціни аграрії держава Сергій Лабазюк аукціон фермерство фермер рослини\nДержавний фонд стартапів почав приймати заявки


Український УКХ портал — Магнітне поле Землі може перевернутися протягом життя одного покоління\nДослідники клімату вважають, що ми рухаємося до зміни полюсів магнітного поля планети.\nЯк вважають деякі вчені, по мірі наближення зміни полюсів - яке може траплятися рідше ніж раз на тисячу років - магнітне поле Землі може ослабнути до небезпечного рівня, переставши захищати нас від сонячних бурь, коли випромінювання і рентгенівські промені, які викидають Сонцем, будуть безперешкодно доходити до нашої планети. Ці коронарні викиди настільки потужні, що викликають приголомшливе північне сяйво, що спостерігається в північній півкулі, але магнітне поле Землі надійно захищає нас від їх згубного впливу.\nГеофізики з Рочестерського університету Джон Тардуно і Вінсент Хар назвали місце розташування аномалії, з якою пов'язаний майбутній переворот магнітного поля Землі.\nНа їхню думку, магнітне поле Землі слабшає протягом останніх 160 років, а головною причиною цього є Південно-атлантичний аномалія, що простягається в Південній півкулі між Зімбабве і Чилі. Напруженість магнітного поля в цій галузі настільки слабка, що, за словами вчених, розташовані вище за неї супутники практично не захищені від космічної радіації.\nДжерело Південно-атлантичної аномалії заховане в надрах планети, між ядром і мантією, в районі під Південною Африкою, де напрямок магнітного поля в даний час протилежно його середньої (глобальної) орієнтації.\nГеофізики відзначають, що магнітне поле над Південно-атлантичною аномалією продовжує слабшати, що віщує глобальний розворот магнітних полюсів планети. Подібного роду подія, на думку фахівців, позначиться на працездатності наземних і орбітальних електронних систем і навігаційного обладнання, а також захворюваності на рак.\nБез магнітного поля або в умовах його значного ослаблення вийдуть з ладу засоби зв'язку і лінії електропередач, можуть виникати пожежі і заворушення на вулицях.\nГеологічні дослідження показують, що розвороти магнітного поля в історії Землі відбувалися сотні разів. Науковий директор геомагнітної обсерваторії Німегк в Німеччині Моніка Корте сказала: «Це не раптова зміна, а повільний процес, в ході якого напруженість поля стає слабкішим, і дуже ймовірно, що поле на деякий час стане більш складним - з більш ніж двома полюсами, а потім з наростанням напруженості відбудеться прорив в протилежному напрямку ».


Афганістан – спогади та душевно – болюча таємниця кожного солдата » Профспілка працівників освіти і науки України\nГоловна » Новини з регіонів » Афганістан – спогади та душевно – болюча таємниця кожного солдата\nАфганістан, Афганська війна – це події які ніхто і ніколи не зможе стерти з пам’яті тих солдатів які служили там. З пам’яті тих матерів, які гарячими сльозами плакали, не знаючи ні однієї звістки про свого синочка. В очах «солдатів-афганців» Афганістан – це синонім людського лиха, справжнього пекла: палючого сонця зранку, спекотного вітру-афганця. Пісок, що не дає дихати, і … завжди хочеться пити.\nНезабутніми залишилися ті роки і для гостей Йорданештської ЗОШ №2 – Івана Костиняна та Костянтина Бібліка, які були запрошені на святі «Відлуння афганських гір». Вони мали 18-19 років і їх молодими і сповнених життя відправили служити у Афганістан.\n15 лютого у школі під керівництвом педагога-організатора Г.К. Білецької була організована зустріч з воїнами-афганцями, щоб діти з їхніх слів змогли дізнатися про ті страшні часи.\nНе можемо ми просто так уявити історію. Але почувши реальні історії з їхніх вуст, переглядаючи солдатський альбом, на мить замислились над сенсом життя. До глибини душі вразила всіх їх розповідь про страшні роки , які вони провели на війні, про молодих юнаків, які гинули щодня на мінах та від рук душманів, про жаркий клімат, який виснажував бійців, про «Чорний тюльпан» – груз 200, якого щодня відправляли на батьківщину, безутішним батькам, дружинам. Як вони раділи коли ця війна для них скінчилася, коли був виведений останній солдат.\nАле чи досить однієї історії, щоб передати весь той жах, що випробовували тодішні хлопці в Афганістані? Спостерігаючи за сучасною молоддю, замислюєшся, як же все-таки легковажно ми ставимося до життя!\nУ наш час, мирний час, не треба замислюватися про те, що ти завтра будеш їсти, де спати. Навколо все є, ми живемо повноцінним життям. А от представити хоча б одного з нас на місці тих хлопців, які у вісімнадцять років йшли вмирати, які не знали, що їх чекає там на чужині.\nЯк сказав пан Костянтин «Не дай Бог, щоб хтось узнав, що то є війна. Цінуйте хліб, свободу і тих, хто вас оточує, бо там, на чужині ти – ніхто, ти просто маєш боротися за своє життя».\nПомітили ми, що в кожного воїна-афганця свій життєвий подвиг, своя доля і свій особистий душевний біль.\nГлибоцька районна організація Профспілки, Чернівецька область


Протягом доби у столиці вигоріло понад гектар землі | Рідний Київ\nПротягом доби у столиці вигоріло понад гектар землі\n12 Серпня 2014 13:16\nРятувальники протягом доби 8 разів виїжджали на гасіння пожеж. У результаті загасили 1,2 га сміття та трави.\nПро це повідомляє прес-служба столичної Служби порятунку.\nТак, вночі на Набережно-Печерській дорозі на відкритій місцевості зайнялося 200 кв. м горючого сміття та дерев’яних відходів. Рятувальникам 15-ої Державної пожежно-рятувальної частини знадобилося більш, ніж 2 години, аби повністю загасити вогонь та пролити сміття для попередження повторного займання.\nЗгодом, протягом дня площі займання виникали у різних районах міста, проте найбільше – 500 кв. м – виникло на схилі Лисої гори, що на вул Саперно-Слобідській,24.\nПо вул. Сосніних, де на відкритій території зайнялася трава, вогонь перекинувся на металевий гараж, у якому знаходився автомобіль Запорожець. Рятувальники 18-ої Державної пожежно-рятувальної частини за хвилину після надходження тривожного сигналу вже мчали за вказаною адресою. Відкривши за допомогою бензорізу палаючий гараж, бійці приступили до гасіння вогню. На жаль, врятувати автомобіль не вдалося й він згорів повністю.\n“Найчастіше подібні пожежі виникають через необережність людей під час паління чи використання відкритого вогню, тому Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві наполягає на необхідності користуватися вогнем раціонально, дотримуватися елементарних правил пожежної безпеки при розведенні багаття чи палінні”, – закликають столичні рятувальники.


Керамічна плойка Scarlett SC-097: продаж, ціна у Києві. Прилади для укладання волосся від "ИНТЕРНЕТ-МАРАФЕТ" - 630960174\nКерамічна плойка Scarlett SC-097\nКерамічна плойка Scarlett SC-097В наявності\nПлойка зі змінними керамічними насадками Scarlett SC-097 Призначена для випрямлення волосся і завивки локонів! У комплекті чотири пари керамічних насадок для укладання волосся! Обертається на 360 градусів мережевий кабель довжиною 1.9 метра! Захист від короткого замикання і автоматичне відключення! Потужність плойки для волосся становить 35 ватт! Комплектація: - утюжок для волосся - насадки для гофре - плоскі насадки - насадки великі локони - насадки дрібні локони - інструкція. ПРИЛАДИ ДЛЯ УКЛАДАННЯ ВОЛОССЯ