Віктор ЮЩЕНКО: Не треба топтати демократію | Газета «День»\nВіктор ЮЩЕНКО: Не треба топтати демократію\nВ інтерв’ю «Дню», «Україні Молодій», «Фактам и комментариям» Президент Віктор Ющенко — про подальшу долю національної валюти, парламенту, коаліції, демократії й України загалом.\n— Вікторе Андрійовичу, парламентарії, зокрема й із фракції «Наша Україна — Народна самооборона» в зв’язку зі створенням коаліції БЮТ+ НУ-НС + блок Литвина говорять про те, що ви виступали проти її створення. Як ви це прокоментуєте.\n— Парламент є боєздатним лише в одному разі, коли в ньому є більшість народних депутатів, які беруть на себе відповідальність за економічний, соціальний, політичний курс. Після змін у Конституції, проведених попереднім президентом 2004 року ключові повноваження у формуванні уряду й національної політики в сфері економіки, соціального і гуманітарного життя належать Кабінету Міністрів і Верховній Раді України. Ми повинні бути чесними. Якщо ми хочемо проводити послідовний курс у згаданих питаннях, ми зобов’язані мати дієздатний парламент. Тому вельми дивно було б, якби окрема політична сторона виступала проти дієздатного парламенту. Президент також хоче бачити парламент не органом, який утримується за рахунок податків, зокрема й моїх, а органом, що продукує рішення, необхідні державі й нації.\nНе нагадуватиму колізію з життя парламенту після реформи, однак переконаний, що й для Президента, й для суспільства є очевидним факт: парламент просідає, парламент не може забезпечити ефективне обслуговування своїх повноважень і функцій, які він має після конституційної реформи. І в цьому сенсі можна говорити про те, що конституційна реформа призвела до фундаментального дисбалансу в системі влади в Україні. Разом із цим, слід сказати про те, що українська Конституція чинна — й український парламент має працювати.\nОдним з аспектів нормальної організації роботи парламенту є відповідь на тему коаліції. Конституція не передбачає існування парламенту поза коаліцією, хоча конституції багатьох європейських країн передбачають, зокрема, й уряд меншості. Уже восьмий рік у Данії, наприклад, працює такий уряд, і він, хоч як це парадоксально, є найстабільнішим за всю історію цієї країни. Тому важко говорити, які баланси, які противаги формуються в той чи інший момент роботи парламенту, головне, щоб ми бачили парламент стабільним.\n— А якщо говорити про конкретну коаліційну модель, за якої український парламент може бути й боєздатним, і дієздатним?\n— Я переконаний, що ця модель міститься в такій площині. Результати останніх парламентських виборів показали, що рахунок, по суті, 1:1. Різниця в два голоси — це неістотна різниця. Таким чином, якщо ми маємо мету формувати прогнозовану, послідовну політику, нам треба мінімізувати протиріччя між таборами. Я не кажу, що це буде ідеологічний клуб, але щонайменше в питаннях, які стосуються економіки, антикризових дій, логіки конституційного процесу, ми мусимо шукати толерантності й взаєморозуміння. Протиріччя, стінка на стінку, крім краху, нічого нам не дадуть. Я говорю зараз як демократ, як людина, котра не живе ні в комуністичній, ні в соціал-популістській ідеології. Переконаний, що слід зняти температуру в парламенті й досягти порозуміння та знайти відповіді на питання, що за два, три, чотири, п’ять місяців могли б стабілізувати ситуацію в державі. Постановка питання про коаліцію поляризує парламент. Поляризує незалежно від коаліційної конфігурації. Одна сторона, мов чуми боїться коаліції між БЮТ і Партією регіонів і наводить свої аргументи: це коаліція, що не має ідеології, це небезпечна коаліція для наших європейських інтересів, для політики безпеки, для гуманітарної політики й так далі. Ці політичні сили не зможуть виправдати довіру нації за ознаками світової й внутрішньої кризи, які ми сьогодні переживаємо. Це небезпечний симбіоз. Хоч як це дивно, це далекі й водночас дуже близькі політичні сили. Це — з одного боку. З другого (я це казатиму від тієї частини фракції НУ-НС, яка вихована на ідеології «Нашої України»), ми не можемо розділяти економічний курс, що його проводить нинішній прем’єр-міністр. Я навіть уявити собі не міг, що 2008 року в нас буде ручне управління економікою. Комусь схотілося раптом завезти в країну 600 тисяч тонн не дуже свіжого м’яса без сплати податків...\n— Однак 2005-го була така сама ситуація.\n— Безумовно. Нас щокварталу переслідувала криза: м’ясна, молочна, бензинова. Те, що ми бачимо сьогодні, 2008 року, — це калька 2005-го. А це вже не епізод, це стиль, це переконання. Я не хочу казати «погані переконання», я хочу сказати «переконання не мої». Будучи коректним до жінки, до леді, не буду прямо бравірувати прізвищами, просто зазначу, що ми за рік підняли соціальні стандарти на 49—50%. А тепер сидимо й не знаємо, хто й коли подасть бюджет-2009. Ніхто не хоче подавати бюджет, усі бояться, бо популізм призвів до зобов’язань такого плану, що національна економіка їх не витримає. Прожили перший квартал, виконали річний показник щодо інфляції за три місяці й кажуть, мовляв, це провина Януковича. Потім, коли розпочався другий квартал, кажемо, що це провина зовнішнього чинника — енергоносіїв, хоча їхня частка тут не перевищує півтора відсотка. Страх визнати помилку свідчить не про те, що людина переконана в своїй ідеології, курсі, а свідчить про те, що людина не може мінятися, приймати рішення іншого плану. Це небезпечно, особливо тоді, коли політика формується не урядом, не командою, не коаліцією, а однією персоною. Немає довіри, є загальна втома від цих стосунків. Коаліційна угода прийнята для того, щоб її виконувати й жити з нею, а не для шоу-маневру. Нам слід навчитися втручатися в цю політику: міняти її, робити сучаснішою. Ми дожили до того, що слово «реформа» вживаємо тільки для анекдотів, а це не жарт, це великий ризик, оскільки вийти із сьогоднішньої ситуації може лише сильний прем’єр, сильний уряд, які не політику ставлять на перше місце. Нам треба обрізати популізм, обрізати ліві методи, до яких тяжіє нинішня команда. Нам потрібен прем’єр-міністр, який чесно казатиме нації про наявні проблеми.\nТому нам слід спочатку поставити дещо нижче планку. Не треба ставити питання про коаліцію, якщо вона так важко входить до парламенту й поляризує не лише його, а й суспільство. Давайте, нехай працює більшість. Більшість, яка не затягне нас в жодний бік: ні в правий, ні в лівий. Більшість, яка сконцентрується на політиці прагматизму. І розпочати цю політику варто з бюджету-2009. Незалежно від того, хто буде прем’єр-міністром через півроку, рік, бюджет має бути правильним і збалансованим. А в нас як тільки Пинзеник представляє бюджет уряду, в усіх очі вибалушені, мовляв, із таким бюджетом страшно на люди виходити. А я думаю, що міністр фінансів правий, адже треба досконально розібратися в проблематиці, що виникла внаслідок популістської політики 2008 року. Якщо у Фонді зайнятості з’явився дефіцит у два мільярди, то це жовта картка! Як таке можна пояснити, що фонд, який першим мав прийти на допомогу людині, яка втратила робоче місце, не має коштів? Питання не в солодких словах, питання в тому, щоб кожне слово було закріплене відповідальністю. Говоримо про бюджет? Вибачте, але якщо ми бачимо дефіцит у 40 мільярдів, здається, руки опускаються, — не вийде ніхто з таким бюджетом. Це не заклик до того, що це фатальність. Це заклик до того, що нам треба серйозно міняти передусім поточний економічний курс, оскільки він веде нас у глухий кут. Якщо говорити про прагматичну, а не популістську політику в парламенті, то це ситуація, коли БЮТ, Партія регіонів, «Наша Україна», блок Литвина можуть відгукуватися на поточні виклики. Це найкраща лінія, і нехай 300 — 350 голосами ухвалюють бюджет. Але щоб, вибачте, страховисько не заносити до Верховної Ради, слід ухвалити пакет, який амортизує проблему державного бюджету. Оскільки бюджет зведено зараз — його не можна подавати, слід переглянути правила гри, оскільки наявні правила непродумані й популістські. Тому виникає тема передбюджетного пакету.\nЦе криза українського виробництва, а саме поточної економічної й соціальної політики. І не треба тінь наводити на якусь світову кризу, а треба займатися своїми внутрішніми питаннями.\n— Проте коаліція в парламенті є. Чи знімається питання дострокових виборів?\n— Насправді сьогодні всі бояться нових виборів. Однак сьогодні вибори не можуть бути таким способом відповіді, яким вони могли б бути ще три місяці тому. Ситуація не та. Ми не зможемо завершити політику 2008-го й сформувати політику 2009 року, якщо будемо вести мову про політику виборів. Нам слід зупинитися й сказати, що зараз вибори не є пріоритетом. Не бійтеся ніхто: ні парламент, який не хоче йти на вибори, ні уряд. Нас сьогодні має об’єднати ситуація й виклики як зовнішнього, так і внутрішнього характеру. А що стосується коаліції, відбувся з’їзд партії. З’їзд визначив, чому ми не можемо знову йти в коаліцію, очолювану прем’єр-міністром Тимошенко. Це рішення ухвалено без образ, без докорів, це право партії. І це рішення озвучене щиро: ми не вороги, але ми не можемо погодитися з тією лінією, яку проводить прем’єр-міністр. Я не хочу миритися з цією політикою й не хочу підтверджувати, що політика безвідповідальності, політика популізму, політика, віддалена від змін і реформ, — це те, що треба сьогодні Україні. З іншого боку, цілком зрозуміло, що перевантажувати сьогодні політичну силу на ймення БЮТ ринковими зобов’язаннями неможливо. Вони не візьмуть ці зобов’язання, а якщо візьмуть — не виконають, як не виконали рік тому і як не виконали 2005-го. Це друга мета: спочатку політика, а потім — інструменти уряду. А я хотів би, щоб було навпаки. Нам потрібен відчайдушний прем’єр. Хтось його називає технічним, хтось — прагматичним, а хтось — аполітичним. Це мусить бути людина, котра не озирається назад і не дивиться, а що ж подумає виборець? Вибачте, що я так кажу, але я, правда, хочу бачити прем’єра, котрий відповідатиме за правильні, раціональні рішення, незалежно від того, як ці рішення сприйме людина. Адже людина сьогодні чимало необхідних заходів не сприйме.\n— Але ж сьогодні є і прем’єр, і коаліція...\n— Ми наступного тижня проводимо другий етап з’їзду, і я переконаний, що з’їзд висловиться й з приводу того, як поставитися до тих людей, які, всупереч рішенню з’їзду, підтримали коаліцію, і як цих людей виключити з партії, а також зі списку народних депутатів від нашої політичної сили. Це зробила б будь-яка політична сила, бо якщо є командне рішення, що такого роду політику ми не можемо підтримати, то, очевидно, ця команда стосується кожного рядового члена, в тому числі депутата. Відверто скажу, я багато зусиль доклав, аби донести до кожного депутата рішення, яке ми ухвалювали, оцінки й аргументи, чому цього не треба робити. Я вважав своїм обов’язком це зробити як представник цієї партії. Парламентська коаліція? Адже це була прихована, підкилимова політика. Офіційні переговори лідера фракції (мається на увазі екс-лідер фракції В’ячеслав Кириленко. — Авт.) завершилися тим, що ні єдиного рішення фракції про входження до коаліції не було. Крім, звичайно, вівторкового рішення. Але з’явилися якісь протоколи, на які посилається голова Верховної Ради, прем’єр-міністр. Де, на засіданнях яких фракцій, приймалися ці рішення? Нам ніхто не може показати протоколи. Тому виникає підозра, побоювання й питання: чому такими методами будується коаліція? Це неприйнятно й аморально. Є публічний процес, а ми бачимо що? Комусь віддали віце-спікерство; здається, вже трьом людям — посаду міністра вугільної промисловості; двом — Фонд зайнятості й Антимонопольний комітет. А на виході ні той, ні той нічого не отримають, і це факт. Цей каламбур мені дуже нагадує водевіль тієї політичної корупції, що прийшла до українського парламенту 1996 року з приходом деяких дніпропетровських депутатів. І те, що сьогоднішня так звана коаліція відбулася на політичній корупції, це факт. Ми повертаємося в лоно, від якого тривалий час тікали. Адже ми тільки півтора року тому були обурені тим, що коаліція, яку робив Мороз, — це коаліція, заснована на корупції. Так от, сьогоднішня «коаліція» побудована на аналогічній моделі. Страх. Мотив. Залаштункові переговори. Адже це не дорога чесної політики. І ще один момент. Робоча коаліція — це 226. Переконаний, що Конституційний Суд, тлумачачи коаліцію більшості, виходив із того, що однією з ключових ознак де-юре сформованої коаліції є її більшість. Простіше кажучи, якщо немає цієї фатальної цифри 226, це не коаліція. І який же фінал? Зібралися 37 депутатів однієї фракції (НУ-НС. — Авт.) і добру звістку дали світові, мовляв, нарешті створено коаліцію, хоча чомусь її ніхто не оголошує. А чому? Тому що чудово всі розуміють — немає 226, і всі чудово розуміють, що ця коаліція в лапках може працювати лише в разі, якщо її невід’ємним членом стане Комуністична партія. Якщо ми говоримо про такий підхід до коаліції, то це ще більш нікчемний підхід. Тому я не оптиміст щодо цієї коаліції. Очевидно, що метою цієї всієї бурхливої діяльності було лише одне — врятувати місце. Але сьогодні ніхто й не ставить питання про загрозу місцю. Акценти зараз абсолютно інші: чи здатні ми сьогодні об’єднатися без ілюзорних рішень і ухвалити пакет рішень, що дійсно стабілізує ситуацію в Україні? Відповіді на це питання наявна коаліція, безумовно, не дає.\nЯк Президент вільної країни, я вітаю будь-яку коаліцію — посада зобов’язує. Але, разом із тим, якщо ця коаліція перебуває в ембріональному стані, коли вона не дала відповідь на питання про своє формування де-юре, а її діяльність де-факто можуть забезпечувати лише комуністи, я хотів би як рядовий житель країни сказати наступне. Я нікому не радив би в третьому тисячолітті звертатися до послуг комуністичної ідеології. Я переконаний, що українська нація найбільшу ціну у світі заплатила за те, щоб віддалитися від цієї ідеології. Ще сьогодні ми шукаємо могили своїх дідів і прабабусь! І що ми бачимо? Ми бачимо, що сили, які декларують свою нібито демократичність, ринковий характер, звертаються до послуг цієї ідеології. І ось я дивлюся сьогодні й бачу, як комуністи формують парламентський порядок денний, формують, що розглядатиме Блок Юлії Тимошенко, а що — ні. Вибачте, але ж це принизливо! Партія, яка, як мені доповідають спецслужби, фінансується не нашими джерелами, працює не на наші інтереси, сьогодні визначає, як Україна повинна святкувати 7 листопада або яким чином вводити другу мову. Можливо, я понадміру відверто говорю про свої почуття, однак я дійсно хочу бачити діючий парламент... Нам нічого сьогодні бігти на вибори, нам потрібно об’єднатися навколо законів, які пом’якшили б удар власної та імпортованої кризи.\nПеред виданням указу про дострокові вибори виникла ситуація, коли парламент утримувався на гроші платників податків і не давав жодної віддачі. Проте виникла проблема. У нас трагедія полягає в тому, що прем’єр-міністра неможливо з кабінету винести. Жоден прем’єр добровільно не може залишити посаду: ні попередній — Янукович, ні чинний. Якби прем’єр дотримувалася б демократичних принципів, у неї був би ресурс для проведення виборів. Мається на увазі Резервний фонд, який на момент кризи становив 900 мільйонів, а ЦВК звернувся з проханням виділити, по-моєму, 350 млн. для проведення виборів. Однак не було політичної волі прем’єр-міністра. Більше того, існувала антидія — не допустити виборів. Ми не можемо мучити суспільство, і не можемо шматками обрізати хвіст коту. Або є компроміс у парламенті, який я завжди вітаю, або — читайте параграф другий Конституції, який каже: на вибори. У будь-якому випадку, ситуація в парламенті не повинна замикатися лише на думці прем’єр-міністра, коли в результаті країна опиняється в політичному штопорі: політична воля є, а фінансування немає.\nМені дуже імпонує китайський ієрогліф, що означає кризу і складається з двох частин. Одна частина — це крах, друга — надія. Всі, абсолютно всі сьогодні розуміють, що з кризи ми вийдемо абсолютно іншими. Однак без нової політики ми з кризи не вийдемо. І якщо ця нова політика радикально швидко не буде представлена, мине час і прийде нова команда, яка скаже: «Я готовий взяти відповідальність і зробити непопулярні речі». Найкращою відповіддю на кризову реакцію є бюджет року. А якщо ми боїмося провести бюджетну дискусію, боїмося представити цей бюджет, все інше, пробачте, — це пусті слова, оскільки без бюджету ми кризу не подолаємо.\n— Вікторе Андрійовичу, дайте свою оцінку вівторковим парламентським подіям щодо позиції фракції «Наша Україна — Народна самооборона» і зокрема відставки керівництва фракції.\n— Вважаю, це хороший процес. Це процес очищення. Це процес, який я давно чекав, оскільки потрібно було, щоб люди визначилися у своєму ідеологічному виборі, у своєму партійному місці. Вони це зробили, я поважаю їхній вибір, і гадаю, що у вівторок був гідний у політичному значенні день.\n— Пане Президенте, як ви оцінюєте наміри Партії регіонів «підняти на вуха» всю країну, якщо впродовж 100 днів уряд пані Тимошенко не сформує рішення на злободенні економічні виклики? Чи варто сьогодні розбурхувати народ?\n— Гадаю, взагалі, розбурхувати народ варто, однак політичні сили існують для того, щоб за допомогою діалогу демонтувати кризи. Для цього й існує партія як спосіб гармонізації суспільної та владної позицій. Вони створені не для того, щоб створювати кризу, а для того, щоб вирішити її. Однак у репліці такого сенсу, вважаю, варто провести паралель з боксом, коли кожний спортсмен показує, в якому він халаті виходить, яка в нього прислуга, як вони його душать одеколоном, як масажують. Гадаю, в цьому контексті йдеться саме про це.\n— У телевізійному зверненні до народу наступного дня після обрання спікера Литвина прем’єр-міністр Юлія Тимошенко заявила, що останні парламентські події пов’язані з «пустопорожньою боротьбою за другий президентський термін будь-якою ціною». Ви ухвалили рішення про свою участь або неучасть у майбутній виборчій президентській кампанії, чи усвідомлюєте, який жорстокий реванш може відбутися 2009 року?\n— Я дам дуже спокійну відповідь на це запитання. Це не моя проблема. Це ваша проблема — людей, які мають честь сьогодні представляти українську журналістику і 47 мільйонів українців. Це вибір, який у тому числі зробив і я. Я своє життя прожив так, як хотів — гідно прожив і був переконаний, що найкращим подарунком для нації, якщо ми говоримо про її перспективу, є режим демократії. Я — самодостатня людина, і знаю, навіщо народився, чого досяг, і я буду там, де я захочу.\nНе потрібно бути ідеалістом, потрібно бути реалістом. Україна 17 років незалежна. 17 років для людини — це період становлення, а ми ж говоримо про державу, яку поважаємо, любимо. Я днями відвідав чудовий творчий ювілейний вечір Євгена Олександровича Сверстюка (лауреат Шевченківської премії, відомий правозахисник, літератор і вчений відсвяткував днями свій 80-річний ювілей. — Авт.), який дав блискучу відповідь, передусім, для молоді. Відповідь полягає в тому, що ми прийняли незалежність України з великою купою сміття, де в нас була украдена історія, втрачена ментальність, здавлена мораль, розбита церква. Іншими словами, ми століттями жили, як філія — атрибутики державності не було! Рефлексу захищати, відстоювати державність і сьогодні в більшості політиків немає. Не дай Боже, звідти пальчиком покажуть! А це все, знаєте, відчуття каліцтва, коли ми в повний голос не можемо говорити про критерії, на основі яких будується нація та держава. В якій державі збираємося жити? У державі, яка не поважає свою мову? Тоді й держави такої бути не може. Ми збираємося жити в державі, не пам’ятаючи її імені? Кожна держава крупинка за крупинкою збирає свою історію, і цим вона хоче продемонструвати, що це — одна з основ її ідентичності. І тому, коли ми говоримо про те, хто повинен бути президентом України, я вважаю, це повинна бути людина, яка не асоціює слово патріот із лайкою, людина, яка закріпить українську демократію — краще, що в нас є від помаранчевої революції. Дай Бог, щоб у цього президента була більшість у парламенті. Дай Бог, щоб у нього був уряд. Таку гармонію у владі, я особисто дуже хотів би бачити. Але найважливіше, щоб ми не топтали демократію. Те, що в нас є, легко забувається, але саме демократія — це унікальний інструмент, що дозволяє у всьому гірше відрізняти від кращого.\n— А якщо опустити риторику: ви вирішили, чи братимете участь у виборчій кампанії, що наближається?\n— Скажу так: я все ще обмірковую це рішення. Переконаний, що час для таких заяв ще не настав. Прийде час, упевнений, ми про це обов’язково поговоримо.\n— Ваш прогноз щодо подальшої долі національної валюти?\n— Я як людина, яка ввела гривню, зрештою, зробила все для того, щоб Україна мала надійну грошову одиницю. Національний банк цю реформу провів. На мій погляд, це була одна з найпрогресивніших реформ у Європі за останні 50—60 років. Це реформа, яка вдалася, і яка потрапила до хрестоматії. Ця реформа організовувалася в непростий час, коли мало хто вірив (за винятком кількох людей), що це можливе. І коли я недільним вечором йшов на телебачення оголошувати про грошову реформу — не було навіть ще відповідного указу президента. Говорилося: «Давай, давай, а там подивимося». Зараз же ключовий момент полягає в тому, що гривня відбулася як національна грошова одиниця, на ній сформувалася довіра до банківської системи. Іншими словами, десять років, що прожила гривня, — вона прожила як гідна леді. Була низка потрясінь, що виникали на шляху, але ми з них вийшли гідно. Я довіряю Національному банку. Ми говоримо про наднаціональний інститут, для якого уряд, приватні особи або бізнес — усі рівні, і в цьому й полягає його особливий статус, а також особлива відповідальність. Національний банк не повинен легко піддаватися атакам, оцінкам, спокусам, і ми повинні робити все, щоб цей інститут залишався незалежним. Це перше. Друге. Чи розуміємо ми, коли говоримо про курс гривні, з чого складається цей курс? Національний банк не встановлює курс, а фіксує його. Курс встановлюється на ринку: з одного боку покупець, з іншого — продавець. І саме змагання цих двох потоків і формує курс. У Національного банку є одна особливість — у нього наявні валютні резерви, які він може використати для атаки, якщо курс поставлений під ризик через певний епізод. Іншими словами, валютний резерв — це кредо НБУ, що може бути використане для згладжування епізоду, але не тенденції. Курс — це інтеграл, до якого зведені пучки дуже багатьох політик, а Національний банк є лише фіксатором.\nКоли ми бачимо зміну курсу, нам потрібно шукати причину, яка пов’язана не з Національним банком. Причина в тому, що або торговельна, або платіжна, або бюджетна політика мають серйозні проколи — десь із відра витікає вода.\nВважаю, одна з основних проблем Національного банку — це слабка комунікація. Переконаний у тому, що НБУ з ранку до вечора повинен бути в телевізійному екрані й пояснювати свою правду. А тепер цифри. За два місяці стік депозитів населення становив 48 млрд. грн., а в нас сьогодні за статистикою 107 млрд. депозитів у національній валюті. Хто їх обслуговував? Лише Національний банк. Інших ресурсів практично не було. Населення в цей час купило млрд. валюти і НБУ, хоч від цього серйозно втрачає економіка, також повинен обслужити цей процес. Національний банк зробив велику роботу, навіть ту, яку раніше не робив, оскільки такого рівня кризи цей сектор ще не знав.\nІснує причина, існує наслідок. Курс — це наслідок. Якщо в торговельній, інвестиційній, бюджетній політиці буде мало зроблено, проблеми з курсом існуватимуть. Разом із тим у нас є багато позитивних сигналів і питання стабілізації, на мій погляд, практично досягнуте. Я і зараз запевняю, що гривня передевальвована і основний чинник, який призвів до цього, — це ажіотажний попит. Це психологія, яку не вдалося перебити інформаційними, урядовими, банківськими діями. Іншими словами, чинник, який найбільше вдарив по ситуації на українському валютному ринку, — це психологічний чинник, що породжує колосальний спекулятивний попит. Тому завдання номер один — стабілізувати валюту. Минулого тижня у нас вперше склалася ситуація, коли люди продали доларів більше, ніж купили. Це перший сигнал того, що суспільство наситилося. Ця тенденція тривала два або три дні. Але навіть сьогодні різниця між купівлею—продажем становить два мільйони, а була — 50. Два мільйони — це ще не стабільність, але можна сказати, вже передвісник. Простіше кажучи, процес видихається.\nНаціональний банк починає серйозну інтервенцію через аукціон, який він проводитиме в щоденному режимі, і я вважаю, що вже сьогоднішній день, можливо, вперше покаже стабільність національної валюти. У нас існують всі підстави говорити про позитив, говорити про те, що точка рівноваги практично досягнута і може бути реалізована вже в найближчий час.


“Надзвичайні новини”. Куниця з унітазу напала на дітей\nICTV / Надзвичайні новини / “Надзвичайні новини”. Куниця з унітазу напала на дітей / 30.05.2013 16:53\nНа Одещині до туалету одної з квартир потрапила куниця. Тварина раптово вилізла з унітазу і страшенно налякала дівчинку й шестирічного хлопчика. Батьки діяли швидко — зачинили хижака в туалеті і викликали рятувальників.\nОлексій Кобильников, керівник Іллічівського міськвідділу ДСНС, повідомив:\n— Це вперше такий випадок в Іллічівську, що через каналізаційну трубу вилазить куниця.\nПо темі: «Львівські туалети чекають на туристів»\nТварину посадили до мішка і відвезли до місцевого екологічного центру, який діє при дитячому садку. Просторий вольєр не сподобався новому мешканцю. Куниця знайшла шпарину в вольєрі і спробувала втекти. Рятувальники швидко спіймали хижака. На цей раз її посадили до міцної залізної клітки.\nПро подальшу долю куниці ви можете дізнатися з сюжету:


Подальші події були сповнені непередаваними емоціями. - Футбол в регионах - Каталог статей - Игра миллионов\nПодальші події були сповнені непередаваними емоціями.\nЦеремонія нагородження і мішура під переможну музику. Вітання, братання. Сльози радості на очах уболівальників, відчуття безмежного щастя, ейфорія, блаженство і просто катарсис ... Більше нічого не мало значення! Ми ще довго стояли на своїх місцях, поки стадіон не спорожнів. Радості і щастю не було меж. Вперше за 73 роки існування НАША команда виграла такий значущий європейський трофей! Це НАШ день! Це НАША перемога! Це НАШ Кубок!\nЗворотна дорога була як у тумані. Трансфер автобусом, черги в аеропорту, паспортний контроль, салон літака ... Усе це не мало ніякого значення, тому що в цю казкову ніч збулися заповітні мрії. Ми стали учасниками важливих історичних подій. МИ ЗАБРАЛИ КУБОК УЄФА!\nВранці в аеропорту нас зустрічали ті, хто не зміг поїхати в Стамбул і дивився матч у Донецьку. А вже через кілька годин на донецьку землю ступили ті, хто в чесному футбольному бою підкорив Європу і по праву забрав неповторний трофей - наші улюблені футболісти. Вони подарували свято не тільки Донецьку, адже за них вболівали на всіх центральних площах країни, у всіх барах і кафе, у всіх будинках. Цей подарунок безцінний настільки, наскільки непорівнянна наша любов до них - ЧЕМПІОНАМ. Безмежно дякуємо і обожнюємо!\nЩе кілька років тому ніхто і уявити собі не міг, що українська команда буде величезними літерами вписана в історію світового футболу. Але загартований характер, непокірний дух, непохитна віра, твердий кулак і палаюче серце творять дива. Ми зробили це! Відтепер Кубок УЄФА знайшов будинок! Хай живе футбольна столиця України ДОНЕЦЬК! Хай живе воістину кращий український клуб ФК «ШАХТАР»!...


У Львові медики закликають вберегти домашніх улюбленців від сказу - leopolis.name\nУ Львові медики закликають вберегти домашніх улюбленців від сказу\nЦими днями стало відомо, що у сусідній області, на Волині, виявили випадок сказу серед тварин – смертельну інфекцію підхопив звичайний домашній кіт. У зв’язку з цим, львівські медики нагадують містянам про важливість належного нагляду за домашніми улюбленцями та просять вберегти їх від небезпеки підхопити захворювання, пише сайт leopolis.name.\nПро це повідомили в ефірі радіо “Львівська хвиля”.\nСезон недуги триває\nРечниця Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги Тетяна Андреєва розповіла, що саме зараз – небезпечний сезон поширення захворювання. Справа в тому, що дикі тварини у пошуках поживи забігають до людських помешкань, де можуть передати сказ домашнім улюбленцям, а ті, у свою чергу, можуть передати захворювання своїм господарям.\nУ випадку, якщо не звернутися за медичною допомогою вчасно, людина може померти. Інфекція вражає центральну нервову систему, викликаючи хвороби в мозку та смерть.\nВберегти домашніх улюбленців від сказу може лише вакцина, адже людство досі не придумало ліків, які б змогли вилікувати захворювання.\nТетяна Андреєва розповіла, що врятувати людину може лише введення антирабічної вакцини – це потрібно зробити до перших клінічних проявів захворювання. Найчастішими є випадки інфікування саме через собак та котів, хоча трапляються випадки передачі сказу через диких тварин, – вони, зазвичай, не наближаються близько до людей за відсутності інфекції.\nУ такому випадку діяти потрібно максимально швидко. Вкусила чи лизнула безпритульна тварина – негайно слід звертатися до лікарів. В іншому випадку, людина може померти, – так трапилося з бабусею на Львівщині, яку подряпало хворе цуценя.\nОстанній випадок сказу у людини на Львівщині було зафіксовано у 2018-му році. За минулий та попередні роки – жодного серед людей. Однак серед тварин випадки фіксували.\nЯк повідомляють у Міністерстві охорони здоров’я України, сказ у 100% призводить до смерті хворих. У нас щорічно помирає від цього захворювання від 1 до 7 людей.\nДе у Львові можна вакцинувати тварину від сказу?\nПлатну послугу вакцинації від сказу у Львові надають практично всі ветеринарні клініки та ветеринарні кабінети. Ціна на вакцину залежить від її виду та від виробника.\nУ ЛКП “Лев” рекомендують порадитися з ветеринаром щодо того, яка вакцина підходить саме вашому домашньому улюбленцю. Вибрати можна як вакцину від вітчизняного виробника, так і від закордонного – вони однаково ефективні. Однак якщо ви плануєте виїхати за кордон, то потрібно попередньо довідатися, які вакцини визнано у тій чи іншій країні.\nПеред вакцинацією господареві слід впевнитися, що тварина повністю здорова. Після – потрібно ввести карантин для тварини з тривалістю від двох тижнів до місяця. У цей період потрібно слідкувати за станом тварини та обмежити її контакти з іншими чотирилапими.\nВарто пам’ятати: щеплена тварина – здорова тварина та людина. Бережіть своїх чотирилапих друзів!\nвакцинація від ссказу\nсказ у львові\nсказ у людей\nNext articleУ львівських горах помітили стадо оленів


Аксесуари осені: відкрите взуття, капелюх і подвійні рукавички | Українська правда _Життя\nАксесуари осені: відкрите взуття, капелюх і подвійні рукавички\nХутряні чобітки від Christian Louboutin\nЧобітки на модній танкетці від Pierre Hardy\nВзуття з імітацією в’язаного від Ніколаса Кірквуда для Pollini\nВзуття на прямій шпильці від Nicholas Kirkwood\nПоєднання різних матеріалів в одній парі взуття від Pierre Hardy\n"Гладкошерста" сумка від Juicy Couture\nБукльована гігантська сумка від Louis Vuitton\nДвоколірна сумка від Pierre Hardy\nСумочка з перфорацією і тисненням від Fendi\nПоштова сумка від Jill Sander\nСумки з м’якої матової шкіри від Chloe\nРозписна бавовняна сумка Lacoste\nШкіряна сумка-трансформер кольору бургунді від Akris\nДовгі рукавички від Bally\nШовкова хустка від Alberta Ferretti\nФетровий капелюх і сумка з хутряними підвісками від Gucci\nВ’язані нарукавники від Vivienne Westwood\nНатуралістичні прикраси від Alexandra Dodds\nМасивні золоті прикраси від Versace\nЗа вікном майже осінь, мешканці міст досі у сонцезахисних окулярах повертаються до стресових офісів. Ввійти в робочий ритм важко допоки на шкірі тримається золотава засмага, а резинові шльопанці в передпокої чекають на останній шанс.\nЩоб міські будні стали цікавішими, а процес щоденного чепуріння тішив око перед дзеркалом і привертав захоплені чоловічі погляди серед асфальтних джунглів, "Українська правда Життя" пропонує жінкам зіграти у справжні дівчачі ігри з модними аксесуарами, п'ятірку з яких наведено нижче.\nДалі - лише найсвіжіші рекомендації стосовно жіночих аксесуарів на осінь.\nЯкщо будинки моди ледь не з перших осінніх днів пропонують вдягатись тепліше, надаючи перевагу вовняним пальто і хутряним кожушкам, то у взуттєвій моді, здається, літо ніяк не закінчиться.\nЧого лише варті останні колекції босоніжок на ремінцях, сабо з оголеними п'яточками, туфель з ремінцем на щиколотці та відкритими пальчиками.\nБазовим трендом буде акцент на високих підборах. Знову повертаються у вжиток тонкі підбори-запальнички - пласкі і прямокутні. Дизайнери пропонують поєднувати в одній парі декілька матеріалів, фактур, типів шкіри або кольорів, що робить крій взуття складним, а вигляд - незвичним.\nЕнергійні городянки у міській метушні пересуваються швидко і ледь не навшпиньки. В підмогу цьому дивакуваті, стоншені до підлоги чи закруглені, платформи. Чи не кожен бренд знайшов місце для цікавого втілення високої платформи у своїй сезонній колекції: дивні пластикові або металеві конфігурації, багатошаровість, оздоблення прикрасами.\nФетровий капелюх - річ абсолютно незамінна цієї осені! Сучасні жінки майже відійшли від традиції носити головні убори, але як завзята модниця, спробуйте придивитись уважніше до моделей капелюхів з розлогими полами і м'якою згладженою тулією. Такий капелюшок виглядає не занадто претензійно, але добре пасуватиме до коротких шубок чи колоноподібного пальто на запах.\nСеред усього розмаїття сумочок істинна шпигунка великого міста віддасть перевагу невеликому твердому почтовому портфелю, в якому хутко можна відшукати диктофон, портативну камеру і підслуховуючі жучки, або ж телефон та електронний записник, з чим зазвичай нерозлучні сучасні ділові дами, навіть коли виходять на полуденну чашку кави. Серед фаворитів сумочки з гладкої товстої шкіри, тисненої шкіри з яскраво вираженим візерунком. Забарвлення здебільшого благородні: болотяно-смарагдовий, вишнево-винний, приглушений блакитний. Звичайно, не виключені і природні тони шкіри.\nДля буденної праці в офісі краще за інші підійдуть туфлі класичного виду на високому тонкому підборі. Він може бути іншого кольору зі взуттям, з металу або оздоблений прикрасами: ланцюжками, аплікаціями, вишивкою, різьблений чи інкрустований камінням. Якщо ваш діловий дрес-код дозволяє звертати на себе увагу, то краще робити це якісним взуттям. І дивний каблук вам в поміч!\nЯкщо на роботі ви граєте роль серйозної ділової особи, віддавайте перевагу класичним туфлям з трохи видовженим лодочкоподібним носиком. А можна трохи погратися у стервозну, але вкрай привабливу начальницю, і взутися у босоніжки на прихованій платформі з відкритим носиком і ремінцем на п'яті.\nДизайнери пропонують мати при собі містку шкіряну сумку-трансфомер, яка здатна змінювати форму перезастібанням кнопок: вона підійде як для косметичного несесеру, так і для важливих робочих документів. В моді аксесуари з коротковорсових матеріалів: хутра котика, поні, замші, штучного плюшу, велюру.\nЗавершити образ владної ділової пані допоможуть масивні металеві цільнолиті браслети або крупні підвіски на довгих ланцюжках - маєте обрати. Не варто вдягати різні види прикрас разом!\nСеред оздоб для верхнього одягу зійдуть брошки. Можна прищепити невелику текстильну прикрасу на вилог пальто, застібнути на шалик лаконічну дорогоцінну шпильку, використовувати як застібку кардигана велику металеву квітку. А в офісі доречно прикрасити ділову блузу брошкою-камеєю на комірці або носити в якості погрудної прикраси масивну підвіску з камінням та стрічками.\nХованки від папарацці\nЯкщо ваше бурхливе життя вимагає постійного руху, спробуйте носити туфлі або чобітки на танкетці. Новомодні танкетки набули елегантних форм, стали уявним продовженням класичної форми підборів, тож ви не будете виглядати й почуватися як перший астронавт на Місяці.\nРадше сплануйте в таких суботній шопінг, або вечірню вилазку у невеличкий клуб. Підійдуть і облягаючі текстильні чобітки, шкіряні ботильйони з тисненням, принтами з імітацією текстури тканин або ручного в'язання.\nНа рівні із замшевим носитимуть восени взуття зі стриженого хутра тварин, пофарбованого у природні забарвлення диких кішок чи однотонного.\nКоронним аксесуаром моторної пані покликана бути шовкова шаль або хустка, накинута на пальто, або замість шарфа, якщо ви не любите застібатись. Саме кольорова хустина внесе у модний приглушений осінній наряд яскраву ноту.\nДамочка, не надто схильна афішувати свою присутність, обере для прогулянок одноколірну шовкову хустку, зав'язавши її навколо обличчя чалмою, та великі темні окуляри. Хоча в такому стильному вигляді варто очікувати, що ви лише сколихнете хвилю цікавості оточуючих.\nВ осінні тренди увійдуть в'язані нарукавники та довгі плетені рукавички. Модна довжина сягає плеча, тож носити їх можна приспущеними, під пальта із закороченими рукавами або в поєднанні з вовняними сукнями в якості імітації піддітого светра. Доречно поєднати одразу дві пари рукавичок: в'язані меланжеві рукавички та короткі шкіряні мітенки на кнопці.\nЦієї осені слід взувати виключно підбори. Якщо ви не дуже вміло вправляєтесь з високими шпильками і новомодними подіумними танкетками, спробуйте зручні туфлі на товстих стійких підборах з повністю закритою ступнею, що додасть більше зручності. А колір такої пари може бути як приглушеним, так і відверто насиченим: вишневим, малиновим, болотяним, солом'яним. По-новому прозвучать моделі у замші та оксамиті.\nКрім того, з подібними обновами можна носити цупкі колготи або гольфи, зв'язані вручну. Але вдягайте довгі широкі спідниці, в іншому випадку матимете ефект надмірної театральності, крім тих випадків, коли ви справді хотіли б справити враження такої собі Лоліти.\nЯк прикраси сміливо використовуйте банти, рюші з гіпюру та штучні квіти. Перед цілковитим сезоном шапок і каптурів ви ще встигнете вплести у волосся віночки та обідки зі штучними квітами, шовковими стрічками і текстильними бантиками.\nДо ансамблю не варто підбирати завеликих сумок. Краще накиньте пальто з широкими та глибокими кишенями. Якщо ж не можете відмовити собі у задоволенні щопятьхвилин підфарбовувати губи, зупиніться на сумочці-гаманці з ремінцем через плече.\nСпортивним дівчатам стилісти радять звернути увагу на туфлі та черевики на високій, але пласкій платформі, чимось схожі на традиційні японські ґета. Воно може бути однотонним або ж поєднувати в собі пробку і шкіру, резину і замшу, дерево і текстиль. Доки ви не у спортзалі чи на природі, де логічно взуватись виключно у спортивне, зручне пласке взуття личитиме до широких брюк зі стрілками чи довгого запахнутого пальто.\nДля вояжів у некомфортних умовах перезувайтеся у шнуровані чоботи й черевики з товстої шкіри на рельєфній танкетці. Громісткі на вигляд туристичні шузи насправді підійдуть як до пальто-халата, так і до шовкової спідниці до полу, раптом холодної та мокрої пори буде вирішено лишитись у рідному місті.\nШирокі замшеві ботфорти пасуватимуть до коротких спідниць і шортів. Заправляти у високе взуття штани або джинси зараз не актуально. Тож модні чоботи з широкою приспущеною халявою взувайте із шовковими сукенками та короткими напівпальто.\nУ мандри до незвіданих древніх пам'яток культури можна прихопити бавовняну сумку-баул або осучаснену сумочку через плече з текстилю. Матеріали, що добре зарекомендували себе у колоніальному стилі аксесуарів: льняне чи бавовняне полотно, цупкий котон та парусина, тепер стали предметом навіть міської моди.\nТекстильна сумочка типу Біркін хоч і не виглядає так гламурно, але добре носиться, дешевша в ціні, і має добротний вигляд завдяки якісному пошиву. До того ж, щоб не виглядали як у робітників алмазних рудників, повсякденні невеликі сумочки оздоблюють шкіряними кантами, мереживом, розписами маслом.\nЗате прикраси неодмінно мають бути золотими. Це не обов'язково благородні метали, можна сміливо користуватися біжутерією, але чим більше на вас масивних елементів - тим краще. Ще одна дивна особливість: прикраси мають необроблений, нешліфований вигляд, ніби щойно видобуті у кар'єрах.\nНа згадку про літні мандри побавте себе "трофейними" прикрасами: намистами, браслетами та підвісками з великої кількості фігурок комах, квітів і золотих скам'янілих решток. Сьогодні це нагадує традиції наших пращурів, коли ті чіпляли в намисто зуби чи пір'я здобичі.\nНе в моді:\n- взуття на пласкій підошві\n- взуття з масивними носками\n- синтетичні панчохи з чудернацькими візерунками\n- сумки з ненатуральних матеріалів, в тому числи штучної шкіри\n- сріблясті прикраси: ланцюжки, кулони, сережки\n- поєднання різнотипних прикрас в одному костюмі, а також комплектні прикраси з камінням\nУ статті використано фотоматеріали з рекламних кампаній та каталогів Lanvin, Giorgio Armani, H&M, Prada, Vivienne Westwood, Totomoto Australia.


Виклики пандемії здатна здолати лише масова вакцинація - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nНаскільки ця кампанія буде успішною, залежатиме від злагоджених дій місцевої влади й свідомості громадян\nІ це ще не кінець. Адже потрапити до «червоного» переліку можуть Житомирська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Рівненська, Хмельницька та Чернігівська області. Якщо не посилять протиепідемічні заходи, про що попередив міністр розвитку громад та територій Олексій Чернишов. Тому задля уповільнення зростання захворюваності на COVID-19 у громадах мають посилювати протиепідемічні заходи й нарощувати темпи вакцинації.\n«Епідемічна ситуація потребує максимальної консолідації зусиль центральної влади та органів місцевого самоврядування. Показник захворюваності, на жаль, щоденно зростає. Кількість госпіталізацій та важких випадків дуже велика. Але ми розуміємо, що 94% пацієнтів, яких госпіталізували з COVID-19 за тиждень, були не вакциновані. Масова вакцинація у всьому світі покликана допомогти уникнути критичних ситуацій та зберегти життя людей. Звертаюся до представників громад: подбайте про прискорення темпів вакцинації», — наголосив Олексій Чернишов.\nТож за підсумками засідання комісії ТЕБ та НС Житомирській, Луганській, Львівській, Миколаївській, Рівненській, Хмельницькій та Чернігівській облдерж-адміністраціям доручено вжити упереджувальних заходів. Зокрема: забезпечити дотримання відповідних обмежувальних проти-епідемічних заходів, передбачених для відповідного рівня епідемічної небезпеки поширення хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; щоденно моніторити й оцінювати епідемічну ситуацію у своїх областях, на рівні об’єднаних територіальних громад та вживати дієвих заходів стримування значного поширення вірусу і хвороби; розгорнути додаткові ліжко-місця в закладах охорони здоров’я, визначених для госпіталізації ковідних пацієнтів; збільшити кількість тестувань методом полімеразної ланцюгової реакції та експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2; оновлювати маршрути пацієнтів та забезпечити їх суворе виконання медичною службою області; контролювати дотримання критеріїв госпіталізації таких пацієнтів шляхом неухильного виконання галузевих стандартів організації надання медичної допомоги хворим на COVID-19.\nНапередодні було встановлено черговий рекорд вакцинації — щеплення від COVID-19 отримали понад 250 тисяч осіб. Одну дозу отримали 165 649 громадян, повністю імунізовано 85 605, повідомляє пресслужба МОЗ. Загалом від початку вакцинальної кампанії в Україні щеплено 8 373 550 осіб, з них повністю двома дозами вакцини — 6 743 615.\nЦікаво, що останніми днями найбільше охочих вакцинуватися фіксують саме в тих областях, де набули чинності жорсткі карантинні обмеження.\nУ Міністерстві розвитку громад та територій нагадують, що під час запровадження «червоного» рівня епідемічної небезпеки зберігаються обмеження «жовтої» та «помаранчевої» зон. Заборонено роботу закладів громадського харчування, крім адресної доставки та замовлень із собою; ТРЦ та інших розважальних закладів, кінотеатрів, театрів тощо; закладів освіти, крім дитячих садків і початкових класів шкіл; непродовольчих ринків і магазинів, спортзалів, басейнів і фітнес-центрів; закладів культури, крім історико-культурних заповідників, проведення кіно- та відеозйомки. Не можна влаштовувати масові заходи, крім офіційних спортивних і матчів командних ігрових видів спорту без глядачів.\nУ «червоній» зоні працюватимуть банки, АЗС, ветеринарні магазини, аптеки й усі продовольчі магазини. А заклади освіти працюватимуть, якщо 100% працівників мають «зелений» COVID-сертифікат.\nТакий сертифікат убезпечить від згаданих обмежень усіх учасників (відвідувачів), працівників та організаторів масових заходів, зокрема релігійних, працівників кінотеатрів, театрів, музеїв чи інших культурних, розважальних закладів, ТРЦ, закладів громадського харчування, ринків, спортзалів та басейнів.


Хто очолить запорізький "Металург"? - ФК Ворскла (Полтава) - сайт уболівальників\nСтрічка новин - 04-12-2012, 01:12 - sasa 30\nХто очолить запорізький \_»Металург\_»?\nЯк відомо, запорізький \_»Металург\_» вирушив на зимові канікули без головного тренера. Віталій Кварцяний, який очолював клуб в останні місяці після матчу з харківським \_»Металістом\_» залишив посаду головного тренера.\nВраховуючи незрозумілу ситуацію з керівництвом клубу, а також фінансові проблеми \_»Металурга\_», перспективи команди вельми туманні. Утримати запорожців у Прем\_’єр-лізі може тільки диво.\nЗараз же всіх цікавить питання хто стане наступним наставником \_»Металурга\_»? Кандидатів двоє: Сергій Зайцев і Олександр Гайдаш.\nЗайцев — тренер, який був виконувачем обов\_’язків головного, вивів команду у Прем\_’єр-лігу. Зараз у молодого спеціаліста немає відповідної ліцензії, щоб очолити клуб УПЛ, але він може бути помічником головного тренера.\nОлександр Гайдаш — відомий, в минулому, футболіст сімферопольської \_»Таврії\_». Як тренер працював з \_»Кримтеплицею\_» та \_»Фенікс-Іллічівцем\_», а в нинішньому сезоні очолював арменський \_»Титан\_». Гайдаш, до слова, був помічений на матчі молодіжних складів \_»Металурга\_» і \_»Металіста\_».\nОбидва кандидати \_»на олівці\_» у спортивного директора \_»Металурга\_» Анатолія Заяєва, — повідомляє Спорт-Арена.


Казка про Костика, який говорив погані слова © Надія Красоткіна\nКазка про Костика, який говорив погані слова\nКазка про мову для молодших школярів\nГарна думка — це важливо, бо вона несе тепло. Добре слово творить диво. Слово — першим в нас було! Слово старше, аніж гроші, є у нім великий зміст, щоб нести слова хороші, треба мати мудрість й хист. Треба змалку добре знати, що від слів залежить все. Може слово зруйнувати, бо воно в собі несе й добре щось і нехороше, тож цінуй свої слова — важливіше це від грошей, сила є у них жива. У словах ласкавих — світло, ти у мові їх вживай, щоб у серці сонце квітло. І про це не забувай. Завжди пильним будь до слова, бо у кожнім свій ефект. В кого вишукана мова, в того гарний інтелект. Слово — це велике діло, слово творить чудеса. А якщо сказати вміло, то тоді росте краса. І усім стає чудово, бо душа від слів цвіте. Тож підняти може слово. Пам’ятайте всі про те. Рідна мова — не полова, а язик — не помело. Якщо мова пречудова — значить в ній відсутнє зло. Не роби халяву з писка! Більше діла — менше слів. Ти ж дитина — не чудисько, сподіваюсь — зрозумів, що потрібно всім вживати гарні й чарівні слова, щоб здорову душу мати й мудра стала голова. Так у школі діток вчили, щоб вони в красі жили, гарне слово говорили й добрими усі були. До чарівних слів привчали діток мами і батьки. Діти гарно розмовляли, ну, а Костик — навпаки! Гарно він не вмів сказати чи, можливо, й не хотів. Знав лайливих слів багато і у хаосі цім жив. Він не дякував ніколи, все кричав, вередував. Звідки він прийшов до школи? Де такі слова набрав? Зауваження робили: діти, вчителі, усі, до психолога водили, не хотів він жить в красі… Він ніколи не вітався, всіх навколо обзивав, лаяв, наче пес, кривлявся, і недобре серце мав. До його батьків ходили, щоб за Костика взялись. І нарешті зрозуміли — що від них ішла та злість. Вдома часто ті сварились, Костик чув усі слова. Мама з татом навіть бились… І таке в сім’ї бува… Не було в сім’ї любові, не було добра й тепла. Де візьметься радість в слові? Там страшна біда жила. Кость вважав, що так і треба, він мінятись не хотів, в мріях не летів до неба, він в своєму світі жив. Всі пояснювали Кості, що мінятися пора, бо не можна жити в злості, це серйозно, це не гра… Всі хотіли щось змінити й хлопчику допомогти, щоб почав він гарно жити, з сонцем у душі рости. Дуже вчителі старались, всі йому назустріч йшли, діти також намагались… Та безсилими були… І просили, і вмовляли всі навколо кожен день. З хлопцем чемно розмовляли, а він впреться, наче пень, і стоїть, як та примара, і мовчить, ні пари з вуст. В голові у нього хмара й слів лайливих чути хруст… І в театр його водили, до краси щоб Кость звикав, діти з ним в кіно ходили… Костик іноді мовчав… Не проходила й година, як він знову за своє. Ну, і що він за дитина, що за зло у ньому є? І психолог з ніг вже збився, що він тільки не робив! Так за Костею дивився і кругом його водив, розважав та в ігри грався, і казки йому читав, словом — дуже він старався, але Костя не зважав. Добре, що хоч на уроках, не гукав лайливих слів. Ну, не хлопець, а морока, як же він з усім цим жив? Вже його й батьки змінились, краще жити почали, вже за Костею дивились — дати ж ради не могли. Його рідні мама й тато привели в порядок дім, не сварились вже багато і не билися у нім. Й Костика також просили, щоб він чемним всюди був, умовляли, як уміли, щоб він злі слова забув. Але Костя дуже вперто, на вмовляння не зважав, нарочито і відверто зло на вітер розкидав. Ті слова, як не огидно, каменем летіли вдаль. І було всім дуже стидно, та не Костику, на жаль. Некерована дитина… Як спинити люту злість? Зрозуміти вже ж повинна, що ця лють в нім душу з’їсть…\nАле Костик не спинявся, бо до безладу вже звик. Тож у мандри він подався, уночі із дому втік. Вліз у потяг непомітно, що на станції стояв. Помахав з вікна привітно і кудись у ніч помчав. Та не встиг ще порадіти Костик, спритний молодець, бо ж на всі пригоди, діти, є початок і кінець. Контролер нараз з’явився, щоб провірити квитки, він на Костю подивився: «Що то за хлопчак такий?». Кость злякався й ну втікати, добре — станція якраз! Страх він хоче вгамувати, щоб було усе гаразд. Кость біжить і в двері з маху — вистрибнув, але не впав. Місяць глянув на невдаху… Ну, а потяг вдаль помчав. Так поїздка закінчилась, круглий місяць пропливав. Ніч у зорі нарядилась, а навкруг самі дива. Ліс чорніє геть близенько, Місяць світить і блищить. От струмок біжить хутенько. На гіллі сова сидить! Костик йде і метикує, як то далі буде жить… В лісі він курінь змайструє, там гарнесенько поспить і не йтиме вже до школи, до дітей і вчителів і не чутиме ніколи тих повчань і мудрих слів. Він же має власну мову, й розуміють всі його. Ач! Прискіпались до слова, а чого, скажіть, чого? Геть усі так розмовляють, що в дворі горілку п’ють, ще не раз чимсь пригощають, і не сварять, і не б’ють… Ну, в школі всі взялися, що не ті вживав слова… Нащо ви мені здалися? Вже опухла голова! В лісі буду сам я жити і без ваших мудрих слів. Буду вогнище палити, бо давно вже так хотів.\nЙде й насвистує хлопчина, стежка вдаль його веде. Жде його життя відмінне, як ні в кого і ніде. Йшов він довго, аж стомився, Місяць геть скотивсь на край. Ну, а ліс щось віддалився, як його не доганяй. Але Кость прибавив ходу, вже не йшов, а майже біг. Спив з струмка холодну воду й на траву зелену ліг. Ліс обняв його привітно, обступив з усіх сторін. Стежка зникла непомітно… От тепер у лісі він. І заснув Кость на травичці, куреня робить не став. Слів лихих сказав по звичці й від утоми просто впав. Спав він довго чи не дуже, але сонечко зійшло. Та до хлопця всім байдуже, мов його і не було. Встав… А далі що робити? Зранку свіжий холодок, їсти хочеться і пити, сирість лізе до кісток. І немає де сховатись, бо курінь не збудував. Але став за діло братись, гілки різати почав. Вибрав місце під вербою, майстрував і так, і сяк, та подумав із журбою, що не справиться ніяк. Але трішечки зігрівся й сонце вище піднялось. Кость сидів, та враз підвівся, треба вже й поїсти щось. Став шукати, щось збирати, то ось ягідка, то гриб… Став до рота запихати, все що там руками згріб… А тепер куди податись, де якесь дупло знайти? Треба ж якось влаштуватись, а куди його іти? Як стежок ніде немає, ліс густішає весь час. Ну, хіба таке буває? Щось тут, мабуть, не гаразд… Він туди — гілля сплелося, він сюди — а хащі й тут. Все ламати довелося… А вони ростуть й ростуть. Хлопець свариться щосили, посилає злі слова… Хащі Костю обступили, що дитина ледь жива. Кость кричить слова лайливі, хащі дужче ще ростуть, і такі вони жахливі — не ступити, не дихнуть. Знову став він верещати, мо’ на поміч хто прийде, щоб його порятувати, а нікого і ніде… Костик вибився із сили, від тривоги геть охляв… Його гілля обхопило, задихатися почав... Але ж голос чийсь лунає, хтось, іде в цей бік, таки.… «Хто тут в лісі так волає? Завелися лайдаки?» Гілля раптом розступилось, перед Костем Лісовик! «Ну, і що вже тут зробилось, що підняв у лісі крик?». Костик хоче щось сказати, але мова де жива? Став все добре забувати, непристойні лиш слова з язика його злітають, ну хоч падай, а хоч стій. І куди слова втікають, хлопець вже і сам не свій. Лісовик подивувався, придивлятися почав, зрозуміти намагався, а тоді таке сказав: «Вибач, слів таких не знаю, їх не знає навіть Змій… Тож піти я звідси маю, ну, а ти і далі стій! Я хотів порятувати, але бачу не пора. Доведеться постояти. Хай провчить тебе Мара». І пішов собі від Кості, ніби його й не було. Хлопець аж сичить від злості, посилає й далі зло. Хащі так попідростали, розпустили чорний цвіт. І уже колотись стали, та закрили цілий світ. Хлопець плакав і лякався, виходу не міг знайти, хоч і дуже намагався, щось зробити… Як піти? В світ кидав слова лайливі, бо хороші десь пішли. А колючки вередливі дуже гострими були… Кость ніяк не міг збагнути, як це статися могло… Все він бачив, міг все чути, а от мови не було. Тільки лайка, більш ні слова, гарні де слова згубив? Де його пропала мова, хоч її він й не любив, але вмів щось говорити і сказати вже хоч щось… Вмів колись щось попросити, а тепер — ні слова… Ось! Він зморивсь, хотілось їсти, пити дуже захотів, й хоч хвилиночку присісти і від злості аж сопів. Враз синичка прилетіла заспівала щось своє і на гілочку присіла: « Ой, а в хащах хлопчик є! Що ти робиш тут, юначе, що стоїш у самоті? Сталось горе, не інакше, чари діють непрості. І за що тебе тримають хащі злої блекоти? Чом на волю не пускають, не дають тобі піти? Мабуть ти слова лайливі в цьому лісі говорив. Тож нема у тому дива — ліс дорогу перекрив. Тож подумай, постарайся, згадуй добрі всі слова. Все згадати намагайся, може й стануться дива…» І пташина полетіла, мов її і не було. Та не сталося тут дива, лиш колючки, хащі й зло… Кость почув слова пташини і подумав: «Може й так… Бо ж гіркі оці хвилини… Ну, хіба ж він геть лайдак? Треба голову вмикати! Він слова хороші чув, зможе він їх пригадати, хоч і трохи призабув»… Став він думати-гадати, від напруги аж спітнів. Почали слова спливати, припливло багато слів… Важко це йому далося, але ж він їх пригадав! В голові усе сплелося, ледве на ногах стояв. Враз затих, вже не сварився, обезсилив, не кричав. На колючки похилився і просити просто став, щоб якісь чарівні сили або хтось прийти зумів. Щоб вони його звільнили, він вже дещо зрозумів. І як думка ця дозріла, враз відкрилася діра, вся якось затріпотіла і з’явилася Мара. Вся обірвана, старезна, сучкувата і худа… Чорна вся і величезна, і страшна, немов біда… Але Костик не злякався, він її просити став, він знайти слова старався, бо хороші вже згадав, щоб вона за все простила, що робив багато зла і нарешті вже звільнила та додому провела. І Мара щось проскрипіла, хащі в боки розвела і за нею йти звеліла, до болота повела, посадила на купину, і сказала так йому: « Змарнував в собі людину. Але нащо і чому? Тут ти житимеш, нахаба, але ти дивись мені! Будеш квакати, як жаба ще три ночі і три дні. А як термін цей скінчиться, зрозумієш все, як слід. Може зможеш і звільниться, як розтане в серці лід й щире сонечко засяє, а язик не підведе. Кожне серце знати має, що коли казати й де…» І розтанула тихенько, наче й зовсім не було, а дрімота помаленьку принесла своє тепло. Кость заснув, а вранці рано, як прокинувся від сну, глянув в світ і стало гарно, річку бачив він ясну, ліс зелений і травичку, і болота зелен-цвіт… Він прогнав погану звичку, щоб хорошим йти у світ. Щось хотів сказать добреньке, але квакнув раз і два. І заплакав він тихенько, з голови не йшли слова… З купини доріг немає, лиш болото і вода. Що робити Кость не знає, зараз з ним страшна біда. Квакав він три дні й три ночі, та багато зрозумів. Він тепер учитись хоче, хоч колись і не хотів. Хоче гарно знати мову, мати слів значний запас. Вчити мову калинову, що веде до світла нас. І всього багато знати — це, звичайно, не секрет, хоче дуже Костик мати свій, високий інтелект. Ніч останню спав тривожно, думи билися, мов птах. Як тепер звільнитись можна? Діставав до серця страх… А як тут його забудуть, в рідний дім не відведуть? Всі жаби сміятись будуть і в болото загребуть… Та на ранок прояснилось, в серці сонце, а не лід. Лісовик й Мара з’явились — значить буде все як слід! Як сказали, так зробили, чари з Костика зняли. І додому відпустили, усмішкою провели.\nЛіс далеко, стежка в’ється, Костик вже не йшов, а біг. Серце пташечкою б’ється, бо себе він переміг! Він усім всміхався щиро, гарні говорив слова. Всім бажав добра і миру. Мова світла і жива між всіма людьми звучала, і думки ясні пливли, всіх красою дивувала, тож щасливі всі були. Гарна думка — це важливо, бо вона несе тепло. Добре слово творить диво — слово першим в нас було! От і ви, мої хороші, гарні говоріть слова. Слово старше, аніж гроші, й творить чарівні дива.


Котлети курячі, приготовані в пароварці.\nПарові курячі котлети виходять удвічі смачніше, якщо вони готуються тільки з білого м'яса з використанням свіжої зелені. Варто відзначити, що таке блюдо є дієтичним, так як парова обробка зберігає всі корисні речовини продукту, а пісне м'ясо птиці містить в собі мінімум калорій.\nКотлети курячі: необхідні інгредієнти\nЛимон -? частина фрукта.\nПшеничне борошно - шість великих ложок.\nКуряче філе - один кілограм.\nСіль - одна десертна ложка.\nСвіжа зелень (петрушка, кріп, цибуля-порей) - один пучок.\nКуряче яйце - одна штука.\nРіпчасту цибулю - дві середні голівки.\nПерець - за бажанням.\nМорква - дві маленькі штуки.\nКотлети курячі: підготовка м'ясного фаршу\nДля приготування такої страви рекомендується брати нежирні курячі грудки. Їх слід ретельно промити в холодній воді, а потім звільнити від кісток, шкірки і хрящів. Після цього куряче філе необхідно подрібнити в блендері або пропустити через м'ясорубку. Далі потрібно перейти до обробки інших інгредієнтів. Ріпчасту цибулю і дві невеликі моркви слід помити і почистити, а потім натерти на крупній тертці (морква) і дрібно нашаткувати (цибуля). Оброблені овочі разом з посіченою зеленню необхідно додати до курячого фаршу і ретельно їх перемішати, вичавивши сік з половинки лимона і усипавши всі підготовлені спеції. Потім потрібно взяти одне куряче яйце, добре збити його за допомогою блендера і вилити в основну масу. Далі м'ясний фарш слід добре розім'яти руками, щоб вийшла однорідна і м'яка консистенція.\nКотлети курячі: формування страви\nКоли фарш буде повністю готовий, слід приступити до формування котлет. Для цього потрібно взяти дві повні великі ложки м'ясної маси і зліпити з них злегка приплющена кулю. Потім напівфабрикат необхідно цілком обваляти в пшеничному борошні і викласти в пароварку. Варто відзначити, що поверхня сітки цього пристрою рекомендується злегка змастити соняшниковою олією. Так страва не прилипне до дна, і його буде потім набагато легше діставати з посуду. За аналогією слід зробити всі інші котлети. Пароварку з викладеними в неї котлетами необхідно закрити кришкою і виставити таймер приблизно на тридцять хвилин. За цей час котлети повністю приготуються, і їх можна буде сміливо подавати до столу.\nКурячі парові котлети: необхідні інгредієнти для соусу\nСливки - 100 мілілітрів.\nТоматна паста - дві великі ложки.\nСметана - 80 грам.\nЧасник - один невеликий зубчик.\nКотлети курячі: процес приготування соусу до страви\nЩоб подати до столу красиво оформлені котлети з м'яса птиці, до них рекомендується окремо приготувати молочний соус. Для цього необхідно ретельно збити жирні вершки зі сметаною, додати до них дві великі ложки томатної пасти і натерти один зубчик часнику на дрібній тертці.\nПравильна подача до столу\nПодавати парові котлети до обіду можна з гарніром і без нього. Блюдо слід красиво викласти на тарілку, залити молочним соусом і прикрасити гілочками свіжої зелені.


10 листопада 2016 р. до Харкова прибула делегація Посольства Республіки Узбекистан в Україні на чолі з Надзвичайним та Повноважним Послом Узбекистану паном Абдуалієвим Алішером Хабібулайовичем та Консулом Посольства паном Насировим Азізом Аброровичем. – Національний фармацевтичний університет (НФаУ)\n10 листопада 2016 р. до Харкова прибула делегація Посольства Республіки Узбекистан в Україні на чолі з Надзвичайним та Повноважним Послом Узбекистану паном Абдуалієвим Алішером Хабібулайовичем та Консулом Посольства паном Насировим Азізом Аброровичем.\n2016-11-15 2016-11-16 135\nПід час візиту до «студентської столиці України» представники Посольства відвідали провідні навчальні заклади Харкова, в яких навчаються громадяни Узбекистану, в тому числі й Національний фармацевтичний університет.\nДелегація Посольства зустрілася з керівництвом університету, а саме: з ректором НФаУ, академіком В.П. Черних, проректором з науково-педагогічної роботи (міжнародних зв’язків), професором С.Б. Поповим та деканом факультету з підготовки іноземних громадян, доцентом В.Д. Горячим.\nПід час зустрічі було обговорено наступні питання:\nрозширення співпраці між нашими країнами, зокрема в галузі освіти, створення сумісних програм «подвійні дипломи»;\nнавчання узбецьких громадян в НФаУ, питання та проблеми;\nПрограма візиту передбачала також зустріч із громадянами Республіки Узбекистан, що навчаються в НФаУ, під час якої обговорювались питання:\nвідкриття виборчого пункту в м. Харкові для можливості голосування під час прийдешніх Президентських виборів;\nпрезентування сайту, створеного насамперед саме для громадян Узбекистану, що навчаються у ВНЗ України.\nРанее Предыдущая запись: 15 листопада 2016 р. кафедрою управління та економіки підприємства організовано святкування Дня економіста зі студентами 1-5 курсів освітніх програм «Економіка підприємства» та «Логістика»\nДалее Следующая запись 16 листопада 2016 р. у Харківському національному академічному театрі опери та балету ім. Лисенка відбувся Перший музичний фестиваль «Гаудеамус Оpera», присвячений Міжнародному дню студента


Міць молодого бренда, що зносить бар’єри як бадилинки: літня рекламна кампанія регіонального пива «Жашківський Кабан» на телеекранах країни - New Products Group\nМіць молодого бренда, що зносить бар’єри як бадилинки: літня рекламна кампанія регіонального пива «Жашківський Кабан» на телеекранах країни\nЛипнева спека – чудовий привід скуштувати по-справжньому якісне українське пиво, задумане і втілене як крафтовий продукт, доступний кожному. Триває літня рекламна кампанія нового регіонального крафтового пива «Жашківський Кабан» виробництва броварні нового покоління New Brew. Промо у вигляді короткого анімаційного ролика охопило найбільші національні телеканали країни: «Новий Канал», ICTV, СТБ, М1, «Інтер», НТН, К1, Zoom, «Мега», «Ентер-фільм», «Україна» та НЛО-ТВ. Тож тепер широке коло споживачів матиме змогу познайомитися з автентичним українським продуктом, у якому гармонійно поєдналися крафтовість технологій та локальність складових.\nКонцепція відео, створеного відомим креативним агентством TS/D, полягає у презентації нової торгової марки перед широкою публікою. У ньому вперше власною персоною постає міцний та незворушний талісман бренда – «справжній абориген та чесний локал» Жашківський Кабан – серед безмежжя золотавого пшеничного поля. Він впевнено виблискує дужими бивнями в сонячному промінні надвечір’я; його погляд сповнений рішучості та звитяги; на тлі чути відважне рохкання праведних амбіцій. Він тут, аби представити чесний натуральний продукт та плекати культуру споживання якісного пива.\n«Всі ми не надто любимо перевантажувати час літнього дозвілля сприйняттям складної багатошарової інформації. Ці дні хочеться присвятити радше приємним новим враженням та відчуттям: смаковим, тактильним, візуальним. Наше лаконічне відео не повчає, не спонукає і не переконує. Воно просто передає настрій. Настрій щедрих рідних пенатів, естетику української живої природи. Ми нею постійно милуємося і пишаємося, ми серед неї невтомно позуємо для соцмереж, і врешті ми її із задоволенням смакуємо у новому пінному напої», – зазначає Борис Ткачов, директор зі стратегії та досліджень Групи Компаній «Нові Продукти».\nРегіональне пиво «Жашківський Кабан» від молодої амбітної пивоварні New Brew, побудованої в містечку Жашків Черкаської області, з’явилося на ринку в травні цього року. Його виразними відмінними рисами є використання лише добірних натуральних інгредієнтів місцевого походження, принципова відсутність мальтозної патоки у складі та незастосування фільтрації у технології виробництва. Перша сортова лінійка представлена трьома популярними різновидами: «Лагер», «Біле» та «Світлий ель». Наразі напій представлено в понад 40 000 торгових точок роздрібної торгівлі в усій країні і він має конкурентну ціну біля 27 гривень за пляшку об’ємом 0,5 літрів.


№ 074-075 (21338-21339) субота 22 вересня 2012 року - Одеська обласна газета «Чорноморські новини»\nХолодна осінь-2012: економіка «береться кригою»\nСередина вересня запам’ятається визнанням з боку влади тривожного стану вітчизняної економіки. Офіційна статистика зафіксувала падіння промвиробництва (на рівні показників початку кризи-2008), майже вдвічі сповільнилися темпи зростання ВВП. В уряді, йдеться у статті, опублікованій на http://economics.unian.net намагаються зберігати оптимізм, а в країні хочуть зрозуміти, чи мають очільники держави, попри показний оптимізм, план дій для мінімізації кризи, чи вийде «як завжди»...\nНа початку цього тижня Держстат повідомив, що в Україні спад промислового виробництва в серпні 2012 року порівняно з серпнем 2011-го становив 4,7%. За даними відомства, в січні — серпні 2012 року порівняно з аналогічним періодом 2011-го спад промвиробництва склав 0,4%, в серпні 2012-го проти липня — 1,8%.\nНесподіване падіння промвиробництва змусило експертів погіршити річні прогнози. Ще в червні, орієнтуючись на показники травня (тоді промвиробництво зросло на 1%), експерти передбачали річне зростання на 1,5%, а вже цього тижня дають ті ж відсотки, але зі знаком мінус — спад промвиробництва за підсумками року очікують на рівні 1,5%.\nАрсеній ЯЦЕНЮК: «Наше завдання — перемогти!»\nНе лише Президент України Віктор Янукович завітав до Одеси у вівторок, 18 вересня. Цього ж дня прибув і голова ради об’єднаної опозиції «Батьківщина» Арсеній Яценюк, причому не без пригод. У планах опозиційного лідера було поспілкуватися з журналістами на прес-конференції, а потім, о 18.00, перейти до спілкування з жителями області на площі біля пам’ятника Дюку де Рішельє. Передбачалося також проведення телемосту з районами Одещини. Однак усі ці плани мало не зірвалися через затримку літака. Виліт, запланований на 14.30, кілька разів переносився. В аеропорту затримку мотивували технічними проблемами. Але Арсеній Петрович відкладання рейсу пов’язує з особливим режимом роботи Одеського аеропорту, зумовленим перебуванням в регіоні Віктора Януковича. Навіть зустріч з одеситами Арсеній Яценюк розпочав, пожартувавши, що президента опозиція хоче зняти не за це.\nЇхати в Одесу голові ради об’єднаної опозиції довелося машиною, відтак прес-конференцію змушені були перенести на наступний день. На мітинг йому також не вдалося прибути вчасно. Втім, прихильники опозиції поставилися до такого вимушеного спізнення поставилися з розумінням. На площі зібралося кілька тисяч людей, ще кілька тисяч змогли приєднатися до розмови завдяки телемосту. Окрім цього, все, що відбувалося на площі, могли побачити телеглядачі завдяки прямій трансляції на одному з одеських каналів. Підтримати свого лідера на сцену вийшли і кандидати в депутати від ВО «Батьківщина» в мажоритарних округах Одеси та області, політичні соратники: Олександр Остапенко (133-й виборчий округ), Костянтин Усов (134-й), Володимир Усов (135-й), Олександр Сомов (136-й), Василь Задорожнюк (138-й), Олександр Горін (139-й), Сергій Шумський (140-й), Олександр Борняков (142-й), Анатолій Дідух (143-й), Володимир Немировський, Сергій Фаєрмарк, Олег Радковський. Деякі з них в очікуванні Арсенія Яценюка звернулися зі сцени до присутніх.\nЩе один цвях у труну свободи слова\nУ вівторок, 18 вересня, Верховна Рада прийняла в першому читанні проект закону «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо посилення відповідальності за посягання на честь, гідність та ділову репутацію особи», внесений нардепом від Партії регіонів Віталієм Журавським. За це рішення проголосували 244 із 344 народних депутатів, зареєстрованих у сесійній залі.\nПоложеннями законопроекту передбачено встановлення кримінальної відповідальності за скоєння такого «суспільно небезпечного діяння, як «наклеп», який полягатиме в умисному поширенні завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь і гідність іншої особи або підривають її ділову репутацію, за умови, що такі дії спричиняють тяжкі наслідки». Згідно з проектом, наклеп, вчинений шляхом публічного демонстрування у творах або засобах масової інформації карається штрафом у розмірі від 500 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 3,4 тис. грн до 25,5 тис. грн) або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк від двох до п’яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від одного до трьох років.\nСлужба автомобільних доріг у Київській області 10 вересня за результатами тендеру уклала угоду з ПП «Автомагістраль» на середній ремонт дороги Р-02 Київ — Іванків — Овруч. Вартість угоди — 13,63 млн грн, повідомляється у «Віснику державних закупівель».\nЦя трикілометрова ділянка, зауважує сайт «Наші гроші», є фрагментом дороги, що веде до місць полювання Віктора Януковича у Дніпровсько-Тетерівському лісгоспі. Цього року на її ремонт вже було витрачено 68,69 млн грн. Окрім того, в 2012-у Служба автомобільних доріг профінансувала на трасі Р-02 капітальний ремонт мосту через струмок біля села Демидів (6,97 млн грн) і розробку проектно-кошторисної документації капітального ремонту автомобільної дороги Р-02 (4,02 млн грн). Наприкінці минулого року на розбудову лісових доріг у самому Дніпровсько-Тетерівському лісгоспі було витрачено 10 млн грн. Таким чином витрати державного бюджету на транспортне сполучення з відпочинково-мисливською зоною сягнули 103 млн грн.\nОлег Ляшко: «Юлі — волю! Бандитам — тюрми!»\n29 серпня Вищий спеціалізований суд України залишив у силі вирок Юліі Тимошенко, яким вона засуджена до 7 років позбавлення волі. Опозиційний народний депутат України, лідер Радикальної партії Олег Ляшко вважає таке рішення суду незаконним і політично вмотивованим. Тому Ляшко підтримує звернення захисту Тимошенко до Європейського суду з прав людини.\n«Сподіваюсь, що Європейський суд визнає Юлію Тимошенко політв’язнем і допоможе її звільнити, — каже Олег Ляшко. — А коли Радикальна партія матиме більшість у парламенті, ми притягнемо до кримінальної відповідальності тих, хто чинить розправу над своїми політичними опонентами шляхом їх арешту. Юлі — волю, бандитам — тюрми!».\nКого — у Раду, а кого — у вирій\nДо народного депутатства нинішні кандидати готові пройти крізь терни, перепони і розчарування. І все це, що б ви там не думали, заради кожного з нас, для покращення нашого майбутнього і щастя діточок! Партії готові забрати заводи в олігархів та зменшити пенсійний вік, а ще — побудувати нову економіку. Мажоритарники ж обіцяють захистити кожного та повернути Одесі втрачену славу.\nПіар, реклама, агітація, обливання брудом — у боротьбі, як кажуть, всі методи згодяться. Ллються, мов ріки, обіцянки, вручаються дарунки, відкриваються нові дитячі майданчики...\nЦього разу активну ставку кандидати зробили ще й на Інтернет: спам, платні коментарі, атаки на сайти, фальшиві сторінки претендентів на мандати... «Чорні» технології настільки тісно вплелися у виборчу боротьбу, що стало складно відрізнити, де правда, а де брехня.\nКоли спікер нашого парламенту Володимир Литвин відмовився підписувати злочинний для України мовний закон і нібито пішов у відставку, я надзвичайно зраділа й, аплодуючи, вигукнула: «Браво, Володимире Михайловичу!». Тепер картаю себе за таку наївність. Бо свої здібності «флюгера» (здатність повертатися за вітром) Литвин вже демонстрував не раз. То як же можна було повірити?\nГадаю, кожна людина нині розуміє, наскільки глибоко помилялася, проголосувавши за «регіоналів», комуністів чи «литвинівців». Які вони народні, коли разом служать багатіям-олігархам?\nРозступіться! Йде олігархічна рать!\nСтатки 20 найбагатших учасників парламентських виборів (15 з них балотуються від Партії регіонів) — 7,7 млрд доларів...\nЗа версією Forbes.ua, двадцятку найбагатших кандидатів у депутати очолює власник корпорації «Фінанси і кредит» Костянтин Жеваго із статком 1,8 млрд дол. На вибори він йде як самовисуванець. Так само балотується і другий номер списку найзаможніших кандидатів — міністр економіки Петро Порошенко із статком 1 млрд дол.\nБез дороги — безнадія\nЗнищення однієї з головних транспортних артерій Бессарабії вивело людей на акцію протесту\nДорога Білгород-Дністровський — Тузли у своїй південній частині сьогодні настільки розбита, що її вже й дорогою назвати важко. Вона подовбана широкими і глибокими ямами, відтак водії, рухаючись цією смугою, змушені скеровувати автомобілі то праворуч, то ліворуч, а то й взагалі з’їжджати на узбіччя. Зайве, мабуть, говорити, яких, м’яко кажучи, незручностей це завдає і водіям, і пасажирам, як «вбиває» транспортні засоби.\nПро такий стан цієї, з дозволу сказати, дороги місцевий люд не раз скаржився владним інстанціям і просив відремонтувати її. Зверталися і до голів районної та обласної державних адміністрацій, причому неодноразово, і до прем’єр-міністра та профільного міністра, і до очільника Верховної Ради та Президента. Та це не дало жодних результатів. Дороги влади і населення наче не розійшлися, але й не зійшлися і привели, природно, до обурення громади, яка й утримує своїми податками всю чиновницьку рать. Брутальне нехтування потребами і думкою місцевих людей допекло їх до живого.\nВичерпавши можливості розв’язати питання про давно назрілий ремонт у так би мовити паперово-перемовний спосіб, жителі навколишніх сіл вдалися до рішучіших дій. Наприкінці минулого тижня вони зібралися поблизу автобусної зупинки у селі Вільне і перекрили дорогу.\nЧому катафалк обганяє «швидку»?\nЗамість швидкої допомоги до одеситів-сердечників, в яких трапляється напад, приїжджають представники… похоронного бюро. Люди підозрюють, що до цього причетні медики, мовляв, саме вони «зливають» до контор з надання ритуальних послуг інформацію про важко хворих. Обурені городяни провели нещодавно акцію протесту у Валехівському провулку.\nЗамість рятівних ліків — рахунок за труни і ритуальну процесію. Саме так сьогодні може виглядати наслідок звернення хворого до швидкої допомоги. Ситуація, коли до квартири замість ескулапів входять дужі молодики і починають «ховати» ще живу людину, розхвалюючи цінову політику свого агентства, — просто блюзнірство. «Ми вважаємо протизаконними дії, коли інформація про смертельно хворих розголошується лікарями. Ми вважаємо ганебним, коли замість рідні померлого якась зовсім стороння і чужа людина розпоряджається тілом», — зазначив Володимир Шелепов, представник ГО «Народно-патріотичне об’єднання «Південний регіон». На думку цієї громадської організації, такі випадки — суцільне беззаконня. «Наша акція не є політичною. Ми просто хочемо привернути увагу міської влади до цієї проблеми. Вони, вочевидь, про неї або не знають, або ж воліють не помічати», — пояснив Володимир Шелепов.\nДрузі з берегів Індійського океану\nРосійський театр, індійська культура і двадцятиліття дипломатичних взаємин Делі з Києвом. Таким ось поєднанням порадували одеситів асоціація «Індія — Україна», місцева індійська діаспора за підтримки посольства Індії в Україні.\nЯкщо святкувати, то так, щоб знали всі! Країна слонів, східних солодощів, країна гостинності — Індія — подбала, аби на відзначенні 20-ї річниці дипломатичних взаємин з нашою державою зміг побувати кожен охочий. Двері Російського театру цього дня були відчинені для всіх. Сюди приходили цілими родинами. Тут чинно сиділи пані у віці в домотканих шалях, заколених фібулами на римський зразок і в хустках, пов’язаних як у циганок. Юні дівчата в барвистих шальвар-камизах або звичайних джинсах та кофтах. Поважні літні чоловіки з красивими, довгими і білими, як у Діда Мороза, бородами...\nПрезидент України Віктор Янукович оголосив природну акваторію Чорного моря ботанічним заказником загальнодержавного значення «Мале філофорне поле». Відповідний указ розміщено на офіційному сайті глави держави.\nБотанічний заказник загальнодержавного значення «Мале філофорне поле» площею 385 квадратних кілометрів має такі координати: А — 45°48”03" північної широти та 33°10”06" східної довготи; В — 45°54”29" північної широти та 33°09”12" східної довготи; С — 4559”00" північної широти та 33°06”00" східної довготи; D — 45°59”00" північної широти та 33°21”00" східної довготи; Е — 45°57”07" північної широти та 33°24”15" східної довготи; F — 45°48”33" північної широти та 33°23”50" східної довготи.\nКонкурс як вияв поваги до вчителя\nЗа прогнозами вчених, під впливом процесу глобалізації до кінця ХХІ століття може назавжди зникнути більше половини з нині існуючих етнічних мов, а з ними — і теперішнє етнічне та національне розмаїття, адже саме мова — націєтворчий чинник, ключ до духовних та культурних цінностей нації. З огляду на це, уроки рідної мови у школі, до певної міри, є вихованням національної самосвідомості. Відтак конкурс для вчителів-україністів, заснований Українським клубом Одеси та Фондом Романа Чайчука, — своєчасний і доречний…\nВажливість професії вчителя-україніста беззаперечна, адже від учителя рідної мови залежить, чи отримає учень доступ до знань, необхідних для підтримки національної самосвідомості — до національної літератури, культури загалом. Однак сьогодні ця важливість, на жаль, у грошовому еквіваленті державою не виражається. Не зарплаті шкільного вчителя молоді філологи віддають перевагу, а, скажімо, окладу менеджера у приватних структурах. З боку влади це, можна вважати, несвідоме (чи свідоме?) вихолощення професії педагога-україніста і, як наслідок, історії та культури свого народу.\nДороговказ до знань\nДобру справу робить рідна газета спільно з Інститутом вдосконалення вчителів. Конкурс «На старт, кмітливі!», який, фактично, є обласною олімпіадою з різних галузей знань для учнів сільських шкіл, дає потужний поштовх для особистісного розвитку, пробуджує зацікавленість до науки.\nОт, скажімо, й учень Йосипівської ЗОШ Овідіопольського району Анатолій Мамулат свої перші кроки до глибокого пізнання математики зробив саме з участі в інтелектуальних змаганнях. Потім він написав першу наукову роботу, яку успішно захистив у Малій академії наук і виборов призове місце на обласному етапі змагань. Цього року Анатолій закінчив школу і паралельно навчається в коледжі, після закінчення якого в наступному році буде зарахований на третій курс університету ім. І. І. Мечникова. За повідомленням одного з телеканалів, Анатолій Мамулат увійшов до п’ятірки кращих учнів України. Так тримати, Анатолію!\nВеликий медик, великий грек\nЯк уже повідомляли «Чорноморськы новини», в Одесі пройшов тиждень, приурочений 130-річчю від дня народження та 50-річчю з часу смерті видатного лікаря Георгіоса Папаніколау, організований Одеською філією Грецького фонду культури за активного сприяння медичної спільноти області.\nГеоргіос Папаніколау широко відомий як автор методу діагностики раку шийки матки за мазком. Метод, названий ПАП-тестом або цитологією шийки матки, почали застосовувати у США в 1939 році, та офіційне визнання прийшло тільки в 1943-у. ПАП-тест і сьогодні залишається одним із простих, достовірних та ефективних методів ранньої діагностики раку. Він дозволив суттєво знизити захворюваність та смертність від раку шийки матки, зокрема у розвинених країнах, і залишається одним з обов’язкових регулярних досліджень для жінок, старших 40 років.\nЗ презентації альбому-каталогу відомого скульптора\nТворчість Олексія Копйова добре відома одеситам і жителям області: пам’ятники Тарасу Шевченку (Білгород-Дністровський, Роздільна), Миколі Гоголю та Олександру Пушкіну, знакові акценти в одеському архітектурному просторі — скульптурні зображення Миколи Огренича, Михайла Водяного, Олександра Маринеска, Бориса Дерев’янка... Це і десятки меморіальних дощок і пам’ятників, бюстів, зразків дрібної пластики. Наприклад, одеситам і гостям міста добре відомий будинок Г. Г. Маразлі по вул. Пушкінській, на якому встановлена меморіальна дошка з барельєфним зображенням мецената авторства Олексія Копйова.\nБільш як півстолітній доробок митця достатньо повно охоплює солідне видання — альбом-каталог «Скульптор Олексій Копйов», презентація якого нещодавно відбулася в Одеській національній науковій бібліотеці ім. М. Горького.\n«Акторство — це світогляд»\nЖиття кожного з нас проходить у пізнанні. Й добре, що сучасний світ пропонує широкий спектр напрямків, у яких можна знайти себе...\nОдним з таких центрів, де можна навчитися, пізнавати й реалізовувати себе, є школа імені Віри Холодної при Одеській кіностудії.\nВогняне коло навколо фонтана\nНудьгувати одеситам більше не доведеться: у місті покладено початок масовим арт-мобам. Перший з них пройшов біля фонтана поруч з Оперним й об’єднав понад тисячу учасників різного віку і професій. Започаткував добру традицію творчий колектив Одеської кіностудії «Арт-Середа».\n«Вогонь, вода і мідні труби!» — перший одеський арт-моб (вуличний перформенс) — відбувся в самому серці міста, біля Оперного театру. Він розпочався о 19.40, коли вже спадали сутінки. Сотні хлопців і дівчат у футболках кольорів одеського прапора, взявшись за руки, повели хоровод довкола фонтана. В цей же час безстрашні фаєрщики малювали химерні вогняні візерунки під супровід відомої єврейської мелодії «сім-сорок» у виконанні оркестру Одеської консерваторії.\nВичави із себе совка, або Чого вчать українців уроки народної війни проти совєцької окупації\nПопри шалений наступ з боку відвертих та прихованих (ліберальних, космополітичних) антиукраїнських сил, а водночас і як реакція на нього, українці не складають зброї і намагаються працювати у напрямку повернення собі своєї національної пам’яті, мови та культури загалом. До установ, що покликані працювати на цю справу, варто зарахувати Одеський український народний університет, створений наприкінці 2011 року за підтримки ВО «Свобода». Мета його діяльності — поширення ідей українського патріотизму та націоналізму, просвітницька робота серед українців, зміцнення української національної свідомості, викриття антиукраїнських міфів. Пріоритетний напрямок — вивчення краєзнавчих аспектів української історії, українських сторінок історії Одеси та Одещини. Головні постулати — Cоборність України як беззаперечна цінність; консерватизм як основа розвитку нації; Українська еліта як основа українського народу; право українців на спротив та боротьбу за свої природні права; заперечення модних федералістських, мультикультурних теорій; націоцентризм у трактуванні подій української історії та сучасності. Гасло Українського народного університету: «Воля народам! Воля людині!».\nНещодавно черговим гостем УНУ став один з беззаперечних духовних натхненників одеситів, людина, що вже довгі роки виконує аналогічні завдання, передусім як голова київського Музею совєцької окупації, Роман Круцик. Окрім доповіді, він привіз до міста виставку на ідентичну тему «Народна війна проти совєцької окупації України (1917 — 1932 рр.)».\nАндреас Каппелер: Підвалини нації — громадянське суспільство, правова держава і демократія\nНещодавно в рамках Вільного університету Українського клубу Одеси член Австрійської академії наук, професор Віденського університету, іноземний член Національної академії наук України та Чуваської республіки РФ, автор виданої у Німеччині «Історії України» Андреас Каппелер прочитав лекцію на тему «Взаємовплив у формуванні української та російської націй XIX і XX століть». Приїзд науковця викликав неабиякий інтерес публіки, адже саме через його книгу західний світ пізнає нашу історію. Крім того, він одним з перших на Заході акцентував увагу на поліетнічності колишнього Радянського Союзу. У своєму виступі в Одесі віденській історик торкнувся проблемних питань формування української та російської націй, окреслив відмінності і спільні риси між ними.\nЗа словами Андреаса Каппелера, часто зустрічається думка, що російська нація давно сформована, тоді як українська досі перебуває на стадії формування. Вчений підкреслив, що сам він такої думки не поділяє. Він вважає, що формування нації і створення держави — речі зовсім різні. Російська й українська нації, на його переконання, сформувалися досить пізно, їх відрізняє те, що Російська держава існує вже давно (народилася до народження нації), а Україна отримала незалежність кілька десятиліть тому (набагато пізніше, ніж сформувалася нація). Водночас, зауважує вчений, не обійшлося без взаємовпливу. І в цьому сенсі до української та російської націй можна додати польську, формування якої також відбувалося у тісному зв’язку з «сусідками». Однак демократичне, громадянське суспільство, як, наприклад, у Франції, не вдалося побудувати в обох випадках. «Для того, аби виникла нація, потрібен запас культурних традицій та накопичені протягом століть колективні спогади», — переконаний Андреас Каппелер.\nДо батьків — чужою мовою?\nЗ діда-прадіда мої батьки були неосвіченими селянами. Проте Бог чи Природа наділили їх практичним розумом. Понад усе вони прагнули дати освіту дітям, аби могли здобути якусь посаду і перебралися в місто. Й по сьогодні не можу уявити, як у важкі повоєнні роки, коли ми на всіх мали одну пару чобіт, одне пальто і майже не мали підручників, їм вдавалося одночасно навчати всіх нас, чотирьох дітей.\nНаперекір усьому старша сестра вивчилася й стала вчителькою молодших класів. Для бвтьків це було величезною радістю. І коли сестра надіслала фотографію, на якій вона у класі разом зі своїми учнями, тато з мамою вставили те фото в ікону Пресвятої Богородиці. Таке обожнювання старшої сестри заохочувало до навчання нас, молодших. Так, змагаючись, хто краще встигає, ми, немов пташенята з гнізда, вилітали з батьківського дому.\nПродовження. Початок у номері за 8 вересня.\nУ сучасних словниках української мови слово «Паликопа» трактується як християнське літнє свято на честь святого Пантелеймона9.\nЗразу ж виникає запитання: чому святого Пантелеймона називають іменем Паликопи? Адже Паликопа — це праукраїнське слово, що утворилося від дієслова палити та іменника копа, а Пантелеймон — власне ім’я лидини грецького походження?\nЯкщо ж звернутися до давніх вірувань українського народу, то ця проблема вирішується сама собою.\nУ книжці відомого філософа, етнолога і релігієзнавця Галини Лозко «Іменослов» зазначається: «Паликопа — язичницький Бог — вартовий святкових днів, який спостерігає, щоб люди шанували богів належним чином, його день, 27 липня, завершує Перуновий тиждень. Тому і блискавку також пов’язують із Паликопою: якщо хтось не дотримується Звичаю Предків, Паликопа карає його своєю блискавицею. В цей день йому моляться, щоб уберіг копи від вогню»10.\nКвасимо, маринуємо, консервуємо... Грамотно!\nТрадиції харчування залишаються найстійкішим компонентом матеріальної культури народу. Епоха повального дефіциту залишила нам у спадок звичку робити домашні заготовки на зиму: квасити, сушити, маринувати… Варять джеми і в Америці, й у Європі, але там це роблять більше задля розваги, ніж для користі чи з метою економії. У нас свій підхід-погляд на усе це. Просто раніше ми не бачили свіжих помідорів на Новий рік, хоч дехто, знаю, ласував ними: зривав їх зеленими, й вони долежували до зими у сухій гірчиці. Нині ж цілоріч у магазинах є всього вдосталь, у тому числі й свіжих овочів та фруктів, давно забули й про дефіцит на заводські консерви — їх нині на полицях на будь-який смак (соуси, салати, маринади). Здавалося б, уже нема гострої життєвої потреби копошитися з банками та кришечками. Але ж ні — ми продовжуємо затято кришити, сушити, консервувати... І я також.\nПро особливості домашнього консервування, про ризики та небезпеку, яку може таїти в собі звичайний слоїк з огірочками, цікаво розповідала на прес-конференції Лілія Полякова, лікар-дієтолог вищої категорії Одеської обласної клінічної лікарні, головний позаштатний дієтолог управління охорони здоров’я облдержадміністрації.\n«У житті, як у боксі, і в боксі, як у житті...»\nОдеська обласна Федерація боксу визнана однією з кращих в Україні\nУ рамках усеукраїнського туру олімпійців, що проходить за підтримки Федерації боксу України, Одесу відвідали призери Олімпіади в Лондоні і керівництво Федерації боксу. Мета туру — популяризація цього виду спорту, підтримка здорового способу життя, знайомство молоді з олімпійськими чемпіонами.\nВ Одесі, зокрема, побували Василь Ломаченко та Олександр Усик, володарі «золота» цьогорічної Олімпіади, Денис Беринчик — срібний призер та Олександр Гвоздик — бронзовий призер Олімпіади, президент Федерації боксу України Володимир Продивус, а також віце-президент Національної ліги професійного боксу України і чемпіонка світу Аліна Шатерникова.\nІ змагалися, і спілкувалися\nНещодавно Суворовське відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань зорганізувало для людей з обмеженими фізичними можливостями змагання з шахів, шашок, армреслінгу.\nЗвісно ж, найважливіше завдання цієї ініціативи — пропаганда здорового способу життя, залучення інвалідів до регулярних занять фізичною культурою та тими видами спорту, які найбільше до душі, а водночас — виявлення кращих спортсменів серед осіб з особливими потребами.


Екс-міністр Луценко запевняє, що не поїде лікуватися за кордон - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 13 травня 2011, 09:15\nЮрій Луценко повідомив, що не планує після виходу з СІЗО відправлятися на лікування за кордон. Він розповів, що пішов на голодування, як на крайній захід свого захисту.\nЛуценко розповів, що пішов на голодування, як на крайній захід свого захисту, пише "Комерсант-Україна".\nКолишній міністр впевнений, що його голодування не залишилося непоміченим владою.\nЛуценко також повідомив, що він лежить в палаті "з ґратами на вікнах і дверях, де цілодобово знаходяться чотири міліціонера".


23-02-2016, 11:22 Інженерні системи 0 коментарів\nПідлогові радіатори, які часто називають конвекторами, все частіше використовуються для обігріву різних за своїм функціональним призначенням приміщень. Щоб приступити до огляду головної теми статті, торкнемося деяких конструктивних особливостей підлогових радіаторів.\nВся справа у фізиці, яку вдало використовували творці такого виду опалення. Холодне повітря знаходиться внизу, а значить, і нагріватися воно повинно знизу, щоб у приміщенні створювався певний баланс вже нагрітого і холодного повітря. Так подумали конструктори, і придумали радіатори, розташовані на одному рівні з підлоговим покриттям. Принцип конвекції було вирішено посилити за рахунок впровадження вентиляторів, які стали примусово поставляти холодне повітря для нагрівання. Завдяки цій системі об'єм нагрітого повітря зріс, а разом з тим зросла тепловіддача однієї одиниці конвектора.\nОсобливості різних видів конвекторів\nОтже, ми маємо дві системи підлогових конвекторів – пасивні (без вентилятора) і активні (з вентилятором). Які їх особливості?\nСистеми без вентилятора ставлять перед собою завдання відсікання холодного повітря від суцільного скління. Їх використання дозволяє позбутися від ефекту запотівання вікон. Поряд з цим конвектори пасивного типу не володіють достатньою продуктивністю для того, щоб розглядати їх як основне джерело опалення приміщення. Конструкція такого типу радіаторів максимально проста: короб, теплообмінник, декоративна решітка.\nСистеми активного типу є більш ефективними у справі опалення приміщень. Функція конвекції служить свого роду клімат-контролем приміщення. Термодатчики визначають температуру в приміщенні і, виходячи з отриманих даних, задають інтенсивність обертання вентиляторів. Такі конвектори можуть розглядатися в якості основних джерел опалення. Різниця в потужності між пасивними і активними конвекторами становить 200-800%.\nВибір відповідного конвектора\nВнутрипольный радиатор, як і будь-який інший опалювальний прилад повинен вибиратися виходячи з показників потужності. При цьому довжина конвектора не повинна бути менше 70% довжини вікна. Основним показником для вибору радіатора опалення є тепловтрати приміщення.\nКілька порад перед монтажем\nПри проектуванні підлогової системи опалення необхідно:\n- правильно розмістити подачу і обробку;\n- передбачити наявність зливу і прокачування системи, на випадок, якщо в неї потрапить повітря;\n- виконати гідравлічний розрахунок, так як конвектор володіє відмінним від інших радіаторів опором до течії теплоносія.\nВсі ці тонкощі здатні врахувати фахівці, що мають багаторічний досвід в монтажі подібних систем. Якщо не хочете переплачувати за неефективне використання енергоресурсів, краще довірте монтаж системи їм.


У програмі Анатолій Вексклярський і Абориген обговорювали нові твори української сучасної музики.\nЩо Андрій Хливнюк любить більше за музику?\n«Спочатку вони не помічають тебе. Потім сміються над тобою. Потім сперечаються з тобою. А потім ти перемагаєш», - цією цитатою Махатми Ганді в одному з інтерв`ю, лідер гурту Бумбокс Андрій Хливнюк розказав, по суті, про свій шлях.\nЩо він любить більше за музику та за чим сумує з’ясували у програмі "Місячні трАНбони" на «Радіо Київ - 98 FM».\nЗамахи на активістів - що відбувається?\nЧому їх настільки побільшало, хто за цим стоїть та що про це думає гість ефіру – правозахисник та громадський діяч Сергій Стерненко?\nПро це говорили в програмі «Місячні ТрАНбони».\nНові твори української сучасної музики\nУ програмі dj Tolя, Абориген і Анатолій Вексклярський цікавилися та обговорювали нові твори української сучасної музики.\nСаша Чемеров - про музику, революцію, Україну і Америку\nВін закінчив джазовий факультет, але співає рок.\nВін продюсує і пише твори для поп-виконавців Qvest Pistols, АГОНЬ, Артура Пірожкова, Валєрія Козлова, Івана Дорна.\nВін створив Dymna Sumish, але співає у The Gitas\nВін колись був категорично проти націоналізму, а сьогодні?