Одноклітинні тварини: загальна характеристика. Особливості будови та процесів їхньої життєдіяльності - РІЗНОМАНІТНІСТЬ ТВАРИН\nОдноклітинні тварини: загальна характеристика. Особливості будови та процесів їхньої життєдіяльності\nНайпростіші відкрив у 1673 р. голландський дослідник Антоні ван Левенгук (1632-1723). Сьогодні налічують приблизно 40 000 видів найпростіших, в Україні — майже 1500 видів. Здебільшого це одноклітинні організми (є й колоніальні форми). Клітина найпростіших — це цілісний організм, бо виконує всі функції, властиві живому організмові. Розміри найпростіших коливаються від 2-5 мкм до 50-200 мкм. Проте деякі інфузорії мають розміри 1,5-3 мм, а форамініфери — до 10 см. Клітина найпростіших складається з таких основних структурних компонентів: цитоплазми, одного або кількох ядер, органоїдів (органел). У цитоплазмі розрізняють два шари: густіший і тонший — зовнішній (ектоплазма) — та рідший — внутрішній (ендоплазма). До складу цитоплазми входять органічні сполуки (білки, жири, вуглеводи, ліпіди), ферменти, вода й неорганічні речовини.\nЦитоплазма оточена тонкою мембраною, що регулює надходження різних речовин у клітину. У багатьох найпростіших вона потовщується за рахунок додаткових структур, утворюючи щільну плівку — пелікулу — або справжню оболонку — кутикулу. У цитоплазмі локалізуються органоїди: мітохондрії, ендоплазматична сітка, рибосоми, апарат Гольджі тощо. Крім того, у найпростіших є органоїди руху (псевдоніжки, джгутики, війки), травлення (травні вакуолі; в інфузорій — клітинний рот, клітинна глотка, клітинний анальний отвір), виділення та осморегуляції (пульсуючі вакуолі) тощо. У цитоплазмі також містяться різні включення: хлорофілові зерна, запасні речовини, їжа тощо.\nУ найпростіших буває одне або кілька ядер; ядро вкрите ядерною оболонкою і наповнене ядерним соком. З ядерним апаратом пов'язані обмін речовин та процеси розмноження найпростіших. Експериментально доведено, що цитоплазма і ядро не можуть існувати одне без одного. Ділиться ядро способом мітозу.\nПереважна більшість найпростіших здатна рухатись. Так, амеби переміщаються за допомогою тимчасових випинів цитоплазми — псевдоніжок (псевдоподій) зі швидкістю 1 см/год. Значно швидше рухаються види, які мають джгутики та війки. Завдяки електронно-мікроскопічним дослідженням було доведено, що будова війок і джгутиків дуже подібна. Вони складаються з тонесеньких волоконець — фібрил (двох центральних та дев’яти периферійних), оточених спільним цитоплазматичним футляром. Зовні ці утворення вкриті тонкою мембраною. Джгутики довші, ніж війки, їх буває від одного до кількох сотень, війок — до 15 тис. Евглена зелена за допомогою джгутика рухається зі швидкістю 14 мм/хв, а інфузорія-туфелька, органоїдами руху якої є війки, — 15 см/хв.\nДля найпростіших характерна подразливість, тобто здатність сприймати впливи навколишнього середовища і певним чином відповідати на них. Здебільшого подразнення сприймаються всім організмом. Проте в деяких інфузорій цю функцію виконують волоконця — нейрофібрили (від грецьк. neuron — нерв і лат. fibrilla — волоконце). У джгутикових на передньому кінці тіла є «вічко» — стигма (грецьк. stigma — пляма), яке реагує на світло. У деяких інфузорій виявлені органоїди рівноваги — статоцисти (грецьк. states — стоячий), які мають вигляд міхурців із кристаликами всередині.\nНа подразнення найпростіші відповідають руховими реакціями — таксисами, які бувають позитивними (рух у напрямку подразника) та негативним (рух від подразника). Залежно від характеру подразника розрізняють: реакції на хімічні подразнення — хемотаксисі!, світлові — фототаксиси, температурні — термотаксиси, електричні — гальванотаксиси тощо. Наприклад, якщо в краплинку води, де є інфузорії, внести кристалик солі, то вони рухатимуться від нього (негативний хемотаксис). Розсіяне світло приваблює евглену зелену (позитивний фототаксис).\nЗа їх допомогою підтримується також постійний осмотичний тиск всередині клітини. Така осморегуляція необхідна прісноводним найпростішим, у цитоплазмі яких міститься солей більше, ніж у навколишньому середовищі. За цих умов через оболонку всередину клітини безперервно надходить вода, надлишки якої видаляють пульсуючі вакуолі. У морських та паразитичних форм пульсуючих вакуолей здебільшого немає, оскільки концентрація солей у навколишньому середовищі не менша, ніж усередині організму. Здатність найпростіших до осморегуляції забезпечує їх пристосування до життя у водоймах з різноманітним вмістом солей. За несприятливих умов навколишнього середовища (у паразитичних — після виходу з організму хазяїна), у найпростіших відбувається інцистування: клітина вкривається щільною захисною оболонкою і переходить у стан спокою. Цисти здатні витримувати відсутність води, хімічні впливи, високі температури (до +60 °С), охолодження (до -273 °С). За сприятливих умов оболонка цисти руйнується, й організм, звільнившись від неї, розпочинає активну життєдіяльність.\nУ найпростіших спостерігають безстатевий і статевий способи розмноження. Безстатеве розмноження має три основні форми: поділ, брунькування та множинний поділ — шизогонія (грєцьк. schizo — розділяю і goneia — породження).\nСтатеве розмноження здебільшого відбувається у формі копуляції (лат. copulatio — поєднання) — злиття двох клітин (гамет), у результаті чого утворюється зигота (грецьк. zygotos— з’єднаний докупи). Копуляція притаманна споровикам, деяким джгутиковим, корененіжкам.\nДля інфузорій характерна кон’югація (лат. conjugatio — з’єднання) — статевий процес, під час якого відбувається тимчасове сполучення двох організмів, що обмінюються частинами малих ядер (перед цим ядра кілька разів діляться). Унаслідок кон’югації формується новий ядерний апарат, після чого інфузорії знову розмножуються нестатевим способом. Експериментальні дослідження засвідчують, що несприятливі умови прискорюють настання кон’югації в інфузорій, отже, цей процес підвищує їх життєстійкість. У багатьох найпростіших одна форма розмноження чергується з іншою, у результаті чого спостерігають складний цикл розвитку, окремі етапи якого можуть відбуватися в різних середовищах. Особливою складністю відрізняються цикли розвитку паразитичних найпростіших, що є пристосуванням до паразитичного способу життя. У сучасній систематиці найпростіших виділяють: саркомостигофори (Sarcomastigophora), лабіринтули (Labyrinthomorpha), апікомплекси (Api-complexa), мікроспоридії (Microspora), асцетоспорові (Ascetospora), інфузорії, або війчасті (Ciliophora).\nПрісноводні та морські одноклітинні. Їхня роль у природі та житті людини\nКлітини найпростіших і багатоклітинних тварин звичайно мають усі органоїди, характерні для еукаріотів: ядро, мітохондрії, комплекс Гольджі, ендоплазматичну сітку, лізосоми тощо. Однак, на відміну від клітин, що виконують певні функції у складі тієї чи іншої тканини багатоклітинних організмів, клітини найпростіших виконують усі функції, притаманні організму в цілому. Унаслідок цього одноклітинні організми мають особливі органоїди: травні та пульсуючі вакуолі, органоїди виділення (порошиця), руху (псевдоподії, джгутики). У деяких одноклітинних відбувається диференціація ядер усередині клітини на вегетативні та генеративні. Зовнішній вигляд і будову цих організмів можна вивчити лише за допомогою мікроскопа.\nСаркодові не мають сталої форми тіла, рухаються за допомогою несправжніх ніжок, або псевдоподій, — тимчасових виростів клітини. Живлення гетеротрофне, їжа поглинається шляхом фагоцитозу (тверді частинки) та піноцитозу (рідини). Амеба протей — типовий представник цього класу. Живе в прісних водоймах, її тіло складається з напіврідкої цитоплазми, яка має всередині невелике ядро.\nЖивиться й розмножується амеба протягом усього літа. Восени живлення припиняється. На поверхні тіла з’являється щільна захисна оболонка — циста. У стані цисти амеба переносить несприятливі для неї умови життя. До корененіжок належать також: форамініфери, які мають вапнякову черепашку, живуть на дні морів; радіолярії, які мають скелет із силіцій оксиду, живуть у товщі води.\nТип Інфузорії. Мають сталу форму тіла завдяки наявності пелікули, рухаються за допомогою війок, мають два ядра — велике (вегетативне) та мале (генеративне). Інфузорія-туфелька живе у водоймах із забрудненою водою. Тіло (завдовжки 0,1-0,3 мм) за формою нагадує туфлю, вкрите дрібними війками, схожими за будовою на джгутики евглени. Завдяки хвилеподібним рухам війок інфузорія-туфелька плаває більш обтічним кінцем («п’яткою») уперед.\nІнфузорія-туфелька поглинає їжу через клітинний рот, розташований у заглибленні. Ряди війок на стінках ротової заглибини створюють течію води, що спрямовує поживні частинки (органічні рештки, бактерії) через клітинну глотку всередину тіла інфузорії. Неперетравлені рештки викидаються назовні через отвір — порошицю, який розташований у задній частині тіла.\nДихання і виділення в інфузорії-туфельки відбуваються гак само, як і в інших найпростіших. Вода та шкідливі продукти життєдіяльності з усієї цитоплазми надходять до скоротливих вакуоль провідними канальцями. Дві вакуолі скорочуються почергово, через 2-25 с кожна.\nУлітку туфелька розмножується, як і амеба, поділом навпіл. Мале ядро відходить від великого й ділиться мітотично на дві частини, що розходяться до переднього і заднього кінців тіла. Потім мітотично ділиться велике ядро. Інфузорія перестає живитися, її тіло посередині перетягується. У передню й задню частини туфельки відходять новоутворені ядра. Перетяжка дедалі глибшає, і обидві половинки відриваються одна від одної— виникають дві молоді інфузорії. Крім того, в інфузорії можна спостерігати статевий процес — кон'югацію. Особливість цього процесу — відсутність гамет.\nЖивлячись здебільшого мікроорганізмами та органічними рештками, найпростіші включають їх у загальний процес кругообігу речовин у біосфері. Самі ж вони є кормом для коловерток, нижчих ракоподібних, молюсків, мальків та молоді риб. Помітна їх роль у самоочищенні водойм: поїдаючи бактерій, найпростіші тим самим регулюють їх чисельність. Процеси ґрунтоутворення також здійснюються за участі найпростіших, що входять до складу едафону. Доведено, що найпростіші не тільки живляться бактеріальною ґрунтовою флорою, але й виділяють речовини, що стимулюють розмноження бактерій, особливо азотофіксуючих. Так вони сприяють підвищенню родючості ґрунту.\nІз скелетів найпростіших, що населяли моря в минулі геологічні епохи, утворились осадові породи. Останнім часом доведено, що певні види форамініфер відповідають нафтоносним шарам. Цим користуються геологи, розшукуючи нафту.\nПланктонні найпростіші, особливо джгутикові, мають важливе значення в санітарній гідробіології. Вони слугують для біологічної оцінки ступеня чистоти водойми (біодіагностики), оскільки одні з них живуть лише у чистій воді, інші ж — у забрудненій. Паразитичні найпростіші є збудниками деяких тяжких хвороб людини і тварин.\nРоль морських одноклітинних в утворенні осадових порід та як «керівних копалин»\nНайхарактернішою ознакою форамініфер є наявність у них черепашки, що складається з органічної основи, яка склеює частинки неорганічного походження з SiО2або СаСО3.\nФорамініфери — типові морські форми. На дні морів їх буває дуже багато. Так, у Середземному морі їх виявлено до 5 тис. на 1 г дрібно просіяного піску. У відкладах минулих геологічних епох такі черепашки поступово деформуються і під тиском з них утворюються щільні осадові породи — різні вапняки, що мають важливе значення як будівельний матеріал; їх використовують також під час виплавки чавуну і сталі. Великі поклади нумулітових вапняків є в Криму. Значні крейдяні відклади є по середній течії Волги. Отже, форамініфери відіграють важливу роль в утворенні осадових порід. Крейду з деформованих черепашок форамініфер широко застосовують не лише в побуті, а й у хімічній промисловості. Під час геологічних досліджень форамініфери є так званими керівними копалинами, що допомагають встановити вік тих чи інших відкладів. Останнім часом доведено, що певні види форамініфер відповідають нафтоносним шарам. Цим користуються геологи, розшукуючи нафту.\nРадіолярії, або променяки, виключно морські організми. Серед саркодових — це найбільш високоорганізовані форми. Радіолярії — планктонні організми, які плавають переважно у верхніх шарах води й на незначних глибинах (до 100 м). Найбагатші на радіолярії південні моря. У північних морях їх майже немає. Для свого існування вони потребують високої концентрації солей. Ці організми характеризуються великою різноманітністю форм, але серед них найбільше поширені кулясті з довгими ниткоподібними псевдоподіями (у вигляді променів, що розходяться радіусами). Звідси походить і назва. Найхарактернішою ознакою цих найпростіших є особлива внутрішня оболонка, гак звана центральна капсула, що вкриває всю ендоплазму та глибші шари ектоплазми. Оболонка складається з органічної (азотистої) хітиноподібної речовини й виконує роль скелета. У позакапсулярній цитоплазмі лежать інші скелетні утвори — голочки із кремнезему або зі стронцій сульфату (SrSО4). Більшість радіолярій плаває в морі пасивно. Але в деяких з них (з ряду Акантарій) є міонеми — волоконця, які одним кінцем прикріплюються до голочок скелета, а другим — до поверхні тіла радіолярій. Міонеми за своєю тонкою структурою та функцією нагадують м’язові волокна багатоклітинних.\nДослідження В. О. Догеля показали, що міонеми радіолярій поперечносмугасті. Під час скорочення міонем позакапсулярна плазма розтягується на голках скелета. Унаслідок цього поверхня тіла радіолярій збільшується, питома вага, відповідно до закону Архімеда, зменшується і тварина підіймається у верхні шари води. Під час розслаблення міонем позакапсулярна плазма спадає, поверхня тіла організму зменшується, і радіолярія опускається на глибину. Живляться радіолярії дрібними водоростями та найпростішими, яких захоплюють псевдоподіями.\nРозмножуються ці найпростіші переважно безстатевим способом — поділом надвоє. У багатьох форм виявлено статевий процес — копуляцію. Більшість радіолярій — поодинокі форми, але відомі й колонії цих саркодових, наприклад колозоум.\nМінеральний скелет радіолярій добре зберігається у викопному стані. Тому ці найпростіші мають важливе значення в геології та палеонтології як керівні форми. Подібно до форамініфер, радіолярії відіграють важливу роль в утворенні гірських порід. Так, на о. Барбадос (Атлантичний океан, Південна Америка) гірський масив утворений зі скелетів радіолярій.\nДно глибоководних частин Індійського й Тихого океанів вкрите мулом, що складається з решток кремінних черепашок радіолярій. Породи, утворені з решток радіолярій, у техніці називають гірським борошном, або трепелом. Трепел використовують для полірування металевих та скляних виробів, для виготовлення наждачного паперу та під час виробництва динаміту.\nОдноклітинні тварини ґрунту та їх роль у процесах ґрунтоутворення\nМіж частками ґрунту є вода. У ній живуть представники тих самих груп найпростіших, що й у прісних водоймах: голі та черепашкові амеби, інфузорії тощо. Вони живляться клітинами бактерій, водоростей, рештками організмів. Посушливі періоди переживають у вигляді цист. Розкладаючи органічні речовини, найпростіші беруть участь у процесах ґрунтоутворення, роблять їх доступними для рослин. Частка Нітрогену в клітинах найпростіших на порядок нижча, ніж у бактеріях, якими вони живляться. Найпростіші вивільняють надлишок Нітрогену у вигляді йонів амонію (NH4+), що зазвичай відбувається в шарах, пронизаних кореневими системами рослин. Бактерії та гриби швидко поглинають більшу частину аміаку, але частина перепадає і рослинам. Ще одна роль, яку відіграють найпростіші, — регулювання популяцій бактерій. Найпростіші — джерело їжі для інших ґрунтових організмів. Вони допомагають знизити захворюваність рослин, оскільки конкурують з патогенними мікроорганізмами або живляться ними.\nСимбіотичні одноклітинні тварини: мутуалісти, коменсали, паразити\nБагато видів найпростіших постійно або тимчасово живуть в організмах інших істот. Там вони надійно захищені від несприятливих впливів довкілля. До того ж організм хазяїна становить майже невичерпний запас поживних речовин.\nВ одному з відділів шлунку великої рогатої худоби живуть особливі види інфузорій. Вони живляться бактеріями та дрібними частками рослин, не завдаючи шкоди організму хазяїна. Утім, і користі йому не приносять. Такий різновид співіснування видів називають коменсалізм.\nОстаточний хазяїн — особина, у якій паразит розмножується статевим шляхом.\nПісля статевого розмноження настає нестатеве: із заплідненої яйцеклітини утворюється багато рухливих клітин паразита. Через деякий час ці клітини накопичуються в слинних залозах комара, звідки вони під час укусу комахи потрапляють у кров людини разом зі слиною. Людина — проміжний хазяїн малярійного плазмодія.\nЗавдяки лікуванню хворих на малярію і цілеспрямованій боротьбі з малярійними комарами та їхніми личинками, які живуть у водоймах, малярію вдалося майже повністю ліквідувати на теренах Європи та Північної Америки. Однак останнім часом в Україні щорічно реєструють сотні випадків захворювань на малярію. Її завозять люди, які повертаються з країн, де поширене це захворювання, та мігранти. Зважаючи на те що в Україні трапляються кілька видів малярійних комарів, у нашій країні постійно існує небезпека спалаху цієї вкрай небезпечної хвороби.\nДизентерійна амеба зазвичай живе в просвіті кишечника людини. Там вона живиться бактеріями і жодної шкоди організму хазяїна не завдає. Проте за певних умов дизентерійна амеба може проникнути в стінки кишечника, руйнуючи його клітини та поглинаючи еритроцити. Це призводить до утворення виразок на стінках кишечника та кривавого проносу. Назовні цисти паразита виходять разом з каловими масами. В організм іншої людини цисти можуть потрапити із сирою водою, немитими фруктами та овочами тощо.\nЩе одним небезпечним захворюванням людини є токсоплазмоз. Його збудник — токсоплазма — внутрішньоклітинний паразит, який уражує нервову, ендокринну системи, лімфатичні вузли, м’язи. Людина може заразитися, граючись з ураженою кішкою, на поверхні тіла якої є цисти паразита. Інший шлях зараження — вживання в їжу недостатньо термічно обробленого м’яса хворих тварин. Дослідження показали, що не менш як 30- 40 % мешканців нашої планети заражені токсоплазмою. Але вияви захворювання реєструють значно рідше. Отже, більшість людей, в організмі яких перебувають токсоплазми, — це носії. Носії можуть передавати збудників захворювання здоровим особинам.\nЗахворювання людини та свійських тварин, що спричиняються паразитичними одноклітинними тваринами\nДо класу Джгутикових відносять близько 900 видів паразитичних форм, серед яких чимало дуже небезпечних для людини і тварин.\nДо них належать численні види роду Трипаносома. Вони мають загострене з обох боків тіло з одним джгутиком, що починається від особливого тільця — блефаропласта, утворюючи хвилеподібну перетинку — ундулюючу мембрану. Трипаносоми — паразити людини і тварин, що добре пристосовані до плавання в крові. У більшості видів трипаносом виявлено зміну хазяїв, причому переносниками є різні кровосисні безхребетні. Най- небезпечнішим представником цього роду є трипаносома гамбійська, що спричиняє в тропічній Африці сонну хворобу. За останні 30 років в екваторіальній Африці від цієї хвороби загинуло понад мільйон людей. Ліки проти цієї хвороби відкрили недавно. Природним резервуаром (резервуарним хазяїном) для цього паразита є антилопи, які не хворіють від наявності в їх організмі трипаносом. Від антилоп на людину і від хворої людини на здорову цей вид найпростіших переносить поширена в екваторіальній Африці кровосисна муха цеце, яка передає зараження під час укусу.\nНайдрібніші серед джгутикових — лейшманії — завдовжки 2-4 мк. Як і трипаносоми, вони мають блефаропласт, але, на відміну від усіх інших джгутикових, більшу частину свого життя позбавлені джгутиків. Паразитують лейшманії в клітинах тканин тіла людини, де мають вигляд маленьких округлих або овальних тілець. Лейшманія Донована спричиняє небезпечну хворобу людини — кала-азар, під час якої збільшується печінка і селезінка, з’являється гостре недокрів’я та виснаження. Ця хвороба поширена в країнах Середземномор’я, Індії, східній частині Китаю. Смертність від цієї хвороби висока. Резервуаром збудників хвороби є собаки, а переносниками — москіти з роду Флеботомус.\nІнший вид — лейшманія тропічна — збудник хвороби шкіри, відомої під назвою східної пендинської виразки, або хвороби Боровського. Вона дуже спотворює людину. Поширена в Північній Африці, на півдні Європи й Азії, у деяких районах Закавказзя та Середньої Азії; її збудників переносять москіти з роду Флеботомус. Збудника пендинської виразки вперше відкрив у 1882 р. в Ташкенті російський військовий лікар П. Ф. Боровський.\nЯк довели радянські вчені, зокрема М. І. Латишев, москіти передають лейшманії не тільки від хворих людей, але й від гризунів — піщанок і тонкопалих ховрахів, в організмі яких паразитують лейшманії. Розвиваються москіти в норах цих гризунів.\nПаразитами людини і тварин є найпростіші з ряду Багатоджгутикових. Вони мають понад чотири, а деякі представники — по кілька десятків джгутиків, з яких один — рульовий, напрямлений назад. Характерним для цих найпростіших є те, що в них є особлива осьова паличка — аксостиль. Це опорний елемент. У людини паразитують представники роду Трихомонас — трихомонади: у товстій кишці — кишечна трихомонада, що може спричинити розлад кишечника, у тонких кишках і жовчних протоках печінки — лямблії. Вони схожі на трихомонаду, ніби подвоєну в поздовжньому напрямі: мають два ядра, два аксостилі й чотири пари джгутиків. Цього паразита відкрив і описав у 1859 р. чеський вчений Д. Ф. Лямбль, який довго працював у Росії.\nКлас Споровики. До цього класу належать виключно паразитичні форми, що живуть в організмі безхребетних і хребетних тварин. Деякі види, наприклад малярійні плазмодії, паразитують у людині. Споровики, порівняно з іншими представниками цього типу, сильно змінились під впливом пристосування до паразитичного способу життя. Назва класу вказує на характерну особливість цих тварин. Чимало видів споровиків виходять з організму хазяїна у вигляді спор. Це видозмінені цисти з міцними захисними оболонками. Дорослі споровики не мають органоїдів руху. Лише гамети багатьох видів, зокрема малярійного плазмодія, мають джгутики. Травних і скоротливих вакуолей вони не мають, живляться осмотично. Паразити руйнують тканини хазяїв і отруюють їхній організм продуктами обміну речовин. Унаслідок паразитизму в споровиків дуже ускладнився життєвий цикл. Вони дуже інтенсивно розмножуються. У більшості видів безстатеве розмноження виявлене у формі шизогонії, яка чергується зі статевим процесом — копуляцією. У багатьох видів відбувається зміна хазяїв.\nДуже небезпечними паразитами є кров'яні споровики, або гемоспоридії. Особливо велику шкоду людині завдають малярійні плазмодії (4 види). Вони найбільше поширені в тропічній і субтропічній смугах. На всій земній кулі щорічно на малярію хворіє близько 300 млн людей.\nНа відміну від інших споровиків, малярійний плазмодій не утворює спор. Це пояснюється тим, що у нього немає вільноживучої стадії, як, наприклад, у кокцидій. Він має двох хазяїв — людину (проміжний хазяїн) і малярійного комара анофелеса (остаточний хазяїн). До кінця XIX ст. причини малярії були невідомими. Розвиток її пояснювали впливом поганого повітря, звідси й назва «малярія» (італійського походження), що означає «погане повітря».\nВелику шкоду тваринництву завдають піроплазмози. Причиною цих захворювань є різні види піроплазм — споровиків, яких раніше відносили до гемоспоридій, а тепер виділяють в окрему групу. Остаточними хазяями цих найпростіших є кровосисні пасовищні кліщі, а проміжними — ссавці. У нашій країні від піроплазмозів найбільше страждають коні, велика рогата худоба, собаки, вівці.\nКлас Інфузорії. В. О. Догель і його учні, Ю. І. Полянський і О. О. Стрєлков, детально дослідили дуже цікавих інфузорій з ряду Ентодинієвих, що живуть у кишечнику копитних. У рубці й сітці жуйних їх буває величезна кількість (до мільйона й більше в 1 см3 вмісту рубця). Вага їх в усьому рубці може сягати 3 кг. Корисні вони чи шкідливі для хазяїв? Це питання остаточно не з’ясоване. Ці інфузорії вважають корисними тим, що вони сприяють перетравлюванню клітковини. Проте деякі дослідники, зокрема Ю. І. Полянський, вважають це недоведеним і, навпаки, припускають, що інфузорії завдають деяку шкоду хазяїнові, поглинаючи чималу кількість його їжі. Безперечну шкоду здоров’ю людини завдає паразитична інфузорія балантидій, що живе в товстому кишечнику і спричиняє тяжке (часом смертельне) захворювання. Інший вид цього роду — небезпечний паразит свиней.\nНайпростіші швидко розмножуються й населяють найрізноманітніші біотопи. Вони трапляються навіть у Заполяр’ї, у льодах гірських вершин і в пустелях. Необхідною умовою для їх існування є вода. Тому більшість найпростіших живе у водному середовищі: у морях, різноманітних солонуватих і прісних водоймах (від великих озер до калюж), навіть у мохах, піхвах листків, крапельках води і у водяній плівці, що оточує частинки ґрунту. Немало найпростіших пристосувалось до паразитичного способу життя. Такі форми зв’язані з рідким (кров, лімфа) або напіврідким середовищем (у клітинах тіла хазяїна). Усього відомо близько 19 500 видів найпростіших, з них 10 100 видів живе в морях, 5400 — у прісних і солонуватих водоймах, у вогкому ґрунті і 4 тис. видів паразитують в організмі людини, тварин і значно рідше — у рослинах. Усі класи найпростіших мають паразитичних представників, а класи споровиків (1100 видів) і кнідоспоридій (900 видів) складаються виключно з паразитичних форм. Усіх водних найпростіших поділяють на дві великі екологічні групи: планктонні та бентосні. Планктонні — ті, що тримаються в завислому або активно рухливому стані в товщі води, бентосні — це жителі дна.\nВапнякові та кремнеземні скелети планктонних найпростіших, скупчуючись у великій кількості на дні океанів, утворюють масивні осади. Значну частину цих осадів становить так званий глобігериновий мул, що на 53 % складається із черепашок планктонних форамініфер — глобігерин. Глобігериновий мул займає великі площі — 100 млн км2 (понад половину площі дна Атлантичного та Індійського океанів і вузьку смугу в Тихому океані). Цікаво, що ці відклади сучасного походження. У північних і антарктичних морях такого мулу немає.\nДеякі види морських і прісноводних найпростіших, переважно джгутикових, під час масового розмноження у поверхневих шарах води спричиняють «цвітіння» водойм. У морях, зокрема в Чорному, унаслідок швидкого розвитку джгутикових з ряду панцирних (динофлягелят), спостерігали випадки, коли вода ставала червоною. Деякі прісноводні види джгутикових, що мають забарвлені хроматофори, під час масового розмноження забарвлюють воду в зелений, оранжевий чи червонуватий кольори.\nПрісноводні найпростіші відіграють важливу роль у процесах біологічного самоочищення води, розкладу і змін органічних речовин, що потрапляють у воду річок та інших водойм. Планктонні найпростіші, особливо джгутикові, мають важливе значення в санітарній гідробіології. Вони слугують для біологічної оцінки ступеня чистоти води у водоймах, її сапробності. Одні з них — сапроби (наприклад, евглена) — трапляються лише в дуже забруднених водоймах. Інші — катароби — поширені переважно в чистій воді. Тому під час влаштування водопроводу й організації рибних господарств, поряд з хімічним аналізом води, практикують визначення ступеня забрудненості водойм і біологічними методами — за складом планктону. Групування організмів-індикаторів за зонами сапробності стало основою біологічного методу оцінки води, що тепер широко застосовують на практиці.\nНайпростіші, що живуть у ґрунті, сприяють мінералізації органічних решток, їх поширенню, поліпшенню водного й повітряного балансів ґрунту; їх діяльність, як і інших тварин, перешкоджає вимиванню важливих для рослин речовин у нижні горизонти ґрунту.\nБагатоклітинні тварини. Характерні риси багатоклітинних тварин, їхня відмінність від одноклітинних\nБагатоклітинні характеризуються тим, що їхнє тіло складається з багатьох клітин та їхніх похідних. Проте, на відміну від колоній найпростіших, до складу яких також входить велика кількість клітин, у тілі Metazoa клітини диференційовані й виконують різні функції. Вони втрачають свою індивідуальність, стають частинами складного організму й, об’єднуючись для виконання певних функцій у більшості багатоклітинних, утворюють тканини: епітеліальну, сполучну, м’язову, нервову. Тканини, у свою чергу, утворюють складні органи та системи органів, які працюють в організмі узгоджено, і він функціонує як єдине ціле. Отже, характерною ознакою Metazoa є поява спеціалізованих тканин, органів і систем органів.\nУсі багатоклітинні розмножуються статевим способом (інколи партеногенетично). Статеве розмноження у багатоклітинних здійснюється за допомогою спеціальних генеративних (статевих) клітин. Решта клітин соматичні. Соматичні клітини в них диплоїдні, а гамети, що утворюються з генеративних клітин, гаплоїдні. Характерною особливістю статевого процесу багатоклітинних є оогамія: яйцеклітини (макрогамети) та сперматозоїди (мікрогамети) різняться не лише за розмірами, а й за структурою. Сперматозоїд у типовому випадку має будову дещо видозміненого джгутиконосця. Нерухомий сперматозоїд має назву спермію (нематоди, десятиногі раки тощо). Яйцеклітини (яйця) нерухомі, позбавлені джгутиків і мають переважно сферичну форму. Деякі з них рухаються амебоїдно (наприклад, у гідри). У цитоплазмі яйцеклітин більшості тварин містяться жовточні гранули — запаси поживних речовин (білків, полісахаридів, жирів), а також нуклеїнові кислоти, ферменти. Лише в нижчих груп яйця не мають жовтка. У яйцеклітині розрізняють два полюси: анімальний, де містяться ядро та зона інтенсивного обміну речовин, і протилежний — вегетативний.\nЯйце оточене однією або кількома оболонками. Склад і будова цих утворів у різних тварин неоднакові.\nОсобливою формою розмноження, яка виникла на базі статевого розмноження, є партеногенез, за якого новий організм утворюється з незаплідненого яйця.\nЖиттєвий цикл в усіх Metazoa характеризується складним індивідуальним розвитком — онтогенезом, у процесі якого із заплідненого яйця утворюється дорослий організм.\nОнтогенез багатоклітинних складається з ряду етапів. Спочатку утворюються гамети (гаметогенез). При цьому недиференційовані диплоїдні клітини мейотично діляться й утворюються гаплоїдні яйцеклітини та сперматозоїди. Після запліднення починається дробіння яйця, яке має характер палінтомічного поділу. Дробіння завершується утворенням одношарового зародка — бластули. Після закінчення дробіння клітина ділиться моно- томічно, починаються процеси диференціації та переміщення клітин (гаструляція), які спочатку призводять до утворення двох або трьох зародкових листків (ектодерми, ентодерми та мезодерми), а пізніше — зачатків органів. Від цієї схеми відрізняється онтогенез первинних багатоклітинних (Prometazoa), які не мають зародкових листків. Значна частина онтогенезу (ембріональний розвиток) відбувається під покривом яйцевих оболонок (або в тілі материнського організму). Після виходу з яйця (або народження) починається постембріональний розвиток, який буває прямим (коли молодий організм подібний до дорослого) або супроводжується метаморфозом. Онтогенез закінчується утворенням дорослої тварини, готової до статевого розмноження.\nРозрізняють прямий постембріональний розвиток і з перетворенням. Під час прямого розвитку з яйця виходить особина, що відрізняється від дорослої лише розмірами та недорозвиненими статевими органами (оліго- хети, п’явки, більшість турбелярій тощо). Розвиток з перетворенням характеризується різноманітними личинковими фазами, які відрізняються від дорослих за будовою та способом життя. У багатьох безхребетних із зовнішнім скелетом або товстою кутикулою (нематоди, членистоногі) ріст личинок супроводжується линьками.\nБагатоклітинні тварини різняться між собою за рівнем організації, наявністю та кількістю зародкових листків, ступенем клітинної та органологічної диференціації, розвитком певних систем органів. Ми приймаємо поділ Metazoa на два розділи: Первинні багатоклітинні (Prometazoa) та Справжні багатоклітинні (Eumetazoa).\nУ світовій фауні відомо до 9 тис. видів тварин цього типу. Губки живуть тільки у водному середовищі: більшість з них — у морях, деякі — на великих глибинах. У прісних водоймах поширені нечисленні види. На території України відомо 39 видів губок. Найвідоміший з них — бодяга. У вигляді короподібних наростів або розгалужених кущів вона селиться на різних підводних предметах (каміннях, палях, корчах тощо). Найбільш поширена у великих і глибоких проточних водоймах.\nОсобливості будови та процесів життєдіяльності губок\nТіло губок складається із двох шарів клітин — зовнішнього, або покривного (ектодерми), та внутрішнього — ентодерми. В ектодермі, що складається із плоских клітин, є клітини, які оточують пори. Їх називають пороцитами. Через них вода проходить у систему канальців, шо відкриваються у порожнину тіла. У найпримітивніших губок, подібних до морської губки аскон, ентодерма складається з комірцевих клітин — хоаноцитів, які мають джгутики. Рухом джгутиків хоаноцити женуть воду через канальці у порожнину тіла, звідки вона крізь устя, або оскулюм, виводиться назовні. У складніших за будовою губок, типу морської губки сикон, хоаноцити скупчені лише в особливих випинах — джгутикових трубках. Найбільш високоорганізованими є губки типу лейкон, у яких хоаноцити утворюють невеликі джгутикові камери. Вони містяться всередині тіла губки і зв’язані системою канальців як із зовнішніми порами, так і з загальною порожниною тіла. Будова тіла бодяги подібна до будови тіла морських губок типу лейкон.\nВідповідно до будови скелета тип Губки поділяють на 2 класи: 1) Вапнякові губки; 2) Невапнякові губки.\nПро примітивність губок свідчить також те, що в них немає справжніх м’язових і нервових клітин. На думку деяких учених, зачатками м’язових клітин у губок є особливі веретеноподібні клітини міоцити, що можуть скорочуватись. Вони розміщені переважно біля отворів, порожнин і канальців. Деякі вчені вважають, що в мезоглеї є примітивні нервові елементи — особливі зірчасті клітини, але роль цих утворів остаточно не з’ясована і потребує нових досліджень. Загалом, губки майже не реагують на зовнішні подразнення.\nЖивлення губок пасивне, вони не мають будь-яких пристосувань для захоплення їжі. Поживні рештки відмерлих тварин і рослин, а також дрібні одноклітинні організми з током води через пори і канальці потрапляють до джгутикових канальців і камер. Захоплені хоаноцитами, вони потрапляють до мезоглеї. Тут їх перетравлюють особливі, подібні до клітин амеб, клітини з псевдоподіями — амебоцити. Рухаючись, амебоцити розносять поживні речовини по тілу губок. Отже, для губок характерне внутрішньоклітинне перетравлювання їжі. Внутрішньоклітинне травлення в губок та інших нижчих багатоклітинних тварин відкрив І.І. Мечников. Дихають губки всією поверхнею тіла. Газообмін у них відбувається в кожній клітині або через мезоглею. Рештки неперетравленої їжі і продукти дисиміляції виводяться назовні через оскулюм. Розмножуються губки як безстатевим (брунькуванням), так і статевим способами. У колоніальних форм бруньки не відокремлюються від материнського організму й поступово колонія збільшується. В одиночних губок бруньки відриваються і дають початок новим особинам. У бодяги й інших прісноводних губок, а також у деяких морських губок, крім зовнішнього брунькування, виявлено також внутрішнє.\nУтворення гемул має захисне значення. Пізно восени бодяги гинуть, гниють, а гемули падають на дно водойм і там зимують. Навесні з них розвиваються нові губки, які починають розмножуватись брунькуванням і статевим способом. Більшість видів губок — гермафродити. Але є чимало і роздільностатевих форм, як, наприклад, бодяги. У переважної більшості цих тварин із заплідненого яйця розвивається вкрита війками личинка, що плаває. Це сприяє розселенню губок. Згодом личинка падає на дно й перетворюється на дорослу форму.\nТривалість життя морських губок різних видів неоднакова: від кількох тижнів і місяців до багатьох років. Прісноводні губки живуть кілька місяців.\nДиференціація клітин у губок, дотканинний тип організації\nГубки не мають оформлених тканин і органів: їхнє тіло складається з безлічі клітин, що виконують різні функції та мають різну будову, і міжклітинної речовини — продукту виділення цих клітин. Отже, губки — тварини з поклітинним диференціюванням, або дотканинні організми. Їхня зовнішня та внутрішня будова настільки незвичайні, що тривалий час учені не знали, до якого царства живих істот вони належать, і лише в 1825 р. Їх було визначено як тварин.\nТіло губок побудоване із двох шарів клітин: пінакодерми, що вкриває тіло ззовні, та хоанодерми, яка вистилає парагастральну порожнину або джгутикові камери. Між цими двома шарами розташований мезохіл (паренхіма, мезенхіма), який складається з різноманітних клітин і продуктів їх виділення, він містить також скелетні елементи. Товща мезохіла пронизана каналами, що відкриваються на поверхні невеличкими отворами — порами. Для більшості губок характерний лейконоїдний тип будови: стінка тіла потовщується, хоаноцити концентруються в джгутикових камерах, які містяться в товщі паренхіми (мезохіла) й зв’язані із зовнішнім середовищем і атріальною порожниною системою розгалужених канальців.\nУ губок типів сикон та лейкон парагастральна порожнина та канали вистелені пінакодермою, як і зовнішня поверхня. Клітинний склад губок вивчений доволі добре, а останнім часом ці відомості доповнені електронно-мікроскопічними дослідженнями. До складу пінакодерми входять два типи клітин: пінакоцити та пороцити.\nПінакоцити мають сплющену або т-подібну форму з плоскою поверхневою частиною та цитоплазматичним відростком із ядром та іншими органоїдами, зануреними в товщу мезохіла. Пінакоцити, щільно прилягаючи один до одного, утворюють зовнішній покрив губок і вистилають їхні внутрішні порожнини (крім джгутикових камер). У деяких губок (рогових) поверхня тіла вкрита ще й захисною оболонкою — кутикулою, яка вкриває шар пінакоцитів.\nПороцити — це різновид пінакоцитів, клітини, пронизані поровим каналом. Пороцит здатний скорочуватись і може відкривати або закривати пору та регулювати діаметр каналу.\nХоанодерма складається з комірцевих клітин — хоаноцитів. Це циліндричні клітини з одним джгутиком.\nМезохіл, або паренхіма, складається з міжклітинної речовини, густо заселеної різними типами клітин і скелетними елементами. Серед клітин мезохіла найбільш поширеними є амебоцити (археоцити), які мають амебоподібну форму, рухаються за допомогою псевдоподій і характеризуються фагоцитарною активністю. Вони захоплюють і перетравлюють бактерії та інші харчові частки, одержані від хоаноцитів або захоплені крізь просвіти в хоано- або пінакодермі. Амебоцити поїдають також старі або відмираючі клітини в мезохілі. Завдяки своїй рухливості амебоцити також розносять поживні речовини по тілу губки. Амебоцити здатні перетворюватись на інші типи клітин (хоаноцити, пінакоцити, статеві клітини тощо).\nМіоцити — це спеціалізовані веретеноподібні клітини з довгими відростками, які розташовані навколо оскулюма та крупних каналів іригаційної системи. Але м’язовими ці клітини назвати не можна, бо в них немає справжніх м’язових волокон. Крім того, вони не зв’язані з нервовими клітинами, яких у губок немає.\nЗбудження через сітку міозитів проводиться в десятки разів повільніше, ніж через нервові клітини кишковопорожнинних.\nКоленцити — нерухомі клітини зірчастої або веретеноподібної форми з довгими розгалуженими відростками. Основною функцією коленцитів є виділення колагенових волокон в мезохіл.\nЛофоцити — великі рухливі клітини, локалізовані переважно в базальній частині губки. Вони характеризуються продукуванням значної кількості колагену, пучки якого тягнуться за клітиною, що рухається за\nдопомогою псевдоподій. За функціями лофоцити подібні до коленцитів, але виділяють не поодинокі, а зібрані в пучки колагенові волокна. Коленцити та лофоцити здатні до фагоцитозу, у їх цитоплазмі трапляються фагосоми.\nСпонгіоцити — спеціалізовані клітини, які продукують скелетний білок — спонгін.\nСклероцити — клітини, що утворюють елементи мінерального скелета — спікули.\nМайже всі клітини можуть перетворюватись на клітини інших типів. Археоцити здатні диференціюватися в усі інші клітинні типи. З пінакоцитів вапнякових губок розвиваються склероцити, а з їх хоаноцитів — статеві клітини, пінакоцити, амебоцити.\nРізноманітність губок. Роль у природі та житті людини\nГубки поширені по всій нашій планеті. Але найчисленніша (і за біомасою, і за видовим складом) фауна губок тропічних і субтропічних морів. Найбільші скупчення губок трапляються там, де на дні багато каменів. Останнім часом губки виявлено і на найбільших (понад 6000 м) глибинах Світового океану.\nДуже цікавий спосіб життя ведуть свердлячі губки — кліони. Вони проробляють ходи у твердому вапняковому субстраті. Своєю життєдіяльністю ці губки руйнують гірські породи, зокрема скелясті узбережжя, завдають шкоду господарствам, де розводять устриць.\nГубки мають деяке значення як біологічні очищувачі водойм, як фільтратори та седиментатори. Фільтраторами називають таких тварин, які за допомогою тих чи інших пристосувань відфільтровують з води різні речовини.\nСедиментатори — це тварини, які утворюють коловорот води. Губки безперервно проціджують воду через своє тіло. Дрібні органічні та неорганічні частинки з води потрапляють через пори до їхнього тіла і затримуються в ньому. Особливо важливу роль губки відіграють у процесах очищення прісних водойм від гниючих органічних решток, бактерій і планктонних організмів. Тому губок, зокрема наших прісноводних бодяг, не слід знищувати.\nБільшість губок має дуже різкий і неприємний запах. Причина цього явища остаточно не з’ясована. Оселяючись у водопровідних трубах, губки можуть спричинити неприємний запах води й затримувати її надходження.\nПромислове значення губок незначне. З давніх часів у побуті як мочалку використовують грецьку, або туалетну, губку. Вона має спонгіновий скелет. Тепер її використовують і як фільтр, а також для змивання та нанесення фарб на поліграфічних та інших підприємствах. Промисел туалетних губок розвинений у Середземному і Червоному морях, у Мексиканській затоці, Карибському морі та в інших південних морях. В Адріатичному морі, біля берегів Флориди і в Японії створено плантації для розведення туалетних губок.\nВисушену і розтерту в порошок прісноводну бодягу, скелет якої складається із кремінних голок, використовують для розтирання шкіри (щоб посилити кровообіг) при ревматизмі.\nБодягу використовують і як ліки в гомеопатії проти невралгії та деяких інших захворювань.\nДуже красиві так звані скляні глибоководні губки, які живуть у тропічних морях (біля берегів Японії, Філіппінських островів тощо). Їх використовують як прикраси та сувеніри.\nУ світовій фауні відомо близько 10 тис. видів кишковопорожнинних. Кишковопорожнинні виключно воді тварини. Переважна більшість їх живе в морях і дуже мало трапляється в прісних водоймах.\nЗа деякими особливостями будови кишковопорожнинні подібні до губок, тому до середини минулого століття їх об’єднували в один тип. Лише в середині XIX ст. німецький зоолог Рудольф Лейкарт виділив кишковопорожнинні в самостійний тип тваринного світу.\nЯкі ж загальні ознаки всіх трьох класів типу кишковопорожнинних? Величина і забарвлення їх тіла дуже різноманітні. Найдрібніші представники цього типу (окремі поліпи в колоніях гідроїдних) ледве сягають 1 мм Чималого розміру колоніальні сифонофори й одиночні сцифомедузи. Так, поширена в північних морях Білому, Баренцовому тощо медуза ціанея арктична має основну частину тіла — дзвін — до 2,25 м у діаметрі, а її щупальці простягаються на 20-30 м. Кишковопорожнинним властиве яскраве забарвлення. Це робить їх надзвичайно красивими.\nСеред представників цього типу трапляються як одиночні, так і колоніальні форми. Іноді їх колонії тягнуться на десятки й сотні кілометрів, наприклад з коралових поліпів утворився великий береговий риф уздовж східного узбережжя Австралії.\nЯк і в губок, тіло в кишковопорожнинних складається із двох шарів клітин: зовнішнього — ектодерми та внутрішнього — ентодерми. Між ними міститься шар, майже позбавлений клітин — мезоглея. Тому губок і кишковопорожнинних об’єднують у групу двошарових тварин, протиставляючи їх всім іншим типам, починаючи із плоских червів, яких називають тришаровими.\nОднією з найхарактерніших ознак цього типу є наявність у їх тілі лише однієї порожнини — гастральної, або кишкової, що й дало назву типу. Ще однією важливою особливістю організації кишковопорожнинних є радіальна, або променева, симетрія. Для багатьох кишковопорожнинних характерна наявність двох форм, двох стадій, що змінюють одна одну: поліпа й медузи.\nОсобливості будови га процесів життєдіяльності. Поняття про рефлекс\nПрикладом поліпа є прісноводна гідра. Ніжне тіло гідри буруватого або зеленого кольору — до 5 см завдовжки у випрямленому стані. Ці тварини прикріплюються до субстрату (переважно до водяних рослин) нижньою частиною тіла — підошвою. Від протилежного вільного кінця у воду звисають 6-8 довгих ниткоподібних щупалець. Щупальці оточують ротовий конус гідри з ротовим отвором посередині. Через сильну лупу на щупальцях можна помітити вузлуваті потовщення — скупчення жалких клітин.\nРухаються гідри повільно, переповзаючи по субстрату. Живляться вони дрібними тваринами (циклопами, водяними блохами-дафніями, личинками комарів і навіть мальками риб), яких захоплюють щупальцями. Розмножуються гідри безстатевим способом за допомогою бічних бруньок. Серед них є як гермафродити, так і роздільностатеві форми. Сперматозоїди утворюються у верхній частині тіла гідри у невеличких горбочках. У нижній частині утворюються кулясті випини — яйця. Гідрам значною мірою властива здатність до регенерації. Тому вони й отримали таку назву.\nЗовні поліп вкритий шаром клітин ектодерми. Ектодерма складається з епітеліально-м’язових клітин, зовнішня частина яких подібна до звичайної покривної (епітеліальної) клітини, а внутрішня витягнута в скоротливе м’язове волокно. У кишковопорожнинних є й самостійні м’язові волокна, які містяться переважно в ентодермі перпендикулярно до відростків ектодермальних клітин. Завдяки наявності м’язових утворів усе тіло поліпів і їх щупальці можуть скорочуватись і витягуватись.\nМіж епітеліально-м’язовими клітинами, особливо у щупальцях і навколо рота, розташовані жалкі, або кропив’яні, клітини, названі так тому, що за характером дії нагадують кропиву. Кожна жалка клітина має хітиноїдну капсулу овальної або видовженої форми. У капсулі спірально закручена дуже довга тонка нитка, яку називають кропив’яною. Порожнина капсули виповнена отруйною речовиною. На зовнішній поверхні кропив’яної нитки є чутливий волосок — кнідоциль. Дотик до цього волоска спричиняє раптове подразнення клітини, і кропив’яна нитка дуже швидко вивертається. Основа кропив’яної нитки покрита шипами, які проривають покрив захопленої щупальцями жертви (наприклад, дафнії або іншого дрібного рачка). Крізь порожнину кропив’яної нитки з капсули до тіла жертви потрапляє отрута. Це спричиняє загальне або часткове отруєння, паралізує жертву. Подібних утворів немає в жодній іншій групі тварин. Це дуже характерна ознака кишковопорожнинних. Тільки в поширених у Чорному морі медуз-коренеротів щупалець немає.\nПісля «пострілу» кропив’яна клітина гине, а на її місці утворюється нова. Для людини такі кишковопорожнинні, як гідра, поліпи, деякі види медуз, безпечні. Із чорноморських медуз цілком безпечна для людини вухата медуза, або аурелія. Актинії і чималих розмірів медузи — чорноморський коренерот і ціанея північних морів — спричиняють у людей опіки, які швидко минають. Велику небезпеку для людини становить дрібна (15-25 мм у діаметрі) медуза далекосхідних морів — хрестовичок: її отрута спричиняє тяжкі захворювання, а іноді смерть. У тропічних морях живе красива сифонофора фізалія. За яскраве забарвлення її ще називають португальським корабликом, або галіоном. За характером дії секрет жалких клітин цієї тварини нагадує отруту кобри.\nЗалозисті й епітеліально-м’язові клітини ентодерми кишковопорожнинних розміщені навколо рота і мають значення для травлення. У кишковій (гастральній) порожнині здобич розпадається на дрібні шматочки, які захоплюють псевдоніжки клітин ентодерми і перетравлюють. Отже, кишковопорожнинним теж властиве внутрішньоклітинне травлення, характерне для найбільш примітивних тварин — найпростіших і губок. Анального отвору кишковопорожнинні не мають. Рештки неперетравленої їжі викидаються через рот.\nСкладнішу будову, ніж поліпи, мають медузи, оскільки це плаваючі, рухливі організми. Тіло їх прозоре, має форму дзвона, зі щупальцями по краях. У цих організмах міститься до 98 % води.\nМедузи розмножуються статевим способом. Вони роздільностатеві. Статеві продукти виводяться назовні через ротовий отвір. Із заплідненого яйця у воді розвивається вільноплаваюча личинка — планула, вкрита війками. Планули сприяють розселенню морських кишковопорожнинних. Проплававши деякий час, планула падає на дно, втрачає війки і поступово перетворюється на поліпа. Поліпи розмножуються безстатевим способом і утворюють медузи. Отже, у морських гідроїдних і сцифоїдних чергуються покоління і способи розмноження.\nДля гідрозоїв характерна подразливість. У разі подразнення нервових клітин різними подразниками (механічними, хімічними тощо) збуджується вся нервова система гідри. Від нервової системи подразнення передається на епітеліально-м’язові клітини. М’язові волокна цих клітин скорочуються і відповідно скорочується все тіло гідри, набуваючи вигляду грудочки.\nРізноманітність кишковопорожнинних, їхня роль у природі та житті людини\nНа відміну від гідроїдів і коралових поліпів, колонії яких мономорфні, тобто складаються з одноманітних за будовою особин, колонії сифонофор поліморфні. Вони складаються як з поліпоїдних, так і з медузоїдних особин.\nРозгляньмо характерні особливості сифонофор на прикладі фізалії, або португальського кораблика (галіона). Над поверхнею води в цієї тварини помітний повітряний пухир — пневматофор із плоским гребенем-вітрилом. Це видозмінена медузоїдна особина колонії до 30 см завдовжки, яскраво-блакитного або червоного кольору. Під пневматофором в один ряд розміщені живлячі поліпи, або гастрозоїди (інакше їх називають зооїдами). Вони направлені ротовим отвором униз. Кожен такий поліп має одне довге щупальце-арканчик, рясно вкрите жалкими клітинами. Серед щупалець різних зооїдів, які утворюють густу бахрому, є кілька (частіше 1-3) особливо довгих, до 20 м завдовжки, спірально покручених і скоротливих. Це дактилозоїди. Під час руху колонії вони шлейфом тягнуться ближче до поверхні води. При відсутності вітрового дрейфу дактилозоїди звисають донизу.\nПоряд з гастрозоїдами на нижньому боці пневматофора (повітряного пухиря) прикріплюються редуковані медузоїдні особини — гонофори, або гонозоїди, у яких розвиваються статеві продукти. На нижньому боці пневматофора є медузоїдні особини — нектофори, або плавальні дзвони. Вони бувають досолі великими і можуть скорочуватись, як і вільноплаваючі медузи.\nБудову фізалії можна порівняти зі спрощеною схемою будови вітрильної шлюпки. Пучок особливо довгих дактилозоїдів нагадує плавучий якір, пружні частини їх основи й бічні вирости зони щупалець виконують функції парного керма із двома протилежно напрямленими лопатями. Від цих частин тіла залежить курс і швидкість дрейфу тварини (до 0,26 м/с). Балансує колонію пучок важких дактилозоїдів. Спираючись на поверхню води, пневматофор надає колонії стійкості і виконує роль підвітряного корпусу катамарана. Фізалія пересувається на поверхні моря за допомогою вітру. Дуже важливим для фізалії є те, що гребінь на вершині пневматофора злегка вигнутий у формі латинської літери S. Якби не було такого гребеня, сифонофора завжди пересувалася б по прямій і її врешті-решт хвиля викинула б на берег. Косий і вигнутий гребінь змушує фізалію пливти під гострим кутом до вітру і час від часу робити поворот навколо своєї осі проти вітру. Тварина весь час то наближається до берега, то повільно від нього відпливає.\nПредставники класу Сцифоїдних (близько 200 видів) нагадують своєю будовою гідроїдних, але відрізняються від них вищою організацією. Як і в гідроїдів, у сцифоїдних виявлено чергування поколінь.\nАле, на відміну від гідроїдів, у них слабо розвинена поліпоїдна стадія, так звана сцифістома. Сцифістоми дуже дрібні, ніколи не утворюють колоній. Розмножуючись безстатевим способом (поперечними перетяжками), вони дають початок медузам. Гідромедузи невеликі, часто менше сантиметра в діаметрі, а сцифомедузи досягають чималих розмірів. Найхарактернішим представником сцифоїдних є аурелія, або вухата медуза; дуже поширена в Чорному, Азовському та інших морях. Вона буває до 40 см у діаметрі. Рот сцифомедуз оточений чотирма ротовими лопатями, рясно вкритими жалкими клітинами. Формою вони нагадують вуха віслюка; цим і пояснюється назва цієї медузи. По краю дзвона аурелії є 8 маленьких щупалець — ропалій. На них розміщені органи чуття — вічка й статоцисти. Крім ропалій, є сотні довгих і дуже тонких щупалець, за допомогою яких медуза захоплює дрібних планктонних тварин. Центральною частиною травного апарату є шлунок, від якого відходять радіальні канали; вони впадають у кільцевий канал, розміщений по краю дзвона. Кишкова порожнина, на відміну від гідроїдних, має 4 неповні радіальні перегородки.\nПереважно в північних морях, зокрема в Білому й Баренцовому, живе цікава медуза люцернарія. На відміну від інших медуз — вона веде сидячоприкріплений спосіб життя.\nДеякі глибоководні медузи (переважно з ряду Коронат) світяться. В їхньому тілі розвивається жироподібна речовина — люцеферин, що під впливом ферменту люцеферази поволі окиснюється, утворюючи яскраве світло. На світло збираються рачки й тварини, що живляться рачками; їх і поїдає медуза. Світяться й деякі гідромедузи та сцифомедузи, які живуть на поверхні моря, наприклад гідромедуза раткея і сцифомедуза пелагія ночесвітка.\nКоралові поліпи і рифи, утворені ними, першим у науці детально вивчив Ч. Дарвін («Будова і поширення коралових рифів», 1842).\nУ представників цього класу (їх близько 6 тис. видів) немає чергування поколінь. Розмножуються вони безстатевим і статевим способами. Корали більші від гідрополіпів і сцифістом і мають складнішу будову. Рот веде в добре розвинену трубчасту глотку й велику кишкову порожнину, що розділена радіальними перегородками на камери. Це збільшує поверхню кишечника і сприяє кращому, інтенсивнішому засвоєнню їжі. У тварин вісім перегородок (підклас восьмипроменевих коралів) або шість (підклас шестипроменевих коралів). Кількості перегородок відповідає й кількість щупалець. Більшість коралових поліпів живе колоніями, для підтримання яких утворюється скелет, особливо міцний у шестипроменевих коралів. Проте є й м’які корали, наприклад альціонії. Більшість коралів має яскраве забарвлення, це дуже красиві тварини, що нагадують казкові квіти (наприклад, актинії, або морські анемони). Корали ведуть переважно сидячогірикріпленнй спосіб життя. Проте актинії можуть повільно повзати. Добре відомий симбіоз актиній з раками-самітниками.\nНайчисленнішою групою коралових поліпів є ряд Мадрепорових коралів. Він налічує понад 2500 видів, причому більшість з них— колоніальні. Ці тварини мають міцний вапняковий скелет ектодермального походження й утворюють коралові рифи та острови. Для свого існування рифотворні корали потребують високої концентрації солі у воді й температури протягом року, не меншої від 20,5 °С. Тому коралові рифи й острови поширені лише в тропічних частинах океанів.\nЗагальна площа всіх коралових колоній перевищує 25 млн км2. З кораловими рифами пов’язаний надзвичайно багатий і різноманітний біоценоз. Гідри під час масового розмноження знищують мальків риб і тому шкідливі для ставкових рибних господарств. У Китаї, Японії та деяких інших країнах сцифомедуз — аурелію та ропілему — вживають у їжу. В Японії існує спеціальний промисел цих медуз, їх там добувають щороку тисячі тонн.\nУ деяких представників ряду Горгонових коралів, з підкласу Восьмипроменевих, скелет складається з міцно спаяних одна з одною вапнякових голочок (спікул). Такий скелет, зокрема, у червоного, або благородного, корала. Він трапляється в Середземному морі та в Атлантичному океані, біля берегів Канарських островів на глибині 30-500 м. Спікули цього корала забарвлені в різні відтінки червоного кольору. Цей корал є об’єктом промислу, з нього виготовляють намисто та інші прикраси. В Індійському океані і в Червоному морі добувають чорний корал.\nСкелет мадрєпорових коралів у багатьох приморських тропічних країнах широко використовують як будівельний матеріал. Він цінний і як сировина для добування вапна; крім того, використовують для шліфування металевих виробів і виготовлення лікувальних препаратів.\nРозрізняють три основні типи рифів: берегові, бар’єрні й атоли. Береговий риф розташовується безпосередньо біля берега, одним краєм примикаючи до нього. Бар’єрний теж тягнеться уздовж берегової лінії, але між ним і берегом залишається доволі широка протока. Найзагадковішим виглядає атол: посеред океану, часто далеко від будь-яких берегів височіє риф майже правильної кільцеподібної форми з мілководною лагуною всередині. Часто гребінь такого рифу піднімається над поверхнею моря, утворюючи низький і вузький острів-кільце з тропічною рослинністю. Надводна його частина складається з коралового піску — дрібних уламків скелетів коралів, а найвища частина острова покрита тонким шаром ґрунту.\nЗагадку виникнення різних типів коралових рифів розгадав Чарльз Дарвін. Він звернув увагу на те, що корали можуть жити лише у верхньому шарі океану (види, здатні до рифоутворення, рідко трапляються глибше 500 м; улюблені ж їх глибини — 30-60 м).\nДарвін міркував так: припустімо, з океанського дна піднявся вулканічний острів-гора, вершина якого трохи видніється над водою. Її підводні схили до відомої глибини одразу ж будуть заселені всюдисущими личинками коралів. Розростаючись, вони утворюють типовий береговий риф, безпосередньо з’єднаний з островом. Але що станеться, якщо дно в цьому місці буде опускатись або почне підніматись рівень моря? Корали будуть змушені надбудовувати свої колонії догори. Тим часом нижня частина рифу, опинившись на надто великій глибині, буде поступово відмирати. У невигідному становищі опиниться і внутрішня частина, що примикає до берега: адже їжу мешканцям рифу приносить океан і внутрішнім ділянках дістаються лише залишки зі столу зовнішніх. До того ж зовнішня сторона рифу розбиває прибійну хвилю, що погіршує постачання внутрішніх ділянок киснем. Поступово ця частина рифу стає місцем проживання менш вибагливих і повільніше зростаючих видів коралів. Зовнішня ж сторона рифу росте стрімко: у сприятливих умовах гіллясті корали можуть давати 20-30 см приросту на рік. У міру відставання зростання внутрішньої частини від зовнішньої риф ніби відсувається від нової берегової лінії, тим самим перетворюючись з берегового на бар’єрний. Нарешті, якщо опускання дна зайшло так далеко, що колишній острів зовсім зник під водою, «пам’ятником» йому залишається атол — кільцевий кораловий риф з мілководною лагуною всередині.\nЗрозуміло, що весь цей процес у природі ніхто не спостерігав. Проте коли вчені отримали можливість пробурити свердловини на атолах, виявилось, що під ними лежать багато сотень метрів коралових вапняків — спресованих скелетів попередніх поколінь коралів. Лише на глибинах 600-1400 м (тобто далеко за межами придатних для коралів глибин) їх змінювали вулканічні породи.\nКорали надзвичайно вимогливі не тільки до глибини. Більшість рифоутворюючих видів не живе там, де температура води хоча б іноді опускається нижче +20 °С. Правда, корали Аравійського та Червоного морів пристосувались переживати короткочасні зниження температури до +16 °С, але нижче за цю позначку гинуть і вони. Відомий лише один виняток — холодноводний корал лофохепія, який утворює великі рифи на шельфі Норвегії. Але лофохелія ніколи не трапляється в теплих морях. Проте і температуру води понад +29 °С корали переносять погано: вони хворіють і, якщо перегрів виявляється занадто тривалим або регулярним, гинуть.\nНастільки ж чутливі корали до солоності води: найбільше їм підходить звичайна океанічна солоність — близько 3,5 %. Перевищення цієї величини поліпи ще можуть витримати (червономорські види постійно живуть у воді солоністю 3,8—4 %), але будь-яке, навіть короткочасне опріснення спричиняє негайну їх загибель. Ось чому коралові рифи ніколи не виникають поблизу гирла великої річки.\n1. До одноклітинних прісних водойм належать:\nГ амеба протей та інфузорія-туфелька.\n2. Коренерот — представник класу:\nА Гідроїдні медузи;\nБ Коралові поліпи;\nВ Сцифоїдні медузи;\nГ Звичайні губки.\n3. За способом живлення інфузорію-туфельку відносять до:\n4. Стінки тіла гідри складаються із двох шарів:\nА ектодерми й ендодерми;\nВ ектоплазми й ендоплазми;\nБ ектодерми та мезодерми;\nГ ектодерми та мезоглеї.\nБ травну вакуолю;\nГ скоротливу вакуолю.\n6. Укажіть назву найкрупнішої медузи:\n7. Органелами руху амеби є:\nГ м’язові волоконця.\n8. Укажіть назву тварин, зображених на рисунку:\nА черепашкові амеби;\n9. Серед найпростіших два ядра має:\nБ амеба протей;\nВ евглена зелена;\n10. Крайові тільця — це органи:\n11. Губки належать до тварин:\n12. Позначте організм, який розмножується статевим способом:\n13. Клітину, що утворилась після злиття двох статевих клітин, називають:\n14. Укажіть назву організму, який не має сталої форми тіла:\nА амеба протей;\n15. Основою ектодерми в кишковопорожнинних слугують:\nА шкірно-м’язові клітини;\nБ жалкі клітини;\nВ травні клітини;\nГ залозисті клітини.\n16. До автотрофів належить:\nГ амеба протей.\n17. Амеба протей рухається за допомогою:\nГ псевдоніжок і джгутиків.\n18. Циста — це спосіб:\nА активного руху в просторі;\nГ перетривання несприятливих умов середовища.\n19. З огляду на спосіб живлення, найкраще губки ростимуть у:\nА припливних смугах морів;\nБ стрімких потоках;\nВ брудних водоймах зі стоячою водою;\nГ чистих водоймах з повільною придонною течією.\n20. Виберіть правильне твердження:\nА трихоцисти — органи чуття інфузорїї-туфельки;\nБ більшість кишковопорожнинних — активні хижаки, що переслідують свою здобич;\nВ у кишковопорожнинних є нервова система дифузного типу;\nГ поліпи мають світлочутливі клітини на кінчиках щупалець.\n21. Укажіть правильне твердження:\nА кишковопорожнинні представлені двома формами: медузи та поліпи;\nБ мастигамеба — збудник сонної хвороби;\nВ кишковопорожнинним властива двобічна симетрія тіла;\nГ вода проникає в губку через устя, а видаляється через численні пори.\n22. Губки живляться:\nА дрібними мешканцями води, що потрапляють у порожнину тіла губки; неперетравлені рештки вона спочатку накопичує, а потім викидає через травну вакуолю;\nБ одноклітинними, що захоплює їх устям, а після перетравлення, викидає знову ж таки через устя;\nВ дрібними істотами і залишками відмерлих організмів, відфільтровуючи їх з води, що проходить крізь пори в тілі;\nГ залишками їжі інших тварин, повністю засвоюючи їх у власному організмі.\n23. Установіть відповідність між назвами органел найпростіших та функціями, які вони виконують:\n1 клітинний рот;\n3 скоротлива вакуоля;\n4 еластична мембрана.\nА відмежування цитоплазми клітини від зовнішнього середовища;\nБ збереження та передавання генетичної інформації;\nВ захоплення їжі;\nГ видалення неперетравлених решток;\n24. Установіть відповідність між термінами та їх значеннями:\nА колоніальний організм першого покоління, що веде прикріплений спосіб життя;\nБ зовнішній шар кишковопорожнинних;\nВ внутрішній шар кишковопорожнинних тварин;\nГ організм, що отримує їжу, фільтруючи воду;\nД організм, у якого розвиваються і чоловічі, і жіночі статеві клітини.\n25. Установіть відповідність між назвами тварин та їхньою належністю до певної систематичної категорії:\n2 медуза вухата;\n3 мадрепорові корали;\nА клас Сцифоїдні медузи;\nБ тип Губки;\nВ клас Коралові поліпи;\nГ тип Найпростіші;\nД клас Гідроїдні медузи.\n26. Установіть відповідність між назвами класів одноклітинних тварин та їхніми ознаками:\nА наявність пелікули та джгутиків;\nБ наявність пелікули та війок;\nВ найпростіша будова тіла та псевдоподїї;\nГ паразитизм і відсутність органелл руху;\nД двоядрові клітини, вкриті хітиновою оболонкою.\n27. Установіть систематичну приналежність та особливості життєдіяльності організмів, зображених на рисунку:


Бережанська районна державна адміністрація - Шукати українські тіньові кошти будуть не лише в Україні, а й за кордоном\nВ Україні планується створення міжнародних груп, які забезпечуватимуть фінансові інтереси нашої держави. Про це йшлося під час зустрічі Першого заступника Міністра доходів і зборів України Ігоря Білоуса та заступника Міністра Володимира Хоменка з Генеральним директором Європейського бюро по боротьбі з шахрайством (OLAF) Джованні Кеслером.\nДо складу груп увійдуть представники правоохоронних органів України та фахівці з ЄС, які розслідуватимуть кримінальні провадження, пов’язані з фінансовими шахрайствами та виведенням за межі України незаконно здобутих коштів.\nЗа словами Ігоря Білоуса, така скоординована співпраця, оперативний та максимальний обмін інформацією одночасно із застосуванням успішного європейському досвіду сприятиме якнайшвидшому поверненню в Україну викрадених фінансових ресурсів.\nУ свою чергу, заступник Міністра Володимир Хоменко, зазначив, що відомство вже має перелік конкретних фізичних осіб, відносно яких відкриті кримінальні провадження. Ці особи оголошені у міжнародний розшук. За його словами, основною метою діяльності у цьому напрямі має стати повернення державі коштів та притягнення до відповідальності винних у їх розкраданні.\nАнтикорупційні ініціативи Міндоходів підтримав Генеральний директор OLAF Джованні Кеслер. Запропоновані заходи, впевнений він, запобігатимуть нецільовому використанню коштів, що інвестуватимуться в економіку України та перешкоджатимуть їх залученню до будь-яких непрозорих схем.\nУчасники зустрічі також обговорили заходи Міндоходів щодо боротьби з функціонуванням тіньового ринку підакцизних товарів, зокрема, впровадження в Україні електронної системи контролю виробництва та обігу підакцизних товарів, яка має прийти на зміну існуючим акцизним маркам.\nДодатковим важелем контролю за фінансовою безпекою держави має стати створення служби фінансових розслідувань, яка не тільки боротиметься зі злочинами у податковій та митній сферах, а й, за словами керівників Міндоходів, контролюватиме надходження та видатки бюджету.


Український вінок, окрім безлічі квітів, обов’язково мав бути прикрашений стрічками. В’язати стрічки слід у певній послідовності, це ціла наука.\nПершою у віночок посередині в’яжуть світло-коричневу стрічку, яка символізує землю-годувальницю. Пообіч від коричневої – жовті стрічки – символ сонця. За ними ідуть з різних боків світло-зелена і темно-зелена – символ живої природи, краси і молодості. Потім голубі, сині – символи неба і води, що дають силу й здоров’я, далі в’яжуть з одного боку жовтогарячу – символ хліба, а з другого фіолетову – символ розуму, мудрості людини, а потім малинову – символ душевності, щирості та рожеву – символ достатку. По краях вінка вплітають білі стрічки – символ чистоти. На лівій білій у давнину внизу вишивали сонце, а на правій – місяць. Ці два основні знаки – головні обереги голови. Стрічки берегли дівоче волосся від чужих очей. Вони повинні були бути не коротшими від кіс.\nБілу стрічку вплітали дівчата до 16 років і заручені перед весіллям, червону – хто мав парубка, зелену – незайняті дівчата, коричнева свідчила про те, що у родині хтось хворів, а чорна була символом жалоби.\nКоли дівчина росла сиротою, то в косу вона вплітала голубі стрічки. Люди, при зустрічі, обдаровували її хлібом, грішми, тканиною, одягом. Бажали їй стати щасливою та багатою. Бездітні люди прохали стати їм за доньку. А дівчина, за повагу таку, дарувала тим людям стрічку з віночка чи вишиту хустинку, в якій носила насіння любистку.\nУчениця 7-А класу гімназії № 267\nАвтор: Gymnasium 267 на 07:21 Комментариев нет: Ссылки на это сообщение\nЙшла дівчина по калину. Зустрів її парубок і каже: „Знімеш вінок – моя будеш”. Не веліла матуся знімати віночок, та парубок гарний, говорив красиво, а ласкавий погляд зігрівав серце. Зняла дівчина віночок, а парубок перетворився на страшного дідька і забрав її до себе. Тому кажуть, що вінок оберігає від нечистої сили.\nАвтор: Gymnasium 267 на 07:11 Комментариев нет: Ссылки на это сообщение\nМегедь Оксана, учениця 11-Б класу, гурток „Берегиня\nАвтор: Gymnasium 267 на 08:00 Комментариев нет: Ссылки на это сообщение\nСеред розмаїтості вінків особливе місце належить „вінку кохання”. Право виплітати його мали дівчата віком від 13 років і до заміжжя.\nВ’язали вінок з волошок і польового маку. Волошка – символ простоти і ніжності, мак вселяє надію. Вважали, що любов прийде сама, коли такий вінок дівчина власноруч одягне на голову своєму обранцеві.\nКолись давно, повідають люди старшого віку, жили в Україні два птахи: Любисток і Волошка. А що були вони дуже гарними від природи, то люди винищили їх. Знайшли собі притулок у гаю останні двоє з тих пташенят, і недоля здружила їх настільки, що всі ставили їх у приклад.\nДо кінця своїх днів вчили Любисток і Волошка всіх любити й оберігати одне одного, шанувати, бути щирими у розмовах. А як померли, то проросли двома пахучими квітками. Колись дівчата дарували вінки з любистку і волошок коханим у хвилю розлуки. І возив козак такий засушений віночок у шовковій хустці коло серця по далеких світах, та твердо знав, що його чекають, про нього пам’ятають, його кохають.\nДо свята дівчата вдома виплітали вінки з барвінку, а прикрашали їх сухими квітками безсмертника, різною зеленню з вазонів, стрічками. Коли по закінченні андріївських вечорниць усі йшли до дому то дівчата обирали одне дерево і кидали на нього віночки. Чий завис найвище – та першою вийде заміж.\nМегедь Оксана, учениця 11-Б класу, гурток „Берегиня”\nАвтор: Gymnasium 267 на 07:51 Комментариев нет: Ссылки на это сообщение\nПроект «Мій край – легенда» був дуже цікавим, тому у нас виникло бажання продовжити роботу над ним.\nЗа матеріалами проекту у 2009 році у межах районного семінару для вчителів обслуговуючої праці був проведений захід «Український віночок».\nУчасники проекту розповідали про види, значення українських віночків, про використання їх під час народних обрядів.\nРозповідаючи про використання вінків на Благовіщеня та на Зелені свята, дівчата співали пісню «Ой ти, весно красна!» та водили хоровод з вінками. Розповідь про Купальські свята також супроводжувалась піснею «А ми рутоньку посієм, посієм!»\nГоворячи про квіти віночка, дівчата проникливо співали пісню «Чорнобривці» , яка не залишила байдужими нікого на цьому семінарі.\nКерівник гуртка Барзиловська Н.В.\nАвтор: Gymnasium 267 на 03:59 Комментариев нет: Ссылки на это сообщение\nМегедь Оксана, 15 років, 9 клас - гурток "Берегиня"\nАвтор: Gymnasium 267 на 02:50 2 комментария: Ссылки на это сообщение\nЧорноіванова Олександра, 15 років, 9 клас - гурток "Берегиня"\nАвтор: Gymnasium 267 на 02:35 3 комментария: Ссылки на это сообщение


Прибуткова декомунізація: волинянка звинуватила депутата міськради у викраденні бронзового пам’ятника Леніну ЗАХІДНОУКРАЇНСЬКИЙ ІНФОРМАЦІЙНИЙ ПОРТАЛ\nПрибуткова декомунізація: волинянка звинуватила депутата міськради у викраденні бронзового пам’ятника Леніну 19.02.16, 20:15\nЯк зносили пам`ятник Леніну у Маневичах. Фото: www.volynpost.com\nПро те, що повалений у Маневичах на Волині пам’ятник Леніну вагою у чотири тонни привласнив депутат Луцької міської ради Павло Данильчук, заявила мешканка селища Колки, голова благодійного фонду «З любов’ю по світу» Світлана Градинська. Жінка стверджує, що зверталася з цього приводу навіть до правоохоронців, однак отримала лише відписки. Тож вирішила повідомити про це депутатів Луцької міської ради, пише кореспондент PRESS-ЦЕНТР із посиланням на Волинські новини.\nЗа словами пані Градинської, вона особисто була свідком того, як Павло Данильчук, на той час керівник «Правого сектора» в області, викрав повалений бронзовий пам’ятник Леніну. А ще додала, що в неї є інформація, ніби робив він це, домовившись із колишнім головою РДА Людмилою Кирдою.\nЧитайте також: Кажуть, що так «укріпляли»: у Луцьку може завалитися міст над автомобільною дорогою (ФОТО) Жінка переконана, що декомунізація – річ необхідна, однак чотири тонни бронзи теж на дорозі не валяються. Тож, вимагає від пана Данильчука повернути цей метал. За виручені від продажу «ленінської» бронзи кошти та за фінансової участі мешканців району, каже пані Градинська, можна було б в обласному центрі спорудити пам’ятник Степану Бандері. Або, ще як варіант, у самих Маневичах встановити пам’ятник одному з визначних українських діячів.


Беня Коломойський заблокував рахунки Петра Порошенка — Последние новости Украины и мира vremya.eu\nБеня Коломойський заблокував рахунки Петра Порошенка\n2379 просмотров Голосов: 0 Автор:Вова Шешурак\nСкандал між «головним олігархом», губернатором Дніпропетровської області Ігорем Коломойським і президентом України Петром Порошенком розгорівся не на жарт і вже вийшов на новий рівень.\nВідповідний «хід» на указ Порошенка про винесення догани «за порушення правил професійної етики» довго себе чекати не змусив. З абсолютно незрозумілих, але досить вчасно трапилося причин, відразу після отримання догани у банку Коломойського раптом відбувається технічний збій. А адже саме тут, у ПриватБанку, президент України на своїх рахунках тримає приблизно $ 50 млн.\nНагадаємо, як розвивалися події. 19 березня голова Дніпропетровської ОДА Ігор Коломойський з автоматниками приїхав до Києва повертати звільненого за указом уряду директора «Укртранснафта» Олександра Лазорка, який був його людиною.\nОлігарх назвав те, що відбувається «рейдерське захоплення« Укртранснафти », і вийшовши на вулицю, образив потрапившого під гарячу руку журналіста « Радіо Свобода ».\nДізнавшись про інцидент, глава України оголосив догану голові Дніпропетровської обласної державної адміністрації «за порушення правил професійної етики», зазначивши що вчинок Коломойського порочить його «як державного службовця».\nТеги: #політичні війни


Ексклюзив: Вєрка Сердючка виступить на Євробаченні-2019 | Шоуманія\nШоуманія › Новини › Ексклюзив: Вєрка Сердючка поїде на «Євробачення-2019»\nЄвропа знову побачить улюблену зірку\nАндрій Данилко перевтілиться у Вєрку Сердючку на «Євробаченні-2019» у Тель-Авіві. Ексклюзивною новиною артист поділився з журналістами Нового каналу під час Національного відбору.\n– Організатори «Євробачення» вже запросили нас виступити. І… ТАК! – зізнався Андрій Данилко.\nVideo: Ексклюзив: Вєрка Сердючка поїде на «Євробачення-2019»\nЯку саме пісню заспіває Вєрка Сердючка на пісенному конкурсі в Ізраїлі, поки невідомо. Але ми впевнені, що її виступ буде таким же яскравим та епатажним, як і всі шоу артиста.\nПід час «Євробачення-2017», яке приймала Україна, Андрію Данилко запропонували вести конкурс, але він відмовився через погане знання англійської мови. Тоді Вєрка Сердючка так і не виступила на сцені пісенного конкурсу. Організатори зняли з нею та її мамою кілька кумедних роликів, які транслювали під час прямих ефірів.\nУ 2007 році Вєрка Сердючка представляла Україну на «Євробаченні» у Гельсінкі. З піснею «Dancing Lasha Tumbai» артист зайняв друге місце на пісенному конкурсі. Образ запальної провідниці сподобався європейській аудиторії. Фанати «Євробачення» і досі переодягаються у Вєрку Сердючку, коли з’їжджаються на ефіри конкурсу.


Як передає кореспондент Укрінформу, про це на брифінгу заявив заступник міністра охорони здоров’я з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Ярослав Кучер.\n"Зараз інтерфейс не є перекладеним на англійську мову, що ускладнює роботу з цим додатком. Так само нам відомо, що немає можливості отримувати смс-повідомленні для реєстрації в цьому додатку на телефони іноземних мобільних операторів", - зазначив він.\nЧитайте також: Ідентифікаційний код стане електронним через застосунок "Дія" - Мінцифри\nКучер наголосив, що додаток мають встановлювати ті іноземці, які прибувають до України з країн з червоної зони, а тому для зручності користування процес перекладу додатку вже розпочато.\n"Дій вдома" — додаток для запобігання поширенню COVID-19 в Україні. Цей додаток встановлюють в разі, якщо людина повернулася з країн, де зафіксовано спалах COVID-19, контактувала з хворим або в неї є ознаки вірусу.\nЯк повідомляв Укрінформ, в Україні станом на 19 серпня лабораторно підтвердили 96 403 випадки COVID-19, із них за добу – 1 967.\nМобільний додаток Англійська мова "Дій вдома"


«Казкова» тяганина - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > ІнФорУМ > «Казкова» тяганина\nНа площі 2,43 гектара розташовані будівлі та вольєри зі звірами першого в СНД і чи не найкращого в Україні приватного зоопарку «Казка». Про спроби його директора Олега Зубкова раз і назавжди узаконити землевідведення рішенням тутешньої селищної ради писалося вже чимало. Проте депутати за підтримки ялтинського прокурора Ярослава Процика, посилаючись на буцімто виявлені порушення в діяльності зоопарку, чинять «дружній» спротив. Тиск на директора посилився після того, як він на прозорому тендері виграв право облаштувати автостоянку перед «Казкою» і тим самим відтіснив геть сумнівну структуру, котра відкрито обдирала автотуристів. Цим, схоже, ще більше роздратував опонентів.\n«Казковим» питанням місцеві журналісти «дістали» вже й Президента Віктора Ющенка. За його дорученням постійний представник глави держави в Криму Леонід Жунько провів у Сімферополі спеціальну нараду. Жунько розставив всі крапки над «і», порадивши голові селищної ради Анатолію Мамикіну оформити землевідведення. Коли ж той спробував навести контрагументи, Леонід Михайлович застеріг: «Якщо ви хочете довести всій державі, що одна Лівадійська рада — найправедніша, то ми попросимо створити комплексну комісію й проведемо серйозний аналіз вашої господарської діяльності».\nВласне кажучи, цю діяльність і так видно — достатньо глянути на «освоєні» заповідні схили тутешніх гір. Дехто з рідні та друзів депутатського корпусу вже встиг «примоститися» і в охоронній санітарній зоні зоопарку.\nДнями в зоопарку «Казка» у сім’ї амурських тигрів Яни та Улара народилася трійня. Як відомо, амурський чи усурійський тигр — найбільша кішка у світі, занесена в міжнародну Червону книгу.\nВипуск №072 за 16.04.2008


Вареники з кропивою - пошаговий кулінарний рецепт з фото\nКулінарні рецепти » Інші рецепти страв та блюд » Вареники » Вареники з кропивою\nЧим тільки не начиняють вареники – страва української національної кухні! Пропоную вам простий рецепт оригінальних вареників з кропивою. Вареники з такою дивовижною начинкою – відмінна ідея корисного використання кропиви. Блюдо з кропиви виходить не тільки смачним, але і дуже корисним. Адже всі знають про лікувальні властивості кропиви, до того ж це рослина дуже багата вітамінами. Ніжні, ароматні вареники припадуть до душі не тільки дорослим, але й дітям.\nІнгредієнти для приготування вареників з кропивою:\nБорошно пшеничне - 800 грам\nВода очищена - 200 грам\nКропива свіжа - 250-300 грам\nСир - 350-400 грам\nЦибуля перо середніх розмірів - 1 пучок\nМасло вершкове (для подачі) - 4-6 столових ложок\nПриготування вареників з кропивою:\nКрок 1: готуємо кропиву.\nЛистя молодої кропиви промиваємо під проточною водою і, обтрусивши її від води, перекладаємо на обробну дошку. Зауважу, що після обробки рослини водою, кропива на 90% стає не такою гострою. За допомогою кухонного ножа, видаляємо жорсткі стебла, крупно рубаємо і перекладаємо в окрему миску.\nПотім заливаємо подрібнену кропиву окропом на 5 хвилин. За цей час кропива осяде і дасть сік. Після закінчення цього часу зливаємо сік в чисту чашку. Його можна використовувати як напій, оскільки в ньому дуже багато вітамінів, а подрібнені кропив'яні листя перекладаємо в окрему миску.\nКрок 2: готуємо зелений лук.\nЛук-перо промиваємо під проточною водою, злегка отряхиваем від води і перекладаємо на обробну дошку. За допомогою кухонного ножа нарізаємо на дрібні шматочки і перекладаємо в миску до подрібненим листям кропиви.\nЧасникові зубчики перекладаємо на обробну дошку і натискаємо на них рукояткою ножа. Після цього легко знімаємо піну. Потім за допомогою чесночницы або кухонного ножа подрібнюємо в миску з цибулею та листям кропиви. Увага: для приготування начинки можна використовувати зелений молодий часник. Для цього його потрібно подрібнити разом з пір'ям зеленого лука.\nСир викладаємо в окрему миску і з допомогою виделки добре розминаємо його. Потім перекладаємо в ємність до кропив'яним листям та іншим подрібненим овочів. Якщо сир крупнозернистий, тоді краще протерти через сито, щоб у ньому не було грудок. Для приготування вареників можна використовувати як жирний, так і нежирний сир.\nКрок 5: готуємо начинку для вареників.\nЗа допомогою столової ложки добре перемішуємо між собою сир, кропив'яні листя і всі інші подрібнені овочі до однорідної маси. Додаємо сіль за смаком.\nКрок 6: готуємо борошно.\nБорошно просіваємо через сито в окрему глибоку миску для видалення грудок і для збагачення її киснем з повітря. Для випічки використовуємо пшеничне борошно вищого сорту, тонкого помелу і перевіреної вами торгової марки.\nУ середині борошняний гірки робимо невелике поглиблення. За допомогою кухонного ножа розбиваємо шкаралупи курячого яйця в це заглиблення. Солимо за смаком і вливаємо в цю ж миску очищену воду. Вручну добре перемішуємо всі тестові компоненти. Коли почне утворюватися однорідна маса, перекладаємо тісто на присипаний борошном, кухонний стіл, і з допомогою рук вимішуємо його до такого стану, коли воно не почне відставати від рук. Після замісу надаємо тесту округлу форму і перекладаємо в ємність, накривши її тканинним рушником. Відставляємо миску вбік 15 хвилин. Тісто має бути пружним і еластичним.\nКрок 8: готуємо вареники з кропивою.\nПерекладаємо тісто з миски на притрушений борошном стіл і ще раз злегка вимішуємо його руками. Потім, скориставшись качалкою, розкачуємо тестовий пласт, товщиною не більше 4-5 міліметрів. За допомогою склянки видавлюємо на тестовому пласті кола.\nЗа допомогою чайної ложки викладаємо в центр кожного кола начинку так, щоб вона не виходила за краї тіста. Потім з'єднуємо кінці тестового круга навпіл. Вручну скріплюємо так, щоб не зачепити начинку. Краї вареників сильно придавлюємо пальцями, щоб в процесі варіння вони не розклеїлися і начинка не випала назовні. Сформовані вареники перекладаємо на деко, злегка притрушений борошном, а з залишився тесту знову розгортаємо новий пласт, викладаємо начинку і знову формуємо нові вареники. Так робимо до тих пір, поки не закінчиться тісто і начинка.\nПотім ставимо на великий вогонь каструлю з водою. Після того як рідина в ємності закипить, підсолюємо її і прикручуємо вогонь до середнього. По черзі один за одним викладаємо в цю ємність вареники. Скориставшись дерев'яною ложкою, акуратно перемішуємо вареники в рідини і варимо їх протягом 5-6 хвилин. Якщо вареники спливуть на поверхню киплячої води, значить, вони готові. Вимикаємо конфорку і, притримуючи каструлю кухонними прихватками, виливаємо воду з варениками в друшляк. Залишаємо наше блюдо на кілька хвилин в цій ємності, щоб з них стекла зайва рідина. Після – наша тестове блюдо перекладаємо в глибоку миску, а зверху поливаємо його розтопленим вершковим маслом.\nКрок 9: подаємо вареники з кропивою.\nГотові вареники з кропивою розкладаємо по порційних тарілках і подаємо на стіл. Окремо в піалу наливаємо сметану, вона буде чудово доповнювати смак нашого страви.\n– В вареники з кропивою крім сиру можна додавати будь-яку начинку. Адже чим багатший складу начинки, тим смачніше вони вийдуть. Наприклад, можна до кропиві додати відварені круто і дрібно подрібнені курячі яйця, гриби, смажену цибулю, натертий зварену картоплю, стружку твердого сири або часник.\n– Готові вареники можна подавати з часниковим соусом. Для цього 2-3 очищених від лушпиння зубчики необхідно перетерти в ступі з сіллю. А потім додати кілька ложок сметани чи олії.\n– В кропив'яну начинку можна також додавати траву мокрицю. Вона також додасть нашій страві особливого смаку. До того ж ця трава дуже корисна, як і кропива.\n"Бідні" вареники з сирим картоплею


ЛУН — Новобудови Луцька комфорт класу. Квартири в ЖК від забудовника\nНовобудови комфорт класу у Луцьку\nВід 720 тис. грн Від 24 тис. $\nВід 541 тис. грн Від 18 тис. $\nЖК Haute Couture\nВід 497 тис. грн Від 17 тис. $\nВід 1.58 млн грн Від 53 тис. $\nНа первинному ринку нерухомості новобудови Луцька комфорт-класу займають друге місце за кількістю пропозицій після бюджетних нових квартир. Високий попит на подібні новобудови обумовлений оптимальним співвідношенням ціни, якості будівництва й умов для життя. Первинне житло цього сегменту в повному об’ємі представлене в каталозі ЛУН.ua.\nЖитло комфорт-класу в Луцьку та його характеристики\nЗдані новобудови й ЖК на етапі будівництва категорії комфорт у цьому місті різноманітні: можна придбати однокімнатні, 2-кімнатні, 3-кімнатні й 4-кімнатні квартири в багатоповерхових і малоповерхових будинках чи обзавестися компактною квартирою-студією, розкішними дворівневими апартаментами з ремонтом або ж сучасним таунхаусом.\nБільшу частину ЖК комфорт-класу зводять за цегляною технологією. Такі новобудови хоч і наближені до бюджетного житла, часто мають переваги, не властиві нерухомості економ-класу. Серед таких особливостей будівництва квартир можна відмітити утеплення стін мінеральною ватою, індивідуальне опалення, висоту стелі від 2,8 м. Також у комфортабельних комплексах передбачений просторий автомобільний паркінг на прибудинковій території.\nВирішивши купити квартиру комфорт-класу в Луцьку від забудовника, можна непогано заощадити, якщо вибрати житло в новому будинку на етапі котловану. Вартість квадратних метрів зростає по мірі готовності будівлі. Ті, хто вибрав багатокімнатне помешкання, що не має великого попиту, можуть отримати знижку на такий варіант. Крім того, нерідко проходять акції від забудовників, завдяки яким можна непогано заощадити.\nВивчаємо новобудови комфорт-класу в Луцьку з ЛУН.ua\nЯкщо врахувати різноманітність ринку нерухомості цього сегменту, вивчити в повній мірі житлові комплекси комфорт-класу в Луцьку – задача непроста. Щоб вибрати потрібну новобудову та квартиру в найкоротший термін, варто відвідати ЛУН.ua. Усі пропозиції в базі можна відсортувати:\nза класом нерухомості;\nза кількістю кімнат у квартирі;\nза стадією будівництва.\nСкориставшись фільтрами, відвідувачі побачать тільки ту нерухомість у новобудовах комфорт-класу, що відповідає основним параметрам. Для подальшого моніторингу доведеться вивчити інформацію на сторінці кожного житлового об’єкту. Вона включає в себе:\nрозташування – адресу й відмітку на карті міста;\nтехнічні характеристики й опис будинку;\nвартість квадратного метра й загальну ціну квартири;\nчерги й хід будівництва;\nпосилання на офіційний сайт девелопера.\nДізнатися, як можна придбати квартири комфорт-класу від забудовника – за передоплатою, у кредит чи в розстрочку, простіше за все на сайті компанії, де є контакти менеджерів відділу продажу.\nВибравши конкретний об’єкт, ЛУН.ua пропонує підписатися на оновлення по цьому ЖК. На пошту користувача прийде інформація, коли розпочнеться продаж квартир комфорт-класу в Луцьку від забудовника в цьому будинку. Відомості також включають у себе перевірені вручну ціни й діючі акційні пропозиції.


За повідомленням Печерського сільського голови В.Остапчука, актуальним сьогодні для громади є питання благоустрою:\n- Ще минулої осені розпочато впорядкування центрального скверу в селі, а з настанням сприятливих погодніх умов воно активно продовжиться. Також 6 квітня будуть висаджені силами працівників сільської ради, громадськості, школярів дерева біля школи, будинку культури, сміттєзвалища.\nКожного року навесні в Печеру приїжджають з Києва волонтери для впорядкування берегів Бугу. Ось і зараз надійшло повідомлення, що 6 квітня мають прибути добровольці для цієї благородної справи. Ми забезпечимо їх транспортом.\nВ Даньківці вже завершилась газифікація, невдовзі буде розпочата газифікація Петрашівки.\nЩо стосується молокозаготівлі, то в нас, як і всюди, проблема з низькими закупівельними цінами на молоко, з укладенням договорів без фіксованої ціни, що призвело до зменшення кількості молокоздавачів. Так, якщо раніше за місяць в селі заготовлялось 90 тонн молока, то тепер - тільки 50 тонн.


Каменських відповіла на чутки про своє весілля з Потапом - Люкс FM\nКаменських відповіла на чутки про своє весілля з Потапом\n14.05.2019, 15:33 6039\nШанувальники продовжують вигадувати нові теорії\nНещодавно у ЗМІ просочилася інформація про те, що українськи артисти Потап і Настя Каменських (NK), яким давно приписують роман, одружуються. Більш того, журналісти навіть назвали дату святкування весільної церемонії. І поки чоловік мовчить – відповісти захотіла 32-річна співачка.\nВиконавиця прокоментувала ситуацію для видання Clutch, але її реакція лише сильніше заплутала фанів, які ще з часів існування дуету "Потап і Настя" мріють почути: "Так, ми дійсно разом".\nДивіться також: Потап і Настя Каменських одружуються\nЗа словами Насті, вона дуже популярна дівчина, тому не дивно, що преса проявляє до неї такий сильний інтерес. Але це не означає, що через це вона буде виставляти своє приватне життя на загальний огляд.\nЯ популярна саме тим, що нікому нічого не показую. Знаєте, заборонений плід – дуже солодкий. Я, власне, і є цим солодким забороненим яблучком. Коли буду готова і захочу що-небудь оголосити, сказати, розповісти, я обов'язково це зроблю. А зараз я оберігаю своє,\n– почала Каменських.\nВона додала, що її новий трек "Обіцяю" присвячений саме коханій людині. Композиція – це відверте зізнання у коханні до чоловіка. Співачка наголосила, що у пісні є прихований меседж, який кожен бажаючий може трактувати, як заманеться.\nНа даному етапі те, що я хотіла показати, вже показала. А як тільки я захочу розкрити свого чоловіка, його ім'я і взагалі, чоловік це чи ні (раптом я дівчина з сюрпризом) – тоді все розповім,\n– заключила Настя.\nДивитися онлайн кліп Насті Каменських (NK) на пісню "Обіцяю":\nНастя Каменських Потап зіркове весілля співачка зірки Showbiz Селебріті\nВчора, 20:02 3187


Головна Реферати українською Релігієзнавство Іслам: віровчення, культ та організація. Зміст ісламу та його соціальна функція\nУ Корані 114 сур (глав), розміщених у порядку зменшення обсягу тексту. Кожна сура, за винятком однієї, починається словами: "В ім'я Аллаха Милостивого і Милосердного" (арабською — "Бісмаллах").\nРеферат на тему: Іслам: віровчення, культ та організація. Зміст ісламу та його соціальна функція


loveukrlan.ru » Мода та стиль » Яка взуття буде модною влітку 2015 році?\nВсе добре - і блузки, і спідниці, і сумки. Якщо вони модні - це в два рази краще. Але якщо у вас погана взуття - все старання марні - ваш образ терпить фіаско. А тому питання: Яка взуття буде модною влітку 2015 році? набуває дуже актуальне відтінок саме зараз, коли ще йдуть весняні дощі. Готуємося заздалегідь до літнього сезону, до того, щоб ніщо, а тим більше взуття, не зіпсувало наш бездоганний образ. Сьогодні навряд чи можна знайти людину, яку не цікавила б стильна, красива, модне взуття. Більш того, погодьтеся, що саме на взуття дивляться при першому знайомстві (по обувке зустрічають ...). В цьому\nроці дизайнери представляють велику різноманітність моделей, що порадує, звичайно, всіх жінок. Тож почнемо. Яка взуття буде модною влітку 2015 році?\nНовинкою 2015 року є незвичайний каблук - у формі серця, наприклад, або круглий, або вигнутий навпаки, навиворіт. Для екстравагантних жінок такий каблук - просто подарунок. Саме такий незвичайний каблук вважається ультрамодним навесні-влітку 2015. Дизайнери-розробники такого каблука обіцяють, що ходити в такому взутті буде дуже зручно. Для жінок, які не схильні до експериментів і вважають за краще що-небудь більш класичне, модельєри залишили звичні підбори, хіба що трохи вдосконаливши їх лінію.\nНа піку моди - залізний носок. Він колись вже був в тренді і ось повернувся знову. Такий носок мало того, що гарний, так ще і більш практичний, ніж стандартний. Не поступаються своє місце в моді і гострі носки. Як же інакше? Що ще може більш підкреслити красу жіночої ніжки, як ні гострий носок? Хоча округлі носки у балеток і босоніжок теж залишаються. Новинка сезону - квадратний носок. Приживеться така дивина - час покаже. Ось таке розмаїття шкарпеток у взуття 2015 - вибирай на будь-який смак!\nЯка взуття буде модною влітку 2015 році? Золота! Не в сенсі матеріалу, звичайно, а в сенсі блиску. Блиск золота в 2015 взагалі в тренді. Модне взуття теж повинна бути з деталями золотистого кольору. Це може бути каблук або носок, наприклад. Що ж стосується кольорової взуття - вона теж в моді. Наймоднішим кольором сезону 2015 вважається зелений. Хоча дизайнери пропонують і інші, дуже гарні кольори для взуття. У колір взуття стилісти настійно рекомендують вибирати який-небудь аксесуар - косинку або сумочку. Ні в якому разі не можна надягати такого ж кольору одяг, як туфлі чи босоніжки. Ще одна фішка - взуття, зшите з матеріалу різних відтінків одного кольору. Ось до цього взуття якраз підійде одяг під її колір.\nГлухі і нецікаві туфельки пішли в минуле. У 2015 модними стали різні пряжки, шнурочки і заклепки. З їх допомогою жіноче взуття набуває незвичайного, оригінальність і неповторність. Вибір декоративних елементів на взуття величезний - від найменшої луски до величезних заклепок. Шнурівку стилісти радять поєднувати з кольором одягу - це дуже стильно.\nВідео: ВИБИРАЄМО ВЗУТТЯ. Тренди взуття літа 2015\nАбсолютно прозора взуття. Без коментарів.\nОсь саме для літа 2015 дизайнери придумали супермодні плетені сандалі. Вірніше, не придумали, а повернули з забутих років. Сандалії яскраві, неординарні, плетіння може бути мудрим і нестандартним. Купуйте собі на літо такі сандалі - вони модні і зручні. А що ще треба?\nВідео: Модні покупки взуття в Женеві на літо 2015\nМодні сандалі літо 2015\nМодні чоботи 2015 фото жіночі\nМодні босоніжки літо 2015 фото\nМодні кеди 2015 жіночі фото\nМодні туфлі 2015 года фото\nМодне взуття літо 2015 фото


Як зберігати прянощі? • Кулинарный форум\nЯк зберігати прянощі?\nПовариха » 15 фев 2012, 22:47\nІмпортну екзотичну пряність ми купуємо в магазинах вже змолоту і розфасовану. Вона вже практично готова до вживання. Більшість прянощів ми збираємо в лісі, у полях, на луках, вирощуємо на городах і навіть на своїх балконах. Важливо не тільки зібрати їх, а й правильно заготовити, зберегти, щоб вони не втратили аромат, смак, вітаміни і біологічно активні речовини,\nПряну зелень, вирощену у власних умовах, необхідно акуратно зірвати, розстелити на скатертини рівним шаром, висушити до повітряно сухого стану, потім зсипати в скляні банки, щільно закрити кришками і зберігати в місці, недоступному сонячним променям. куплену на ринку або в магазині зелень треба ретельно промити холодною водою, потім обсушити на рушник і висушити, розстеливши тонким шаром.\nСушену пряну зелень можна використовувати протягом усього року в перших і других стравах.\nНеобхідно пам'ятати, що спеції, прянощі і добавки зберігають окремо, в щільно закритих банках, фарфорових ємкостях або в коробках. Не можна допускати, щоб в одній коробці зберігалися порвані пакети з різними прянощами - втрачається смак, аромат, колір. Зберігати їх необхідно в темному шафі.


Арсен Мірзоян привезе до Тернополя «Паперовий сніг»\nВсеукраїнський тур співака з новим альбомом «Паперовий сніг» розпочнеться у Львові, 25 листопада. А вже 1 грудня Мірзоян приїде до Тернополя.\nПрограма, з якою Мірзоян виступить у Тернополі переважно нова. Однак обіцяє виконати й улюблені композиції з інших альбомів. «Паперовий сніг» - третій альбом співака. Мірзоян пообіцяв тернополянам разом поспівати, пожартувати і пофілософствувати.\nКонцерт відбудеться у Драмтеатрі, 1 грудня, о 19 годині вечора, - пише PRESS-ЦЕНТР із посиланням на tenews.te.ua.