1.4. Забезпечення ефективного функціонування світового ринку продовольства : Продовольчий ринок України : Кращі підручники\nСучасний ринок продовольства має складний, багатоступінчастий характер, що інтегрує елементи:\nгуртові поставки продовольства і сировини аграрними виробниками переробним підприємствам;\nгуртові поставки аграрної продукції, що споживається у натуральному вигляді, роздрібній торговельній мережі;\nроздрібний продаж продовольства та сільськогосподарської сировини безпосередньо виробниками споживачам;\nпостачання аграрної продукції підприємствам громадського харчування;\nміжнародні гуртові поставки продовольства та аграрної сировини на основі міждержавних угод;\nміжнародні ярмарки та аукціони вовни, хутра тощо.\nПоказником розвитку міжнародної торгівлі та ринку продовольства є те, що загальний обсяг світового товарообігу зростає набагато швидше загального обсягу світового доходу. Через те, що обсяг торгівлі останнім часом зростав швидше, ніж доходи, зовнішньоекономічні зв'язки почали відігравати усе важливішу роль практично в усіх економічно розвинутих країнах [47, с. 263 - 264].\nЗазначені потоки продовольства вимагають структуризації ринку; формування ринкової інфраструктури; формування продуктових ринків; державного регулювання ринку.\nСтруктуризація аграрного ринку пов'язана з виділенням у його складі підсистем відповідно до маркетингових властивостей окремих товарних груп та характеру обмінних процесів. З огляду на це, виділяють різні типи, рівні, напрями і сегменти ринків.\nРинкова інфраструктура - це система інституцій (структурних компонентів), що забезпечують безпосереднє здіснення обмінних процесів, це фізичне місце контактування, взаємодії ринкових контрагентів, операторів ринку (покупців та продавців). Основними формами фізичної ринкової інфраструктури виступають біржі, гуртові ринки, аукціони, ярмарки, торгові доми, міські ринки, мережа магазинів роздрібної торгівлі тощо [98, с. 26].\nЕфективне функціонування сучасного ринку безпосередньо залежить від постійно відтворюваного ринкового середовища, його ринкової інфраструктури, під якою розуміють сукупність видів діяльності, що забезпечують ефективне функціонування об'єктів ринкової економіки та їх єдність у певному ринковому просторі.\nІнфраструктура є породженням певної соціально-економічної системи і виникає на певному рівні розвитку економіки як об'єктивно необхідний наслідок структурних змін, що відбуваються у державі.\nПідприємства ринкової інфраструктури посідають провідне місце в економіці розвинутих країн, частка капіталовкладень, що припадає на них, становить 65 - 75 % загального їх обсягу. Така структура капіталовкладень досить ефективна [29, с. 97], оскільки сприяє зростанню ділової активності, створенню додаткових робочих місць. Стан ринкової інфраструктури значною мірою визначає ефективність функціонування світового продовольчого ринку.\nВажливим компонентом ринкової інфраструктури є товарні біржі - системоутворюючий компонент формування інших компонентів.\nКожен з компонентів має специфічні завдання, відрізняється від інших особливостями організації та функціонування.\nТоварна біржа виконує два важливих завдання, по-перше, виявлення ринкових цін через попит і пропозицію; по-друге, забезпечення аграрних товаровиробників оборотними коштами завдяки біржовій торгівлі ф'ючерсними контрактами.\nУ сучасній економічній літературі [29, с. 42] товарна біржа розглядається, по-перше, як економічна категорія, що віддзеркалює складову частину гуртової торгівлі біржовими товарами з певними характеристиками - масовість, стандартність, взаємозамінюваність, по-друге, як виробничо-комерційне об'єднання продавців, покупців і торговців-посередників, спрямоване на оптимізацію умов торгівлі (полегшення, прискорення і здешевлення торговельних угод і операцій, прискорення обігу капіталу). Члени біржі мають зиск не від її функціонування, а від участі у торгах. У більшості країн з розвиненою ринковою економікою товарні біржі функціонують в основному як неприбуткові асоціації, звільнені від сплати корпоративного прибуткового податку. Члени товарної біржі, якими можуть бути як посередницькі (брокерські, торговельні) виробничі фірми, так і банківські установи, інвестиційні компанії, фізичні особи, які відповідно до встановлених біржових правил укладають угоди купівлі-продажу товарів за цінами, що формуються безпосередньо у ході торгівлі залежно від кон'юнктури, тобто біржа є специфічним ціно-утворюючим механізмом.\nБіржа виконує наступні функції: збалансування попиту і пропозиції через "прозорі" купівлю-продаж, упорядкування та уніфікацію ринку товарних ресурсів; стимулювання розвитку ринку; економічного індикатора ринку. Головними статтями її доходу є: засновницькі та пайові внески; відрахування організацій - засновників біржі; доходи від надання послуг учасникам біржових торгів; інші надходження.\nВідрізняють біржі універсальні та спеціалізовані. До перших відносяться біржі у Чикаго, Нью-Йорку, Лондоні, Гамбурзі, Вінніпезі, Роттердамі. Наприклад, на біржі "Чикаго Борд оф трейд" обертаються пшениця, кукурудза, овес, боби сої, бройлери, фанера, золото, срібло, нафта, бензин, мазут тощо. На спеціалізованих біржах об'єктом торгівлі виступають окремі товари або товарні групи. Серед них виділяють спеціалізовані та вузькоспеціалізовані. Так, біржі СІЛА "Чикаго Меркантайл Ексчейндж" включають до обігу сільськогосподарську продукцію (велику рогату худобу, живих свиней, бекон тощо), Нью-Иоркська - каву, какао, цукор, а "Канзас Сіті Борд оф Трейд" - лише пшеницю.\nДо спеціалізованих відносяться біржі у Канзас-Сіті, Міннеапо-лісі, Парижі, Марселі, Гаврі, Сіднеї, Мельбурні, Амстердамі, Ліверпулі. Більшість з них зорієнтовано головним чином на зовнішню торгівлю і генерацію світових цін. Як правило, на біржах реалізуються усі легкотранспортабельні товари тривалого зберігання. Виняток з цього правила за власним дослідженням автора - вовна, яка в Австралії, ПАР та Новій Зеландії реалізується головним чином на аукціонах [19, с. 56 - 60; 24, с. 126 - 131]. Це ж стосується і чаю. Характер біржової торгівлі передбачає обов'язкове дотримання наступних принципів:\nвільне виявлення цін у процесі оперативного перманентного співставлення попиту та пропозиції;\nконкуренція з боку продавців та покупців;\nвідкритість угод і доступність ринкової інформації усім зацікавленим операторам ринку.\nОстаннім часом характер біржової діяльності зазнає суттєвих змін. Основними біржовими операціями стали не операції з наявним товаром, а хеджування та спекуляція, тобто операції з ф'ючерсними контрактами.\nХеджування - надзвичайно складна водночас філігранна біржова операція, яка вимагає від учасників значного біржового досвіду, а від аналітичних служб - надійної та своєчасної інформації відносно майбутньої кон'юнктури ринку конкретного товару, можливостей основних виробників (продавців). Загалом хеджування є засобом не поповнення оборотних коштів, а упередження ризиків зниження цін продавця чи підвищення цін покупця.\nФормування біржового ринку передбачає [29, с. 97 - 101]: з'ясування його економічної сутності; створення правової бази; формування організаційної структури; опрацювання функціональної моделі; опрацювання механізму біржового ціноутворення.\nТоварна біржа, виконуючи функції посередника між продавцями та покупцями, регулятора цін, має торговельно-економічні особливості, зумовлені перш за все:\nсвободою вибору та здійснення підприємницької діяльності;\nекономічною самостійністю ринкових суб'єктів;\nнеобмеженою кількістю учасників підприємницької діяльності у сфері товарного виробництва і торгівлі;\nповною інформованістю кожного суб'єкта ринку стосовно поточної кон'юнктури;\nмобільністю обігу матеріальних, трудових, фінансових та інших ресурсів;\nвільним обранням партнерів;\nвідкритістю економіки відносно зовнішніх зв'язків.\nВ основі моделі розвитку біржового ринку закладено принципи і важелі державного впливу на становлення біржі, забезпечення його легалізації і прозорості, формування біржового ринку в інтересах продавців, покупців та держави.\nПринципами розвитку аграрного біржового ринку є:\nвикористання важелів державного регулювання розвитку біржового ринку, що оптимізує пропозицію і попит, ціни, умови виконання угод, легальність і прозорість трансакцій;\nорганізаційна підтримка і стимулювання розвитку аграрного біржового ринку місцевими органами влади та їх відповідальність за дотримання чинного законодавства;\nкоординація діяльності бірж відносно цінової політики та здійснення торгів, стандартизації біржових товарів, сертифікації бірж і діяльності біржових посередників, інші питання немоно-полістичного характеру;\nгарантування легітимності укладання і ліквідації біржових угод, їх захист від неплатежів;\nвідкритість і прозорість біржового ринку (біржових угод) відносно продавців, покупців, податкових, банківських, страхових і статистичних установ;\nдемонополізація біржового ринку, забезпечення можливості та умов продажу і купівлі одного і того ж виду продукції одним і тим же оператором ринку на будь-якій біржі;\nсуцільність інформаційного охоплення біржової діяльності, обов'язковість і оперативність звітності відносно біржових торгів, пропозиції і попиту, цін та умов поставок товарів і розрахунків;\nантидемпінгова спрямованість діяльності бірж, немонополізо-вана узгодженість дій за біржовими правилами щодо необґрун-тованих коливань цін.\nЕкономічну сутність товарної біржі визначає дія об'єктивного економічного закону попиту та пропозиції, вимогами якого є:\nрегулювання товарообігу аграрної продукції визначається кон'юнктурою ринку та рівнем цін;\nнеобхідність страхування прибутку на основі перенесення ризику у сферу термінової торгівлі;\nкоординація діяльності учасників біржового ринку з боку держави спрямовується на усунення монопольних утворень [98, с. 110 -116], на основі формування політики розвитку біржового ринку;\nподання в установленому порядку пропозицій щодо удосконалення законодавства з питань організації аграрного біржового ринку;\nузагальнення і поширення позитивного досвіду формування та розвитку конкурентного середовища;\nопрацювання нормативно-правових документів з питань регулювання діяльності біржового ринку;\nкоординація технічної допомоги, у тому числі міжнародної, на підтримку розвитку біржового ринку;\nвидання сертифікатів товарним біржам на право торгівлі сільськогосподарською продукцією;\nконтроль за станом і розвитком біржового ринку, дотриманням чинного законодавства країни;\nконтроль узгодженості діяльності учасників біржового ринку, підтримка ними біржової діяльності.\nВнутрішню координацію в інфраструктурі біржового ринку здійснюють шляхом:\nорганізації торгів крупними гуртовими партіями сільськогосподарської продукції;\nудосконалення торгівлі ф'ючерсними угодами та опціонами;\nстворення і організації роботи сертифікованих біржових складів;\nопрацювання і надання інформації з біржових торгів через мережу власних філіалів, представництв;\nвзаємодії з агроторговими домами з питань організації біржового ринку;\nорганізації аукціонів товарної біржі.\nБіржовий аукціон тварин виконує наступні функції:\nторги племінними тваринами під час виставок-ярмарок і у період між ними;\nторги крупними партіями тварин на експорт та внутрішній ринок;\nорганізація функціонування сертифікованих аукціонних майданчиків тимчасового утримання тварин;\nопрацювання і подання інформації з аукціонних торгів тваринами;\nзабезпечення інформаційно-методичними матеріалами з питань практичної організації аукціонів тварин.\nОптимізуючи обсяги аграрної продукції, товарна біржа практично виступає місцем розподілу її запасів у часі (рівномірне постачання товарів на ринок протягом року) і просторі (знаходження товарів (поза місцем торгів) та виявлення найвищої ціни і найбільшої потреби у них).\nСвітовий досвід створення і функціонування товарних бірж свідчить [29, с. 110], що вони започатковувалися, по-перше, за наявності реального товару, по-друге, коли у державі складалися нормальні економічні відносини і було достатньо потужних покупців і виробників.\nПерехід від торгівлі реальним товаром до торгівлі терміновими контрактами передбачає наявність не лише закордонних покупців з грошима, а дієздатних виробників та посередників. За умов, коли виробник намагається отримати максимальну ціну за товар, він пам'ятає, що у нього є борг банку і прагнення отримати певні гроші особисто для себе, що послаблює розуміння доцільності звернення до послуг біржі [31, с. 103 - 297].\nБіржове котирування цін - це фіксація фактичних контрактних цін та виведення типової або середньої ціни за біржовими угодами певного періоду (як правило, за біржовий день), яка віддзеркалює вартість товару за типових обсягів угод та умов торгів.\nРезультати біржового котирування є основою інформації щодо кон'юнктури ринку та цін угод попередніх торгів, яке передбачає :\nкотирування видів продукції, угоди за якими укладаються систематично;\nпопереднє формування асортименту аграрної продукції за обов'язкової її відповідності стандартам якості, вимогам щодо пакування та мінімальним обсягам кожного лота;\nурахування рівня цін останніх торгів на даній біржі;\nурахування умов доставки аграрної продукції, її зберігання на сертифікованих складах чи на складах, орендованих біржею;\nурахування умов розрахунків за укладеними угодами (передоплата, оплата за фактом, форми розрахунків тощо);\n- обрання ефективної методики котирування цін. Співвідношення пропозиції, попиту та рівнів біржових цін нестабільні і є віддзеркаленням надзвичайно складних економічних явищ (формуються під впливом біржових і небіржових чинників), що віддзеркалюють біржову кон'юнктуру.\nКон'юнктура біржового ринку аграрної продукції визначається:\n- співвідношенням попиту і пропозиції кожного виду продукції;\nдинамікою цін кожного виду продукції протягом певної кількості біржових сесій;\nкількістю укладених угод.\nБіржова кон'юнктура відстежується за типовою відносно світових товарних бірж схемою:\nмоніторинг біржових торгів та угод з усього асортименту товарів, що допускаються до реалізації біржовими правилами;\nаналіз біржової кон'юнктури за найважливішими показниками, що характеризують біржовий ринок аграрної продукції;\nпрогнозування біржової кон'юнктури з метою визначення умов функціонування бірж.\nРівень біржової ціни внутрішнього ринку, згідно з міжнародною практикою, враховує поставку аграрної продукції "франко-склад", що зобов'язує продавця передати покупцю продукцію зі складу, продавець при цьому не несе відповідальність щодо завантаження товару і його транспортування. Усі витрати і ризики у разі транспортування товару від даного пункту до місця призначення сплачує покупець [34, с. 6 - 11].\nДосвід товарних бірж свідчить про необхідність створення певних видів економічного механізму захисту:\nтоварних потоків через торги, від неліквідності;\nтоваровиробників, які прагнуть реалізувати продукцію за прийнятними для них цінами;\n- обсягів сільськогосподарської продукції, яка становить основу продовольчої безпеки держави. Йдеться про те, що у разі нелік-відності товарів, які становлять основу державної продовольчої безпеки, вони мають бути викуплені структурою, що здійснює інтервенцію за мінімальними гарантованими цінами. Механізм інтервенції передбачає опрацювання системи наступних критеріїв:\n- асортименту та обсягів продукції, які підлягають підтримці такого виду;\n- визначення мінімального рівня гарантованих цін. Основним елементом механізму інтервенції є державне гарантування заставних цін, обчислених на рівні середньої нормативної собівартості контрактованих видів продукції і частини обов'язкових платежів та податків, які не включені у собівартість продукції. Сутність гарантування має полягати у тому, що відповідними міністерствами, які регулюють агропромислове виробництво, вживаються, за погодженням з товаровиробниками, наступні заходи:\nвикуповується продукція аграрних товаровиробників за умов, коли ринкові ціни на неї формуються нижче заставних і товаровиробник не може зберігати продукцію, очікуючи вищої ціни;\nвидається бюджетна позика на відшкодування витрат із зберігання продукції, яка підлягає реалізації за заставними цінами, до завершення її продажу за вищими цінами.\nУ першому випадку держава може доручити продаж продукції відповідній організації, у другому - лише надає бюджетну позику і очікує її повернення, як правило, з певними відсотками.\nДержавне гарантування одержання сільськогосподарськими виробниками доходів, необхідних для розширеного відтворення виробництва, здійснюється шляхом встановлення цільових цін на основі цін виробництва. Сутність гарантування полягає у тому, що уряд має доплачувати сільськогосподарським товаровиробникам доходи, недоодержані внаслідок зниження ринкових цін (порівняно з цільовими цінами).\nУчасть держави у процесі формування і розвитку біржового ринку сільськогосподарської продукції ґрунтується на заходах законодавчого та нормативного регулювання, на забезпеченні умов вільної конкуренції серед товаровиробників, захисту їх економічних прав і свобод, на дотриманні усіма контрагентами економічного правопорядку.\nСеред важливих заходів регулювання біржового ринку сільськогосподарської продукції слід виділити як першочергові:\nФормування обсягів закупівель сільськогосподарської продукції за державним замовленням; продаж сільськогосподарської продукції із державних резервів лише на біржовому ринку (через мережу аграрних бірж) шляхом укладання спотових і форвардних контрактів відповідно до порядку здійснення біржових торгів.\nВведення порядку державної підтримки цін біржового ринку через механізм інтервенційних закупівель і продажу у разі несприятливої кон'юнктури ринку.\nЗапровадження розрахунків позабіржового ринку на основі ринкових (біржових) цін, які мають бути індикаторами усіх продаж і торгів.\nІнфраструктура національного біржового ринку аграрної продукції інтегрує:\nтоварні біржі, з торгівлі сільськогосподарською продукцією;\nаукціони тварин (як самостійні компоненти або підрозділи бірж);\nдопоміжні суб'єкти біржового ринку (елеватори, сховища, складські приміщення, транспортні мережі тощо).\nТоргові доми, як компонент інфраструктури ринку, є своєрідними агентськими конторами, які виконують доручення засновників щодо реалізації продукції та придбання засобів виробництва. Вони базуються на діяльності професіоналів-маркетологів найвищої кваліфікації, яким на ринку немає ніяких таємниць. Торгові доми можуть бути як універсальними, так і спеціалізованими. Спеціалізовані торгові доми потрібні перш за все торговим групам експортної орієнтації. Концентрацію пропозиції реальної сільськогосподарської продукції торгові доми забезпечують аналогічно концентрації попиту на пальне, техніку, засоби захисту рослин, тварин тощо. Це буде просто сума агентських доручень клієнтів. Отже, дві перші умови торговими домами забезпечуються. Потрібен ще гласний конкурентний аукціонний діалог з контрагентами-покупцями сільськогосподарської продукції та продавцями засобів виробництва - за збереження конфіденційності угод. Це і повинно стати предметом пошуків та експериментів. Головне у цій справі - активна позиція власників (виробників). Торгові доми можуть бути і біржовими операторами.\nУ торгівлі засобами виробництва можливий тендер, але концентрація попиту повинна перевищувати регіональну потребу. Діалог з покупцями організовується у вигляді ярмарок декларацій. Декларація у цьому разі є сукупністю гарантовано достовірних даних щодо певної партії товару.\nНа торгові доми покладається: збирання інформації щодо реального стану локального ринку; надання покупцям документів відносно наявності товару з сертифікатом якості і гарантією відвантаження; формування лотів продукції; забезпечення збирання, зберігання та відвантаження продукції; забезпечення розрахунків з па-йовиками-акціонерами торгового дому; антидемпінговий та інший контроль проведення товарообмінних операцій тощо.\nТорговий дім дає дозвіл на вивіз сільгосппродукції товаровиробникам, посередникам та покупцям, що зареєстровані у торговому домі, а також за прямими контрактами виробників з покупцями.\nЗ метою виходу на крупногуртові операції торговий дім здійснює заходи із стандартизації товару, його збирання, зберігання. З метою з'ясування можливостей відвантаження торговий дім виходить на регіональні та міжрегіональні брокерські контори аграрних бірж. При цьому загальний гуртовий лот складається з паїв учасників торгового дому. Операції з крупними партіями за спотовими, форвардними та ф'ючерсними контрактами з використанням стандартизованих біржових складів здійснюють аграрні біржі. З цією метою торговий дім укладає контракт-доручення з брокерською конторою аграрної біржі, спрямовує товар на біржовий склад з оформленням відповідних документів, після чого брокери забезпечують просування товару за біржовими цінами. Внесені покупцями кошти надходять через розрахункову палату аграрної біржі у торговий дім, який розраховується з пайовиками.\nВідносно небіржових товарів діють гуртові ринки - крупні торговельні підприємства, що мають постійно у розпорядженні комплекс необхідних засобів забезпечення купівлі-продажу широкої номенклатури сільськогосподарських товарів. Гуртові ринки успішно діють протягом багатьох років у країнах Західної Європи, СІЛА, Японії. Мета створення гуртових ринків - забезпечення роздрібної торгівлі та системи громадського харчування широким асортиментом продукції вітчизняного і зарубіжного виробництва.\nЗагальна організація сільськогосподарського ринку помітно впливає на гуртові ринки матеріально-технічних ресурсів.\nСільгосптехніка та запчастини до неї реалізуються через гуртових дилерів-постачальників.\nВажливим елементом інфраструктури ринку є банки - підприємства, що виконують посередницькі функції у разі здійснення платежів і кредитних операцій між ринковими суб'єктами.\nДіяльність банків із залучення вільних коштів та кредитування суб'єктів господарювання здійснюється через пасивні й активні банківські операції [5, с. 7; 8, с. 2 - 3; 43, с. 30 - 120].\nБанківська система об'єднує:\nкомерційні банки, що акумулюють грошові кошти у вигляді внесків та випуску власних цінних паперів, а потім кредитують суб'єктів господарської діяльності;\nемісійні банки - здійснюють випуск (емісію) банкнот, мобілізують грошові резерви комерційних банків, зберігають золоті та валютні запаси держави, надають кредити комерційним банкам і державі;\n- іпотечні банки - надають позики під заставу нерухомого майна (землі, будівель) землевласникам, селянам, власникам житла. Законодавство у країнах з розвиненою банківською системою суворо визначає завдання і види діяльності різних фінансових закладів. Але тиск конкуренції, що посилився за останні роки, а також дерегу-лювання та нововведення розширили функції різних фінансових інститутів і розмили традиційні відмінності між ними (здійснення обмінних валютних операцій, надання кредитів фізичним особам, надання депозитних послуг, запровадження механізмів безготівкової оплати комунальних та інших послуг фізичним особам тощо). Не зважаючи на новітні тенденції, зокрема і у фінансовій системі, ступінь централізації та державного контролю залишаються значними.\nДо важливих елементів інфраструктури ринків належать служби зайнятості, інформаційно-комерційні організації, пункти прокату та лізингу.\nВажливим аспектом організації аграрного ринку виступає його раціональна побудова (сегментація) за продуктовим принципом -свідоме і цілеспрямоване формування складу покупців та продавців окремих продуктів. Головним принципом раціональної побудови продовольчого ринку є такий, за якого усі ланки агропромислово-торговельного ланцюга потрапляють у сферу оцінок кінцевого споживача, який і визначає міру успіху підприємства (об'єднання) на ринку.\nДержавне регулювання ринку - це втручання держави у обмінні процеси (інтервенції та експортно-імпортний режим), яке здійснюється у потрібний час, у потрібному місці, у необхідних розмірах і переважно ринковими важелями.\nГрошові інтервенції застосовуються державою у разі регулювання ринкових цін на певні продукти: держава закуповує продукти, і у такий спосіб підтримує попит (захищає вітчизняного товаровиробника).\nТоварні інтервенції - пропозиція раніше закупленої продукції в інтересах споживача, оскільки зростання пропозиції стримує підвищення цін, або пряме державне фінансування виробників сільськогосподарської продукції у межах державних комплексно-цільових програм.\nУ рамках експортно-імпортного регулювання застосовуються експортні субсидії з метою підтримки експорту у разі перевищення внутрішніх цін світовими, а також протекціоністські митні тарифи, зорієнтовані на захист внутрішнього ринку.\nРозвинені країни активно стимулюють національне сільське господарство шляхом регулювання внутрішніх цін, що перевищують світові, та експортної експансії національного аграрного виробництва.\nКожне підприємство-виробник аграрної продукції має власні особливості організації виробництва, специфіку технологічного процесу, але незалежно від форми організації виробництва їхня діяльність підпорядкована вимогам законів країни, інших нормативних актів. Організуючи підприємницьку діяльність, виробники аграрної продукції дотримуються принципів ринкової економіки: конкуренція, самозабезпечення, вільний вибір партнерів.\nСпецифіка аграрної сфери виробництва свідчить, що опрацювання єдиної аграрної політики є найскладнішим аспектом функціонування Європейського Союзу, де аграрна політика інтегрує наступні основні цілі:\nпідвищення ефективності виробничо-комерційної діяльності на основі науково-технічного прогресу, раціоналізації виробництва, головним чином, за рахунок підвищення продуктивності праці;\nстворення аграрникам сприятливих умов життя та стійких прибутків від сільськогосподарської діяльності;\nзахист виробників та споживачів сільськогосподарської продукції від зовнішнього впливу, зокрема деградації аграрних ринків;\nгарантоване забезпечення споживачів продуктами харчування шляхом виробництва країнами-членами Європейського Союзу основних продуктів харчування, чим забезпечується незалежність внутрішнього ринку від коливань світового ринку;\nзадоволення продовольчого попиту споживачів за доступними цінами;\nоптимізація взаємодії аграрних і організаційно-економічних структур та ринкової політики.\nПоточна аграрна політика - це політика ціноутворення, субве-нцій, кредитів, товарних резервів. Структурна політика - це політика концентрації, спеціалізації, організаційно-економічної модифікації форм підприємництва, розвитку аграрних регіонів та тощо [29, с.90].\nРегулятивними компонентами АПК у рамках підприємницько-урядових програм, стратегії, законодавства у багатьох країнах світу виступають:\nнормативно-законодавчі акти щодо імпорту окремих видів сільськогосподарської продукції;\nмитна тарифна політика;\nпрограми державних пасовищних земель;\nпрограми кормового зерна;\nпрограми, інспекції та класифікації якості продуктів;\nположення про охорону навколишнього середовища;\nпрограми стимулювання ринку;\nпрограми динаміки продуктів харчування;\nпрограми з надзвичайних ситуацій.\nБільшість зазначених аспектів прямо чи опосередковано регулюють сільськогосподарський ринок, зокрема ринок продовольства.\nПоняття "державне регулювання економіки" охоплює весь спектр економічних функцій в умовах ринку [29, с.90 - 91]. Зміст і масштабність цих функцій визначають пропорції поєднання ринкового саморегулювання та державного втручання, що є однією з найскладніших проблем сучасного управління економічними системами, і кожна країна вирішує її по своєму, з урахуванням власних специфічних особливостей. Проте у цьому процесі можна виділити багато спільних рис і загальних тенденцій.\nПершою такою тенденцією є формування нормативно-правових засад функціонування економіки, нормативно-правової бази встановлення та підтримання стабільних умов функціонування ринкового середовища, які можуть змінюватися лише під впливом суттєвих змін економічних умов функціонування системи чи цілей, які ставить перед собою країна.\nАграрне законодавство охоплює питання функціонування власне сільськогосподарського виробництва, сфери реалізації, банкрутства, оподаткування, права успадкування, специфіки антимонопольного чи торгового законодавства.\nгарантії права приватної власності як основи господарського життя;\nрегулювання державного втручання у процеси використання приватного майна;\nзабезпечення умов ефективного перерозподілу приватної власності відповідно до законів ринкової економіки.\nОсобливої деталізації та нормативного забезпечення ці аспекти потребують стосовно землі, оскільки на неї мають поширюватися усі права власності з погляду на землю як базовий ресурс аграрного виробництва та компенсації за поліпшення її якості.\nДруга тенденція стосується гармонізації перерозподілу валового національного продукту з метою удосконалення структури суспільного виробництва та оптимізації рівнів доходів різних верств населення.\nВідрізняють загальне та спеціальне регулювання аграрного ринку як складової частини загальнонаціонального ринку, що є складним механізмом цілеспрямованого формування регіональної аграрної структури, міжгосподарських та міжгалузевих зв'язків, оптимальних розмірів виробничих одиниць, соціальної інфраструктури сільської місцевості, продовольчого ринку, доходів аграрників тощо.\nОсновними складовими механізму державного регулювання АПК є:\nспеціальне законодавство з питань регламентації організації та подальшого функціонування аграрного ринку;\nрегулювання попиту та пропозиції (через політику ціноутворення);\nрегулювання доходів суб'єктів господарювання (через систему оподаткування);\nрегулювання експортно-імпортного режиму (через систему квот);\nбюджетне фінансування цільових соціально-економічних програм.\nСвітовий досвід показує, що у формуванні ринку продовольства саме крупні компанії, у першу чергу торговельні, цілеспрямовано здійснюють політику цін, змінюють власний конкурентний статус, що посилює конкуренцію - головну рушійну силу ринку.\nМайже завжди держава, виступаючи на продовольчому ринку ринковим суб'єктом (наприклад, при організації міждержавних поставок продовольства та сировини) визначає не лише ринкову кон'юнктуру, але й структуру ринку, контролює діяльність крупних центрів гуртової торгівлі через створення змішаних адміністративних рад, реалізує свою організаційну роль у ціноутворенні шляхом підтримки гуртових цін на продукцію аграрного сектору [29, с.10].\nНа формування аграрних ринків впливає промисловий і торговий капітал, завдяки вертикальній інтеграції, що охоплює усі ланки - від безпосередніх виробників до підприємств роздрібної торгівлі.\nВертикальна інтеграція набуває двох форм: повної інтеграції (кооперування) та контрактації (квазіінтеграція).\nРозширення вертикальної інтеграції в обох її формах позначається не лише на структурі ринку, але і його функціонуванні, і в першу чергу на таких процесах, як ціноутворення, стандартизація товарів, ритмічність поставок продукції тощо.\nДосвід розвинутих країн свідчить, що підтримка сільського господарства у період значних структурних змін має здійснюватися централізовано на державному рівні.\nІнструментами обмежувально-дозвільної системи контролю імпорту та експорту продовольства у країнах Європейського Союзу послуговуються імпортно-експортні ліцензії та сертифікати.\nУ світовій практиці з наукового та практичного погляду ринок розуміють у двох значеннях: система господарювання та форма організації і регулювання економіки; спосіб розподілу і перерозподілу матеріальних ресурсів, продукції і товарів, та форма організації товарно-грошових відносин.\nЗ організаційного погляду, найважливішим є питання відносно форм і горизонтальних зрізів ринку: крупногуртовий; середньогур-товий; дрібногуртовий; гуртово-роздрібний; роздрібний. Така класифікація певною мірою умовна і стосовно різних товарів може відрізнятися.\nКрупногуртовий ринок забезпечує розподіл товарів, що надходять безпосередньо з виробництва. Причому значною мірою монополізованого, коли продукція виробляється незначною кількістю підприємств.\nСередньогуртовий ринок функціонує аналогічно крупногуртовому і теж забезпечує розподіл товарів, що надходять безпосередньо з виробництва, але із значної кількості підприємств.\nДрібногуртовий ринок опосередковує перерозподіл товарів у сфері торгівлі, що здійснюється, як правило, невеликими партіями.\nГуртово-роздрібний ринок забезпечує розподіл товарів і їх доведення, переважно, до перепродавців, а також до прямих споживачів.\nРоздрібний ринок забезпечує рух товарів до кінцевих споживачів, а також персоніфікований перерозподіл товарів між кінцевими споживачами - фізичними особами.\nОдночасно слід вдосконалювати горизонтальну структуру аграрного ринку - класичний розподіл товарних ринків за видами сільськогосподарської продукції і групами продуктів переробки.\nУ разі формування горизонтальних ринків на конкретному практичному рівні створюють систему різних організаційних форм: біржі і аукціони (біржова торгівля, біржовий ринок); гуртові ярмарки, виставки-продажі; гуртові торгові доми (гуртово-реалізаційні бази); сільськогосподарські фермерські ринки з гуртовими секціями [29, с. 96 - 110].\nГуртовий ринок упорядковує технологічний ланцюг просування продовольства від товаровиробника до споживача, вирівнює умови виходу усім постачальникам продовольства на конкурентний ринок, висуваючи певні умови гуртовим постачальникам продовольства з підвищення якості товарів, стандартизації, сертифікації, покращення упаковки, розширення асортименту тощо. Ці вимоги гуртовики, у свою чергу, ставлять безпосередньо перед товаровиробниками та переробниками як необхідні умови підвищення конкурентоспроможності товару.\nГуртові ринки не лише вирішують проблему збуту, але й значно збільшують надходження податків до бюджету регіону за рахунок легалізації торгівлі, створюють додаткові робочі місця тощо.\nГуртові продовольчі ринки відіграють роль інформаційного центру з вивчення попиту та пропозиції, що створює умови прогнозування та планування власної діяльності.\nСтруктурна організація національного продовольчого ринку України вимагає врахування регіональної товарної спеціалізації, наявності об'єктів ринкової інфраструктури, транспортних магістралей та інженерних комунікацій, можливостей міжрегіональної кооперації за прикладом побудови світового продовольчого ринку.\n- гуртовий збут продукції за угодою (контрактація) безпосередніми товаровиробниками промисловим та торгівельним компаніям;\nзбут виробниками продукції на гуртових ринках та аукціонах, або поставка її безпосередньо на переробні чи торговельні підприємства без попередньо укладеної угоди (контракту);\nреалізація сільськогосподарської продукції та сировини за попередньо зазначеними двома каналами, але не безпосередньо виробниками такої продукції, а через систему посередників;\nміжгалузеві поставки за попередньою домовленістю крупних партій сільськогосподарської продукції (за участю аграрних структур асоційованого підприємництва);\nпродаж сільськогосподарської продукції у місцях її безпосереднього виробництва заготівельникам-посередникам чи агентам переробних підприємств;\n- продаж продукції або передавання її державним установам. Контрактація найхарактерніша відносно країн з високим ступенем переробки аграрної продукції.\nАукціони - розповсюджена форма організації торгівлі. Так, в Австралії та Новій Зеландії аукціони організуються брокерськими конторами (фірмами), які поряд з продажем вовни, прийнятої на комісійних умовах від особи вівчара-виробника, фінансують вівчарські підприємства, забезпечують їх машинами, засобами виробництва.\nВ Австралії перед відкриттям аукціону з продажу вовни рада брокерів-продавців визначає кількість вовни, виставленої до продажу на аукціоні, визначає час його проведення та загальну кількість вовни для реалізації в країні.\nПри надходженні на аукціонні склади достатньої кількості вовни, брокери інформують виробників. Це робиться для того, щоб у разі необхідності (низькі ціни) виробник міг би зняти продукцію з продажу.\nОрганізаційною формою світового продовольчого ринку є фермерський кооператив, як правило, у формі акціонерних товариств виробників вовни.\nВажливою функцією гуртової торгівлі є формування торгової політики: декларація цін, реклама, стандартизація товарів тощо.\nПорівняно новою формою організації гуртового ринку є круп-ногуртовий збут продукції на регіональному рівні за міжгалузевими угодами. Така угода фактично є контрактом, але дія його поширюється на певну територію і є на ній індикативною. Підписують угоду, як правило, представницькі органи, наприклад, фермерський союз виробників певної продукції та союз переробників цієї ж продукції за участю адміністрації регіону. Такі угоди переважно є ву-зькоспеціалізованими і стосуються окремого виду продукції.\nУ країнах з крупними національними ринками і розвинутим аграрним виробництвом важливу роль в організації гуртового ринку відіграють товарні біржі, роль яких на продовольчому ринку зростає [29, с. 34]. Але спостерігається тенденція до зменшення частки сільськогосподарської продукції у загальній масі біржових товарів. Це є свідченням того, що традиційна аграрно-продовольча спрямованість бірж поступово втрачається [31, с. 53 - 310].\nІнша тенденція на світових продовольчих ринках свідчить, що останнім часом значну частину функцій гуртового ринку сприйняла роздрібна торгівля продовольством, що зумовлено процесом її концентрації.\nВласні дослідження автора [17, с. 6 - 87; 160 - 165; 18, с. 74 -76; 19, с. 56 - 60] переконують, що у країнах з розвиненою ринковою економікою роздрібна торгівля набуває наступних рис:\nрозширюються спеціалізовані мережі крупних магазинів самообслуговування, які часто пов'язані спільним закупівельним централом і створюють потужне гуртово-роздрібне об'єднання;\nмережі крупних магазинів самообслуговування набувають рис фірм багатокіоскової торгівлі, виникнення і швидке зростання яких визначають особливий напрям концентрації роздрібної торгівлі продовольством;\nрозширюється мережа споживчої кооперації та ланцюгових об'єднань незалежних торговців (специфічних кооперативів власників дрібних магазинів і кіосків), які виникають з метою вистояти у конкурентній боротьбі, створюючи власні гуртово-роздрібні підприємства.\nСтворення гуртових структур у системі продовольчого ринку є позитивним явищем, оскільки дозволяє стабілізувати ціноутворення, визначаючи стратегії крупних торгових фірм, що використовують експансію, жорстоку конкуренція.\nВдаючись до економічної експансії, крупні торговельні компанії орієнтуються на концентрацію та диверсифікацію, створюють і розширюють власні підприємства, підсобну промислово-виробничу базу, холодильно-морозильно-складське і транспортне господарство. З метою досягнення рентабельності використовуються фінансові інструменти, що відіграють ключову роль - рівень цін, розміри торгових націнок, зниження витрат обігу, широке застосування власних торгових марок.\nПолітика цін формується так, щоб роздрібна націнка відшкодовувала витрати на реалізацію і створювала прибуток.\nУспішне функціонування гуртової торгівлі продовольством обумовлюється:\nзростанням обсягів гуртової та роздрібної торгівлі у межах інтегрованих виробничо-комерційних структур;\nрозширенням і модифікацією біржової торгівлі, використанням хеджування та опціонної торгівлі;\nпоширенням нових організаційно-технічних форм гуртової торгівлі і загальної тенденції до збільшення обсягів і географії діяльності.\nБагато виробників постачають продукцію одночасно на різні сегменти ринку. Як правило, ціни регіональних ринків нижчі цін на центральних ринках. З огляду на це, кооперативи виробників намагаються у першу чергу поставляти продукцію на центральні ринки, що посилює серед них конкуренцію.\nФормування аграрного ринку потребує вирішення низки проблем щодо забезпечення підґрунтя його ефективного функціонування:\nмоніторинг діяльності аграрних бірж, оптимізація обсягів закупівлі продукції за форвардними контрактами, організаційне забезпечення торгівлі ф'ючерсними контрактами, спрямування товарних потоків з позабіржового ринку у біржовий;\nстворення усіма суб'єктами підприємницької діяльності рівних умов виконання контрактних зобов'язань у відповідності з вимогами ринкового механізму;\nорганізація адміністративно-консультативних служб у регіонах з метою надання допомоги товаровиробникам в опрацюванні бізнес-планів, комплексно-цільових програм розвитку підприємств, створення служб витратно-цінового моніторингу;\nстворення розгалуженої мережі фірмової торгівлі, гуртових ринків та гуртово-роздрібних складів-ринків, торговельних домів, аукціонів;\nформування інтегрованих виробничо-комерційних структур та спільних підприємств за участю вітчизняних та іноземних інвесторів, зорієнтованих на випуск конкурентоспроможних товарів;\nудосконалення функціонування служб контролю за якістю сільськогосподарської сировини та продукції, дотримання вимог законодавства з цих питань;\n- формування продовольчих корпорацій тощо. Структуризація не ізолює продуктові ринки, а сприяє формуванню їх прозорості, перехресній еластичності, конкуренції споріднених чи взаємозамінюваних продуктів, становленню принципів справедливої конкуренції. Структуризація продуктових ринків, як свідчить світовий досвід, є адекватною конкретному стану сільськогосподарського виробництва у країні.\nСтруктуризація завершується створенням певних організаційних формувань у вигляді добровільних об'єднань, союзів, спілок чи товариств, які згуртовують виробників окремих сільськогосподарських продуктів чи їх груп, споріднених за споживчими властивостями, з одного боку, та відповідні переробні підприємства - з іншого. На національному рівні створюються міжпрофесійні об'єднання кожного продуктового підкомплексу, які визначають обсяги виробництва, ціни на сировину чи розподіл виручки за кінцеву продукцію, стандарти якості тощо, включаючи опрацювання пропозицій щодо митного захисту та державної підтримки.\nВеличезну роль у створенні ринкової інфраструктури відіграють інтеграційні процеси. Ринок неможливо організувати на основі лише закликів, гасел чи навіть досконалої законодавчої бази. Фундаментальна ідея ринкової економіки - вільна конкуренція, завдяки їй ціни повною мірою виконують стимулюючу і селективну роль. Тому вони повинні формуватися на підставі дії об'єктивних економічних законів лише під впливом попиту та пропозиції, що у свою чергу потребує не будь-якої, а певної технології обмінних процесів. Зокрема, торги повинні бути публічними та гласними за наявності конкуренції як з боку продавців, так і покупців, що забезпечується біржами, аукціонами, ярмарками, гуртовими ринками, закладами дрібногуртової та роздрібної торгівлі. Елементи ринкової інфраструктури, за дослідженнями автора, створюються товаровиробниками і лише у деяких випадках держава ініціює та частково фінансує ці процеси у стартовий період, продаючи у подальшому свою частину власності [24, с. 126 - 131].\nСоціальна орієнтація ринку забезпечується вертикальною інтеграцією.\nРинок продовольства має низку ланок: аграрні, виробничі, транспортні, заготівельні, переробні, сервісні, торговельні тощо, через які послідовно просувається аграрна продукція до кінцевого споживача. Це визначає можливість існування двох принципово різних варіантів організації обмінних процесів: купівля та продаж продукції суміжними ланками з виходом на кінцевого споживача; об'єднання усіх ланок агропромислового ланцюга і перетворення їх на своєрідного сукупного продавця кінцевого продукту кінцевому споживачеві. При цьому одна з ланок - переробна чи збутова - обіймає функції координації та узгодження діяльності усіх учасників агропромислового виробництва та збуту кінцевої продукції.\nПерший варіант більшою мірою притаманний вільному ринку, другий - організованому. Останній варіант забезпечує біполяриза-цію ринку і відповідає сучасній світовій тенденції постійного наростання потужного впливу кінцевого споживача на обсяги, якість та ціни. Споживач диктує вимоги ринку, інтегрованому виробнику, всім ланкам агропромислового ланцюга, і всі вони починають працювати на задоволення його потреб, а не потреб суміжних ланок. Інтеграція, таким чином, стає інструментом цілеспрямованої організації ринку продовольства, наближає його до вимог соціально-орієнтованої економіки. При цьому конкуренція концентрується на найважливішій ділянці - у зоні оцінок кінцевого споживача. Крім того, інтеграція виступає одночасно чинником стримування мультиплікаційного зростання цін кінцевого продажу, сприяє підвищенню купівельної спроможності населення, становленню соціальних аспектів ринку без порушення економічних інтересів партнерів.\nУ системі заходів державного регулювання ринку продовольства інтеграційні процеси виступають об'єктом, на який спрямовується дія відповідних інструментів переважно протекціоністського характеру. Зокрема, у багатьох країнах з розвиненою економікою до інтегрованих структур кооперативної природи застосовується пільгове оподаткування. Так, досягнення стабільності відбувалося найуспішніше, якщо державні органи не збільшували частки непрямих податків. У Японії на такі податки припадає близько 30 % надходжень (в інших країнах близько 50 %). При цьому діє дуже подрібнена структура податків, що виключає залежність держбюджету від 2-3 статей, а отже, і прагнення поправити справу, усунути дефіцит за рахунок різкого підвищення підконтрольних державі цін. Дія ринкових механізмів виявляє позитивні наслідки в умовах сприятливої кон'юнктури, у критичних же ситуаціях бурхлива інфляція належить до їх надійного індикатора - спостерігається тяжіння до використання державних важелів, при чому частіше всього комплексного, із застосуванням як фінансово-економічних, так і "силових" заходів законодавчого і адміністративного втручання. Важливим стимулюючим чинником підвищення цін і прибутків залишається міжнародна конкуренція на тлі зниження податкового мита. У разі відсутності ефективних важелів впливу на динаміку і розподіл доходів у приватному секторі, оскільки вони зростають швидше, ніж продуктивність, владні структури за відсутності можливості прямого втручання вдаються до традиційного прийому -зменшення кредитів та заморожування цін. Але такі заходи можуть завадити зростанню продуктивності праці, оскільки тоді підприємство може втратити частину грошових ресурсів, а службовці будуть вимагати підвищення платні. У такому випадку підприємець буде вимушений скоротити інвестиції у виробництво. Контроль над цінами з боку держави запроваджується і у разі, коли зовнішньоторговельний баланс не є активним. У ретельних пошуках можливостей гнучкої та гармонійної державної політики, прийнятної виробникам і споживачам, найефективнішим засобом стає стимулювання конкуренції та зниження митних бар'єрів. Уряди, борючись із зростанням грошової маси, здійснюють контроль над цінами, оскільки однією з причин збільшення кількості грошей в обігу є зростання цін: чим вищі ціни, тим більше треба грошей. Тому на той час, доки виробництво набере потрібних обертів, запроваджується контроль над цінами. Такий контроль потребує від урядовців вміння уникати помилок в оцінці як самої ситуації, що склалася як передумова вибору методів, так і екстраполяції можливостей їх застосування на нескінченість, тобто декларування абсолютної переваги державних або ринкових механізмів. Тут слід чітко усвідомлювати об'єктивну детермінованість і об'єктивну логіку змін, що відбуваються [28, с. 196 - 201].\nЗначну роль відіграють інтеграційні процеси і у стабілізації сільськогосподарського ринку. Вертикальна інтеграція дещо деформує ринкове середовище, звужуючи можливості і свободу партнерів у поведінці на ринковій арені (у виборі напрямів, місць купівлі чи збуту продукції), тобто діє проти традиційних принципів ринку. Проте це компенсується істотним зменшенням ринкового ризику, зростанням гарантій збуту і одержання доходів. Стихійні ринкові відносини замінюються поступово керованими і регульованими формами, через створення інтегрованих структур. Проте вимоги цього внутрішнього ринку за силою впливу на учасників ринкових відносин не поступаються вимогам зовнішнього ринку. Інтегратор передає інтегрованим ланкам жорсткі вимоги організованого ринку щодо мінімізації виробничих витрат, поліпшення якості продукції та оптимізації термінів поставок. Деяке обмеження самостійності товаровиробників компенсується зміцненням, стабілізацією їх економічного становища.\nУ напрямі стабілізації діє і горизонтальна інтеграція. На її основі створюються, зокрема, фінансові передумови придбання та використання дрібними та середніми виробничими одиницями сучасних потужних засобів виробництва та технологій, одночасно поглиблюється спеціалізація виробництва, що підвищує конкуренто-здатність продукції та її виробників.\nОтже, інтеграція з одного боку, сприяє дієвій, повноцінній, справедливій конкуренції і відбору на цій основі найжиттєздатні-ших господарських одиниць, а з іншого оптимізує попит, пропозицію, ціни та доходи сільськогосподарських виробників.\nОсобливістю організованого сільськогосподарського ринку є те, що його неможливо освоїти у окремому регіоні країни, на окремій частині її території. Загальні принципи і єдині підходи повинні втілюватися у життя одночасно у рамках всього національного ринку і на чіткій законодавчій базі.\nДержавний аграрний протекціонізм передбачає підтримку і захист вітчизняного товаровиробника засобами та методами державного регулювання, в його складі широкий арсенал установ (державні закупівельні та постачальницькі організації, установи здійснення закладних операцій, реалізації цільових програм тощо) та інструментів.\nБільшість країн формують єдиний сільськогосподарський ринок, а на засадах територіального управління вирішують лише другорядні економічні питання.\nСтановленню та подальшому розвитку ринку продовольства у країнах з розвиненою економікою сприяло, по-перше, прискорення формування реальної інфраструктури ринку, здатної адекватно віддзеркалювати кон'юнктуру ринку, по-друге, введення механізмів регулювання аграрного ринку і підтримки цін та доходів товаровиробників. Суть першої з зазначених позицій у тому, щоб організувати такий ринок, який забезпечував би можливість проявлятися найвищій ціні на продукцію аграрного сектору найбільш об'єктивним чином. Це можливо за таких умов:\nрозширення продажу аграрної продукції безпосередньо на ринках, де ціна значно вища ціни, що пропонується посередниками та переробними підприємствами, завдяки чому створюється цінова конкуренція;\nвикористання товарообмінних, давальницьких та інших подібних операцій, які за усіх їх недоліків дозволяють неплатоспроможним сільськогосподарським підприємствам порівняно нормально функціонувати та брати участь у гуртових ринках, а не спрямовувати всю товарну продукцію у роздрібний товарообіг;\nрозширення біржової, функціональної та іншої організованої торгівлі, де ціни складаються під впливом попиту і пропозиції;\nобмеження та скорочення державних закупівель продукції аграрного сектору, скасування таких закупівель на позабіржово-му ринку за директивними цінами.\nНа перший погляд складається враження, що ринок є тією силою, яка автоматично гармонізує економічні відносини. Але це не так. За сучасних умов та розмірів агропромислового виробництва, значної взаємозалежності окремих його складових елементів ринкові взаємозв'язки, як свідчить світова практика [29, с. 110], породжують диспропорції і можуть дестабілізувати не лише аграрний сектор, а й всю національну економіку. Звідси витікає об'єктивна необхідність свідомого та цілеспрямованого регулювання аграрного ринку.\nУ розвитку аграрного ринку у врожайні роки спостерігається сплеск зовнішньоекономічної активності, який не можна вважати нормальним. Реалізація продукції аграрного сектору має бути організованою так, щоб безпосередні виробники працювали стабільніше і не вносили деструктивний характер у розвиток ринку залежно від врожайних чи неврожайних років. Чинниками стабілізації тут слід вважати систему міжсезонного тривалого зберігання продукції, а також власної переробки сировини. Характерним є приклад Канади щодо надання пільг відносно товарообігу. Так, прогнози 1985 р. передбачали, що 1990 р. буде врожайним на пшеницю. З огляду на це Міністерство сільського господарства Канади виділило 500 млн. канадських доларів з метою надання фермерам безвідсоткового кредиту для зберігання зерна [28, с. 369]. Директиви розвинутих країн 50-х років цілеспрямовано впливали на створення ринку, спочатку спільного, а потім і на формування Євросоюзу.\nРівень прибутку та добробуту сільгоспвиробників визначаються багатьма чинниками, у тому числі цінами, за якими вони продають свою продукцію, швидкістю економічного зростання, легкістю переорієнтації роботи у сільському господарстві на інші сфери, витратами на придбання техніки та матеріалів тощо. Але "ціна споживання" може зростати і без зміни ринкової ціни.\nВідносно середнього прибутку працівника вплив відпускних цін та витрат на техніку і матеріали є менш важливим, ніж інші чинники. Різниця у реальних доходах визначається головним чином рівнем економічного розвитку, а не цінами сільгосппродукції або субсидіями. Зусилля урядів щодо підвищення цін на сільгосппродукцію у кінцевому підсумку зводяться нанівець зростанням чисельності працівників у аграрному виробництві, оскільки прибутки цих працівників зростатимуть поступовіше, як за відсутності такої політики.\nІснують ще дві причини вважати, що вплив підвищення цін сільгосппродукції чи субсидії на прибуток сільгоспвиробників є відносно незначним порівняно з впливом інших чинників, оскільки субсидії часто перевищують прибуток, який отримують аграрні виробники. Перша - це те, що зростання цін сільгосппродукції спонукає сільгоспвиробників застосовувати більше добрив, сільгосптехніки, пального тощо. Як що це й позначається на зростанні валового продукту, то абсолютне зростання прибутку є набагато меншим. Друга причина полягає у тому, що конкретне адміністративне підвищення цін на сільгосппродукцію діє одноразово. Після збільшення доходу вищі ціни на сільгосппродукцію ніяк не позначаються на майбутніх прибутках. Навпаки, лише загальне економічне зростання одночасно з неухильним скороченням чисельності зайнятих у сільському господарстві справляє сукупний позитивний вплив на прибуток сільгоспвиробників.\nЗа умов ринкової економіки основним ціноутворюючим чинником сільськогосподарської продукції є баланс попиту і пропозиції. Так, за відсутності державного регулювання у високоврожайні роки ціни на сільськогосподарську продукцію нижчі порівняно з низьковрожайними. У свою чергу, високі ціни стимулюють товаровиробників до збільшення виробництва продукції, і навпаки. Так, 1990 р. в Україні виявився високоврожайним, що призвело до зниження цін на аграрну продукцію. В Уряді ставилося питання про підвищення ціни на хліб на 2 - 3 коп., оскільки пропозиція почала падати, а дія закону попиту і пропозиції вимагає їх рівноваги. Таким чином, відбувається переливання капіталу як всередині галузі, так і між галузями.\nЗ появою сучасних каналів телекомунікації інформація відносно цін на продукцію швидко передається з одних ринків до інших, і коливання цін стало маловідчутним, бо механізм оперативного одержання надійної інформації щодо ціни, місцезнаходження, продаж і залишки товарів на центральних ринках країн світу дає змогу товаровиробникам вибирати місця реалізації продукції. Однак, незважаючи на це, сучасна концепція ціноутворення на сільськогосподарську продукцію передбачає активний вплив держави на формування цін при здійсненні експортно-імпортних операцій як у національних межах, так і поза ними [41, с. 98 - 100]. Якщо у певному регіоні є лише один елеватор, або лише один вид транспорту між складом і портом, оператори цього елеватору чи транспортних засобів не підлягатимуть правилам конкурентної дисципліни. Вони можуть завищувати розміри витрат на збут та нав'язувати виробникам нижчі ціни. Саме така ситуація має місце в Україні, де ціни на чисельні торговельні послуги (наприклад, зберігання та транспортування) визначаються монопольними структурами (рис. 1.4).\nЯкщо, з одного боку, взяти тонну зерна, вирощену на полях України, а з іншого - вироблену у Німеччині, то після вирахування усіх витрат, пов'язаних із збиранням врожаю, його обробітком, зберіганням та транспортуванням, можна визначити виручку від продажу цієї тонни. Порівняння фізичних збитків та витрат представлені еквівалентами, позначеними римськими цифрами. Позиція "виручка сільськогосподарських підприємств" (рис. 1.4) віддзеркалює залишкову суму на кожну фактично вироблену тонну, за яку селяни отримують ціну FOB у порту Одеса.\nВ Україні витрати і збитки надмірно високі. Розміри втрат під час жнив та зберігання перевищують середні німецькі показники у багато разів . За цими оцінками в Україні втрачається у середньому приблизно 13 % (у Німеччині близько 3 %) зерна. Крім того, сумарні витрати на зберігання зерна на українських державних елеваторах значно вищі, ніж у Німеччині.\nРис. 1.4. Порівняльна характеристика витрат на збут зерна у Німеччині і в Україні (FOB Одеса=100 %) \nПІ - втрати урожаю;\n■II - втрати на підприємстві;\n■Ш - втрати при транспортуванні;\nIV - витрати при зберіганні на елеваторах;\nV - втрати при зберіганні на елеваторах; п VI - перевалка;\nVII - втрати при трансортуванні; п VIII - трансортні витрати;\nп IX - перевалка у портах;\n■ X - торговельна націнка;\nп XI - виручка сільськогосподарських підприємств.\nІншим важливим чинником, що зумовлює витрати на збут зерна в Україні, є обробка у портах, що поглинає ще 10 % зазначеної тонни зерна (у Німеччині близько 6 %). Але особливо сильно виручка страждає від торговельної маржі. її розміри є результатом високого ризику, пов'язаного з торгівлею зерном, великих витрат на пошуки інформації та складної бюрократичної процедури отримання дозволів, можливостей транспортування тощо. Таким чином, торговельна маржа сягає в України від 10 до 15 %, порівняно з 5 % у Німеччині.\nЗгідно цих розрахунків в Україні після вирахування усіх витрат отримують у разі експорту лише 40 % ціни світового ринку, а у Німеччині - майже 70 %. Очевидно, що зерно, вирощене в Україні, з економічного погляду є малоприбутковим. Проблема України у тому, що головні торговельні послуги здебільшого контролюються державними підприємствами (ДАК "Хліб України").\nВажливим засобом вирішення проблем є організаційний вплив як складовий елемент механізму функціонування агропродовольчо-го ринку.\nУкраїна пишається тим, що ціни на продовольство не регулюються, і з погляду уряду це дуже ефективно. Але ж ці ціни постійно зростають, що знижує реальні доходи населення, його життєвий рівень. Тому "вільні ціни" передбачають їхнє державне регулювання.\nСтрижнем концепції державного впливу на ціноутворення є оп-тимізація співвідношення між цінами сільськогосподарської продукції і засобів аграрного виробництва. При цьому слід враховувати умови виробництва, нормативні витрати, середню норму прибутку на вкладений капітал, світові ціни та інші чинники впливу.\nЗ метою спостереження за змінами зазначених чинників у розвинутих країнах створено інформаційно-статистичні системи, які публікують результати аналізу витрат на виробництво сільськогосподарської продукції, ціни та їх співвідношення, рівень прибутковості, нагромадження та інвестиції у сільському господарстві, докладно інформують про об'єкти управління у сільському господарстві, механізм формування собівартості, валового і чистого доходу, інвестиційну діяльність та капітальні вкладення у виробництво.\nСистема моніторингу продовольчого ринку має включати: служби цінового моніторингу; електронних комунікацій; прогнозно-аналітичних та інформаційних центрів.\nСлужба витратно-цінового моніторингу відстежує стан ринків за групами чи секторами сільськогосподарської продукції, виходячи з особливостей продовольчого забезпечення регіону.\nВодночас діяльність служб організована за секторами або групами продовольчих продуктів за єдиними стандартами, які дають змогу порівнювати результати моніторингу за різними зонами і центрами торгівлі, щоб найбільшою мірою відповідати запитам груп операторів ринку на тому чи іншому рівні його розвитку.\nНаявність прогнозно-аналітичних центрів, як стверджує Б. Губ-ський [29, с. 112 - 117], є необхідною складовою системи моніторингу продовольчого ринку країни. З метою додержання принципів комплектності, повноти, об'єктивності та незалежності використовують матеріали моніторингу цін, науково-дослідних установ та інформаційних центрів.\nОсновними завданнями інформаційного центру є:\nприймання інформації низових відділень підрозділів служби витратно-цінового моніторингу і оперативне її передавання на державний рівень для підготовки зведень і аналітичних оглядів;\nприймання і розповсюдження відомостей, аналізів і прогнозів, підготовлених до публікації;\nнагромадження, зберігання і забезпечення доступу працівників служб витратно-цінового моніторингу, прогнозно-аналітичних центрів та інших служб державного управління до баз даних цінового моніторингу;\nсистемно-технічне обслуговування техніки, якою оснащена служба витратно-цінового моніторингу;\nопрацювання та вдосконалення програмного забезпечення на усіх рівнях служби;\nоперативне розмноження і розсилання визначеному колу користувачів результатів цінового моніторингу за встановленим списком, що включає органи державної виконавчої влади, регіональні підрозділи служби, структури регіональної інформаційно-консультативної служби, засоби масової інформації та інші категорії споживачів на безоплатній основі;\nорганізація спеціальних радіо - і телевізійних програм ринкових новин і оглядів;\n- задоволення заявок інших категорій споживачів без обмежень за відповідну плату, що відшкодовує витрати на копіювання і розсилку інформації центру.\nСпеціалісти інформаційного центру не є власниками інформації, що їм передається з метою публікації і оперативного поширення, і не можуть використовувати її у комерційних цілях.\nОтже, проблеми розбудови національного продовольчого ринку України можуть бути вирішеними ефективніше за умов урахування досвіду організації світового ринку продовольства.\nРинок є складною системою економічних відносин на усіх стадіях відтворювального процесу, заснованих на інтеграції інтересів ринкових суб'єктів у сфері виробництва, розподілу, перерозподілу і споживання, розвитку економічного і соціального середовища.\nРинкове реформування суспільних відносин потребує тривалого часу, необхідного для адаптації продуктивних сил і виробничих відносин до сформованих за тривалий час стереотипів поведінки і мислення людей.\nСоціально орієнтоване ринкове господарство усуває централізоване державне планування, але визнає необхідність державного регулювання економіки.\nРинкові регулятори достатньо ефективно оптимізують попит і пропозицію, постійно продукуючи можливості розширеного відтворення продовольства, створюючи умови підвищення якості продукції.\nРинок, за своєю сутністю, знеособлений, що вимагає з боку кожного суб'єкта господарювання вжиття спеціальних заходів для оцінки рентабельності, співставлення ефективності господарської діяльності. Підприємства самі регулюють обсяги виробництва продукції, проводять маркетингові дослідження тощо.\nПроцес реформування виробничих відносин у продовольчому комплексі України відбувається під впливом специфічних перетворень форм власності та організаційних структур. Форма власності визначає цілі та взаємовідносини щодо розподілу результатів, а форма організації - рівень самостійності, структуру, виробниче спрямування та систему взаємодії працівників у процесі виробничо-господарської діяльності.\nОрганізація та управління ринком продовольства здійснюється на всебічно аргументованій законодавчій основі.\nНайдоцільнішим шляхом формування і використання операторів продуктового ринку є біполяризація, що досягається методами вертикальної виробничої та маркетингової інтеграції, за якої оператор з боку пропозиції виступає як один інтегрований виробник, а з боку попиту - як кінцевий споживач. У зв'язку з цим конкуренція переміщується у зону оцінок кінцевого споживача, який і визначає міру відповідності якості та цін пропонованого продовольства його вимогам.\nЗдатність складових аграрного виробництва - землі, робочої сили та капіталу надають ринковій системі переваг у виробництві продуктів харчування. Знаряддя і предмети праці аграрія послуговуються обробітку землі, від якості та інтенсивності використання якої залежить продуктивність рослинництва. Водночас і тваринництво може успішно розвиватися лише на основі ефективного використання земельних угідь. Сільське господарство - галузь, що характеризується постійними коливаннями: аграрна продукція продається на високо конкурентних ринках, де ціни змінюються досить часто, а попит на аграрну продукцію практично залишається стабільним.\nСистема аграрної політики на сучасному етапі розвитку економіки України має характеризуватися наступними складовими: докорінною трансформацією відносин власності на землю та інші засоби виробництва; формуванням господарських структур на засадах різноманітності форм господарювання; створенням ринку засобів виробництва і продовольства, його адекватної інфраструктури; удосконаленням принципів ціноутворення, оподаткування, фінансування, кредитування і страхування; прискореним переходом сільського господарства на інтенсивний шлях розвитку та інтенсифікацією використання наявних ресурсів; підвищенням продуктивності виробництва з орієнтацією на використання біотехнологій, що системно інтегрують можливості живих організмів у створенні корисних людині ресурсів життєдіяльності; підвищенням рівня соціальних наслідків тощо.\nРозбудова національного продовольчого ринку України вимагає узагальнення теоретико-методологічних принципів його формування з огляду на критичне залучення світової науки і практики.\nУдосконалення аграрної політики України гальмується аграрною кризою - неспроможністю продуктивних сил і виробничих відносин забезпечити поступальний розвиток економіки.\nІснує об'єктивна необхідність входження економіки України у світові ринкові структури, що сприятиме розбудові національного продовольчого ринку, активізації зовнішньоекономічної діяльності.\nСтабілізація агропромислового виробництва, поліпшення якості нових засобів виробництва вимагає розвинутої інфраструктури і системи маркетингу.\nВажливим засобом вирішення проблем розбудови національного продовольчого ринку є організаційний вплив як складовий елемент механізму його функціонування. Обґрунтовано передумови та теоретичні засади становлення ринкових відносин в аграрному виробництві України.\nПотребує опрацювання система функціонування агропродово-льчого ринку, яка сьогодні в Україні відсутня. У ній слід передбачити, на основі чого формується виробництво аграрної продукції (традиції, попит населення, історичні вимоги до харчування), що складає образ виробництва, який, у свою чергу, впливає на рівень харчування.\nЕкономічний потенціал аграрного виробництва, як економічна категорія, є результатом відповідного науково-технічного розвитку і виступає базовою передумовою для подальшого ефективного соціально-економічного розвитку у ланцюжку держава - регіон - підприємство.\nЗабезпечення ефективного функціонування аграрного виробництва вимагає опрацювання та реалізації низки організаційно-економічних заходів, у першу чергу на макрорівні. Звідси випливає необхідність існування широкомасштабної державної ідеології підтримки таких заходів.\nПродовольча безпека як важлива складова національної безпеки у концепції розвитку агропродовольчого виробництва має визначати мінімально необхідний рівень виробництва продовольчої сировини та продуктів харчування, підтримка якого повинна стати державним пріоритетом.\nЦілісність державної доктрини розвитку агропродовольчого виробництва може забезпечити чітка стратегія довготермінового економічного розвитку галузі (на 20-30 років).


Як перестати соромитися людей |ЯкПросто\nСором’язливість — проблема багатьох людей. Вони не можуть заговорити з тими, кого мало знають, нервують в суспільстві, при спілкуванні відчувають підвищене серцебиття, тремтіння і страх. Соромляться мають труднощі з побудовою кар’єри, налагодженням дружніх і партнерських зв’язків, а також у багатьох інших сферах життя, тому перестати соромитися людей — це важливе завдання.\nВчені досліджували сором’язливість і прийшли до висновку, що ця якість — зовсім не вроджене, воно є результатом будь-яких життєвих обставин людини, через які він надто зосереджується на самому собі. Адже горе і є зайвою концентрацією на власній особистості та внутрішньому неспокої, на різних думках і комплексах, що з’являються у людини. Врахуйте, що позбуватися доведеться саме від цього.\nЗнайдіть впевненість у собі. Щоб побороти горе, вам необхідно розуміти, що ви — та людина, якій є чим пишатися. Ведіть себе впевнено, так як всі люди більше зосереджені на самих себе, ніж на чужих недоліках.\nМайже всі люди відчувають сильну сором’язливість зовсім не постійно, а в певних ситуаціях. Подумайте, які саме способи людського спілкування і компанії вселяють вам найбільші побоювання, де ви відчуваєте себе більш незатишно. Виберіть найлегші ситуації і для початку постарайтеся закріпитися саме в них, ведучи себе спокійно.\nПерестаньте зациклюватися на собі, намагайтеся більше уваги приділяти оточуючим вас людям. Думайте про хід бесіди і обставин, а не про те, що ви сказали чи зробили щось неправильно, що на вас не те надіто і т.п.\nНе слід порівнювати себе з іншими. В кожній людині можна знайти якість чи деталь зовнішності, які краще, ніж у вас. Але і у вас є достоїнства, яких немає в інших людях. Кожен в чомусь кращий. Порівнювати безглуздо. Ви звертаєте увагу на власні недоліки і забуваєте про достоїнства, тому відчуваєте сором.\nУ вас є зона комфорту, в якій ви відчуваєте себе спокійно і впевнено — це близькі і добре знайомі вам люди. Розширюйте цю зону. Спілкуйтеся з незнайомцями, відвідуйте громадські заходи, зустрічайтеся з новими людьми. Робіть такі речі, які завжди хотіли, але не наважувалися. Ви самі не помітите, як кількість приводів для гордості переважить відсоток промахів і уявних недоліків.\nБеріть приклад з тих, хто впевнений у собі. Вони ведуть себе природно і спокійно, дивіться на них, спостерігайте і постарайтеся перейняти важливі навички спілкування. Дуже часто левова частка успіху в суспільстві полягає в усмішці і зоровому контакті.\nНавчіться розслаблятися. Використовуйте дихальні методики, медитації, самонавіювання — випробуйте кілька варіантів і знайдіть те, що гарантовано працює у вашому випадку. У компанії час від часу не забувайте розслаблятися, це допоможе вам вести себе просто і природно.


ГоловнаНовини Здоров'яПрості секрети для схуднення і здорового харчування\nФахівці вважають, що дотримуватися правильного раціону може кожен. Для цього потрібно тільки трохи постаратися.\nПравильне і здорове харчування це ціла наука. Розібратися в цьому питанні самостійно складно. Однак є базові правила і секрети. Сьогодні ми поділимося з вами деякими з них.\nПо-перше, важливіше того, що ви їсте, скільки ви їсте. Як зазначають дієтологи, люди дуже часто зациклюються на своєму раціоні, при цьому практично не контролюють кількість з’їденого. Безумовно, те що ви їсте має значення, але якщо ви постійно переїдаєте – ніякий контроль раціону вам не допоможе.\nПо-друге, не можна виключати вуглеводи, потрібен баланс. Фахівці підкреслюють, що складні вуглеводи необхідні організму. Основне їхнє джерело – зернові культури. Перевагу варто віддавати цільнозерновим продуктам, головне пам’ятати про перше правило.\nПо-третє, причина зайвих кілограмів в перекусах. Багато хто не вважає за прийом їжі цукерку або печиво з чаєм, сухарики або чіпси з пивом. Список можна продовжувати нескінченно. А адже саме в перекусах і полягають зайві калорії. Якщо ви усвідомлюєте, що у вас є ця шкідлива звичка скористайтеся правилом зеленого яблука». Суть його в тому, що якщо вам захотілося перекусити, то дозвольте собі зелене яблуко. Носіть завжди з собою пару штук.\nРаніше експерти розвінчали найпоширеніші міфи про здорову їжу.\n5 основних причин появи прищів після 30 років\nГлибокий сон “виносить сміття” з організму


Принцип роботи Луцької районної ради – ефективне використання майна. ВІДЕО | Луцька районна рада\nПринцип роботи Луцької районної ради – ефективне використання майна. ВІДЕО\nКомунальне майно повинне використовуватися ефективно, інакше, його не вберегти від руйнування. Про це в ефірі телеканалу «Аверс» розповів голова Луцької райради Олександр Омельчук. Він також зауважив, що від ефективного використання майна буде наповнюватися і районний бюджет.\n«До 1 липня ми зобов’язані передати на територіальні громади школи, медичні заклади, ті всі установи, що потребують бюджетного фінансування. Ми 100% передали. А те майно, що не потребує державного фінансування, те, з якого районна рада може наповнити свій бюджет, ми передали на наше комунальне підприємство «Райтеплобуд». Будемо здавати в оренду та наповнювати районний бюджет. Передали в деякі громади автомобілі, меблі, техніку, які лишилися після реорганізації районних рад», - сказав Олександр Омельчук.\nГолова райради також нагадав про соціальне житло, під яке передбачено сім приміщень колишніх ФАПів.\n«Спільно із Городищенською територіальною громадою ми показуємо приклад усій Україні проектом «Соціальне житло» для вчителів, медичний працівників, тих, хто потребує, на базі колишніх приміщень ФАПів.\nСлавнозвісна реформа Супрун не передбачає наявність ФАПів, лише амбулаторій, через що багато ФАПів залишились пустючими в селах. А ви знаєте принцип: вибили скло, а там вже і дверей нема, дах завалюється, приміщення руйнується, люди розтягують його на цеглу. Аби такого не було, ми хочемо, щоб там люди жили, працювали і не виїжджали за кордон», - наголосив голова Луцької районної ради Олександр Омельчук.


Жіночий журнал » Езотерика » Демантоид камінь значення і лікувальні властивості\nЗначення дорогоцінного каменю демантоид\nМарс, Венера, Місяць, Юпітер\nДемантоид - зелений гранат, який зустрічається тільки в Уральських горах і тому вважається найціннішим з усього сімейства гранатів. Це яскраво блискучий камінь, чия відбивна здатність навіть вище, ніж у діаманта. Його колір з легким жовтуватим відтінком унікальний серед зелених дорогоцінних каменів і чудово поєднується з зеленими іскорками мексиканських вогненних опалів.\nЧерез заспокійливих, що живлять якостей демантоид іноді називають «алмазом серця». Він пробуджує жрицю, творчу особистість, ворожку. Надаючи вплив на чакру сонячного сплетення, він спонукає нас висловлювати свої почуття через мистецтво, надаючи нашим творам таку силу впливу, що вони виявляються здатні перетворити глядача.\nДемантоид + вогненний опал = підтримка творчості\nДорогоцінний камінь демантоид і вогненний опал об'єднують сили, стаючи союзниками, щоб допомогти вам подолати можливі перешкоди на шляху артистичного самовираження і підтримати творчий імпульс. Об'єднана підтримка демантоида та вогняного опала допоможе подолати невпевненість у собі, жертвами якої іноді стають художники. Ці дорогоцінні камені дозволяють проявитися прихованого в нас вічного художнику - артистичному Я, виходить за межі нашого звичного сприйняття себе. І цей вічний художник стає провідником творчої енергії, яка тече через нього, немов через бамбукову трубку - приголомшливий піднесений досвід, що змушує художника відчувати почуття подяки і смиренності.\nМістить залізо демантоид також робить серце сильніше. Він допомагає нам пережити неприємні почуття, змушуючи глибоко, повністю і щиро в них занурюватися. Послання демантоида таке: все почуття, і позитивні, і негативні, належать невід'ємному людському досвіду, і якщо ми прагнемо відшукати і до самого дна випити чашу своєї істинної сутності, потрібно допускати в серці все. Коли ми опираємося негативному почуттю, воно росте, вимагаючи визнання. Якщо ж ми відкриваємося почуттю, спокійно і сміливо занурюємося в нього, воно тане, змінюється, йде - і ми опиняємося в просторі миру, щастя або більш глибокого розуміння.\nМорганіт камінь значення і лікувальні властивості\nЛабрадорит камінь значення і лікувальні властивості\nСердолік камінь значення і лікувальні властивості\nГранат-камінь значення та лікувальні властивості


Слідство щодо Іловайська: 366 убитих, 429 поранених і 300 полонених | Діловий Переяслав\nСлідство щодо Іловайська: 366 убитих, 429 поранених і 300 полонених\nВересень 2, 2016 Діловий Переяслав 0 Comment Ілловайськ\nПід Іловайськом в серпні 2014 року загинули 366 українських військовослужбовців, ще 429 отримали поранення. Такими є офіційні цифри, встановлені експертизою, результати якої озвучив у п’ятницю на засіданні комітету Верховної Ради з питань національної безпеки і оборони генпрокурор Юрій Луценко, передає Українська правда.\n“Слідство оперує цифрою 366 убитими та 429 поранених і 300 полонених. Ці висновки базуються на судово-медичних, імунологічних і генетичних експертиз а також показаннями свідків”, – сказав він. Луценко наголосив, що за кожною з цих цифр стоїть експертний і юридичний висновок. “Всі інші дані не підтверджуються…Якщо в когось є інші прізвища – потрібно звернутися до слідства і в разі встановлення правдивості ця цифра може змінюватися”, – зазначив генпрокурор.\n← Харківські першокласники отримали “Буквар” із зображенням Кернеса\nОблгази Фірташа припинили передавати “Нафтогазу” інформацію про встановлення лічильників →\nУкраїну визнали «частково вільною» через корупцію і тиск на журналістів


ПрофіКемп: Досліджуємо професію бібліотекаря\nвівторок, 5 лютого 2019 р.\nЗ метою ознайомлення з методами діяльності по задоволенню інформаційних потреб користувачів, Fun-Route відвідали Рахівську районну дитячу бібліотеку.\nПрофесія бібліотекаря унікальна сама по собі тим, що вона немає кордонів, які б можна було окреслити для неї. Праця бібліотекаря складна, відповідальна, різнопланова. Він своєю щоденною працею прокладає шлях у світ знань і мудрості, у світ людських душ і дитячих сердець.\nЗміст праці бібліотекаря не тільки зрозуміти свого користувача але й допомагати йому. А щоб допомагати професійно потрібно багато знати і вміти. Бібліотекар повинен сам удосконалюватись. Він повинен знати не тільки художню літературу, а йти в ногу з часом, слідкувати за новинками, за досягненнями у науці і техніці.\nБібліотекар – це психолог, лікар та актор одночасно.\nКолись професію бібліотекаря вважали мало не містичною. Адже людина, котра володіє неабияким інтелектом, а окрім цього зберігає чужі думки, фантазії, знання, перетворені у друковане слово сама по собі вже майже казкова особа. Таємниця книги завжди зачаровувала й притягувала до себе людей, а зберігачі цього скарбу викликали трепет і повагу. Із плином часу мінявся стиль роботи бібліотечних працівників, читацькі уподобання, фондові наповнення, але дещо залишилося незмінним упродовж століть – бібліотекарів і досі шанують і поважають. Образ бібліотекаря, його знання, манери, стиль поведінки, багато інших якостей завжди поєднувались з образом бібліотеки.\n"Успіх бібліотекаря – це тріумф бібліотеки. А його розчарування - її невдачі." Давайте згадаємо образ бібліотеки стародавнього Єгипту асоціювався у суспільній думці з храмом, часто на порталах бібліотек викарбовувалися написи: "Ліки для душі". А народи Близького Сходу називали бібліотеки "Храмами мудрості", "Домами порад і настанов", "Майстернями розуму". Бібліотеки очолювали уславлені мудреці, які одночасно були вихователями дітей царських сімей, лікарями, ученими, філософами.\nТож маючи щоденний діалог між бібліотекарями і користувачами, він визначається у таких виразах: "Бібліотекарями народжуються…", "Бібліотекар - цікава людина", "Бібліотекар може розповісти багато цікавого, пізнавального", "Людина, яка знає свою справу",\n"Бібліотекарі – професіонали, люди духовно багаті, віддані професії, майстри своєї справи", "Люди з великої букви, які володіють сучасними технологіями, користуються Інтернетом", "Бібліотекарі віддають улюбленій бібліотечній справі всі свої знання, вміння і талант", "Бібліотекар – навігатор у морі книг та інформації". То ж слід пам`ятати про сьогоднішні уявлення користувача про нас, намагатись відповідати їм, а от же "відкриваючи перед дитиною двері бібліотеки, дарувати їй Всесвіт". Сучасні діти люблять читати і спілкуватися й залюбки ходитимуть до бібліотеки, якщо ми, бібліотекарі, створимо привабливі умови для них. "Процвітаюча бібліотека сьогодні – процвітаюча держава завтра…" Такі реалії життя сучасного цивілізованого суспільства.\nСтиль та імідж сучасного бібліотекаря, відіграє одну із пріоритетних ролей., адже базується, як правило, на основі нового мислення, інноваційних підходів, корпоративних пріоритетах сучасної шкільної бібліотеки.\nСаме компетентність та комунікабельність бібліотекарів є неодмінною умовою високого престижу бібліотеки. Плине та змінюється час, "цифрові технології" розвиваються дуже стрімко й інтенсивно впливають на громадське життя, на бібліотечну та професійну сферу, тому шкільні бібліотеки змушені змінюватися, щоб зберегти себе як державну культурну цінність і як соціальний інститут. Для бібліотекаря сьогодні, як ніколи, важливі такі якості, як культура спілкування і вихованість, начитаність, розвинутий інтелект, делікатність, шанобливе відношення до читача, коректність і високий професіоналізм.\nВ бібліотеці також створений альбом "Старих фотографій", в якому можна знайти світлини з "маленьким собою", так от, наприклад, як Віка і Настя знайшли себе.\nо лютого 05, 2019\nМітки: Закарпатська область, Рахів, Рахівський район, Fun- Route\nЛьвівська область (338)\nХерсонська область (225)\n► березня 2019 (86)\n"ПрофіГід".Сколівський район (104)\n"ГУК".Каховський район (93)\n11 серпня команда «ГУК» стала частиною наймасштабнішої події року в Каховці. У цей день до міста завітав культурно-просвітницький фестиваль...


ТОП-5 цікавих фактів про новий турецький серіал «Вітер кохання» на «1+1» | Starbom.com\nТОП-5 цікавих фактів про новий турецький серіал «Вітер кохання» на «1+1»\n13 квітня о 17:10 на «1+1» відбудеться прем’єра нової турецької мелодрами «Вітер кохання» про почуття, які стали сильнішими за жагу помсти.\nГоловні ролі в серіалі виконують уже відомі глядачам каналу актори – зірка «Нареченої зі Стамбула» Ебру Шахін та Акин Акинозю, виконавець ролі яничара Алі у серіалі «Величне століття. Нова Володарка».\nПропонуємо дізнатися ще більше цікавих фактів про захопливу турецьку історію на «1+1».\n1. Екранізація популярного роману\nСеріал «Вітер кохання» був створений за мотивами бестселера турецької письменниці Сюмейє Коч. Зараз дівчині лише 23 роки, проте вона вже завоювала прихильність читачів рідної країни та світу, а за можливість екранізувати її роман змагалися одразу декілька найбільших у Туреччині телекомпаній.\n2. Унікальні локації\nУ серіалі глядачі побачать чимало кадрів, що були зняті біля знаменитої турецької пам’ятки — мосту Малабаді. Ця неймовірної краси архітектурна споруда вже майже тисячу років об’єднує береги річки Батман у місті Сільван та занесена до переліку Всесвітньої культурної спадщини ЮНЕСКО.\nОсновні зйомки відбувалися у мальовничому турецькому місті Мардін, яке також перебуває під охороною ЮНЕСКО. Його називають «містом сонця», адже воно набуває неймовірного золотистого забарвлення, коли сонце відбивається на стінах невеликих будинків із жовтого вапнякового каменю. За припущеннями дослідників, історія тутешніх поселень сягає близько трьох тисяч років.\n3. Складні знімальні дні\nАктори розповідають, що мальовничі локації серіалу особливо об’єднали команду та назавжди залишились у ТОПі улюблених місць. Проте, сам знімальний процес виявився складним. Вдень температура повітря була настільки високою, що спекотно було у найтоншому одязі. А герої серіалу мали бути в ділових костюмах та вишуканих сукнях. Увечері ж було навпаки – місто ставало дуже холодним, а пронизливий вітер заважав працювати.\n4. Саундтрек виконує головна акторка\nАкторка Ебру Шахін не тільки має головну роль у серіалі, а й виконує саундтрек. Її пісня має назву «Hoşgeldin», що в перекладі з турецької мови значить «ласкаво просимо». Після виходу серіалу на телеекрани в Туреччині Ебру почала отримувати багато відгуків від глядачів щодо свого голосу. Акторка говорить, що визнання людьми її вокального таланту робить її щасливою та спонукає розвивати свої здібності.\n5. Акин Акинозю змінив імідж\nДо зйомок у серіалі «Вітер кохання» турецький актор Акин Акинозю мав дещо довге волосся та був завжди поголений. Задля зйомок у драматичній історії кохання він коротко підстригся та відростив бороду. Завдяки такій зміні іміджу актор органічно втілив у собі образ Мірана Асланбея та отримав головну роль. З фотографій на сторінках соціальних мереж Акина видно, що новий стиль йому до вподоби і повертатись до минулого він не поспішає.\nНагадаємо, у центрі сюжету серіалу — історія давньої ворожнечі сімей Асланбей та Шадоглу. Міран Асланбей ще в дитинстві втратив своїх батьків, а його бабуся Азізе доклала всіх зусиль, аби метою всього життя онука стала помста Хазару Шадоглу, який, за її переконаннями, є вбивцею батьків Мірана.\nНе пропустіть прем’єру нової турецької історії «Вітер кохання» 13 квітня о 17:10 на «1+1».\nЯк правильно знімати маску і що робити після повернення додому: корисні лайфхаки у боротьбі з коронавірусом


Незалежна теплоенергетика 2018 @ ВЦ "КиївЕкспоПлаза", Kyiv [с 17 по 19 апреля]\n— у власному будинку;\n— у багатоквартирному будинку для співвласників ОСББ;\n— в об’єктах комерційної нерухомості;\n— у муніципальних і відомчих будівлях.\n— Запроваджено «теплі» кредити для населення\n— Встановлено «зелений» тариф для виробників електроенергії — як комерційних, так і приватних.\n— Скасовано вимогу щодо «місцевої» складової, а натомість запроваджено надбавки за використання обладнання українського виробництва.\n— Розпочато процес децентралізації влади і, відповідно, перерозподілу бюджету на користь місцевих громад.\n— У бюджетній сфері вже підписані перші енергосервісні договори (ЕСКО-механізм).


УРОК № 3 ПІСНІ ПРО БОРОТЬБУ ПРОТИ СОЦІАЛЬНОГО ТА НАЦІОНАЛЬНОГО ГНІТУ («ОЙ МОРОЗЕ, МОРОЗЕНКУ», «МАКСИМ КОЗАК ЗАЛІЗНЯК») - Конспекти уроків із української літератури 8 клас (нова програма) - Конспекти уроків для середніх класів - Каталог статей - Учительська світлиця\nМета: повторити відомості про історичні пісні, проаналізувати передбачені програмою твори народного епосу («Ой Морозе, Морозенку», «Максим козак Залізняк»), вчити учнів самостійно визначити тему, ідею, основну думку та художні засоби твору; розвивати зв'язне мовлення учнів, навички аналізу художніх творів; виховувати в учнів інтерес до історії українського народу, відображеної у творах народного епосу, патріотичні почуття, духовність, благородство.\n· Як ви розумієте поняття боротьби проти соціального та національного гніту?\n3-тя група. З’ясувати художні особливості історичної пісні. (Художні засоби різноманітні. Це гіперболи: «татар велика сила світ закрила», метафори: «Морозенко... сивим конем виграває», «живцем серце відірвали», «Україна славою покрита», епітети: «славний козаче», «буйне військо», «голова завзята», «тяжке горе», «білий світ», «ночі глухої», риторичні оклики: «Дивись тепер, Морозенку, та на свою Україну!», «... та кров’ю полита»)\n· Хто такий Морозенко? Зачитайте цитату з твору.\n· Чим він прославився?\n· Якою була битва козаків з ворогом? Порівняйте їхні сили. Зачитайте, як про це сказано у творі.\n· Як поводилися вороги з Морозенком? У чому виявилася жорстокість татар?\n· Яких страждань зазнала Україна? Чому вона є уособленням українських матерів?\n· З чим асоціюються татари? Зачитайте цитати з твору.\n· Яка основна думка цього твору?\n· Розкажіть про походження М. Залізняка.\n· Чому Максим мав авторитет серед козаків? т Якою була військова підготовка повстанців?\n· Що сприяло перемозі козацтва? т Як зустріли переможців у рідному краї?\n· Покажіть на карті міста, згадані у творі. Чи існують вони тепер?\n· Дайте характеристику Максиму Залізняку.