"Баєру" гол українця не допоміг | Брутальний футбол\n“Баєру” гол українця не допоміг\nВчора леверкузенський “Баєр” провів спаринг із бразильським “Корінтіансом” в рамках турніру Florida Cup і поступився із рахунком 1:2. Що тут такого – скажете ви? Справа в тому, що єдиний гол у складі “фармацевтів” забив українець Владлен Юрченко. Можливо, ці починання надихнуть керівництво клубу давати більше ігрового tadalafil cialis from india. часу півзахисникові, котрий в Бундеслізі з’явився лише раз.\n"Каноніри" переграють "міщан"


Xiaomi представила розумний сейф за ціною бюджетного смартфона - ЗНАЙ ЮА\nXiaomi представила розумний сейф за ціною бюджетного смартфона\nСейф підтримує розпізнавання за відбитком пальців\nТехно 9 вересня, 15:59\nСейф Xiaomi, Xiaomi\n9 вересня, 15:59\nXiaomi випустила розумний сейф MIJIA в рамках краудфандингу на Xiaomi Mall. Вартість пристрою становить 599 юанів (87 доларів США), а роздрібна ціна - 649 юанів (95 доларів США).\nЦей сейф MIJIA можна використовувати для зберігання цінностей. Він виготовлений з високоміцного матеріалу. Деталь установки замка і частина болта замка вбудовані в сталеві пластини товщиною 65Mn. Цей матеріал часто використовується в високоміцних конструкціях, в кораблях і мостах. Він має відмінну здатність запобігати висвердлювання і може ефективно поліпшити антирозрушающие властивості сейфа.\nСейф має 6 способів розблокування. Він підтримує розблокування відбитків пальців, розблокування пароля, одноразовий пароль, розблокування Bluetooth, розблокування ключа та розблокування подвійної перевірки. Точність розпізнавання відбитків пальців досягає 97,44%.\nНагадаємо, що операційна система Windows XP, який вже більше 15 років як і раніше користується величезною популярністю. Експерти повідомляють, що нею досі користуються мільйони користувачів. Правда, частка ринку на сьогоднішній день не перевищує 1.25%.\nЯк повідомляв Знай.uа, Ілон Маск показав, яким було його домашнє завдання в університеті. Користувачі мережі бурхливо відреагували, а ось сам Маск впевнений, що отримані в університеті знання йому стали в нагоді в житті.\nТакож Знай.uа повідомляв, коза проникла в поліцейське автомобіль і почала їсти паперові документи. На щастя, постраждали тільки папери, адже поліцейська намагалася прогнати непроханого гостя.


Нурія Монфорт: cпогади про втрачене - Карлос Руїз Сафон Тінь Вітру\nУ житті нічого не трапляється двічі, за винятком каяття. Ми з Хулїаном Караксом познайомилися восени 1933 року. У той час я працювала у видавця Жозепа Кабестані, який у 1927 році відкрив Каракса як письменника під час однієї зі своїх «книжкових розвідок» у Парижі. Хуліан заробляв на життя, працюючи тапером; вечорами він грав на піаніно в барі, а ночами писав. Власницю закладу, жінку на ім’я Ірен Марсо, знала більшість паризьких видавців, і завдяки її проханням, інтригам та обіцянкам викриття, яким вона погрожувала своїм знайомим, Хуліанові Караксу вдалося видати кілька своїх творів, хоча з комерційного погляду вони принесли лише збитки. Кабестані за безцінь придбав ексклюзивні права на публікацію творів Каракса в Іспанії та Латинській Америці; до цих прав належали також права на авторський переклад з французької мови іспанською. Кабестані сподівався продати близько трьох тисяч примірників книжок Каракса, але перші два романи, що їх він видав у Іспанії, зазнали фіаско: було продано не більше від сотні примірників кожного. Попри такі гнітючі результати, кожні два роки ми отримували від Хуліана новий рукопис, який Кабестані приймав без жодних заперечень, говорячи, що справжню літературу потрібно підтримувати за будь-яких умов. Я, будучи вельми здивованою, якось таки спитала Кабестані, навіщо ж він видає романи Хуліана Каракса, коли від них лише збитки. Замість відповіді Кабестані церемонно підійшов до власної книжкової полиці, витяг одну з книжок Хуліана й запропонував мені її прочитати. Я прочитала. Два тижні по тому я вже прочитала всі його твори. Цього разу моє запитання було іншим: як це можливо, що продається так мало примірників? — Не знаю, люба, — відповів Кабестані. — Але ми будемо намагатися. Така шляхетна поведінка не зовсім ув’язувалася з образом пана Кабестані, який я собі намалювала. Невже я його недооцінюю, думала я?.. Постать Хуліана Каракса заінтригувала мене: усе пов’язане з ним було оповите таємницею. Принаймні двічі на місяць хтось дзвонив та запитував його адресу. Невдовзі я зрозуміла, що дзвонить той самий чоловік і щоразу називається різними іменами. Я повідомляла тільки те, що було написано на обкладинках Хуліанових романів: автор мешкає в Парижі. Хоча через якийсь час той чоловік перестав дзвонити, я про всяк випадок вилучила Хуліанову адресу з картотеки компанії: вести кореспонденцію було моїм обов’язком, а я знала паризьку адресу Каракса напам’ять. Кілька місяців по тому я натрапила на рахунки з друкарні, надіслані панові Кабестані. Переглядаючи їх, я зауважила, що витрати на видання книжок Хуліана Каракса компенсовані повністю, але не нашою фірмою, а особою, чийого імені я ніколи не чула: Мікель Молінер. Понад те: витрати на друк та розповсюдження цих книжок були істотно нижчими, ніж сума, на яку було виписано накладну панові Молінеру. Цифри не брешуть: видавництво заробляло гроші, друкуючи книжки, які йшли прямісінько на склад. У мене не вистачило хоробрості спитати Кабестані про такий фінансовий безлад — я побоювалася втратити роботу. Що я зробила — це записала адресу, на яку ми надсилали Мікелеві Молінеру рахунки-фактури: вілла на вулиці Пуертаферріса. Мені знадобилося кілька місяців, перш ніж я зібралася з духом і наважилася завітати до Молінера. Нарешті совість узяла гору: я таки прийшла повідомити Молінера про те, що пан Кабестані ошукує його. Господар посміхнувся й сказав, що йому про це вже відомо. — Ми всі робимо те, що вміємо найкраще. Я запитала його, чи то не він телефонує так часто й питає адресу Каракса; він вельми стривожився, відповів, що ні, і попередив мене, щоб я нікому не давала Хуліанової адреси. Ніколи. У Мікелеві Молінері було щось таємниче. Він жив сам у темному холодному особняку, який уже розвалювався. То була спадщина після його батька-промисловця, який збагатів завдяки виробництву зброї та, як подейкували, розпалюванню ворожнечі. Мешкаючи далеко не в розкошах, Мікель провадив майже чернече життя; батькові гроші, заплямовані, як він уважав, кров’ю, син витрачав на реставрацію музеїв, соборів, шкіл, бібліотек, шпиталів та... видання творів друга дитинства, Хуліана Каракса. — Я маю більше грошей, ніж потребую, а таких друзів, як Каракс, більше не маю, — це було його єдине пояснення. Мікель був неодружений і майже не підтримував стосунків ані з братами, ані із сестрами, ані з іншими родичами, до яких ставився як до незнайомців. Він рідко коли виходив за межі присадибного парку, а в особняку займав лише перший поверх — там він облаштував собі офіс, у якому писав палкі статті для преси Мадрида та Барселони, перекладаючи технічні тексти з німецької та французької, редагуючи енциклопедії та шкільні підручники. Мікель Молінер страждав, як ті, хто відчуває свою провину, коли не працює, хоча тим, хто міг насолоджуватися відпочинком, він навіть заздрив. Далекий від моралізаторства, він жартував із власного нав’язливого працелюбства, вважаючи його нічим іншим, як легкою формою боягузтва. — Поки ти працюєш, немає часу дивитися життю в очі. Я й сама не помітила, як ми з Мікелем стали добрими друзями. У нас було багато спільного — либонь, надто багато. Мікель любив розмовляти зі мною про книжки, про його улюбленого доктора Фройда, про музику, але передусім — про його старого приятеля Хуліана. Ми з Молінером бачилися майже щотижня, й під час наших зустрічей Мікель розповідав мені про часи, коли вони з Хуліаном навчалися у школі Св. Ґабріеля. Молінер зберігав колекцію старих світлин та історій, що вийшли з-під пера юного Хуліана. Мікель просто обожнював Хуліана; саме зі слів Мікеля я пізнала Каракса, принаймні заочно створила собі його образ. Через рік після нашого знайомства Мікель мені освідчився. Я не хотіла його ображати, але не хотіла й обманювати, тим паче що Мікеля неможливо було ошукати. Я відповіла, що він мені дуже подобається, що він став моїм найкращим другом, але я не кохаю його. Мікель сказав, що йому це відомо. — Ти кохаєш Каракса, хоча сама цього не усвідомлюєш. У серпні 1933 року Хуліан написав нам, що майже закінчив рукопис чергового роману під назвою «Церковний тать». Кабестані мав кілька контрактів з видавництвом «Ґалімар», які потребували поновлення у вересні. Самого Кабестані на кілька тижнів спаралізував страшний напад подагри, тож у винагороду за мою відданість він вирішив, що я можу поїхати до Франції замість нього та обговорити нові контракти, а заразом завітати до Каракса й забрати його новий опус. Я написала Хуліанові: попередила про свій візит, запланований на середину вересня, й запитала, чи не міг би він порекомендувати якийсь пристойний та недорогий готель. Хуліан відписав що я можу зупинитися в його скромній оселі, що у кварталі Сен-Жермен, а гроші на готель витратити на щось інше. За день до свого від’їзду я завітала до Мікеля та спитала, чи не бажає він переказати чогось Хуліанові; якийсь час Мікель, здавалося, вагався, однак урешті-решт відповів, що не бажає. Уперше я на власні очі побачила Хуліана на вокзалі Австерліц. Осінь у Парижі розпочалася рано, у переходах вокзалу стояв густий туман. Я чекала, доки інші пасажири не дістануться виходу, й невдовзі залишилася на платформі сама. І тут я побачила чоловіка в чорному пальті, який стояв біля входу й дивився на мене крізь струмені цигаркового диму. Поки їхала, я ставила собі запитання: як я впізнаю Хуліана? Фотознімкам з колекції Мікеля Молінера, які я бачила, було щонайменше років тринадцять-чотирнадцять. Я огляділа платформу: нікого не було — лише той чоловік і я. Помітила, що чоловік дивиться на мене з певною цікавістю: можливо, він теж чекає на когось?.. Ні, то не міг бути Каракс. Згідно з моїми підрахунками, Хуліанові було тридцять три, а той чоловік, сивочолий, сумний і стомлений, здавався старшим. Такий блідий? Такий худорлявий? А може, це я після виснажливої подорожі не здатна впізнати в цьому чоловікові рис юного Каракса? Про всяк випадок я підійшла до незнайомця й подивилася йому просто у вічі. — Хуліане? Незнайомець посміхнувся та кивнув. Найчарівніша посмішка у світі — ось те єдине, що залишилося від колишнього Хуліана Каракса. Хуліан мешкав на горищі в Сен-Жермен. Квартира мала лише дві кімнати: вітальню з імпровізованою кухнею та маленьким балконом, з якого можна було побачити вежі Нотр-Даму, які виднілися між дахів, оповитих імлою, та спальню без вікон, з односпальним ліжком. Ванна кімната розташовувалася в кінці коридору поверхом нижче — нею користувалися всі сусіди. Уся квартира була меншою, ніж один кабінет Кабестані. Видно було, що Хуліан прибрав у своїй оселі, готуючись до зустрічі зі мною: скрізь пахло дезінфекційними засобами та воском для поверхонь, який Хуліан наніс на меблі з великою старанністю, хоча й не дуже вправно. Я вдала, ніби я у захваті від його охайності. Простирадла на ліжку здавалися новими, на них були зображення драконів та замків. Дитячі простирадла. Хуліан вибачився: купив їх дуже дешево, але вони високої якості. — Без малюнків були вдвічі дорожчі, — пояснив він, — і нудні. У вітальні стояв старий дерев’яний письмовий стіл; якщо за нього сісти, можна було дивитися на вежі собору. Ось друкарська машинка «Ундервуд», яку Хуліан придбав на авансові гроші, отримані від Кабестані; ось два стоси паперу: з одного боку — чисті аркуші, з другого — списані з обох боків. Хуліан ділив мансарду з величезним білим котом на ім’я Курц. Тварина лежала в ногах хазяїна та підозріло дивилася на мене, вилизуючи лапи. Я помітила два стільці, вішак та ще якісь речі. Решта — книжки. Книжки займали всі стіни від підлоги до стелі, у два шереги. Побачивши, як я оглядаю оселю, Хуліан зітхнув. — У двох кварталах звідси є готель. Чистий, недорогий та пристойний. Я наважився зарезервувати кімнату. Я думала про це, але боялася його образити. — Якщо ви з Курцом не заперечуєте, мені подобається тут. Хуліан із Курцом подивилися один на одного. Хуліан похитав головою, кіт зробив те саме. Я не відразу й помітила, як вони схожі. Хуліан наполіг на тім, щоб я зайняла його спальню. Усе одно він майже не спить, пояснив він, тож цілком може влаштуватися у вітальні на розкладачці, позиченій у сусіда, пана Дарсьє — старого чародія, який ворожить з долонь юним дамам й бере навзамін один лише поцілунок. Подорож так виснажила мене, що тієї ночі я спала як забита, а коли на світанку прокинулася, Хуліана не було. Курц спав на друкарській машинці й хріп, як мастиф. Підійшовши до столу, я побачила рукопис нового роману, який мала забрати. Церковний тать\nНа перший сторінці, як і у всіх Хуліанових романах, стояла присвята: Присвячується П.\nЯ спокусилася й почала читати. Уже збиралася була взяти другу сторінку, коли помітила, що Курц краєчком ока спостерігає за мною. Я похитала головою — так, як це робив Хуліан. Кіт, у свою чергу, похитав своєю, і я поклала сторінки на місце. Якийсь час по тому з’явився Хуліан, несучи свіжоспечений хліб, термос із кавою та сир. Ми поснідали на балконі. При світлі дня письменник скидався на дорослу дитину. Він поголився та одягнув свій, як мені здалося, єдиний пристойний костюм — кремового кольору, дещо поношений, але досі елегантний. Хуліан без упину розмовляв, але в очі мені не дивився. Він розповідав про таємниці Нотр-Даму; про таємничу барку, яка вночі, як кажуть, розсікає води Сени, збираючи душі відчайдушних коханців, які вкоротили собі віку, стрибнувши у крижані води; словом, він вигадав для мене тисячу й одну казку, аби тільки я не ставила запитань. Я мовчки дивилася на нього, кивала, шукаючи в цьому чоловікові автора книжок, які я знала майже напам’ять, і того хлопчика, якого так часто описував мені Мікель Молінер. — Як довго ви будете в Парижі? — спитав він. — Мої справи з «Ґалімаром» триватимуть два-три дні, — відповіла я. — Першу зустріч призначено на сьогодні. Утім, опісля я б хотіла залишитися ще на кілька днів, щоб побачити Париж, перш ніж повернутися до Барселони. — Париж потребує більше часу, — зазначив Хуліан. — Він не слухає жодних аргументів. — Але я не маю більше часу, Хуліане. Пан Кабестані — добрий роботодавець, але все має свої межі. — Кабестані — пірат, але навіть йому відомо, що неможливо побачити Париж за два дні, чи за два місяці, чи навіть за два роки. — Я не можу провести двох років у Парижі, Хуліане. Він довго дивився на мене, нічого не кажучи, а потім усміхнувся. — Чом би й ні? У Барселоні на тебе хтось чекає?.. Щоб владнати всі справи з «Ґалімаром» та зробити декілька чемних візитів до видавців, із якими співпрацював Кабестані, мені, як я й передбачала, знадобилося цілих три дні. Хуліан призначив мені провідника та захисника — підлітка на ім’я Ерве. Ерве ледь виповнилося тринадцять, але місто він знав як власну кишеню. Ерве проводжав мене від дверей до дверей, радив, у якій кав’ярні краще перекусити, від яких вулиць триматися подалі, які визначні місця відвідати. Він годинами чекав на мене біля дверей видавництв, не перестаючи всміхатися та відмовляючись від чайових. Ерве розмовляв чудернацькою мішаниною іспанської, італійської та португальської. — Пан Каракс уже платити гроші за мій послуга, багато платити, щедро... З того, що я зрозуміла, випливало, що Ерве — сирота, син однієї з дівчат із закладу Ірен Марсо. У неї на горищі він і мешкав. Хуліан навчив його читати, писати та грати на піаніно, а в неділю водив його на концерти або до театру. Ерве боготворив Хуліана, здавалося, був ладен зробити для нього будь-що, відвести мене хоч на край світу, якщо буде потреба. На третій день хлопчик запитав мене, чи я наречена пана Каракса. Я відповіла, що ні, я лише приятелька, що гостює в нього. Здавалося, хлопець розчарувався. Цілими ночами Хуліан не спав: сидів за письмовим столом із Курцом на колінах, переглядаючи сторінки свого твору або просто дивлячись на вежі собору, що обрисовувалися вдалині. І от якось уночі, коли мені не спалося — може, через дощ, який барабанив по покрівлі, — я увійшла до вітальні. Ми мовчки дивилися одне на одного; потім Хуліан запропонував мені цигарку. Довго ми обоє мовчки дослухалися до шуму дощу, а коли дощ ущух, я запитала: — П. — це хто? — Пенелопа, — відповів він. Я попросила його розповісти про неї, про ці чотирнадцять років вигнання в Парижі. І в напівтемряві Хуліан пошепки зізнався мені, що Пенелопа — єдина жінка, яку він будь-коли кохав. ...Якось уночі — була зима 1921 року — Ірен Марсо зустріла Хуліана; утім, чоловік, який блукав паризькими вулицями, не в змозі був навіть назвати власного імені. Він харкав кров’ю. Усе, що було при ньому, — це кілька монет і складені аркуші списаного паперу. Ірен прочитала їх і подумала, що натрапила на відомого письменника, який забагато випив, і, можливо, коли той проспиться, вона отримає щедру винагороду. Такою принаймні була її версія подій; але Хуліан знав, що справжнім її мотивом урятувати його було співчуття. Шість місяців він провів на горищі дому розпусти. Виявилося, він учинив спробу самогубства, й лікарі попередили Ірен: якщо він знов намагатиметься отруїтися, вони нічого вдіяти не зможуть. Він зіпсував собі шлунок та печінку й решту життя мусить провести лише на молоці, сирі та свіжому хлібі. Коли до Хуліана повернулася мова, Ірен запитала в нього, хто він. — Ніхто, — була відповідь. — Добре, ніхто не мешкав би тут моїм коштом. Що ти вмієш робити? Хуліан відповів, що вміє грати на піаніно. — Доведи. Хуліан сів за піаніно у вітальні, обличчям до захопленої аудиторії, яка складалася з п’ятнадцятирічних повій, убраних у білизну. Він почав грати ноктюрн Шопена. Коли він закінчив, усі зааплодували — усі, за винятком Ірен, яка заявила: — Те, що я щойно почула, — це музика для мертвих, а ми робимо справу для живих. Тоді Хуліан зіграв регтайм та кілька творів Оффенбаха. — Це набагато краще. Хай буде весело. Новою роботою він заробляв собі на прожиття: на дах над головою та гарячу їжу двічі на день. Словом, вижив Хуліан у Парижі лише завдяки милосердю Ірен Марсо; вона була єдиною, хто заохочував його до писання. Її улюбленими книжками були любовні романи, а також житія святих та мучеників, які надзвичайно її захоплювали. На погляд Ірен, біда Хуліана полягала в тому, що в нього отруєне серце: через це, стверджувала вона, Каракс і створює такі моторошні, темні сюжети. Саме завдяки Ірен Хуліан знайшов видавця, який видав його перші романи. Саме Ірен надавала йому притулок на горищі, де він ховався від ворожого світу; саме вона одягала його та наказувала хоч інколи прогулюватися, щоб ковтнути свіжого повітря та насолодитися сонцем; саме вона купувала йому книжки, примушувала в неділю йти до церкви, а потім на променад у Тюїльрі. Словом, Ірен Марсо підтримувала його життя, нічого не вимагаючи у відповідь, крім дружби та обіцянки писати. Вона дозволяла йому час від часу брати нагору котрусь із її дівчат, навіть якщо вони просто спали обійнявшись. Ірен жартувала: ці дівчата майже такі ж самотні, як і Хуліан, і єдине, чого вони бажають, — трохи ніжності. — Мій сусіда, пан Дарсьє, вважає мене найщасливішою людиною у всесвіті, сказав Хуліан. Я запитала в нього, чому він не повернувся до Барселони й не розшукав Пенелопи. Він довго мовчав, заглибившись у роздуми, а коли я в темряві подивилася на його обличчя, помітила, що по його щоках течуть сльози. Не усвідомлюючи, що роблю, я стала навколішки й обійняла його. Так ми й сиділи, обійнявшись, доки світанок не застав нас зненацька. Я тепер уже не пам’ятаю, хто кого перший поцілував, та й чи має це значення?.. Пам’ятаю, як наші вуста зустрілися, і я дозволила йому пестити себе, навіть не відчуваючи, що теж, невідомо чому, плачу. Той ранок, як і решту наступних ранків протягом двох тижнів, я провела з Хуліаном. Ми кохалися на підлозі, завжди мовчки. Пізніше, сидячи з ним у кав’ярні або блукаючи вулицями, я дивилася йому у вічі й розуміла — не було потреби навіть питати, — що він досі кохає Пенелопу. І я зненавиділа цю сімнадцятирічну дівчину (для мене Пенелопа назавжди залишиться сімнадцятирічною), якої ніколи не бачила, але яка не йшла мені з голови. Я вигадала привід, щоб протелеграфувати Кабестані й повідомити його, що мій візит продовжиться. Більше я не переймалася, чи втрачу роботу, чи ні: моє сіре існування залишилося десь там, у Барселоні. Нерідко я запитувала себе: невже моє життя було таке пусте, що я, приїхавши до Парижа, відразу ж кинулася в обійми Хуліана, немов ті дівчата з дому розпусти Ірен Марсо? Невже я теж так спрагло бажала «трохи ніжності»?.. Так чи інак, ті два тижні, що я провела разом з Хуліаном, були найкращими тижнями в моєму житті. Саме тоді я відчула себе — і саме тоді з невимовною та безнадійною ясністю зрозуміла: я ніколи не зможу покохати жодного іншого чоловіка так, як кохала Хуліана. Навіть якщо дуже намагатимуся. Якось ми проходили повз ломбард, і Хуліан зупинився, щоб показати мені авторучку, що кілька років красувалася в тамтешній вітрині; зі слів лихваря, ручка колись належала Вікторові Гюго. Хуліан ніколи не мав і десятої частки грошей, потрібних, щоб придбати цю авторучку, але щодня зупинявся біля вітрини й дивився на неї. Тієї ночі Хуліан, знесилений, знову заснув у моїх обіймах. На світанні я тихо, щоб не розбудити його, встала, одяглася та спустилася до ломбарду. Ручка й справді коштувала силу-силенну грошей. Такої суми готівкою в мене не було, але лихвар сказав, що візьме чек будь-якого іспанського банку, який має філію в Парижі. І я зняла зі свого рахунку гроші — гроші, які покійна мати заощадила мені на майбутню весільну сукню. Авторучка Віктора Гюґо замінила мені і сукню, і вельон; я добре розуміла всю безглуздість ситуації, та мусила визнати: ніколи доти я не витрачала грошей з таким задоволенням. Коли я вийшла зі своєю нечуваною покупкою надвір, помітила, що мене переслідує якась жінка. Дуже елегантна, зі сріблястим волоссям; очі в неї були блакитні-блакитні — такі блакитні, яких я й не бачила ніколи. Жінка підійшла до мене й відрекомендувалася: Ірен Марсо, приятелька Хуліана. Ерве, мій провідник, розповів їй про мене. Вона лише хотіла познайомитися зі мною й запитати, чи я не та сама жінка, на яку Хуліан чекав усі ці роки. Мені не потрібно було відповідати — Ірен усе зрозуміла, кивнула головою й поцілувала мене в щоку. Я дивилася їй услід, поки вона крокувала вулицею вниз, і тієї миті остаточно зрозуміла: Хуліан ніколи не належатиме мені. Я повернулася на горище з ручкою в сумочці. Хуліан не спав, він чекав на мене. Без жодних слів він роздягнув мене, й ми востаннє кохалися. Коли він спитав мене, чому я плачу, я відповіла, що то сльози радості. Пізніше, коли Хуліан пішов купити щось поїсти, я зібрала свої речі, а футляр з ручкою поклала на друкарську машинку. Засунула рукопис «Церковного татя» до своєї валізи й пішла. На майданчику сходів я зустріла пана Дарсьє — старого чародія, який ворожить з долонь юним дамам й бере навзамін один лише поцілунок. Він узяв мою ліву руку й сумно подивився на мене. — У вас отруєне серце, панно. Коли я спробувала дати йому гроші, він поволі похитав головою й поцілував мою руку.\nЯ приїхала на вокзал Австерліц саме вчасно, щоб устигнути на потяг до Барселони, що вирушав о дванадцятій. Контролер, який продав мені квиток, поцікавився, чи все зі мною гаразд. Я кивнула головою та зачинилася в купе. Коли потяг рушив, я визирнула у вікно й побачила на платформі силует Хуліана — на тому самому місці, де ми зустрілися вперше. Я заплющила очі й не розплющувала їх, доки станція та дивовижне місто, куди я ніколи не повернуся, не сховалися за обрієм. Наступного ранку, на світанку, я вже була в Барселоні. Того дня мені виповнювалося двадцять чотири роки, та я знала: краща частина мого життя вже позаду.\nМинув деякий час, і я знов навідалася до Мікеля Молінера. Я хотіла викинути Хуліана з голови. Я боялася: якщо Мікель запитає мене про нього, я не знатиму, що йому відповісти. Але Мікель ні про що не питав: він лише подивився мені у вічі й зрозумів усе без слів. Він дуже схуд, його обличчя мало нездорово-блідий відтінок — либонь, це давався взнаки той величезний обсяг роботи, якою він себе виснажував. Він розповів, що має проблеми з грішми: уся батькова спадщина пішла на філантропічні заходи, й тепер адвокати його братів намагаються виселити його з будинку. Вони твердили, що в одному з пунктів заповіту старого Молінера наголошувалося: Мікель може мешкати в особняку лише за умов підтримання останнього в доброму стані. Треба було довести, що Мікель володіє фінансовими ресурсами, достатніми для того, щоб утримувати маєток. У протилежному випадку особняк Пуертаферріса мав перейти до решти братів. — Навіть перед смертю батько відчував, що я витрачу всі його гроші на речі, які він ненавидів. Усі, до останнього сантима. Доходи Мікеля від газетних статей та перекладів були явно недостатніми для того, щоб утримувати такий особняк. — Заробити гроші неважко, — жалівся він. — Але справа, якій дійсно варто присвятити життя, грошей якраз і не дає. Я підозрювала, що він почав таємно пити, — в нього тремтіли руки. Щонеділі я навідувалася до Мікеля, відривала його від письмового столу та енциклопедій, і ми виходили на прогулянку. Так, я розуміла, що йому боляче бачити мене. Він поводився так, наче й не пам’ятав, що пропонував мені одружитися, а я відмовила; та часом я бачила, як він дивиться на мене: це був погляд переможеного, погляд, у якому крилася величезна туга. Зустрічатися з ним було жорстокістю з мого боку, тим паче що спонукав мене до цього сутий егоїзм: лише Мікель знав правду про Хуліана та Пенелопу Алдаю. Минуло кілька місяців відтоді, як я покинула Хуліана; однак примара Пенелопи Алдаї щовечора вдиралася в мої думки та крала мій сон. Я досі пам’ятаю вираз розчарування на обличчі Ірен Марсо, коли вона зрозуміла, що я не та жінка, на яку чекав Хуліан. Пенелопа Алдая, віроломна відсутня, була для мене надто могутньою суперницею. Вона була невидимою, хоча я прекрасно собі її уявляла. Поряд із нею я почувалася якоюсь недостойною, простолюдною, надто реальною. Ніколи б не подумала, що можна всупереч власній волі так ненавидіти когось — когось, кого не знаєш, кого ніколи в житті не бачив. От якби я зустрілася з нею віч-на-віч, якби я довела Хуліанові, що вона жінка з плоті та крові, — її чари б розсіялися, звільнивши Хуліана, а разом з ним і мене! Я воліла думати, що це лише питання часу та терплячості. Рано чи пізно Мікель розповість мені правду. І правда звільнить мене. Одного дня, коли ми прогулювалися церковним подвір’ям, Мікель знов натякнув, що небайдужий до мене. Я подивилася на нього — й побачила людину дуже самотню, позбавлену надії. Коли ми повернулися додому і я дозволила звабити себе, я чудово розуміла, що роблю. Розуміла, що ошукую його, і знала, що він це теж розуміє; але іншого виходу в мене не було. Ось так ми стали коханцями — розпач повінчав нас. У Мікелевих очах я бачила все те, що так хотіла побачити в Хуліанових, — хотіла, але не побачила. Віддаючись Мікелеві, я ніби мстилася і Хуліанові, і Пенелопі — за все те, в чому мені було відмовлено. Мікель, охоплений жагою, мало не збожеволілий від самотності, знав, що наше кохання — лише фарс, але все одно не знаходив у собі сил мене відпустити. З кожним днем він пив дедалі більше — так багато, що подекуди чоловіча сила зраджувала його, й він не міг кохатися зі мною; тоді він сумно жартував: мовляв, за рекордно короткий термін ми перетворилися на середньостатистичне іспанське подружжя. Злоба й малодушність — ось ті причини, через які люди завдають одне одному болю. Якось увечері, майже через рік після мого повернення з Парижа, я попросила Мікеля розповісти мені правду про Пенелопу. Він був п’яний, а почувши моє запитання, оскаженів. Таким я ніколи раніше його не бачила. Він кричав мені в обличчя, що я ніколи не кохала його, що я вульгарна шльондра; пошматував на мені одежу й намагався зґвалтувати, але я лягла, не чинячи жодного опору, ніби сама пропонувала йому своє тіло, й тихо розплакалася. Мікель упав навколішки, благаючи пробачити йому. О, якби я могла кохати його, Мікеля, а не Хуліана!.. Але я не могла. У сутінках ми обійнялися, і я перепросила його за весь той біль, якого йому завдала. І тоді він сказав мені: якщо це так важливо для мене, він розповість мені правду про Пенелопу Алдаю. Це було ще однією моєю помилкою. У 1919 році, тієї самої неділі, коли Мікель Молінер прийшов на станцію, щоб віддати своєму приятелеві Хуліану квиток до Парижа й попрощатися, він, Мікель, уже знав, що Пенелопа не прийде. Двома днями раніше, коли пан Рікардо Алдая повернувся з Мадрида, його дружина зізналася, що застала Хуліана з їхньою дочкою Пенелопою в кімнаті гувернантки. Наступного дня Хорхе Алдая розповів про все Мікелеві, взявши з того присягу мовчати. Зі слів Хорхе, пан Рікардо, дізнавшись про Хуліана з Пенелопою, вибухнув гнівом і, горлаючи, немов божевільний, кинувся до Пенелопиної кімнати. Почувши батьківські крики, Пенелопа замкнула двері; вона плакала від жаху. Пан Рікардо вибив двері; Пенелопа впала навколішки, вона тремтіла й благала прощення. Але пан Рікардо дав їй такого ляпаса, що дівчина впала, й навіть Хорхе не хотів повторювати слів, які вигукував його розлючений батько. Решта родини та челядь чекали внизу, налякані, не знаючи, що робити. Хорхе сховався у своїй кімнаті, але і там йому все було чути. Того ж дня звільнили Хасінту. Пан Рікардо не схотів її бачити. Він наказав слугам викинути її з будинку й попередити, щоб вона ніколи більше не поверталася. Коли пан Рікардо знову зійшов до бібліотеки, вже настала північ. Він замкнув Пенелопу в колишній кімнаті Хасінти й суворо заборонив будь-кому — чи то слугам, чи то членам родини — заходити до неї. Сидячи у своїй кімнаті, Хорхе чув, як унизу, на першому поверсі, розмовляли його батьки. Рано-вранці приїхав лікар. Пані Алдая провела його до кімнати, де під замком сиділа Пенелопа, й поки лікар оглядав доньку, мати чекала під дверима. Нарешті лікар вийшов, кивнув та забрав свій гонорар. Хорхе чув, як пан Рікардо попереджає лікаря: якщо той кому-небудь розповість про те, що бачив, він, Рікардо Алдая, особисто гарантує, що репутацію лікаря буде втрачено і той ніколи не матиме медичної практики. Хорхе Алдая зрозумів, що це означає. Наказавши дирекції школи Св. Ґабріеля виключити Хуліана, пан Рікардо зв’язався з батьком Хуліана, капелюшником, і звелів негайно відрядити юнака до війська. Хорхе зізнався: він дуже занепокоєний через Пенелопу та Хуліана. Він ніколи не бачив батька таким розгніваним. Він не міг збагнути причин такої люті. «За цим щось криється, — казав він. — Річ, мабуть, не тільки у звабленні моєї сестри». Почувши це, Мікель вирішив не казати Хуліанові правди. Якщо той дізнається, що пан Рікардо тримає Пенелопу під замком і що дівчина, ймовірно, носить його, Хуліанову, дитину, він не поїде до Парижа. Але розумів Мікель і інше: якщо Хуліан залишиться в Барселоні, йому гаплик. Тож Молінер вирішив промовчати: нехай Хуліан їде до Парижа, не знаючи, що трапилося; нехай вірить, що рано чи пізно Пенелопа приїде до нього. Сам Мікель, прощаючись із Хуліаном на Французькому вокзалі, волів вірити, що не все ще втрачено. За кілька днів після зникнення Хуліана почалося справжнє пекло. У пана Рікардо Алдаї аж піна йшла з рота. Половина поліційного управління кинулася на пошуки втікача, але даремно. Тоді Алдая звинуватив Фортюні в тому, що той десь сховав сина, і погрожував стерти нещасного капелюшника з лиця землі. Капелюшник, не розуміючи, що відбувається, у свою чергу звинуватив свою дружину Софі в тому, що це вона спланувала втечу свого жалюгідного синка, й пообіцяв викинути її з дому. Нікому й на думку не спадало, що насправді спланував усе Мікель Молінер — нікому, крім Хорхе Алдаї, який прийшов до приятеля два тижні по тому. Хорхе вже не тремтів, як раніше, від переляку та тривоги. То був зовсім інший Хорхе Алдая — дорослий чоловік, позбавлений наївності. Причина його візиту була зрозуміла: він дізнався, що саме Мікель допоміг Хуліанові втекти. Хорхе сказав, що їхній із Мікелем дружбі покладено край, що він не бажає його більше бачити, а якщо той комусь розповість про таємницю Пенелопи, він, Хорхе Алдая, вб’є Молінера. Кількома тижнями пізніше Мікель отримав листа з вигаданим іменем відправника. Лист був з Парижа, від Хуліана. Каракс писав, що з ним усе гаразд, він скучив за своїм другом і повідомляє свою нову адресу. Розпитував Хуліан про свою матір та про Пенелопу. Був у конверті ще один лист — лист, адресований Пенелопі. Мікель надіслав цього листа, але Пенелопі так і не судилося отримати його. Мікель розсудливо вирішив почекати кілька місяців. Він писав Хуліанові щотижня, згадуючи лише про те, що вважав за доцільне, себто майже ні про що. Хуліан, у свою чергу, розповідав йому про Париж, про труднощі, які стали його переслідувати, про те, яким самотнім та безпорадним він почувається. Мікель надсилав йому гроші, книжки та запевняв у своїй дружбі. У кожному конверті від Хуліана були листи для Пенелопи; Мікель відправляв їх з різних поштових відділень, хоча й знав, що надаремне. Хуліан щоразу запитував про Пенелопу, але Мікель не міг йому нічого відповісти. Від Хасінти він дізнався, що Пенелопа не виходила з будинку на проспекті Тібідабо з того самого дня, коли батько замкнув її на горищі. Якось увечері Хорхе Алдая підстеріг Мікеля за два квартали від його будинку. — Ти прийшов мене вбити? — спитав Мікель. Хорхе відповів, що він прийшов зробити послугу йому та його приятелеві Хуліану. Передаючи Мікелеві якогось конверта, Хорхе наполягав, що лист неодмінно має потрапити до рук Хуліана, де б той не ховався. — Так буде краще для всіх, — солідно промовив Алдая-молодший. У конверті лежав аркуш паперу, на якому рукою Пенелопи Алдаї було написано:\nДорогий Хуліане. Пишу тобі, щоб повідомити: я невдовзі одружуюся. Благаю тебе, більше мені не пиши, забудь мене, розпочни нове життя. Я не маю на тебе зла, але було б нечесно, якби я не зізналася, що ніколи не кохала тебе. І ніколи б не покохала. Бажаю тобі всього найкращого, де б ти не перебував. Пенелопа.\nМікель тисячу разів перечитував цього листа. Письма не можна було сплутати, але він ані на мить не вірив, що Пенелопа сама написала це: «...де б ти не перебував». Хіба вона не знала, що Хуліан у Парижі, чекає на неї?.. «Отже, вона вдавала, буцімто їй невідоме його місцеперебування, — розмірковував Мікель. — Отже, вона хоче його захистити». Мікель не міг утямити, що ж могло спонукати Пенелопу до написання таких слів. Чим іще міг погрожувати їй пан Рікардо, ув’язнивши її в кімнаті на горищі? Краще, ніж будь-хто інший, Пенелопа розуміла, що цей лист стане отруєним кинджалом для Хуліанового серця. Подумати лишень: дев’ятнадцятирічний юнак у далекому, ворожому місті, покинутий усіма, живе лише оманливою надією знов побачити її! Від чого вона його захищала, відштовхуючи від себе в такий спосіб?.. Після тривалих розмірковувань Мікель вирішив не надсилати листа, не дізнавшись спершу, що стало спонукою до його написання. Без поважної причини його рука не встромить такий кинджал у серце друга. Кілька днів по тому Хорхе дізнався, що пан Рікардо Алдая, стомившись від благань Хасінти, яка вартувала біля дверей будинку, скористався своїми широкими зв’язками та запроторив гувернантку до притулку для божевільних, що в Орті. Мікель хотів був побачитися з нею, та йому було відмовлено — Хасінта Коронадо мала провести перші три місяці на самоті. Після трьох місяців мовчання та темряви, як запевнив Мікеля один з лікарів, веселий молодик, пацієнти вже не бешкетують. Тоді Мікель пішов до пансіону, в якому Хасінта мешкала якийсь недовгий час після свого звільнення. Коли він назвав своє ім’я, хазяйка пригадала, що Хасінта залишила для нього записку; а ще вона пригадала, що пані Коронадо заборгувала їй чинш за три тижні. Мікель сплатив борг, хоча й сумнівався, що той існував насправді, і забрав записку. Гувернантка писала, що Лауру, одну зі служниць Алдаїв, звільнили, коли дізналися, що вона відправила листа Пенелопи до Хуліана. Але куди ж Пенелопа адресувала своє послання?.. Мікель розсудив: єдиною адресою, яку могла знати Пенелопа, була адреса Хуліанових батьків на вулиці Св. Антоніо. Мабуть, дівчина сподівалася, що батьки надішлють листа на паризьку адресу Хуліана. І Мікель вирішив навідатися до Софі Каракс, щоб забрати листа й переслати його адресатові. Однак у будинку Фортюні Мікеля очікував неприємний сюрприз: Софі Каракс там більше не жила. Вона покинула чоловіка кілька днів тому — принаймні так казали сусіди. Тоді Мікель спробував поговорити із самим капелюшником, який зачинився у своїй крамниці й сидів там цілими днями, люто страждаючи від гніву та приниження. Мікель сказав, що прийшов забрати листа, який мав надійти його синові Хуліану кількома днями раніше. Та єдиним, що почув Мікель, було: — У мене немає сина. Мікель Молінер пішов геть, не знаючи, що лист опинився в руках сторожихи й що багато років опісля ти, Даніелю, знайдеш його й прочитаєш слова, які Пенелопа від щирого серця призначала Хуліанові, та яких він так ніколи й не прочитав. Коли Мікель вийшов із капелюшної крамниці Фортюні, одна із сусідок, яка назвала себе Вісентетою, підійшла до нього й спитала, чи не Софі він шукає. Мікель відповів, що він приятель Хуліана і справді шукає його матір. Вісентета розповіла, що Софі ховається в пансіоні на маленькій вуличці, що за поштовим відділенням; вона чекає на пароплав, який відвезе її до Америки. Мікель пішов за адресою, яку дала йому Вісентета, й знайшов пансіон. Жалюгідні вузенькі сходи, бруд, пітьма й задуха. У темній та сирій кімнаті на п’ятому поверсі він знайшов Софі Каракс. Мати Хуліана сиділа на краєчку ліжка, на якому лежали дві закриті валізи, схожі на труни, в яких умістилися двадцять два роки її життя в Барселоні. Вона дивилася у вікно. Прочитавши листа, підписаного ім’ям Пенелопи, — того, що приніс Мікелеві Хорхе Алдая, — Софі заридала. — Вона знає, — пробурмотіла вона. — Бідолашна дитина, вона знає... — Знає що? — спитав Мікель. — Це я винна, — плакала Софі. — Лише я. Мікель узяв її за руки, нічого не розуміючи. Софі не наважувалася дивитися йому у вічі. — Хуліан і Пенелопа — брат і сестра, — прошепотіла вона.


ЦОЛ-1 (ЦОЛ 1) циклон для зернового пилу ціна ⚡ Купити від заводу СИСТЕМАКС™\nГоловна Циклони Циклони для зернового пилу ЦОЛ ЦОЛ-1\nЦОЛ-1 (ЦОЛ 1) циклон для зернового пилу\n5 499 грн\tз ПДВ\n5 499 грн з ПДВ\nТехнічні характеристики ЦОЛ-1\nПродуктивність 1000 м³/год\nДіаметр 453 мм\nВисота 1503 мм\nЗастосування циклона ЦОЛ-1\nЦиклон ЦОЛ1 застосовують переважно на підприємствах з переробки зерна та помолу борошна. деревообробних підприємствах та на елеваторах. Обладнання працює на вловлювання середнього та великого питу - тирса, зерновий пилу та різні домішки, що знаходяться в повітрі після певного технологічного прицесу. Не дозволяється використовувати циклон ЦОЛ-1 для усунення пилу волоконного та злипаючого типу.\nСтандартний варіант виготовлення циклона – без зонта правого або лівого виконання з вуглецевої або нержавіючої сталі. Як доповнення циклона ЦОЛ 1 до його компленту може входити спеціальнй зонт, що захистить систему від опадів, коли установка циклона проводиться на нагнітання, або уліткою розкручування відповідно при установці на розрідження.\n1 - типорозмір циклона\nВ комплект поставки ЦОЛ 1 входить:\nГабарити та приєднувальні розміри циклона ЦОЛ-1\nЦиклон ЦОЛ-1 купити в Києві, доставка в Україні - ціна / якість\nПеред тим як купити циклон ЦОЛ-1 Київ, необхідно розібратися, що таке цей пристрій, що означає та де він застосовується. Необхідно пам’ятати, що маркування, де міститься важлива характеристика, а точніше його розшифрування відіграє важливу роль. В даному випадку ЦОЛ вказує, що циклони Україна – центробіжний очищувач.\nЩоб правильно обрати модель, необхідно перевірити які технічні характеристики Вам потрібні, а саме продуктивність, потужність циклона ЦОЛх1, його максимальна температура та робочий тиск. Наступне на що потрібно звернути увагу – розміри в мм та габарити моделі, його діаметр, ширина та довжина вказані на сайті компанії. На креслення зображена схема виконання та підключення циклона ЦОЛ1. Також обов’язково точно зазначена вага та є реальні фото.\nСерія циклонів ЦОЛ має стандартну конструкцію, додатково можна включити такі запчастини – зонт, улітка, бункер. Застосування як фільтр самого циклона ЦОЛ номер 1 досить широке – зернопереробні, борошномельні підприємства, елеватори. Установка проводиться за описом інструкції з експлуатації.\nЗавод СИСТЕМАКС виробляє якісне обладнання, ціна якого оптимальна, а обслуговування найкраще. Продаж моделі циклон типу Цол 1 проводиться на сайті компанії. Виробник від кожного замовленого обладнання отримує все позитивні відгуки. Кожен пристрій проходить перевірку відповідності за ГОСТ та отримує сертифікат.\nКупити циклон 4БЦШ-200 можна здійснивши замовлення у нас на сайті та потративши на це мінімальну кількість часу. У паспорт зазначена всі важлива інформація щодо використання циклона. Він та інструкція з експлуатації надається до кожного обладнання. Виробляється також обладнання і на експорт – Молдова, Туркменистан, Казахстан, Грузія, Туреччина, та будь-які інші країни світу.


Ринок IEO в 2019 році — результати проектів, що стартували на Binance, Kucoin, Huobi - Zrada Today - информационный портал\nРинок IEO в 2019 році — результати проектів, що стартували на Binance, Kucoin, Huobi\nАвтор admin На чтение 2 мин. Просмотров 25 Опубликовано 19.05.2020\nНезважаючи на те, що ставлення до первинних біржовим пропозицій (IEO) було неоднозначним з самого їх появи, немає ніяких сумнівів в тому, що цей унікальний метод збору коштів прийшов надовго.\nIEO працюють в основному на вторинних ринках (криптобиржах), в результаті чого багато з представлених токенів злетіли в ціні.\nТермін IEO швидко привернув увагу криптоэнтузиастов по всьому світу, досить подивитися на активне обговорення цих тем в Reddit і Telegram-каналах. Однак історія першого IEO простежується ще в 2017 році.\nСлід зазначити, що останнім часом на таких криптоплатформах, як Binance, Kucoin і Huobi відбулося відразу кілька IEO, які були зустрінуті покупцями з великим ентузіазмом. Зараз ці пропозиції тиражуються настільки швидко, що відстежувати їх стає все складніше.\nНарешті, з точки зору їх продуктивності і повернення інвестицій результати IEO просто чудові, показники наведені на даному графіку\n*Вісь Y = Початкова інвестиційна вартість.\n* *Зазначена цілочисельна вартість (USD) (Графік надано Bitcoin.com)\nФакти про IEO, на які варто звернути увагу:\nУ зв’язку з тим, що IEO нещодавно придбали популярність, загальна кількість завершених продажів досить невелика (особливо в порівнянні з іншими методами STO, ICO і т. д);\nНа поточний момент Binance провела найбільшу кількість IEO;\nIEO, проведені Kamari (КАМ), Huobi Prime і Global Trading System продемонстрували прибуток 5х. У той же час Bittrex Intl довелося скасувати перше IEO за форсмажорным обставинами (проте наступна продаж пройшла всього за 10 секунд).\nДата публікації 12.04.2019\n#Bitcoin #ICO #mining


Розвиток державності в Україні на початку ХХ ст.\nГоловна Реферати українською Теорія держави та права Розвиток державності в Україні на початку ХХ ст.\nВ Україні на той час діяли три різні системи управління. Верховну владу формально здійснював тимчасовий уряд, який призначав своїх комісарів і чиновників.\nРеферат на тему: Розвиток державності в Україні на початку ХХ ст.


Павлоградська поліція затримала молодика, підозрюваного у груповому хуліганстві — Павлоград.info\nЗа версією слідства, надалі підозрюваний викликав телефоном собі «підкріплення» — кількох приятелів, які прибули на місце пригоди на 2-х автомобілях. В клопотанні вказано, що поліція поки не встановила цих осіб. Маючи додаткові сили, молодки продовжив стріляти в одного з потерпілих і таки поцілив йому в тіло. Пізніше судово-медична експертиза виявила в останнього 5 невеличких поранень на шкірі в області голови, шиї і кінцівок. А 8 вересня поліція відкрила кримінальне провадження за ч.4 ст. 296 КК України («Хуліганство, вчинене групою осіб із застосуванням зброї»).


МІЖНАРОДНА НАУКОВО-ПРАКТИЧНА КОНФЕРЕНЦІЯ „Парадигма Творення в сучасній науці: на шляху до інтегрованого світогляду” | Лабораторія СЕТ — семантичні технології і дистанційне навчання\nПарадигма Творення в сучасній науці: на шляху до інтегрованого світогляду\nЛабораторія СЕТ | Архів новин Лабораторії | Парадигма Творення в сучасній науці: на шляху до інтегрованого світогляду\nНаука і віра Конференції\n28-29 листопада 2008 р. м. Остріг, Рівненська обл.\nІнститут проблем походження і розвитку Всесвіту і життя\nДля участі необхідно надіслати тези своєї доповіді (до 5 тис. знаків з пробілами) та дату і час прибуття в Оргкомітет поштою або на e-mail.\nпоштою до 10.10.2008 р.:\nОргкомітет конференції „Парадигма Творення...”\nна e-mail до 15.10.2008 р.:\nФормат тез: шрифт Arial, розмір 11, інтервал між рядками 1½ , поля 2 см з усіх боків. Допускається до 2 доповідей від 1 учасника (але публікується тільки одна з них).\nУсна доповідь: до 15 хв., обговорення до 5 хв.\nСтендова доповідь: постер до 125х80 см2.\nПісля прийняття тез оргкомітетом автор запрошується до участі (ел. або звичайним листом). Під час конференції або одразу ж після автор має надати повну доповідь в ел. вигляді для друку у збірці.\nРеєстраційний збір 50 грн. Проживання та харчування учасникам конференції безкоштовне.\nЇхати: залізницею до ст. „Кривин” або ст. „Остріг”, далі маршруткою до м. Остріг до Національного університету „Острозька академія”.\nПочаток реєстрації: за годину до відкриття.\nВідкриття конф.: п’ятниця, 28.11.2008 р., 11:00.\nЗакриття конф.: субота, 29.11.2008 р., 19:00.\nТел.: 8-067-7794705 (проректор, д-р пед. наук Василь Миколайович Жуковський), 8-063-4451893\nСподіваємося, що конференція надасть поштовху до поглиблення розуміння вищезгаданих проблем. Не пропустіть цієї історичної конференції!\nУЧЕНІ СХИЛЯЮТЬСЯ ДО РОЗУМНОГО ЗАДУМУ У ВСЕСВІТІ...\nПол Девіс, відомий астрофізик:\n«Я бачу для себе могутнє свідчення існування чогось, що продовжується за всім цим… Здається, начебто хтось тонко підібрав параметри природи, щоб Всесвіт став можливим… Відчуття задуму величезне. ... Закони [фізики]… виглядають продуктом надзвичайно геніального конструювання… Всесвіт мусить мати ціль».\nМакс Планк, нобелівський лауреат з фізики:\n«...І релігія, і природознавство потребують віри в Бога. При цьому для релігії Бог стоїть на початку кожного розмірковування, а для природознавства — наприкінці. ... Найбезпосереднішим доказом сумісності релігії і природо¬знавства є той історичний факт, що глибокою релігійністю були просякнуті якраз найбільші природодослідники усіх часів — Кеплер, Ньютон, Ляйбніц…».\nВернер фон Браун, засновник ракетобудування:\n«Мені настільки ж важко зрозуміти вченого, який не визнає присутність вищої раціональності за буттям Всесвіту, як і теолога, який не визнає досягнень науки».\nМішель Жерар, відомий біолог:\n«...Закони фізики й хімії кажуть нам: ‘Обов'язково мусить існувати розумний задум, неодмінно існує Творець, Творець, який упорядкував інформацію’. Це пояснення є найбільш науковим з усіх наявних на сьогодні».\nАрно Пензіас, нобелівський лауреат з фізики:\n«Астрономія веде нас до унікальної події, до Всесвіту, створеному з нічого, з дуже делікатним балансом, при якому існують точно такі умови, які потрібні для можливості існування життя, — Всесвіту, що має план у своїй основі (який можна було б назвати ‘надприродним’)».\nЮрій Алтухов, академік РАН, відомий генетик\n«Складність, комплексність та саморегуляція у світі живого є такими, що неминуче доходиш висновку про наявність Плану, а отже, місця для випадковості не залишається. … Віра й об'єктивне наукове знання не суперечать одне одному».\nВолодимир Фортов, віце-президент РАН\n«Факти, накопичені останнім часом різними науковими дисциплінами, ставлять під сумнів здавалося б непорушні теорії минулого, як-от, дарвінізм, теорія самозародження життя на Землі, загальноприйняте нарахування геологічних епох...».\nПерша Міжнародна науково-практична конференція „Парадигма Творення в сучасній науці: на шляху до інтегрованого світогляду” має намір відреагувати на найбільші проблеми науки, освіти та суспільства. Найбільшими проблемами сучасної науки є методологічні проблеми, сучасної освіти — проблеми рівноправності світоглядів, сучасної людини і суспільства — проблеми сенсу життя.\nНа конференції будуть присутні науковці з України (КНУ ім. Т. Шевченка, НПУ ім. М. Драгоманова, Прикарпатського університету ім. В. Стефаника, Інституту ядерних досліджень НАНУ, Інституту теоретичної фізики НАНУ, Українського католицького університету, Інституту філософії НАНУ та ін.), з Росії, США, Великої Британії, Німеччини та ін.\nЗапрошені науковці з провідних галузей природничої, гуманітарної та теологічної наук, філософи, працівники освіти, культури та інших сфер, молоді науковці, аспіранти та студенти.\nПЕРЕЛІЧЕНІ ДАЛІ ТА ПОДІБНІ ЇМ ПРОБЛЕМИ РОЗГЛЯДАТИМУТЬСЯ НА КОНФЕРЕНЦІЇ:\nСекція №1. „Загально-методологічні та філософські аспекти парадигми Творення в науці”\nСекція №2. „Методологічні проблеми природничих наук”\nСекція №3. „Методологічні проблеми гуманітарних наук”\nСекція №4. „Духовне відродження людини і суспільства: освіта, ЗМІ, громадські та релігійні організації”\nПричини методологічної кризи сучасної науки, її прояви.\nНеспроможність сучасної науки попереджати екологічні, гуманітарні та інші катастрофи, а також прогнозувати хід світової історі.\nПриродно-історичні, метафізичні, етичні аспекти формування нової наукової методології в контексті парадигми Творення.\nПоняття, види та роль світогляду в науці. Проблеми синтезу різних свтоглядних систем з наукою.\nПроблема домінування в сучасній природничій науці матеріалістичного (натуралістичного, атеїстичного) світогляду: причини, наслідки, альтернативи.\nПоняття: інтелект, інформація, живе, створене, самоорганізоване, матерія, Розумний Задум, програма, призначення, ціль тощо в рамках парадигми Творення у природничих науках.\nПроблема походження та розвитку живого й неживого світів з позицій парадигми Творення. Взаємозв’язок між Творенням та еволюцією.\nНаукова картина світу в рамках парадигми Творення.\nЗакони походження й перенесення інформації та інтелекту. Людина як творець: межі контролю людини над природою, створення нових організмів.\nПроблема домінування в сучасній гуманітарній науці матеріалістичного (натуралістичного, атеїстичного) світогляду: причини, наслідки, альтернативи.\nСотворіння людини і її природи Богом як висхідний принцип розуміння людини, людських спільнот і світової історії.\nПроблема походження та розвитку духовного людського життя та суспільства з позицій парадигми Творення. Взаємозв’язок між креаційною та еволюційною концепціями.\nСвобода і відповідальність людини і людських спільнот як прояв їхньої духовності та закономірності формування на цій основі особистості, суспільства та держави.\nСмисл існування як наукова категорія в гуманітарних науках. Права людини і людських спільнот, їхня взаємообумовленість і реалізація в цьому контексті.\nПредмет, призначення і проблемне поле гуманітарних наук в рамках парадигми Творення.\nДокази особистісності Творця.\nСекція №4. „Духовне відродження людини...”\nХристиянські основи Євро-атлантичної цивілізації: їхній зміст, утвердження, історичні метаморфози, сучасний стан і проблеми.\nХристиянські корені української духовності, її місце в Європейській цивілізації.\nДомінування в державній системі освіти в Україні матеріалістичного (атеїстичного) світогляду: причини, наслідки, шляхи приведення у відповідність до Конституції України.\nПоєднання ідеалу наукових знань з формуванням вищого сенсу життя як головний принцип освіти і мета співпраці державних, громадських і релігійних організацій у сфері виховання\nлюдини і духовного відродження України.\nПроблема переборення практики відвертої маніпуляції з боку ЗМІ у сфері життєвих орієнтирів і смислу існування.\nКількість входів в цьому місяці : 2834


Відкрито пам'ятну дошку генералу Шепетову! Вчора, 18 вересня об 11.00, на будівлі колишнього Кавалерійського... - весь Кіровоград - головний інформаційний ресурс регіону\nВідкрито пам'ятну дошку генералу Шепетову! Вчора, 18 вересня об 11.00, на будівлі колишнього Кавалерійського училища відбулось урочисте відкриття пам'ятної дошки Герою Радянського Союзу генералу Івану Михайловичу Шепетову. Не зважаючи на дощову погоду, відкриття дійсно пройшло урочисто: з квітами, поважними гостями і військовим оркестром.\nПобачити цю важливу подію, яка фактично розпочала урочистості до Дня міста прийшли як ветерани, так і молоде покоління. Серед гостей свята був секретар міської ради Кіровограда Руслан Миширіченко, голова обласного осередку громадської організації «Руський рух» Валентина Бажан, представники ветеранських організацій, товариства охорони пам'яток і головне , син генерала Шепетова – Юрій Іванович, який нині проживає у Санкт-Петербурзі.\nДля Юрія Шепетова відкриття цієї дошки не просто приємна подія, а справа всього життя. Адже його батько, який отримав звання Героя Радянського Союзу ще у 1941 році, пізніше був визнаний зниклим без вісті. А за тих часів людина, смерть якої не була засвідчена, могла легко із статусу героїв перейти у статус зрадників. Тим паче, що документи генерала Шепетова були використані німцями для диверсії. Тому більшість свого життя Юрій Іванович навіть не міг похвалитися своїм батьком і його подвигами, які він вершив саме на нашій, кіровоградській землі.\nОтже, вийшовши на пенсію Юрій Іванович сів у власне авто і проїхав бойовими шляхами свого батька. Його шлях завершився у Германії, у концтаборі «Флоссенбург», де знайшлись очевидці розстрілу його батька. Цим Юрій Шепетов не лише дізнався долю свого героїчного предка, але й реабілітував його в очах співвітчизників.\nВідтепер меморіальна дошка Радянського Союзу генералу Івану Михайловичу Шепетову знаходитиметься на будівлі колишнього Кавалерійського училища, де колись вчився і сам генерал.


Відшукування синонімічних груп у тексті.Добір слів, близьких за значенням.Пояснення синонімів.4- Ана - НОВА ПЕДАГОГІКА\nВписування в речення синонімів, доданих у кінці вправи\nЗаміна невдалих, невідповідних для певного тексту слів або тих, що повторюються.\nПрограма з української мови для початкових класів передбачає вивчення й антонімів — слів, що мають протилежні значення (легкий — важкий, низький — високий, початок — кінець). У зв'язку з цим на уроках читання ми використовували такі вправи:\nДо поданих слів добирати інші з протилежним значенням.\nЗ поданих дібрати слова з протилежним значенням. Найефективнішими виявилися вправи на вживання антонімів у роботі над зв'язним текстом. Так, працюючи над оповіданням Ю.Збанацького «Щедра осінь», ми пропонували учням знайти в оповіданні слова з протилежним значенням: вечори — ранки, день — ніч.\nЗацікавлене спостереження над мовою в художніх творах, добір образних слів викликають у дітей бажання опанувати словникове багатство мови.\nЩе одним видом роботи з розвитку мовлення були логічні вправи, що сприяли розвиткові мислення, збагачення й систематизації дитячого словника. Вони широко застосовуються в усіх початкових класах.\nТематика логічних вправ залежала переважно від матеріалу читанки. Крім того, використовувалися натуральні предмети і сюжетні малюнки, таблиці, картки зі словами чи зв'язним текстом.\n1.Називання предметів: хто це ?що це ?\n2.Називання ознак їх за кольором розміром, матеріалом, формою.\n3.Називання предметів за властивими їм діями: .щебече, « .цвірінькає (соловей, горобець).\n4.Називання предметів за властивими їм ознаками: .солодкий, кислий (цукор, оцет).\n5.Групування предметів за загальними родовими ознаками: свійські й дикі тварини, риби, квіти, одяг, взуття, меблі тощо.\nДобір до назв однорідних предметів слова, яке означає родове поняття: ластівка, горобець, сорока, синиця - це (птахи).\nДобір слів, що означають вид поняття, до узагальнювальних: меблі – стіл, диван .; посуд – чашка\nПоділ предмета на складові частини: дерево: корінь, стовбур, листя .: будинок: двері, стіни, вікна .\nСкладання елементарних логічних визначень: мак — це квітка: яблуня - фруктове дерево.\nВиконуючи такі завдання, школярі навчалися елементарної класифікації (групування) слів, порівняння предметів і явища, встановлювати на основі цього схожість і різницю, ніж ними. Логічні вправи допомагали дітям правильні співвідносити родові і видові поняття, визначати правильний зв'язок між предметом і словом, яке позначає його.\nПрограма з української мови передбачає в кожному класі вивчення слів, вимову і правопис яких слід пам'ятати. До кожного з них ми розробили методичний комплекс, який складався з малюнка і картки. Передусім показувалося і називалося зображення, пояснювалося лексичне значення слова, а потім зосереджувалася на ньому увагу дітей. Пропонувалося чітко повторити його хором, двом-трьом учням окремо, вимову запам'ятати. На спеціальній дошці («Запам'ятай правопис цих слів») прикріплювався малюнок, під ним робився напис, ставився знак наголосу. На уроках рідної мови зверталася увага школярів на правопис. Малюнок і напис на деякий час залишався на дошці, щоб діти краще запам'ятали. Після цього вони успішно створювали і практично використовували словосполучення з новим словом, наприклад, заєць сіренький, заєць маленький, довговухий заєць та ін.\nДля розвитку, збагачення і активізації словника кожний учень вів рукописний словник. У процесі запису слів молодші школярі краще запам'ятовували нові слова.\nОтже, словникова робота на уроках читання стала одним з найефективніших засобів розвитку мовлення, збагачення, уточнення й активізації словникового запасу школярів, підвищення їхньої лексичної грамотності.


Статут Асоціації 2001 року (архів)\nЗареєстрована Мін’юстом України 31 липня 2001 року (свідоцтво № 1662) як Всеукраїнська громадська організація.\nАсоціація дитячих офтальмологів України (далі за текстом Статуту - Асоціація) є всеукраїнською громадською організацією, яка на основі єдності інтересів та за професійною ознакою об‘єднує фахівців України, зайнятих практичною, педагогічною та науково-дослідною діяльністю в галузі офтальмології та суміжних дисциплін.\nАсоціація здійснює свою діяльність згідно з Конституцією України, чинним законодавством та цим Статутом.\nАсоціація набуває прав юридичної особи з моменту реєстрації в Міністерстві юстиції України, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, символіку, кутовий i простий штампи, а також інші необхiднi реквiзити, зразки яких затверджуються Правлінням. Символіка реєструється в установленому законом порядку.<? <li>Діяльність Асоціації поширюється на територію України. Асоціація може створювати місцеві осередки на території України.\nМісцем знаходження керівних органів Асоціації є: вул. Щорса, 26, м. Київ, Україна.\nукраїнською мовою: Асоціація дитячих офтальмологів України;\nОсновною метою діяльності Асоціації є сприяння науковому і практичному розв‘язанню сучасних проблем медичного обслуговування населення, підвищення рівня кваліфікації та захист соціальних, економічних, творчих, культурних та інших спільних інтересів членів Асоціації.\nсприяння розробці пріоритетних напрямків розвитку медичного обслуговування дітей, які страждають на захворювання очей, визначенню загальної політики з цих питань;\nсприяння підвищенню рівня санітарної культури населення з питань охорони здоров‘я дітей;\nДля здійснення статутних завдань Асоціація в установленому порядку може:\nпропагандувати профілактичні напрями в охороні здоров‘я дітей, які страждають на захворювання очей та зниження рівня захворюваності;\nпредставляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів (учасників) у державних та громадських організаціях;\nсприяти розробці нових підходів до системи навчання офтальмологів, їх післядипломної підготовки з метою підвищення їх професійної компетенції;\nінформувати членів Асоціації з питань проведення і виконання наукових і практичних досліджень, брати участь у проведенні наукових досліджень та розробці практичних рекомендацій з проблем офтальмології, в організації рецензування і захисту результатів закінчених робіт;\nбрати участь у проведенні громадських експертиз, спеціалізованих виставок, клінічних випробуваннях нових фармпрепаратів, медичної техніки, методів лікування, які застосовуються в офтальмології;\nбрати участь у науково-практичних конференціях, симпозіумах, та інших заходах в Україні та за її межами;\nорганізовувати та проводити семінари, конкурси, преміювання та інші форми заохочення авторів кращих робіт і активістів Асоціації;\nорганізовувати громадське піклування про пенсіонерів-офтальмологів ( за віком та інвалідів праці), допомагати лікарням;\nсприяти розвитку і поглибленню різнобічного міжнародного співробітництва в галузі охорони здоров‘я дітей, співробітництву з міжнародними організаціями, вченими і громадськими діячами, у тому числі з країн СНД;\nспівпрацювати з іншими громадськими і державними організаціями в Україні, які займаються охороною здоров‘я дітей;\nстворювати госпрозрахункові установи і організації із статусом юридичної особи, засновувати підприємства в порядку, встановленому законодавством;\nзасновувати або вступати в міжнародні громадські (неурядові) організації, утворювати міжнародні спілки об`єднань громадян;\nвносити пропозиції до органів влади і управління з питань статутної діяльності.\nАсоціація має індивідуальне, колективне та почесне членство.\nІндивідуальними членами Асоціації можуть бути офтальмологи України, а також лікарі і інші спеціалісти з вищою освітою – науковці, науково-педагогічні та інші працівники, зайняті в галузі офтальмології, які проробили за цим фахом не менше року.\nКолективними членами Асоціації можуть бути колективи підприємств, установ, організацій, які розподіляють мету та завдання Асоціації та беруть участь у діяльності Асоціації. Колективні члени реалізують свої права через своїх членів.\nПрийняття членів до Асоціації здійснюється за рішенням Правління Асоціації чи керівними органами місцевого відділення Асоціації на підставі письмової заяви громадян (індивідуальний член) або рішення трудового колективу (колективний член) і після сплати вступного внеску.\nДокументом, який засвідчує членство в Асоціації, є членський квіток, зразок якого затверджується Правлінням.\nВиключення з членів Асоціації здійснює Правління своїм рішенням, а також за рішенням Загальних Зборів місцевого відділення Асоціації, де він перебуває, на підставі письмової заяви або в разі невиконання членом організації вимог пп. 4.2 цього Статуту. Питання про виключення вирішується відкритим голосуванням в присутності того, хто виключається, а при ухиленні від явки – в його відсутності. При виході зі складу Асоціації або виведенні з її членів вступні внески не повертаються.\nПравління Асоціації має право приймати рішення більшістю голосів при відкритому голосуванні про надання звання Почесного члена Асоціації особам (юридичним або фізичним), які внесли значний вклад у будь-якому вигляді на користь Асоціації. Почесними членами можуть бути як вітчизняні, так і зарубіжні вчені, лікарі, громадські діячі. Почесним членам Асоціації надається диплом єдиного зразка. Почесні члени мають право бути присутніми на будь-яких засіданнях Асоціації з правом дорадчого голосу. Вони не сплачують членські внески, не можуть обиратися до складу керівних і контрольних органів.\nПРАВА ТА ОБОВ‘ЯЗКИ ЧЛЕНІВ\nобирати і бути обраними до керівних, контрольних органів Асоціації;\nприймати участь у Конгресі і у вирішенні питань у відповідності з порядком денним Конгресу;\nвносити на розгляд керівних органів Асоціації пропозиції з питань, які входять у сферу діяльності Асоціації;\nотримувати вичерпну інформацію про діяльність Асоціації;\nбез обмежень користуватися послугами, що надає Асоціація, а також користуватися підтримкою і використовувати всі види діяльності Асоціації у своїй власній роботі;\nбути членом інших громадських організацій;\nоскаржувати своє виведення з членів Асоціації.\nЧлени Асоціації зобов`язані:\nдотримуватися положень Статуту та виконувати рішення, які приймаються її керівними органами;\nвиконувати прийняті на себе обов`язки по відношенню до Асоціації;\nсприяти Асоціації при реалізації нею своєї Статутної діяльності;\nв разі необхідності особисто приймати участь в підготовці заходів, що здійснює Асоціація.\nСТРУКТУРА ТА СТАТУТНІ ОРГАНИ АСОЦІАЦІЇ\nОсновою Асоціації є місцеві відділення Асоціації, які в своїй діяльності керуються цим Статутом та мають свої Положення, які приймаються їх вищими керівними органами та затверджуються Правлінням Асоціації. Для набуття прав юридичної особи місцеві відділення Асоціації повинні зареєструватися в установленому законом порядку. Місцеві відділення без прав юридичної особи легалізуються шляхом повідомлення про заснування.\nВищим керівним органом Асоціації є Конгрес, який скликається Правлінням Асоціації не рідше одного разу на чотири роки. Про скликання та програму Конгресу оголошується не пізніше, ніж за 6 місяців до строку його проведення. Норми представництва та порядок виборів делегатів на Конгрес встановлюється Правлінням Асоціації.\nЧерговий Конгрес може скликатися Правлінням Асоціації за його ініціативою або на вимогу ніж 1/3 місцевих відділень Асоціації. Позачерговий Конгрес скликається в разі необхідності на вимогу членів, якщо вони складають не менше 30 (тридцяти)% всіх членів організації або на вимогу Голови правління, Правління Асоціації або Ревізійної комісії.\nКонгрес вважається правомочним, якщо на ньому присутні не менше двох третин його членів (делегатів). Голосування на Конгресі проводиться відкрито, якщо інше не встановлено Конгресом. Рішення на Конгресі приймаються простою більшістю голосів.\nДо виключної компетенції Конгресу входить:\nприйняття Статуту Асоціації, внесення до нього змін та доповнень;\nвизначення основних напрямків діяльності Асоціації і затвердження її планів і звітів про їх виконання;\nобрання та відкликання Голови правління, членів Правління і Ревізійної комісії;\nприйняття рішення про реорганізацію чи ліквідацію Асоціації, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу;\nрозгляд звітів Голови правління, Правління та доповіді ревізійної комісії та заслуховує звіт редколегії друкарського органу Асоціації;\nреалізує право власності на кошти та майно Асоціації;\nзаслуховування та обговорення наукових доповідей;\nрозв‘язує інші питання, пов‘язані з діяльністю Асоціації.\nПро проведення Конгресу його члени повідомляються персонально.\nІнші питання проведення Конгресу мають бути відображені в Регламенті.\nПравління є керівним органом на період між Конгресами.\nПравління складається з 7 осіб та обирається на Конгресі за поданням Головою правління Асоціації терміном на 4 роки.\nПравління очолює Голова правління, який обирається Конгресом прямим загальним таємним голосуванням терміном на 4 роки.\nПравління Асоціації :\nскликає чергові та позачергові Конгреси;\nскладає порядок денний Конгресу;\nконтролює виконання рішень, які були прийняті на Конгресі;\nвстановлює розміри вступних і щорічних внесків;\nприймає рішення про вступ та виключення з членів Асоціації;\nприймає рішення про створення місцевих осередків, затверджує їх Положення;\nприймає рішення про створення госпрозрахункових організацій, підприємств з правами юридичної особи та затверджує їх Статути;\nзатверджує штатний розклад Асоціації;\nрозв`язує інші питання, що відповідають статутним завданням Асоціації.\nПравління проводить свої засідання не менш як один раз у місяць. Правління може також скликатися на вимогу Голови правління в разі необхідності. Рішення Правління приймаються при умові участі у роботі більше половини списочного складу членів, якщо за них проголосувало більше половини від числа присутніх. Якщо при прийнятті рішення виникає спір, то голос Голови правління є вирішальним.\nГолова правління Асоціації:\nочолює Асоціацію та Правління Асоціації;\nголовує на засіданнях Конгресу та Правління Асоціації;\nпропонує Конгресу кандидатів у члени Правління;\nпредставляє Асоціацію в її стосунках з державними і громадськими організаціями, з міжнародною федерацією та Європейською Асоціацією лікарів-офтальмологів та іншими міжнародними організаціями;\nє розпорядником коштів та майна Асоціації згідно рішень Конгресу та Правління;\nприймає рішення з питань поточної діяльності Асоціації та контролює виконання цих рішень уповноваженою особою;\nукладає угоди від імені Асоціації;\nмає право підпису фінансових документів як перша особа;\nприймає на роботу та звільняє працівників штатного апарату Асоціації;\nготує доповіді про результати діяльності Асоціації;\nзвітує Конгресу про звітний період.\nВіце-голова правління обирається Правлінням за поданням Голові правління з числа членів Правління. Віце-голова правління очолює Асоціацію та Правління в разі відсутності Голови правління з будь-яких причин та на цей період має всі права і обов`язки, які має Голова правління, включаючи право підпису фінансових документів. Віце-голова правління має право виконувати будь-які повноваження Голови правління за його особистим дорученням.\nВиконавчий директор приймається та звільняється з посади Головою правління Асоціації на підставі трудового контракту, яким регулюються також умови праці та його оплати. Виконавчий директор підзвітний тільки Голові правління Асоціації. Виконавчий директор Асоціації керує повсякденною фінансово-господарською діяльністю за розпорядженням Голови правління Асоціації.\nРЕВІЗІЙНА КОМІСІЯ АСОЦІАЦІЇ\nКонтроль за діяльністю Асоціації здійснює ревізійна комісія в складі не менше 3-х осіб. Ревізійна комісія Асоціації в складі Голови, секретаря та членів комісії обираються Конгресом з числа членів Асоціації терміном на 4 роки та діє у відповідності з положенням, затвердженим Конгресом та здійснює контроль за додержанням статутних норм, організаційної, адміністративно-територіальної та фінансової діяльності Асоціації, звітуючи про результати своєї роботи на черговому Конгресі.\nЧленами ревізійної комісії не можуть бути члени Правління, Голова правління та Головний бухгалтер Асоціації.\nПосадові особи і працівники Асоціації зобов‘язані представляти Ревізійній Комісії всі документи, необхідні для проведення перевірок.\nДля перевірок ревізійна комісія може залучати незалежних аудиторів (аудиторську фірму).\nМАЙНО І КОШТИ АСОЦІАЦІЇ\nАсоціація може мати у власності кошти та інше майно, необхідне для здійснення її Статутної діяльності.\nАсоціація набуває право власності на кошти та інше майно, передане їй засновниками, членами або державою у встановленому порядку набуте від вступних та членських внесків, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, а також на майно, придбане за рахунок власних коштів.\nАсоціація також має право на майно та кошти, придбані в результаті господарської діяльності створених нею госпрозрахункових установ та організацій, заснованих підприємств із статусом юридичних осіб.\nПраво власності на майно Асоціації здійснює Конгрес. Господарське управління майном Асоціації здійснює Правління.\nРозмір членських внесків встановлюється Правлінням Асоціації.\nЗміни та доповнення до Статуту Асоціації вносяться рішенням Конгресу Асоціації, яке приймається простою більшістю голосів.\nПро внесення змін та доповнень до цього Статуту Асоціація повідомляє Міністерство юстиції України в 5-денний термін.\nПрипинення діяльності Асоціації може бути проведене шляхом реорганізації або ліквідації.\nЛіквідація Асоціації здійснюється на підставі рішення Конгресу, якщо за таке рішення проголосує більшість присутніх, або за рішенням суду.\nРеорганізація Асоціації здійснюється за рішенням Конгресу Асоціації. Реєстрація новоствореної структури здійснюється в порядку, встановленому законодавством.\nПри реорганізації Асоціації вся сукупність цивільних прав і обов‘язків переходить до правонаступника.\nКошти та майно Асоціації, в тому числі після її ліквідації не може перерозподілятися між її членами, а використовуються на виконання статутних завдань або на благодійні цілі в порядку, встановленому ліквідаційною комісією, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за рішенням суду спрямовуються в доход держави.\nСтатут Асоціації (Нова редакція)\nПереможці конкурсів науково-дослідницьхих робіт молодих науковців


Літклуб | Волання поетичного метра, Mr. Grey ( artist )\nMr. Grey, 08.10.2012 року\nТа не римуйте ж ви на "- ння"!\nХоч вірші пишете щодня,\nВ пітьмі блукати годі вам -\nЯ вам урок сьогодні дам\nПро те, що слід і що не слід,\nАби в поезії свій слід\nВи залишили на віки,\nХоч це мені і не з руки.\nЗабудьте про дієслова,\nЩо виростають, мов трава,\nУ вас усюди тут і там -\nЯ вам урок сьогодні дам.\nДо дір затерту ""кров - любов"\nУ ваших віршах бачу... "Гов!" -\nЦе ж однозначний mauvais ton!\nPourquoi рas?!. C'est la maisone,\nЩо повен wariatow, невдах?..\nВід вас у мене їде дах!\nТакою Пушкін сам грішив?..\nХіба ти Пушкін? Розсмішив...\n3 Олександр Косенко. , Роман Миронов , Олеся М.. 275\nДивна штука поезія. От навів приклад повного ігнорування "канонічности". Але ж... ГЕНІЙ!!!\nлюбов-знов - не менш заяложене, смію зауважити. а пояснення ті - для дебілів є.\nта звісно )\nа пояснення для дебілів можу і забрати )\nа заяложене можу і замінити )\nвсьо можеш. настоящій мущіна.\nя-а магу-у, я-а всьо-о на-а свє-єтє магу-у\nМабуть ПОЕЗІЯ це дещо більше аніж КОМБІНАЦІЯ СЛІВ.Тут варто згадати Станіславського з його "ВІРЮ -НЕВІРЮ".Тобто коли автор САМ вірить у те що пише , то повірить і читач.ЕНЕРГЕТИКА СЛОВА !!!! Нажаль останнім часом стаю модно "словесну еквілібрістику" , котра раніше теж існувала , але як ЛАБОРАТОРІЯ ПОЕТА, теж відносити до поезії.Від такої "поезії! врвження таке як від мавпи в модному бутіку. Адже ніяким "гламуром" мавпування не приховати...))))\nНапевно, саме такі вірші і мав на увазі Джон Магваєр у своїй статті "Критика і душевне здоров'я", згадуючи про вірші, написані "без душі", котрі, відповідно, і не зачіпають жодних струн у душі читача. Для мене теж загадка, навіщо їх пишуть - невже такий нестерпний зуд до писання? )\nРоків двадцять тому Григорій Клочек написав книгу щодо ЕНЕРГЕТИКИ СЛОВА. Знайдіть . Не пожалкуєте.\nгормональне це тицяти на кнопку "відповісти" не там, де треба! а нє, це генетичне.\nможливо, просто браузер інший, який не підтримує цей сайт, нічого дивного в цьому не бачу (і такого, за що було б варто критикувати)\nце не бравзер, це спосіб мислення. як мінімум.\nце рагулізм називаєцця\nта чюїш, я старалась м'якше, а ти\nта скільки вже можна третій місяць вже\nта в нього бравзер наворочєний, шо ти той\nмав на увазі* саме так завжди це і буває\nну да. мене завжди дивувало, як то так, шо у всіх рагулів бравзери наворочені? а іліта мусить перебиватись з фокса на оперу та з опери на хром. мобіли наворочєні, бравзери наворочєні, шось із ними не так, з тими рагулями, підозріло це.\nа по моєму звичайна компенсація\nтам ще брюлікав вагон навсьому\nа по-моєму пишеться через дефіс!\nточно. поспішив і насмішив\nта бо іліта ти. одна я пишу не через бравзер, а через небесне прізваніє.\nа єклезіяст каже то все є ловитва вітру\nзадорнов тоже каже, шо суєта суйот, але я стараюсь їх не слухати, ібо унило це. вот ісуска єбашив хард-кор.\nвін до речі рагулів любить\nтой ще неформал\nі шо тепер\nразвлікаєцця на небесах шо. тьолочки кактейлі.\nмаленькі чорні сукенки\nвеликі просторі ряси ммм\nнє то вже щось про Ларрі Флінта скорше\nТой "БРАУЗЕР" раніше називали СМАЛЬЦЕМ...)))


Головна/Здоров'я/Дефіцит вітаміну D збільшує ризик передчасної смерті в 3 рази\nАвстрійські вчені встановили, чим для людини загрожує дефіцит вітаміну D. Він збільшує ризик передчасної смерті в 3 рази, особливо сильно цей вплив проявляється у віці 45-60 років.\nУ ході дослідження вчені проаналізували 78,5 тисячі осіб в період з 1991 по 2011 рік. Фахівці вивчили у цих людей вміст вітаміну D та причини їх смерті. Середній вік людей становив 51 рік. Виявилося, що недолік цієї сполуки згубно позначається на всьому організмі людини.\nПри вмісті вітаміну D на рівні близько 10 нмоль/л – ризик передчасної смерті підвищується в 3 рази. Вчені також встановили, що у віці 45-60 років цей недолік призводить до серйозних проблем. У такому разі ймовірність померти збільшується в 4,4 рази. Якщо ж вміст цього корисного з’єднання перевищує 90 нмоль/л – то ризик смерті зменшується на 30-40%. У віці 45-60 років цей показник збільшується, а вже після 75 років – не має ніякого значення.\nДефіцит вітаміну D провокує розвиток у людини діабету, здатного призвести до смерті. Підвищення ймовірності такого результату складає 40%. Також зафіксовано збільшення шансів померти від різних серцево-судинних захворювань.\nНа завершення вчені відзначили, що не помітили ніяких побічних ефектів від надмірного вмісту вітаміну D в організмі людини, хоча заведено вважати, що показник вище 100 нмоль/л є небезпечним.


Унікальний генеральний: як Юрія Луценка обрали очільником ГПУ. Факти тижня, 15.05\nICTV / Факти тижня. 100 хвилин з Оксаною Соколовою / Унікальний генеральний: як Юрія Луценка обрали очільником ГПУ. Факти тижня, 15.05\nVideo: Унікальний генеральний: як Юрія Луценка обрали очільником ГПУ. Факти тижня, 15.05\nЦього тижня кількамісячна історія з кандидатурою нового Генерального прокурора України завершилася блискавичним призначенням. Юрій Луценко став Генпрокурором за лічені години. Чого чекати від нового генпрокурора? Розбирався Володимир Соколов.\nБлискуча перемога Джамали: репортаж зі Стокгольма. Факти тижня, 15.05\nНова серія офшорного скандалу: друзі Путіна та українські фігуранти. Факти тижня, 15.05\nБойовий День перемоги: сутички у Києві та Львові. Факти тижня, 15.05\n«Победобесие» в Росії: дивні орденоносці та марші 9 травня. Факти тижня, 15.05\nБрудний бізнес страхових компаній: як не потрапити на гачок. Факти тижня, 15.05\nНові тарифи на газ: скільки українцям коштуватиме прийняти ванну. Факти тижня, 15.05\nРубенс в Одесі: як спецслужби знайшли вкрадені в Італії шедеври. Факти тижня, 15.05\nМіліцейський контрнаступ: як правоохоронці уникають переатестації. Факти тижня, 15.05\nЮрій Луценко у Лук’янівській тюрмі: ексклюзивне інтерв’ю. Факти ...


Назва Прес-анонс Української Громади. Всеукраїнська акція «Міліція відповість за вбивство!»\nПрес-анонс Української Громади.\n27 травня 2010 року дільничний міліціонер забрав 19-річного студента у районний відділок міліції Шевченківського району, а вже на ранок батькам запропонували забрати тіло хлопця з моргу. Цей нажаль далеко не поодинокий випадок ілюструє справжню ситуацію, яка склалася в Україні з міліцією.\nПРОТЕСНИЙ МІТИНГ В ОБЛАСНОМУ ЦЕНТРІ\nДрузі, можете корегувати сценарій в залежності від ваших ресурсів та кількості людей. Ми пропонуємо вам сценарій на основі Київського заходу.\nУВАГА! Захід відбувається без жодної організаційної символіки. Йдеться про смерть людини, а піаритися на цьому грішно і аморально.\n10.00 Загальний бір всіх під обласними управліннями УМВС, їх адреси тут.\nГоловні організатори (20осіб) збираються о 9.40 для підготовки траурної ходи до управління.\n10.10 вирушаємо до відділку з вінками. Грає жалобний марш.\n10.00 біля управління активісти обклеюють все листівками з заголовком «Вбивць за грати!». Це звичайна чорно-біла листівка, на якій може бути розміщено фото вбитого хлопця.\n10.20 Під управлінням. Всі присутні хлопці з зав'язаними на рукаві світлими хустинками.\nПокладаємо до входу вінки. І фотографії хлопця. Через мегафон оголошуємо хвилину мовчання. Потім озвучуємо наші вимоги. Наголос на тому, що тиждень ми чекаємо реакції, після чого влаштовуємо владі другу Грецію з набагато масовішими і радикальнішим заходами.\n10.30 Виступають представники організації, студенти, які прийшли. Гримаємо пластиковими пляшками з дрібним камінням.\n10.50 Закінчуємо захід трьома хвилинами тиші. Перед їх початком оголошуємо, що це символічні хвилини тиші. Як затишшя перед бурею...\nПросимо всіх учасників:\nХлопців зав’язати хустинку на руку, брати плакати «Ваші колеги ВБИВЦІ», «Вбивць або посадять, або повісять», «Нелюдам не місце серед вас».\nУсіх в’язати з собою пусті пластикові пляшки з мілким каміння в середині, щоб гриміло.\nВБИВЦЬ ЗА ГРАТИ ! : 1 червня 2010 р.\nДОЛУЧАЙТЕСЯ! ЧИМ БІЛЬШЕ СПІВКООРДИНАТОРІВ БУДЕ В КОЖНОМУ РЕГІОНІ, ТИМ СИЛЬНІШІ МИ БУДЕДЕМО!\nЩо додати себе до списку співкоординаторів, напишіть на VITALIY.SHABUNIN@GMAIL.COM або телефонуйте на 80673635631\n8 (097) 96 173 46, 8 (063) 571 23 11\nВ одному з райвіділків Києва нелюди в пагонах забили 19-ти річного хлопця на смерть. За цим посилання сюжет на 1+1\nНаступного дня після сюжету міліція зробила заяву, що хлопець сам кілька разів впав, від чого і помер. Їх заява в УНІАН\nЦі покидьки забили хлопця, а тепер роблять з усіх нас ідіотів.\n8063 263 88 28\nМатеріали для заходу\nДолучайте друзів тут\nВесь гуртожиток, де жив Ігор, вийде під той райвіділ. Студенти дуже просили підтримати їх в обласних центрах. ДОЛУЧАЙСЯ!\nЗахід відбуватиметься без будь-якої організаційної та партійної символіки. Отже люди, які матимуть з собою будь-які, окрім національних, прапори або вимагатимуть щось, окрім покарання винних, не мають ніякого відношення до організаційного комітету загальнонаціонального заходу. Бог їм суддя.\nПрес-анонс Всеукраїнська акція «Прощання з місцевим самоврядуванням»...\nГолуби, що символізують вільне місцеве смоврядування, будуть заперті в символічну партійну клітку, а потім звільнені звідти, декларуючи...\nЗа підтримки Міжнародного фонду «Відродження», м. Київ, вул. Артема, 46. Тел.+380(44)4619709, факс:+380 (44) 4867629\n«Умисне вбивство за обтяжуючих обставин»\nУмисне вбивство малолітньої дитини або жінки, яка завідомо для винного була у стані вагітності


Стовідсотковий заряд позитиву, або Фанти на день народження | Поради для дому\nСтовідсотковий заряд позитиву, або Фанти на день народження\nНастає довгоочікувана подія – ваші іменини, а може бути, і когось із близьких, дочки або друга наприклад. У будь-якому випадку хочеться, щоб по закінченні свята можна було сміливо заявити: він запам’ятається надовго! Що для цього потрібно? Організувати ігрову частину, і фанти в якості одного з розваг – прекрасне рішення.\nЗнайомимося з «заставної» забавою XIX століття\nПідшукуємо відповідний ігровий варіант\nЗ’ясовуємо, чому не варто спантеличувати учасників\nЗапозичуємо готові ідеї\nДля дитячого свята:\nУ них грали ще сучасники Пушкіна (та й сам поет теж). А робили це так: учасникам пропонувалися до розгадування шаради. Не впоралися з задачкою віддавали яку-небудь річ у заставу. Ну а повернути відданий предмет можна було за викуп у вигляді виконання якої-небудь дії. Відомий байкар, Крилов, щоб отримати назад свої фанти, одного разу змушений був вигадати байку під столом.\nЧерез століття гра дійшла до нас у дещо зміненому вигляді. Рідко коли зустрічається її перша частина – відгадування загадки і віддача застави. Тепер фанти для веселої компанії обмежуються жартівливими завданнями, які найчастіше розігруються жеребкуванням.\nПросте витягування штучки з мішечка, що вже став класикою, краще залишити для тих випадків, коли часу на підготовку зовсім не залишається. Ну а якщо терміни ще не підтискають, спробуйте щось новеньке!\nНабирають популярність гри-гібриди, тобто поєднують в собі фанти і будь конкурсів. Цікаво, що в них можна грати командою. Ось простий приклад: надувати повітряні кулі з фантами всередині, закріплюємо на стіні, вручаємо командам дротики і починаємо змагання на влучність. Завдання виконується відразу всім командним складом.\nДодають веселощів і незвичайні способи подачі жеребів-завдань: заховати їх усередині кондитерських виробів, на дні келиха з вином тощо. Ідеально для веселої компанії дорослих за столом.\nНе забороняється і повернення до традицій, хоча б часткове. Застава у вигляді будь-якої речі від кожного гравця здатний підігріти інтерес до розваги. Просто поміняйте об’єкт жеребкування. Спочатку озвучте майбутнє «випробування», а потім тягніть предмет, володар якого і буде схильний йому.\nНе всі ігрові зобов’язання будуть зустрінуті з ентузіазмом. Щоб не потрапити в ситуацію, коли доведеться йти на вмовляння або нове жеребкування, виключіть зі списку:\nВсе, що пов’язано з їжею. По-перше, ніхто не хоче забруднити святковий наряд; по-друге, не так вже і смішно дивитися на людину, поїдає лимон (а раптом у нього алергія на цитрусові?).\nНе відповідні віком вимоги гри. Фанти на день народження для дітей навряд чи підійдуть для дорослого колективу. Погодьтеся, що стрибки на одній нозі будуть виглядати щонайменше нерозумно у виконанні тридцятирічного дядечки.\nБанальні вульгарності кшталт «станцювати стриптиз». Ці пережитки минулого краще забути, все одно красивого роздягання ніхто не побачить, а ось збентеження і незручність людини – напевно. Це, до речі, ще відмінний спосіб надовго відбити інтерес до участі.\nЗайві складності. Добігти до сусіднього будинку і прокукурікати – поки буде виконуватися подібне завдання, гості встигнуть занудьгувати, і бажання грати вичерпається.\nНе знаєте, з чого почати? Візьміть за основу вже випробувані варіанти, а до них додайте власні.\nЗапросити на повільний танець маму/бабусю/тата/старшого брата або сестру іменинника.\nЗобразити будь-яку гримасу (висунутий язик, надуті щоки та ін.) для фотографії.\nНаписати «З днем народження!», тримаючи фломастер зубами (а можна і ногами).\nЗаразити зівання кого-небудь з гостей, а краще – винуватця торжества.\nУтримати на собі якомога більше кульок, попередньо намагнитив їх про волосся (чиї саме, можна не вказувати).\nДійти по прямій лінії до іменинника після попереднього розкручування на місці.\nЗ зав’язаними очима на дотик визначити, хто перед тобою.\nСлухати музику через навушники і спробувати прочитати по губах, що хоче сказати одне.\nПройти в інший кінець кімнати, наступаючи тільки на визначені місця.\nПоказати жестами і мімікою рядок з пісні так, щоб інші дізналися її (можна спробувати цю: «Нехай біжать незграбно пішоходи по калюжах…»).\nЯк щодо того, щоб обмінятися кількома з ваших речей (які надіті на вас, зрозуміло) з сусідом, що праворуч?\nПродемонструвати нововведення в зав’язуванні краватки (2-3 способу).\nПрокусити надута повітряна кулька.\nПередати порядково суть вірша від особи спортивного коментатора (відмінно підійде Тютчевське «Зима недарма злиться…»).\nПридумати чотиривірш з римами до слів «зірка» та «вибір». І не треба нецензурних слів!\nПознайомитися з відпочиваючими за сусіднім столиком, використовуючи знамените «Цар, дуже приємно, цар» (якщо свято проходить у людному місці).\nВиступити в ролі того самого людини, що «вічно псує фотографію», і… і зробити це!\nНе соромтеся розповісти про своїх найкращих сторонах, попутно вимагаючи від оточуючих незаперечних доказів.\nЗробіть урочисте запрошення імениннику забратися з вами і келишком алкогольного напою під стіл, і там наодинці побажайте щось інтригуюче.\nУявіть, що всі гості – це різні тваринки, розкажіть про звички кожного звіра.\nОсь такі жартівливі фанти, які зовсім не складно підготувати самостійно, здатні перетворити будь-іменини в яскраве і запам’ятовується подія. А в якості бонусу від свята залишаться ще й чудові світлини – точно буде чим здивувати користувачів в соціальних мережах!


21 Лис 2020 о 14:48\nРоль мобільних відділень виконуватимуть нові авто, спеціально обладнані для надання всіх поштових послуг.\nУ Хотині сьогодні презентували 5 нових автівок, на яких працюватимуть пересувні відділення Укрпошти на Хотинщині. Вони оснащені GPS навігаторами, відеокамерами та відеореєстраторами, пише ІА АСС з посиланням на Хотинські Вісті.\nВони виїжджатимуть за графіком у села району, навіть найвіддаленіші і найменші, та доставлятимуть посилки, ліки, газети, кореспонденцію, пенсії, а також прийматимуть комунальні платежі від населення.\n5 пересувних відділень обслуговуватимуть 24 населені пункти Хотинщини та ще 3 – Новоселиччини. Загалом для Чернівецької області Укрпошта надала 40 нових автомобілів.\nЧитайте також: У Чернівецькій області почнуть працювати мобільні відділення «Укрпошти»\nВ екіпажі такого пересувного відділення будуть їхати три працівники: водій, начальник відділення та листоноша. За своїм маршрутом щодня виїжджатимуть у села, де обслуговуватимуть людей протягом 2–2,5 години (поки що графіки і маршрути діятимуть у тестовому режимі, їх за потреби допрацюють).\nА стаціонарні відділення у невеличких селах не працюватимуть – обслуговувати населення залишаться лише пересувні.\nЯк розповів директор Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» Ярослав Цюпак, у наступному році заплановано комп'ютеризувати пересувні відділення, щоб у кожному автомобілі було комп'ютерне обладнання з інтернетом, що дозволить приймати і проводити різні платежі, поповнювати рахунок мобільного телефону, перекидати кошти з картки на картку.


Опора ЛЕП на Крим впала внаслідок вибуху, - поліція | OstanniPodii.com\nОпубліковано: 16:16 четвер, 31 грудня 2015 р.\n«За попередніми висновками експертів вибухотехнічної служби опору пошкоджено внаслідок вибуху», - повідомили у Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області щодо ЛЕП «Каховська - Титан».\nПравоохоронці відкрили провадження за ч.2 ст.194-1 (Умисне пошкодження об'єктів електроенергетики) Кримінального кодексу України. За вчинення подібного кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.\nНагадаємо, ввечері 30 грудня припинилася передача електроенергії через лінію «Каховська – Титан» потужністю 220 КВт – впала опора. В окупованому Криму знову почалися віялові відключення електроенергії, кримчан стали заохочувати зустріти Новий рік без світла .


У пустелі Марокко за добу з туману збирають 77 літрів води : EcoTown\nНаталія Федосенко | 29.03.2016\nМарокканський проект NGO Dar Si Hаmad побудував найбільшу в світі збиральну машину туману, яка забезпечує водою ті регіони, які її гостро потребують. Масивна установка сягає 600 квадратних метрів (близько 2000 футів) і збирає воду для людей, що живуть на посушливих територіях на південному заході Марокко, повідомляє Inhabitat.\nЛюди з регіону Aït Baâmrane не мають надійного доступу до води і постійно борються з посухою і зіпсованими колодязями, але туману там вистачає – він є шість місяців на рік. Dar Si Hаmad використали технологію CloudFisher для установки гігантських полімерних сіток між сталевими стовпами на гірському ланцюзі Анти-Атлас.\nЗбирання туман – це багатовікова техніка, але завдяки розробленій технології, зараз вона є більш ефективною і продуктивною, ніж будь-коли раніше. Команда з Німеччини Wasser Stiftung Foundation працювала над установкою Дар-Сі-Хамада, щоб забезпечити її функціональні можливості, звертаючи увагу на такі деталі, як жолоби для збору туману і з'єднання сітки.\nДля ознайомлення населення з новим джерелом води, Дар-Сі-Хамад розробив «школу води».


Головна → Анонси → 6 вересня 2021\nЦього тижня на вас чекають нові заходи від Київського молодіжного центру, зокрема курс про політичну кар’єру, трансформаційна гра та лекція про фінансову грамотність.\nОнлайн-курс «Старт твоєї політичної кар’єри»\nПід час нього ти дізнаєшся про перспективи для молоді в сфері політики; можливості впливу на політичні процеси та прийняття рішень; початок кар’єри у політиці.\nКоли: 6-10 вересня\nТрансформаційна гра «Казкове місто» (офлайн)\nПід час неї ви дізнаєтеся як у реальному житті ми приймаємо рішення і чому; які перешкоди можуть виникнути на шляху до наших мрій та цілей; як перевірити особисті стратегії на життєздатність; як виявити свої сильні сторони.\nУ грі моделюються ситуації «тут і зараз», а це означає, що ви зможете одразу отримати практичні знання і застосувати їх у власному житті.\nМодератор гри: Лана Іщенко — тренер особистісного розвитку та профорієнтації, сертифікований ігротехнік та ігропрактик.\nКоли: 9 вересня, 16:00\nДе: Простір КМЦ YouthFullSpace (вул. Богдана Хмельницького, 51Б)\nОнлайн-лекція «Застосування фінансової грамотності в житті»\nВсі ми кожного дня стикаємося з фінансами, але при цьому рідко буваємо задоволені тим, як ми розпоряджаємося ними. Тому ця онлайн лекція допоможе вам відкрити для себе потрібні лайфхаки та змінити ситуацію на краще.\nЗ 22 вересня стартує онлайн-курс «Підприємницький потенціал»\nВ цьому курсі ви зрозумієте підприємницьке мислення; навчитеся правильно планувати і ставити цілі; познайомитися з інструментами для стрімкого професійного зростання; зможете створювати алгоритм якісної роботи в умовах багатозадачності; вдосконалите навик прийняття правильних рішень в екстрених ситуаціях.


Стати достойним громадянином - місія кожного з нас - 24 Жовтня 2019 - Бродівський фаховий педагогічний коледж\nГоловна » 2019 » Октябрь » 24 » Стати достойним громадянином - місія кожного з нас\nСтати достойним громадянином - місія кожного з нас\nУ наш час самовдосконалення та розвиток є важливими складовими для формування особистості. Різноманітні заходи дозволяють здобути нові знання, навчитися працювати в колективі та стати гідними громадянами нашої держави.\nСтуденти коледжу вже неодноразово були учасниками таких дійств. Цього разу ним став фінал дебатів в рамках турніру DRI "Вирішуй для міста" у формі DRI Youth Talk.\nDRI – міжнародна непартійна організація з офісом у Берліні, яка співпрацює з місцевими стейкхолдерами задля сприяння прозорому процесу правових реформ відповідно до громадського запиту на зміни. Дводенні змагання відбулися 11-12 жовтня у Києві. Площею для її реалізації став освітній центр Grape Hub.\nТема дебатів - місцева демократія на рівні об’єднаної територіальної громади.\nУ перший день (10 жовтня) проводилися корисні лекції від професійних експертів:\n"Реформа децентралізації в Україні: основні етапи та майбутні кроки. Статут територіальної громади: основний документ для місцевого самоврядування?" (В. Феськов);\n"Реформа децентралізації в Україні: приклади успішних та неуспішних громад";\n"Як працює громада зсередини";\nМайстер-клас з підготовки статуту територіальної громади (М. Лукінюк).\n11 жовтня команди презентували статут і стратегію розвитку громади уявного міста Булав. Загалом було чотири раунди, два з яких - оцінка від кожної з команд та журі. У заході взяли участь команди із міста Києва, Харкова, Одеси, Кам’янського, Запоріжжя і Бродів.\nДебати завершилися нагородженням сертифікатами та визначенням команди-переможця, яка в навчальних цілях відвідає Берлін.\nМи дуже раді, що мали змогу бути учасниками події такого масштабу та набратися досвіду в ще невідомій для нас галузі.\nПереглядів: 97 | Додав: roman55torko | Рейтинг: 0.0/0


Автор Редактор Головний764\nМилістю Божою ми всі з Вами дочекалися першої підготовчої неділі до святого Великого посту, яка називається неділею про Митаря і Фарисея.\nСьогодні свята Церква відкриває перед нами цінну сторінку святого Євангелія, де розповідається про двох людей, які молилися у храмі. Фарисей вважав себе великим праведником, виконував заповіді і був впевнений у своїй праведності. Йому здавалося, що мав чим пишатися. І піст виконував, і і діла милосердя чинив, і особливих гріхів не робив. Стояв він перед Богом та одночасно був далеким від Нього, тому що був гордим. Гордився так, що ніби сам цього всього досягнув. Найпоширенішим гріхом, який чинять люди, є гріх несправедливого осуду своїх ближніх. Ми ніколи не знаємо, що діється в душі людини, яку ми осуджуємо, не знаємо, що стало причиною її гріховного вчинку.\nІісус Христос говорить: «Не судіть і судимі не будете, бо яким судом ви судите, таким і вас осудять, якою мірою міряєте, такою і вам відміряють (Мтф. 7, 12)». Як бачимо, Господь нам заборонив судити ближніх, бо право судити належить тільки Богові. Йому відомі найпотаємніші думки і вчинки людської душі.\nНа цьому світі ми маємо і повинні осуджувати лише самих себе, свої діла, думки, бажання і власні гріхи. Якщо ми не помічаємо недоліки, яких у нас є так багато, то це означає, що ми засліплені і любимо себе більше ніж своїх ближніх, ніж Бога і перебуваємо в гордості.\nЖиттєвий досвід показує, що всі біди, які терпить сьогодні світ, походять від гордості. Через гордість впали у гріх ангели, а також наші прародителі, які переступили волю Божу і внесли у світ смерть. Тому першим нашим кроком до досконалості повинна бути боротьба з власною гордістю, а це найвища боротьба. Поборовши гордість, ми придбаємо першу християнську чесноту, що називається смирення. Ніщо не робить людину такою сильною, як визнання своєї немощі і залежності від Бога.\nЦе наочно ми бачимо на прикладі итаря, який також стояв на молитві у храмі, схиливши голову, не підводячи погляду, бо пишатися не мав чим. Він лише міг сподіватися на Боже милосердя, тому що з глибини серця казав: «Боже милостивий буть мені грішному».\nНеділя Митаря і Фарисея вчить нас не покладатися на свою праведність, а всю надію на спасіння доручити Божому милосердю. Дивлячись на Фарисея, не думаймо, що добрі діла, піст, милостиня нічого не варті перед Богом. Ні! Господь докоряє фарисею не за піст і добрі справи, а за те, що він почав хвалитися ними, забувши про свої гріхи. А дивлячись на митаря, не думаймо, що гріхи не мають ваги перед Богом. Ні! Господь хвалить митаря за те, що він, будучи в тенетах гріха, щиро кається і має єдину надію на спасіння в Божому милосерді.\nМи можемо запитати: «А як досягнути смирення?» Св. Церква, відповідаючи, говорить слова Спасителя: «Навчіться від Мене, бо я є лагідний і смиренним серцем».\nСмирення – це початок правдивого покаяння, це визнання іншої людини і повага до неї, це визнання своєї власної недосконалості, визнання гріха та покладання на волю Божу, і залежність у Його допомозі. Якщо бачимо, що хтось робить добро, хвалімо Бога, що ця людина добре і правильно використовує дар Божий, і вчімося й ми робити добро, не чекаючи ніякої нагороди від людей, а коли зробимо зло, то визнаймо це, і просімо прощення у Бога, бо Господь не хоче смерті грішника, а хоче, щоб всі спаслись.\n«Бо хто возноситься буде принижений». «Бо гордим Господь противиться, а смиренним дає благодать (Як. 4, 6)». Амінь.\nПрот. Артемій Пащук,\nРедактор Головний 15 Вересня 2019 в 11:47 15 Вересня 2019 в 11:49\nПроповідь у неділю 33-ю після П’ятидесятниці, про Закхея\nРедактор Головний 5 Лютого 2022 в 18:47 6 Лютого 2022 в 20:29\nПроповідь у день свята Успіння Пресвятої Богородиці\nРедактор Головний 27 Серпня 2020 в 23:56