Зимові шини 265/60R18, з безкоштовною доставкою та гарантією. Інтернет-магазин твоя шина\nГоловна шини зимова W265 Н60 18R\nЗимові шини 265/60R18\nПольща / 45 / 2021\n114 (1180 кг) R (170 км/г)\nЗ приходом зими дорожні умови істотно погіршуються, тому для того, щоб переміщатися по вулицях свого міста впевнено і не сумніватися у власній безпеці слід купити якісні зимові шини для свого транспортного засобу. Особливу увагу слід приділити правильному вибору типорозміру, який ідеально підійде саме для вашого автомобіля.\nРазмеравтошін 265 / 60R18 передбачає такі особливості:\nпоказники ширини становлять 265 міліметрів;\nпрофіль автошин дорівнює 60;\nвироби виготовлені з радіальним кодом;\nпередбачуваний діаметр коліс транспортного засобу повинен складати 18 дюймів.\nЯкісні зимові шини повинні відповідати деяким основним вимогам, серед яких:\nзбереження еластичності при мінусовій температурі, зимові шини не повинні тверднути на морозі;\nнаявність глибокого малюнка протектора або шипів для забезпечення курсової стійкості при русі по ожеледі;\nтихохідність, що дозволяє забезпечити акустичний комфорт, що важливо як водієві, так і пасажирам;\nстійкість до аквапланування, що є запорукою впевненого пересування на транспортному засобі по вологому дорожньому полотну, наприклад, під час відлиги.\nЯкщо ви вирішили купити гуму на авто онлайн в нашому інтернет-магазині tshina.ua, вашій увазі пропонується великий каталог, в якому розміщена продукція різних виробників в безлічі типорозмірів. У нас робити замовлення не тільки надійно, але і вигідно, так як покришки для автомобіля представлені в широкому ціновому діапазоні.\nДоставка забезпечується в Києві, Харкові, Дніпрі, Одесі, Запоріжжі, Львові, Херсоні та інших містах України.\nAchilles (0) Amtel (0) Aplus (0) Arivo (0) BARS (0) Barum (0) Белшина (0) BFGoodrich (0) Bridgestone (0) Cachland (0) Compasal (0) Continental (0) Cooper (0) Cordiant (0) Debica (0) Delinte (0) Diplomat (0) Doublestar (0) Dunlop (0) Ecovision (0) Estrada (0) Evergreen (0) Federal (0) Firestone (0) Fortuna (0) Fulda (0) Fullrun (0) General (0) Gislaved (1) Goform (0) Goodride (0) GoodYear (0) Grenlander (0) Habilead (0) Hankook (0) Intertrac (0) Kama (0) Kapsen (0) Kelly (0) Keter (0) Kingstar (0) Kleber (0) Kormoran (0) Kumho (1) Lassa (0) Laufenn (0) Marshal (1) Matador (0) Michelin (1) Minerva (0) Nexen (0) Nitto (0) Nokian (1) Orium (1) Ovation (0) Petlas (0) Pirelli (1) Powertrac (1) Premiorri (0) Riken (0) Roadmarch (0) Roadstone (0) RockBlade (0) Rosava (0) Sailun (0) Sava (0) Semperit (0) Starmaxx (0) Strial (0) Sunny (0) Superia (0) Taurus (1) Tigar (0) Toyo (0) Triangle (0) Tristar (0) Tunga (0) Uniroyal (0) Viatti (0) Viking (0) ВлТР (0) Voyager (0) Vredestein (0) WestLake (0) Yokohama (0) Zeetex (0) Zeta (0) Бренд


Що заважає запровадженню подвійного громадянства в Україні » Слово і Діло\nВерховна рада відклала на невизначений термін розгляд президентського законопроекту про подвійне громадянство. Більшість голів фракцій парламенту на погоджувальній раді висловили пропозицію зняти з розгляду дане питання. Депутати монобільшості та голова Верховної ради Дмитро Разумков також вирішили не педалювати дане питання.\nВочевидь, драйвером цього питання є саме пропрезидентська команда і сам глава держави Володимир Зеленський. Саме президент у грудні 2019 року вніс даний законопроєкт на розгляд Верховної ради як невідкладний. Уже всередині січня поточного року документ міг бути розглянутий парламентом на будь-якому пленарному тижні. Утім, ситуація із відставкою уряду, а потім із пандемією коронавірусу, відтермінувала дане питання аж на травень.\nВідтермінування із розглядом законопроекту про подвійне громадянство не означає, що пропрезидентська команда відмовилася від цієї ідеї. З іншого боку, щось таки змусило монобільшість засумніватися ухвалити цей документ або навіть дещо змінити загальну концепцію та його наповнення.\nГромадянство в обмін на досвід\nПо суті, питання подвійного громадянства в Україні досі не було врегульовано повною мірою. Прямої заборони мати більше ніж один паспорт для громадян України немає. Як і немає норми про біпатридів. Отже, така ситуація дозволяє різноманітні маніпуляції, які деякі громадяни розглядають як додаткові можливості, і водночас держава наразі отримала купу загроз для національної безпеки.\nІдею з надання паспорту України етнічним українцям, які через різні обставини є громадянами інших держав, команда Володимира Зеленського оприлюднювала ще під час передвиборчої кампанії на початку 2019 року. Така опція мала б сприяти збільшенню інвестицій та наданню нових можливостей для української діаспори.\nВже на посаді президента України Володимир Зеленський неодноразово повертався до цієї теми. Зокрема, він висловив впевненість, що українці із американської та канадської діаспори залюбки скористаються можливістю за спрощеною процедурою отримати український паспорт. «Ми раді, коли люди їздять та обмінюються досвідом, але також хочемо, щоб наша діаспора в США при бажанні отримала можливість повернутися, і зараз працюємо над запровадженням подвійного громадянства в Україні», – зазначив Володимир Зеленський наприкінці 2019 року.\nТоді ж до розробки відповідного законопроекту взялося вітчизняне МЗС. Розглядалися дві основні концепції – надавати право отримати подвійне громадянство з державами, які підпишуть з Україною відповідні договори, або спростити процедуру виключно для представників української діаспори, аби їм, за бажанням, було набагато легше отримати паспорт.\nТак чи інакше, сам президентський законопроект містить низку критерій та запобіжників, які б, наприклад, не дозволяли подвійного громадянства з державою-окупантом чи агресором. Звісно, передусім йдеться про Росію.\nПротивники ухвалення законопроекту, яких найбільше серед опозиційних фракцій парламенту, вказують на дві основні небезпеки ухвалення законопроекту про подвійне громадянство.\nПо-перше, зазначається, що ухвалення такого документа призведе до узаконення російських паспортів, які отримали громадяни України на непідконтрольних територіях Донбасу та Криму. Утім, у самому законопроекті йдеться передусім про іноземців українського походження, які б хотіли скористатися можливістю отримати паспорт України як додаткову опцію. До того ж документ чітко визначає, що якраз можливості легалізувати російські паспорти українцям, які їх отримали не лише в ОРДЛО та Криму, не вдасться.\nПо-друге, опоненти законопроекту вказують на те, що його ухвалення може стати додатковою лазівкою для іноземців отримати можливість разом із паспортом – ще й право на купівлю землі. Згідно з ухваленим законом про відкриття ринку землі поки що правом на її купівлю користуватимуться лише громадяни України. Такий ризик і справді існує, проте законопроект про подвійне громадянство передбачає можливість отримання паспорта для етнічних українців і лише на другому етапі – для іноземців, які мають певні заслуги перед Україною.\nТак чи інакше, навіть якщо закон і ухвалять найближчими місяцями, запрацює він хіба що з 2021 року. Та й навряд чи отримаємо величезні черги серед іноземців на отримання українських паспортів. А враховуючи тривалість процедури надання громадянства, очікувати масового скуповування української землі іноземцями в осяжному майбутньому не варто.\nКоронавірус вносить зміни?\nЯкщо два вищезазначені ризики поки що здаються дещо перебільшеними, чому ж законопроект таки поставили на невизначену паузу?\nНайімовірніше, справа в дещо іншій площині питання із громадянством. Ймовірно, розуміючи масштаби наявності в громадян України не лише російських (які за критеріями законопроекту будуть поза законом), але й паспортів європейських держав, влада має підстави вважати, що не зможе мати бодай якогось впливу на виїзд наших співгромадян за кордон.\nЯкщо в рамках легалізації питання подвійного громадянства будуть підписані договори з деякими державами ЄС, українські громадяни зможуть перетинати кордон, використовуючи саме паспорт іншої держави. Навіть в умовах жорсткого карантину, українські громадяни, які мають посвідку на постійне місце проживання в певних країнах ЄС, могли на особистому транспорті перетинати кордон і виїжджати з України.\nА якщо рішення про подвійне громадянство буде легалізовано, сотні тисяч українців із паспортами Польщі, Угорщини, Румунії та інших держав ЄС зможуть більше не зважати на обмежувальні заходи з боку України й вільно користуватися своїми документами як громадяни європейських держав. Можливо, подібну «лазівку» спробують вдосконалити до того, як ухвалювати доленосний законопроект.\nВолодимир Зеленський Обіцянки Зеленського Паспорт України Громадянство РФ Контроль над кордоном Громадянство


Іспанська кухня: кращі і самі здорові страви.\nФото Mikhail Zahranichny/Shutterstock.com\nВсупереч розхожій думці, іспанська кухня - далеко не одні лише морепродукти, ця кухня різноманітна і багата, в тому числі і на оригінальні враження. Недарма ж найвідоміший ресторан молекулярної кухні - El Bulli - знаходиться саме в Іспанії.\nІспанцям властиво змішувати, здавалося б, не зовсім поєднувані продукти. Наприклад, одним з найбільш вишуканих страв вважається каплун (відгодований півень), фарширований мідіями, устрицями і каштанами. Але ж для багатьох з'єднання в одній страві молюсків і м'яса може здатися не тільки дивним, але і важко перетравлюється. Втім, іспанська, як і будь-яка народна кухня, зовсім не складні, і вимагає великих зусиль. Досить свіжих продуктів - і не завжди дорогих, трохи вправності - і результат буде гідний усіляких похвал. У нашому огляді ми розповімо про найбільш знакових стравах іспанської кухні.\nЦей напій - символ Іспанії, по суті, являє собою розведене водою червоне або біле вино, настояне на фруктах - яблуках, цитрусових, і навіть з ягодами . Рецепт з'явився ще з часів Римської імперії, чиї простори доходили і до Піренейського півострова: вино тоді розводили водою, щоб її дезінфікувати. Такий напій відмінно втамовує спрагу і майже не п'янить, і його можна приготувати відразу багато - так щоб вистачило на всю вечірку.\nТапас Фото aguilarphoto/Shutterstock.com\nЦе навіть не конкретну страву, а стиль застілля. Іспанці починають вечерю з обов'язкового бокальчика місцевого вина або сангрии, про яку ми розповімо трохи пізніше, і невеликих закусок - цих самих тапас. Колосальна кількість міні-бутербродів, канапе, просто нарізаних сиров'яленому шинки або морепродуктів з соусами громадяться на стійках бару. В іспанській мові навіть є дієслово tapear - він перекладається як "ходити по барах, спілкуватися з друзями та знайомими, пити вино і їсти тапас". Дуже популярні такі види тапас як тортійя (не плутати з мексиканською тортилії - коржем) - омлет з картоплею або фаршем, і бандерильї - все, що завгодно, нанизане на шпажку - сир, шматочки овочів, креветки, оливки і так далі.\nУ іспанців є своя назва цього виду морепродуктів, але у світі вони стали популярні саме під французьким ім'ям. Та й іспанська місто Сан-Себастьян, де їх їдять більше за все, знаходиться недалеко від Франції.\nБагаті "легким білком", швидко засвоюваним організмом, йодом, і просто чудовим ніжним смаком, вони хороші як приготовані на грилі, у складі закусок, так і в паелье.\nХамон Фото barbaradudzinska/Shutterstock.com\nЩе одне національне надбання іспанців - сиров'ялені свинячі ноги, теж дісталися в спадок від Римської імперії. Щоб отримати відмінний хамон, потрібно використовувати свиней особливої породи - "чорне копитце", їх окосту потім засолюють і просушують близько 2 років, щоб вийшов вишуканий делікатес. У приготованому таким чином м'ясі зберігаються всі білки і корисні амінокислоти - деякі дієтологи навіть рекомендують замінювати їм жирну рибу, щоб виглядати молодше. Ще хамон дуже калорійний, і можливо, в цьому полягає секрет стрункості спекотних іспанок: дві скибочки хамона і келих вина замість вечері досить поживні, але не загрожують зайвими сантиметрами на талії.\nПопулярний томатний суп до того як на кораблях Колумба до Європи потрапили помідори, готували з хліба. По суті, це були бідняцька юшка з лука, трав, часнику, яку кришили вчорашній черствий хліб. Сучасний варіант цього супу більш елегантний: томатне пюре зі шматочками овочів - популярне літньо-освіжаюче блюдо в багатьох ресторанах.\nПаелья Фото Alexander Inglessi/Shutterstock . com\nІспанська різновид плову, обов'язковий компонент якої - рис. Інгредієнти можуть відрізнятися, але, як правило, це численні місцеві морепродукти, від креветок, до важко визначених молюсків. Готують паелью у великій плоскій сковороді і відразу на всіх їдців: посудини для цієї страви калибруются саме на кількість персон - є на двох, а великі банкетні варіанти вмістять і до 150 порцій. До речі, саме такі сковороди мили в часто цитованої рекламі миючого засобу про змагання між селами Вілларіба і Віллабаджо.\nОдне з найзнаменитіших страв Астурії, одного з регіонів Іспанії. Воно складається з білої квасолі і декількох видів місцевих ковбас - гострих міні-сосисок чорізо, морсільос - товстих кров'яних ковбасок, шинки, і, звичайно ж, хамона.\nДієта тижні на: підпишіться і худніть!\n"Російська кухня: між заходом і сходом"\n"Українська кухня: звідки є пішла"\n"Грузинська кухня: основні поняття"


Як заварюють зелений чай?\nМи можемо пояснити відповідь на питання, як заварювати зелений чай 2 різними методами. Заварюючи зелений чай, важливо знати основні технічні прийоми. В іншому випадку ви не можете отримати ефективність від зеленого чаю як за смаком, так і за станом здоров’я. Якщо ви ще не знаєте відповіді на питання, як заварювати зелений чай, як робити зелений чай, ось метод ...\nЗелений чай можна вживати гарячим або холодним. Як правило, влітку для охолодження воліють холодний зелений чай. Ось відповідь на питання, як заварювати зелений чай, щоб ви могли максимально використати переваги зеленого чаю.\nЗаварювання з листям зеленого чаю\nЗелений чай у вигляді листя\nСтакан питної води\n2 листя базиліка\nКрок 1: Спочатку визначте, скільки зеленого чаю ви хочете приготувати. На 1 склянку води вистачить 1 чайної ложки зеленого чаю.\nКрок 2: Помістіть бажану кількість зеленого чаю в ситечко. Кип’ятити воду, поки вона не досягне температури кипіння. Однак не дозволяйте йому повністю закипіти.\nКрок 3: Коли вода надходить до киплячої розетки, ви можете додати листя базиліка і стільки меду та лимона, скільки захочете і споживете.\nЯк заварюють порошковий зелений чай?\n1 чайна ложка порошку зеленого чаю\nЯк його заварюють?\nПомістіть склянку води та зеленого чаю в казан і нагрівайте його протягом 4-5 хвилин, поки воно не досягне температури кипіння. Потім зніміть з вогню. Коли тепло, можна додати мед і лимон і споживати його.


В Кременчуці знайшли зниклих матір з дитиною • Телеканал «Лтава»\n15 грудня 2017, 17:19\nВ Кременчуці знайшли зниклих матір з дитиною\nУ Кременчуці знайшли зниклих Ольгу Жаботинську та її однорічного сина Добриню. Нагадаємо, 12-го грудня до поліції звернувся кременчужанин та повідомив що його дружина разом із сином вийшла з дитячої лікарні й додому не повернулася. Жінку з дитиною розшукували кілька днів.\nАнна Васенко, прес-офіцер поліції Кременчука: Протягом двох діб правоохоронцями Кременчука було встановлено місцезнаходження жінки та її дитини. Її життю нічого не загрожує. Дружина із сином не повернулась в сім’ю поки що. Інформація про місце її перебування вже відомо. Правоохоронці поспілкувалися із нею. Правоохоронці переконалися що з дитиною все добре, всі інші факти перевіряються.\nГрупу, що обкрадала автомобілі в обласному центрі, затримали поліціянти 13 грудня 2017\nСтрілянина на ринку у Полтаві (відео) 6 грудня 2017\nТеги: поліція, Кременчук, мати, дитина


Догляд за ногами, вправи для краси ніг\nЛюдина старіє з ніг. Японські медики кажуть, що на ступнях ніг зосереджені всі нервові закінчення, які йдуть до всіх внутрішніх органів. Знімаючи нарости на шкірі ступні, ви очищаєте тіло і даєте йому дихати. Красива і доглянута ступня це запорука здоровя, впевненості в собі, відмінного настрою.\n1. Щоденне очищення ніг. Після щоденного миття ніг теплою водою потрібно обполоснути їх холодною водою.\nПід час миття рекомендують робити розтирання тих ділянок, які схильні до утворення мозолів, їх потрібно розтирати пемзою. Після миття треба витерти ноги махровим рушником, особливо між пальцями. Раз в тиждень почистити пяти спеціальним скрабом для ніг. Його потрібно наносити на шліфувальну пилку і робити їх легкими круговими рухами. Протягом 2 або 3 хвилин протремо шкіру на пятах, потім ополоснем водою і повторимо процедуру знову.\n2. Ванночки для ніг це приємні і ефективні процедури догляду за ногами. Очищаючі ванночки очищають шкіру ніг від бруду і пилу і підсилюють кровообіг, знімають втому.\n1. 1 або 2 чайні ложки питної соди розчиняємо у літрі води, додаємо 1 столові ложки піни для ванн і зануримо ступні ніг у воду. Процедуру повторюємо 15 або 20 хвилин.\n2. Зволоження і помякшення. Після ванни ноги насухо витираємо і змащуємо кремом.\nТаким чином, ноги одержують додаткову вологу, стають готові до нових навантажень. Крем наносять на ступні ніг, на гомілку, на ній немає великої кількості сальних залоз, і вона страждає від сухості. Крем для ніг втирають масажними рухами разминающими, розтираючими і погладжують.\nКапустяна маска: візьмемо лист білокачанної капусти, відібємо його молотком для мяса, щоб лист став соковитіше і мякше. Накладемо лист на стопу, зверху покладемо харчову плівку і одягнемо носок, краще вовняною. Тримаємо ніч.\n4. Масаж. Масаж робить шкіру ніг гладкою і пружною. Починаємо зі стопи і поступово піднімаємося вгору до колінного суглобу.\nПроходимо цю доріжку 3 або 4 рази. Потім помассіруем кожен палець, від його кінчика до основи, розминаємо всю стопу і завершуємо масаж погладжуванням. Так робимо 3 або 4 рази.\nАле можна зробити не такий ніжний масаж, а більш жорсткий масаж. Як завжди попередження: такий масаж протипоказаний при тромбозі та розширенні вен. Беремо 2 сухі щітки з щетиною середньої жорсткості і розтираємо ноги круговими рухами, рухаючись від стоп вгору і до паху. Тривалість такої процедури буде до почервоніння шкіри, тільки намагайтеся не стерти шкіру.\nБільш щадним варіантом масажу будуть жорсткі мочалки і намилена шкіра. Після цього змастимо шкіру масажним маслом або кремом.\nКорисно робити «морський» масаж для стоп: назбираємо і покладемо округлу гальку на дно миски, і наллємо в таз води кімнатної температури, додамо жменю морської солі для ванн. Потім походимо в тазику по гальці 15 або 20 хвилин. Такий масаж має загартовуючими й оздоровлюючі властивості, корисний дітям і дорослим.\n5. Позбудемося від тріщин на пятах. Одна з численних проблем, які можуть спіткати ваші ноги тріщини на пятах, вони можуть протягом тривалого часу заподіяти вам неприємності. Ніхто від них не застрахований, мало того, що вони заподіюють фізіологічний дискомфорт, влітку тріщини на пятах заважають надягати відкрите взуття, змушують нас соромитися грубої шкіри на ступнях. Коли зявляються тріщини на пятах, вони викликають сильний біль при ходьбі в області пят. На підошві можна побачити маленькі тонкі насічки, які згодом переходять у глибокі тріщини на пятах.\n6. Способи видалення «натоптишів» і мозолів. Кожен знає, що таке мозолі, і які страждання вони можуть заподіяти. Важко зводити мозолі, це вимагає часу і наполегливості.\nАлое. Докладемо на мозоль розрізаний плазом лист алое і добре завяжем. За ніч мозоль буде мяким і його буде легко зчистити.\nЛимон. Распарим перед сном ногу, привяжемо до мозоля шкірку лимона з мякоттю. Через 2 або 3 дні повторимо процедуру, потім знову распарим ногу і акуратно знімемо мозоль.\n7. Лікування і профілактика грибка на ногах. Про грибок на ногах багато дізнаються, коли потрібно медична довідка або починаються фізичні муки. Нічим не виправдане таке легковажне ставлення, бо будь-яке інше запущене захворювання, а також і грибок загрожують серйозними неприємностями. Багато види грибків виділяють отруйні речовини, значить, в організмі накопичуються токсини.\nВажливо приймати заходи з профілактики грибкових захворювань\n1. Для попередження грибкової інфекції, потрібно 1 раз в місяць наносити на нігті лак, який володіє протигрибковим ефектом.\nСпекотним літом в місті багато носять закриту взуття, щоб відчувати себе зручніше в громадському транспорті, захистити ноги від пилу і бруду, щоб не відтоптали ноги, а може і просто віддаючи данину моді. Таку зручність може обернутися для вас неприємностями - у спеку ноги потіють, а волога шкіра є прекрасним середовищем для грибкової інфекції. Щоб врятувати себе від цього є багато різних засобів.\nНайбільш простий і приємною процедурою будуть ванночки з настоями трав і з морською сіллю. Ці процедури не віднімають багато часу, але можуть допомогти позбутися від пітливості ніг.\nЗі звіробоєм, Беремо 2 столові ложки трави, заливаємо літром окропу, настоюйте 1 годину, потім потримаємо ноги у цьому настої протягом 20 або 30 хвилин.\n2. З вербової чи дубовою корою. Беремо 300 грам кори, заллємо 2 літрами води, доведемо до кипіння і поваримо протягом півгодини, потім процідимо і в отриману рідину додамо воду, щоб в обсязі настій досягав 2 літра. Тримаємо ноги в такому відварі 20 або 30 хвилин.\n3. При підвищеній пітливості робимо кожен вечір гарячі ванночки з настоєм ромашки. Візьмемо 6 столових ложки суцвіть ромашки, заллємо 2 літрами окропу, накриємо посуд кришкою і настоюють 1 годину. Проціджений настій подогреем і тримаємо ноги, поки вода не стане прохолодною. Для ванночки використовуємо і відвар, кипятимо 10 хвилин. По закінченні процедури ноги припудрим тальком і борною кислотою.\n9. Вправи для краси ніг. Ноги це важлива частина тіла, за допомогою ніг ми бігаємо, стрибаємо, брыкаемся, стоїмо, пересуваємося. Порівняно з іншими органами тіла ноги виконують складну роботу. Але з часом хрящ, який зєднує кістки колінного суглоба, зношується. Він не може нормально функціонувати, в результаті зявляється біль в коліні. Якщо регулярно і дисципліновано виконувати вправи на зміцнення мязів ніг, це захистить коліна від остеоартриту. Вибір певних вправ для ніг допоможе наростити сухі мязи. Нарощування сухих мязів, призведе до пружності сідниць і ніг, призведе до підвищення тонусу. Перевага сухий мязової маси на ногах допоможе спалити більше жиру зі всього тіла і помітно поліпшать обмін речовин.\nВправи для зміцнення мязів ніг і краси ніг\n1. Біг підтюпцем, біг, ходьба, не менше півгодини в день.\n2. Встанемо прямо, шкарпетки дивляться вперед, піднятися навшпиньки і опустимося.\n3. Подожмем пальці, ніби хочемо захопити ними щось з підлоги.\n5. Присідання руки на стегнах, видих, повертаємося у вихідне положення і робимо вдих.\n7. Підскоки на носочках 3 чи 15 разів.\n8. Ляжемо на спину, розмахуємо одночасно ногами і руками, як робить перевернутий на спину жук. Це вправа розігріває весь організм і поліпшує циркуляцію крові.\n9. Вихідне положення, лежачи на спині, руки тримаємо під головою, завмираємо з піднятими ногами. Піднімемо ноги під кутом 45 градусів, витягнемо шкарпетки і в такій позі протримаємося 5 секунд, опустимо ноги. Не поспішаючи згинаємо ноги, поступово притискаємо їх до живота, і не поспішаючи распрямляем.\n10. Велосипед. Вихідне положення лежимо на спині. Піднімемо ноги під кутом 45 градусів, зробимо рухи, які імітують процес їзди на велосипеді, спочатку робимо вперед, потім вже в зворотному порядку. Повторимо вправи. Завалившись на лівий бік, потім на правий бік. Повторимо 15 або 20 разів для кожного положення.\n11. Ножиці. Ляжемо на спину. Піднімемо ноги під кутом 45 градусів, розводимо їх поперемінно з боку, схрестімо ноги, лежимо прямо, потім таке ж вправу робимо по черзі, трохи заваливаясь спочатку на правий бік, потім на лівий бік. Повторимо 8 або 10 разів для кожного положення.\nЗдійснюючи догляд за ногами, і роблячи вправи для краси ніг, можна домогтися, щоб ваші ноги стали здоровими, міцними і красивими. Автор: Дарина Белокрылова\n20:48, 18 лютого 2011\nЗ чим носити бахрому?\nЯк правильно підібрати ім'я для дитини\nОбережно, лісові пожежі!\nЧому важливо жити «тут і зараз»\nПравила безпечного використання мережі Інтернет


У нашому організмі цукор розщеплюється на фруктозу і глюкозу, адже саме глюкоза забезпечує наш організм приблизно 50% всієї енергії, яку він споживає.\nВперше в світі робити цукор навчилися люди на території сучасної Індії.\nУ промисловій індустрії сировиною для виробництва цукру служать в основному або буряк, або тростина. З деяких інших рослин отримувати його також можна, але це набагато менш доцільно економічно.\nЦукор викликає викид гормону дофаміну в центрі задоволення вашого мозку, тому у багатьох людей формується справжнісінька залежність.\nСтебла цукрової тростини можуть досягати у висоту до 9 метрів.\nСхильність до непомірного споживання солодощів, судячи з результатів деяких досліджень, може передаватися у спадок.\nЗа останні два десятки років споживання цукру людиною збільшилася до майже 40 кілограмів на рік, оскільки він входить до складу більшості харчових продуктів.\nНадмірне споживання цукру викликає підвищення рівня інсуліну, що веде до більш високого ризику захворювання на рак.\nЦукор присутній в найнесподіваніших продуктах, причому в досить великих кількостях. Кетчуп і хліб містять досить багато цукру, як і багато соусів як традиційної, так і міжнародної кухні.\nДослідження на щурах і людях показали, що споживання занадто великої кількості цукру впливає на мозок, потенційно завдаючи шкоди пам'яті і викликаючи загальне старіння мозку. Сіль, втім, у великих кількостях і зовсім є отрутою (Цікаві факти про сіль).\nЗ 1701 по 1810 рік тільки на Ямайку і Барбадос для роботи на плантаціях цукрової тростини було завезено близько мільйона рабів з Африки.\nНайвище споживання цукру на душу населення зафіксовано в Бразилії.\nУ Чехії встановлений пам'ятник цукру, а якщо точніше, то цукру-рафінаду. Цукор-рафінад у формі кубиків був винайдений в 1843 році саме в цій країні (Цікаві факти про Чехію).\nТростинний цукор жовтуватого кольору, і він трохи корисніший, ніж буряковий, оскільки організм засвоює його швидше і легше.\nНа даний момент 59% всього цукру в світі виробляється з тростини, 41% - з буряка.\nЦукор активно використовується при виготовленні пластмаси, вироблення шкіри, у фармацевтичній, тютюновій та інших нехарчових галузях промисловості.\nНайбільшу кількість цукру серед овочів і фруктів містять фініки - на 100 грам продукту припадає 33 грама білої речовини. Слідом зі значною різницею йде екзотичний джекфрут - 9,48 грам, на третьому місці знаходиться виноград кишмиш з 7,2 грамами цукру.\nВперше описав цукор в 327 році до н. е. грецький історик Онесікріт, який супроводжував Александра Македонського в його індійському поході: «В Індії тростина дає мед без бджіл».\nАж до кінця XVIII століття цукор вважався розкішшю, і його навіть називали «білим золотом».\nСинтезований цукрозамінник Лугдуне солодший традиційного цукру майже в 300 тисяч разів. Для того щоб зробити солодким чай потрібен всього 1 маленький кристалик, тоді як звичайного цукру знадобилося б мінімум 10 грамів. Кілограм цього замінника зробить нудотно-солодким олімпійський басейн. А інші цукрозамінники, аспартам і сахарин, були отримані абсолютно випадково, в ході спроб створити синтетичні ліки проти виразки.\nУ Середньовіччі в Європі цукор вважався лікарським засобом і продавався в аптеках.\nВважається, що пакетики з цукром придумав Бенджамін Ейзенштадт, власник кав'ярні в Нью-Йорку, щоб якось оптимізувати використання цукру за столами. Однак, не встигнувши запатентувати винахід, поділився своєю ідеєю з компаніями-виробниками, які відразу вхопилися за цю ідею.\nУ деяких країнах, зокрема, в Бразилії та Індії, паливом, яке отримують з цукрових буряків, заправляють автомобілі. По факту це паливо є горючий спирт, нешкідливий для екології.\nДеякі плоди можуть виробляти свій власний цукор. Наприклад, в дозрілих бананах цукор утворюється в результаті розщеплення крохмалю, роблячи банани солодшими.\nЩорічно в світі виготовляється понад 110 мільйонів тонн цукру.\nЦукор є природним консервантом, що запобігає псуванню продуктів.\nНіхто не може точно сказати — де й коли був виготовлений перший у світі сир. Але, точно…


Сільська дієта від Лоліти Мілявської »Популярно про здоров'я\nmedzdoroviy.ru » Народні рецепти » Сільська дієта від Лоліти Мілявської\nСільська дієта від Лоліти Мілявської\nЯк відомо, практично в кожного представника шоу бізнесу існує своя дієта, за допомогою якої популярні люди підтримують свою фігуру в ідеальній стрункою формі. Багато хто з них прагнуть протриматися на строгих методиках харчового обмеження, інші проводять свій цінний час у фітнес залі, намагаючись привести тіло до модних стандартам.\nЄ й такі представники, які відразу лягають на стіл висококласного хірурга. І ще одна категорія «зірок», це ті, хто від природи схильні до повноти, сюди можна віднести відому і популярну співачку Лоліту Мілявську. Але й вона, хоче виглядати більш стрункою, що природно!\nЕпатажна особистість цієї співачки невпинно привертає до себе увагу багатьох співвітчизників. Причому, найчастіше, обговорюється не творчість Лоліти, а її особисте життя, а також постійно відбуваються метаморфози з її фігурою.\nЛоліту, звичайно ж, худенькою назвати неможливо, до того ж вона не так давно знову набрала масу зайвих кілограмів, але незабаром змогла знову швидко схуднути. Виявляється, улюблена багатьма співачка перенесла складну операцію, після якої і стала досить - таки стрімко повніти.\nДе - то за пару, трійку місяців Лоліта набралося двадцять кілограмів зайвої ваги, все це було пов'язано з вживанням гормональних препаратів, які їй необхідно було приймати певний період часу.\nЗвичайно, позбавитися від такої двадцяти кілограмової ноші не так - то вже й просто. За словами чарівною Лоліти, через свого щільного робочого графіка у неї абсолютно не знаходилося зайвої хвилинки на фітнес або будь - які інші фізичні тренування. А ось до дієт дама відноситься не дуже - то добре.\nМілявська переконана, що відмовляти собі в задоволенні поїсти смачну їжу порівнянно з знущанням над організмом. Вона вважає, що просто не потрібно надмірно потурати своєму обжерливості, і захоплюватися безмежним вживанням висококалорійної їжі, необхідно обмежувати себе і намагатися їсти небагато.\nОднак таких принципів співачки виявилося зовсім недостатньо, щоб привести свою фігуру в нормальний підтягнутий вигляд. Тому довелося задуматися про харчовому обмеженні.\n•\tУ чому полягає дієта Лоліти Мілявської?\nВизначитися з методикою Лоліті допомогла Примадонна. Дами вирушили в гори, робили багато піших прогулянок, причому не дозволяли собі нічого, а тільки чай і воду з медом. Для Алли Борисівни цей метод схуднення вже був звичним. Допоміг він і Лоліті, яка крім рідини дозволяла собі з'їсти ще шматочок сиру.\nПісля цих прогулянок Лоліта звернулася до дієтолога, і він не став рекомендувати їй яку - небудь певну дієту, а просто ненав'язливо порадив їсти досить - таки часто і зовсім потроху.\nТаким чином, говорити про будь - яку дієті Лоліти складно, так як ніяких особливих строгих методик вона не дотримується, крім частого, дрібного харчування. Що ж стосується її раціону, то він виглядає приблизно таким чином.\nРано вранці Лоліта випиває одну чашку кави з нежирним молоком. В обід вона ніколи не їсть хліб, в основний прийом їжі вона вживає малокалорійні страви, але стежить, щоб продукти були свіжими і максимально корисними. Вечірня трапеза артистки дуже мізерна, вона намагається з'їдати дуже маленьку порцію. Протягом дня вона п'є багато рідини.\nІ все ж, при всій помірності раціону харчування, насилу скинуті зайві кілограми постійно норовлять повернутися на свої колишні місця. Помічаючи це, співачка моментально влаштовує розвантажувальний день.\nПротягом цього дня вона нічого не їсть, а тільки п'є артезіанську воду. Така методика і допомогла їй повернутися в струнку форму, хоча й не обійшлося без допомоги кваліфікованих пластичних хірургів, чого вона не приховує, і не робить з цього якийсь - то таємниці.\nНе дуже давно Лоліта в черговий раз одружилася. А незадовго до цього сильно схудла, вона позбулася ще десяти зайвих кілограмів, що підкреслило її чудові форми. Схуднути цього разу Мілявської допомогла кефірна дієта, яка тривала один тиждень.\n- А от меню дієти, яке я зараз і розгляну більш докладно:\n•\tПерший день\nМожна їсти тільки п'ятьох відварних картоплин без всякого масла і приправ, а також і без солі, і випити необхідно 500 мілілітрів нежирного кефіру.\n•\tДругий день\nМожна вжити півтора літра нежирного кефіру, який необхідно випивати рівними порціями протягом дня, а перед відходом до сну можна з'їсти сто грамів відвареного курячого м'яса.\n•\tТретій день\nЇсти все те ж саме, що і в другий день, тільки замість курки можна з'їсти сто грамів пісного м'яса.\n•\tЧетвертий день\nВипийте 1,5 літра нежирного кефіру, а перед сном з'їжте сто грамів відвареної риби.\n•\tП'ятий день\nМожна застосовувати раціон будь - якого попереднього дня, до якого необхідно ще додати салат зі свіжих овочів і трохи будь-яких фруктів, крім калорійного винограду і бананів.\n•\tШостий день\nУ цей день можна пити тільки один кефір, але стільки, скільки ви забажаєте, то їсти в необмеженій кількості.\n•\tСьомий день\nУ заключний день їсти і зовсім не доведеться, можна лише пити мінеральну воду, бажано негазовану.\nСтавте перед собою мету схуднути і прагнете її реалізувати, це цілком досяжно кожному бажаючому. Головне правильно сформувати свій раціон харчування, і обов'язково приділяти час фізичних тренувань. Хоча б двадцять хвилин, але щодня, треба присвячувати спорту, і тоді ваша фігура придбає воістину стрункі контури.\nСтатті за темою "Сільська дієта від Лоліти Мілявської"\nНаташа королева: зріст, вага, як схудла?\nДієві дієти зірок Голлівуду\nДієта Сайкова. Суть методики. Приготування настою. Зразкове меню на 7 днів\nРадикальна дієта для схуднення\nАкторська дієта на 4 дні і 12 днів, меню для схуднення\nДієта для схуднення цой Аніти


Far Cry 5: віра, воля й вогнепальна зброя - PlayUA\nFar Cry 5: віра, воля й вогнепальна зброя\nМи звикли, що Far Cry завжди закидала нас у далекі й незвичні краї — Африку, Океанію чи Гімалаї. Ми звикли, що Far Cry пропонувала нам колоритних лиходіїв — Шакала, Вааса і Пейґана Міна. Ми звикли, що Far Cry завжди розповідала дві історії: на поверхні лежало протистояння — угруповань, ідеологій, цінностей тощо — а під ним ховалася розповідь про те, як вдалині від цивілізації та звичних нам соціальних порядків сучасна людина перетворюється на кровожерливого дикуна, керованого інстинктами, а не розумом.\nВтім, час рікою пливе, все змінюється. Зміни зачепили і Far Cry 5. Нова частина іменитої серії продовжуватиме традиції попередниць, але з певними поправками. Вперше події Far Cry розгортатимуться в Сполучених Штатах, втім навіть у такому, здавалося би, знайомому сетингу розробки вибрали цілком доречну для серії місцину — глушину прикордонного штату Монтана. Саме тут, подалі від журналістського людського ока, Джозеф Сід зі своєю родиною вирішив улаштувати рай для білих християн-патріотів із особливо радикальними поглядами.\nМешканці США уже спалахнули у соцмережах зі закликами бойкотувати Far Cry 5. Обрані сетинг і тематика, хай навіть зумисне спотворені для формату відеогри, є великим камінцем у город електорату Трампа — селюків-реднеків, яким лише подавай американський прапор, Біблію та кілька рушниць. Ubisoft, як і нахабні британці з Rockstar, не бояться шпиняти США: от тільки якщо GTA є їдким висміюванням Америки в цілому (та ще й у певну епоху), то Far Cry 5 зі серйозним виразом обличчя б’є в одне-єдине і вкрай болюче. Вже тільки це перетворює її в один із найбільш інтригуючих проектів наступного року.\nFar Cry 5, як і попередні номерні частини, ще до першого трейлера показала нам доволі детальний і промовистий бокс-арт зі зображенням головного лиходія. Ним цього разу став Джозеф Сід, також знаний як Отець — лідер екстремістського релігійного культу “Брама Едему”, ноги якого ростуть із християнства. Основні ідейні положення культу суголосі з тим, що останніми роками виголошували американські “праві” політики. Це фундамент із трьох В: віра, воля і вогнепальна зброя. Власне, якщо придивитися до арту, то він відверто імітує фреску “Таємна вечеря” да Вінчі, тільки у центрі не Христос, а Джозеф. Є тут і купа вогнепалу, і Біблія (віра), і американський прапор (воля), щоправда, на ньому замість зірок нашито хрестовидну емблему культу.\nДжозеф — не корінний мешканець Хоуп-каунті. Він прийшов сюди зі своїми братами та сестрою (котрих він, згідно “сану”, все ж називає своїми дітьми), і почав нав’язувати свої порядки, затягуючи місцеве населення в культ — кого добровільно, а кого силоміць. Знову ж, ось вам і промовисте ім’я лиходія: seed — насіння, сім’я. Йосип, Яків, Іван і сестра їхня Віра прийшли у далекий край, аби засіяти там зерна своєї віри. Красиво ж!\nЯк ви вже напевно, здогадалися, Отець і троє його Провісників будуть головними нашими ворогами у Far Cry 5. Структура, як бачимо, збереглася: є ультимативний ватажок, але шлях до нього лежить через трупи трьох “лейтенантів”. Лишається тільки сподіватися, що Провісники будуть не менш яскраві та харизматичні, ніж Бак, Юма, Пол де Плер і Ваас (ви ж сподіваюся, не забули, що Ваас був лише посіпакою, а не наймогутнішим лиходієм?).\nА нам у Far Cry 5 дістанеться роль помічника шерифа, відправленого арештувати Джозефа Сіда. На превеликий подив, Джозеф не чинить ніякого опору і відразу рушає з вами. Проте традиційно за кілька хвилин все котиться під три чорти, офіцерів, що були з вами, убили чи викрали культисти, а вам доводиться тікати від зграї озброєних культистів. Так і розпочинається чергова війна “один проти цілого світу”.\nНу гаразд, не зовсім один. На додачу до анонсного трейлера, нам показали коротенькі ролики про трьох мешканців Хоуп-Каунті, які все ж вирішили чинити спротив “Брамі Едему”. Пастор Джером обізлився на культ, бо Сід переманив до себе його паству. У Мері Мей Ферґрейв, власниці забігайлівки “Бобер-свистун”, культисти забрали матір і брата. А пілот-самоук Нік Рай особисто ще не постраждав від культу, проте ладен вдатися до рішучих дій, щоби захистити свою сім’ю та допомогти відвоювати рідну землю.\nПоки невідомо, як воно буде у грі, проте завдяки цим роликам, складається враження, що кожен із трьох другорядних персонажів певним чином нам допомагатиме. Скажімо, Джером постачатиме нам щоразу кращу вогнепальну зброю, Мері Мей подарує лук і забезпечить коктейлями Молотова та ліками, а Нік дозволить скористатися власним літаком (а може й узагалі, завідуватиме транспортом на вимогу). Ясна річ, задля подібної взаємовигідної співпраці та підвищення асортименту доступного спорядження нам доведеться не лише простувати по сюжету, а й виконувати гілки побічних квестів, закріплених за цими персонажами.\nТут є лише один сумнівний момент: наш герой — ніхто. Помічник шерифа не матиме ніякої заготованої історії, ні характеру, ні додаткової мотивації. Зі старту гравець зможе створити собі власного шерифа у відповідному редакторі. Стать, раса, риси обличчя — все на ваш вибір. Питання: для чого це все у грі від першої особи? Відповідь: так тут же буде кооператив на двох гравців! Гру можна буде від самого початку пройти удвох. Того й такий наголос на тому, як виглядатиме ваш шериф. Але дідько, відсутність повноцінного персонажа під корінь зрізає отой другий, найцікавіший пласт історії номерних Far Cry, згаданий у першому абзаці. Хочеться помилятися, але зараз усе скидається на те, що кооператив нашкодить ще одній грі, хай і не так критично, як Ghost Recon: Wildlands.\nА от обрана локація Far Cry 5 жодних побоювань не викликає. Хоуп-Каунті вбере у себе всі козирні краєвиди Монтани: неозорі лани, густі ліси, скелясті гори та жменю крихітних містечок. Втім, цього разу мапа матиме значно більшу площу — інакше який був би сенс запроваджувати літаки? Причому, літальні засоби не обмежуватимуться одним лише аеропланом Ніка Рая. А от чи поруч із кукурузниками чи трюковими літачками опиняться вертольоти — наразі невідомо. Можливо, все залежатиме від візуальної зручності, адже пілотувати нам усе одно доведеться від першої особи.\nТакож розробники підтвердили розширення автопарку. До вже звичних легковиків, джипів, квадроциклів та вантажівок Far Cry 5 додасть такі милі американцям масл-кари. Металеві згодяться не лише для того, щоби під ревіння рушія чавити культистів, а й для проходження додаткових розваг. Та повноцінних перегонів чекати не варто — лише заїзди на час по заданому маршруту.\nНікуди не дінеться й полювання, хоча замість екзотичної живності нас чекатимуть цілком знайомі нам олені, ведмеді, велика рогата худоба тощо. А от чудовим маленьким чудовиськом, на кшталт медоїда з Far Cry 4 чи борсука у Primal, має всі шанси стати росомаха. Ага, і ще — набридливі орли досі залишаться у серії. Журбинка.\nЗахопи їх усіх!\nДо всього, тварини не просто підуть вам на сировину для спорядження чи товар для обміну. Система командування тваринами, показана у Primal, перекочує у Far Cry 5. Наш шериф на початку сюжету здобуде вірного пса, який допомагатиме у розвідці чи бою. По команді, песик зможе тихцем загризти ворога, відволікти увагу чи принести вам щось. У трейлері також було видно, як на культистів нападає ведмідь. І тут постає питання: це наш герой застосував приманку чи сам наказав ведмедикові йти в напад? Якщо другий варіант, то яким чином ми контролюємо ведмедя? Словом божим?\nХай там як, способів нападати на ворожі форпости буде вдосталь. І тут виринув один ще один цікавий момент. У Far Cry Primal працівники компанії добра створили полегшену версію “покемонів”, заразом найадекватнішу з бачених. Тепер же Ubisoft вирішила зробити свій аналог Nemesis. Почувши дорікання стосовно практично нульової реактивності Wildlands, розробники Far Cry 5 зроблять із культу живу силу: що більше ми завдаватимемо їм збитків, захоплюватимемо аванпостів і взагалі вбиватимемо прислужників Сіда, то збільшуватиметься сила ворогів і вони матимуть кращу зброю та спорядження. Чи буде якось це інтергровано в сюжет, чи це просто буде розвага у відкритому світі — наразі невідомо, але все одно це в рази краще ніж банальна зачистка мапи.\nІ на завершення — у Far Cry 5 знову будуть вишки. Здавалося би, Watch Dogs 2 раз і назавжди закрила цю тему. Що ви кажете? У нетрях Монтани інтернет не ловить, щоби користуватися інтерактивною мапою? Гаразд, тоді беремо Wildlands — гра знайшла гідне і цілком осмислене застосування біноклеві (який, без сумніву, в тому чи іншому вигляді буде у Far Cry 5) для дослідження невідомої місцини. Але ж ні, ось вам. Причому, вишки у Far Cry 5 — це не радіовежі, а водонапірні башти. Втім, хтозна, можливо Сід і його команда переобладнали їх під радіоточки, якщо нічого вищого поблизу не знайшлось.\nFar Cry 5 — безумовно, багатонадійний проект. Так, у ній є кілька сумнівних моментів, проте вони можуть розчинитися у навалі контенту, з яким серія вже навчилася давати собі раду. У зоні найбільшого ризику зараз знаходиться історія: новий підхід до протагоніста вкупі з кооперативом можуть загубити звичну для Far Cry глибину історії. Проте обрана тематика і сміливість розробників змушують з нетерпінням чекати як показу на Е3, так і всіх подальших новин стосовно гри.\nРеліз гри заплановано на 27 лютого наступного року, і щось мені підказує, що у 2018-му про Far Cry 5 ми говоритимемо ще довго.


Новий сезон рок-уроків розпочато! | МПМ "Зоря"\nВихованці зразкової майстерні естрадного мистецтва «Зоряна мрія» разом зі своїми викладачами Іриною Воєнною та Вірою Майбородою у співпраці з гуртом «Sunrise» підготували цікаву програму. Протягом півтори години зі сцени звучали пісні гуртів «Воплі Відоплясова», «Антитіла», «Мандри» та інших відомих українських співаків. Юна публіка була у захваті, аплодувала та підспівували знайомі пісні, а також робили селфі з нашими артистами. Ці міні-лекторії не тільки ознайомили дітей з українською музичною культурою, а і дали можливість відчути справжній запал живого концерту.\nВідвідування наших рок-уроків є абсолютно безкоштовним, так як цей культурно-освітній проект завжди підтримується міською радою. Чекаємо школярів та усіх вас на наступних рок-уроках, які проходитимуть в нашому Палаці у листопаді-грудні цього року. Точніші дати повідомимо згодом.


Якобінська диктатура у Франції Основні установи і режим правління\nЕкономічна криза, масові заворушення, разраставшееся повстання селян Вандеї, поразка при Неервіндене (18 березня 1793) що з жирондисти Дюмурьє і його перехід на бік ворога визначили падіння цієї партії і загибель її вождів. Перехід влади до монтаньярам в результаті чергового повстання парижан 31 травня - 2 червня 1793 означав політичну перемогу нової буржуазії капіталу, що у роки революції за рахунок купівлі-продажу національних майна і інфляції над старим порядком і капіталом, які у основному до 1789. Перемозі монтаньярів у національному масштабі передувала їхня перемога над своїми опонентами в Якобінському клубі; тому встановлений ними режим отримав назву Якобінською диктатури.\nУ суперечках про Великої французької революції, які вели вітчизняні дослідники в останнє десятиліття, чимало уваги приділялося епосі Конвенту. Це не дивно: після 1917р. якобіноцентрізм став однією з найбільш характерних рис вітчизняної історіографії даної теми. Але якщо в 30-х і 60-х роках полеміка розгорталася головним чином з питання про класову сутність влади 1793-1794гг., То в наші дні об'єктом критики стали авторитаризм і терористичний характер якобінської диктатури. Переоцінки носять концептуальний характер, в основі їх-визнання пріоритету загальнолюдських цінностей перед принципами революційної моралі і доцільності. Тим важливіше здається сьогодні звернення копита інших, немарксистських напрямів у вивченні французької історії кінця XVIII ст.\n1793 збройні громадяни та національні гвардійці, керовані якобінцями на чолі з повстанським комітетом Паризької комуни, скинули уряд жирондистів. 3 червня Конвент, де тепер домінували якобінці, прийняв декрет про пільговому продажу селянам конфіскованих у контрреволюціонерів земель. Був дозволений розділ общинних земель між жителями громади (декрет від 10-11 червня 1793 р.). Особливе значення мав декрет від 17 червня 1793 р., ліквідував всі залишилися і найбільш захищаються реакцією феодальні права. Прийняті рішення почали негайно втілюватися в життя. У результаті значна частина селян перетворилася на вільних дрібних земельних власників. Це не означало, що зникло велике землеволодіння (були конфісковані землі емігрантів, церкви, контрреволюціонерів, а не всіх поміщиків; багато земель скупила міська і сільська буржуазія). Збереглося і безземельне селянство. Одночасно з цим і так само швидко (протягом перших трьох тижнів) проводилися важливі перетворення в державному ладі. Була прийнята нова конституція. Конституція 1793 р. Нова Конституція була прийнята Конвентом 24 червня 1793 За усталеною традицією, вона складалася з Декларації прав людини і громадянина і власне конституційного акту.\nСтворена відповідно до Конституцією 1791 р. нова система державних органів Франції відображала тимчасова рівновага протиборчих політичних сил. У кінцевому рахунку вона не задовольняла обидві сторони "буржуазію, влада якої при збереженні монархічного ладу не була гарантованою і міцною, і Людовика XVI і дворянство, які не могли змиритися з що відбулися змінами і не залишали планів реставрації старих порядків.\nСклад Законодавчих зборів, з першого погляду, виявився сприятливим для короля: у ньому переважали так звані фейяни - представники великої торгової та промислової буржуазії, ліберальні дворяни та інші консервативні сили, які прагнули не допустити подальшого розвитку революції. Фейянам протистояли жирондисти (лідери - Бріссо, Верньо, Кондорсе), які виражали інтереси більш радикальних торгово-промислових кіл, а також якобінці (лідери - Дантон, Робесп'єр і ін), що представляли собою леворадикальную і найбільш революційно налаштовану політичне угруповання. Жирондисти та якобінці, які були в меншості в Законі-'давальному зборах, користувалися величезним авторитетом в органах самоврядування Парижа - в секціях і в генеральній раді Паризької комуни, а також у Якобінському клубі, який став політичним центром революційного Парижа. У цій ситуації виникло і стало швидко наростати відкрите протистояння законодавчої та королівської влади. Сгруппировавшиеся навколо короля сили феодальної реакції, заручившись підтримкою монархічної Європи, готували змову проти Конституції.\nОднак остаточний вирок королівської влади, а відповідно і Конституції 1791 р. був винесений народними масами Франції. Чутки про змову короля були вміло використані вождями якобінців, що виступали за подальший розвиток революції і які справили великий вплив на низи Парижа. На заклик Комуни і Якобінського клубу порушену розмовами про змову населення Парижа 10 серпня 1792 піднялося на повстання, яке призвело до повалення королівської влади. Революція вступила у свій другий етап (10 серпня 1792 р. - 2 червня 1793 р.), який охарактеризував подальшим підвищенням політичної активності мас і переходом влади до рук жирондистів.\nПід тиском революційно налаштованого народу Законодавчі збори, де жирондисти набували дедалі більшу політичну вагу і навіть сформували тимчасовий уряд, скасував розподіл громадян на активних і пасивних. Були призначені вибори в Національний Установчий конвент, який повинен був виробити нову конституцію Франції.\nУ ніч з 21 на 22 вересня 1792 р. Конвент своїм декретом скасував дію Конституції 1791 р., скасував королівську владу, поклав тим самим початок республіканського ладу у Франції. Цим же декретом підтверджувалося, що Конвент бере на себе підготовку нової конституції, що "особистість і власність перебувають під охороною французького народу".\nСклад Конвенту відбивав нову складну розстановку політичних сил, що визначила розвиток французької державності на другому етапі революції. Керівні позиції в ньому посіли жирондисти (Бріссо та ін.) Вони не мали більшості місць у Конвенті, але їх підтримувало "болото" - значна частина депутатів, які становили своєрідний політичний центр. Вони займали проміжне положення між жирондистами і якобінцями, колишню єдність яких з проголошенням республіки все більше змінювалося політичної конфронтацією.\nЗавдяки підтримці "болота" вожді жирондистів змогли взяти в свої руки урядову владу, яка здійснювалася ними через Виконавчий комітет Конвенту. Відображаючи, перш за все інтереси помірно-радикальних верств буржуазії, а також всіх тих кіл французького суспільства, які втомилися від революції і не бажали її подальшого розвитку, жирондисти прагнули стримати наростаючу бунтарство народних мас. Не випадково до зими 1792 р., коли в Парижі знову посилилися суперечності в революційному таборі, жирондисти були виключені з Якобінського клубу. Тут зміцнилося вплив монтаньярів, "справжніх" якобінців (Дантон, Робесп'єр, Марат), які користувалися широкою підтримкою низів Парижа.\nУ міру розвитку революційних подій, які багато в чому відбувалися крім бажання і волі жирондистского уряду, йому в Конвенті все більш енергійно протистояла якобінська опозиція.\nПід натиском якобінців, за якими йшли революційно налаштовані низи Парижа, жирондисти провели ряд радикальних заходів. У кінці вересня був прийнятий декрет Конвенту про введення у Франції нового революційного літочислення, що бере свій початок з встановлення Французької республіки. У зв'язку з небезпекою іноземної інтервенції і монархічних заколотів, що загрожували самому існуванню республіки, жирондистскому Конвент декретував установа комітету громадської безпеки (2 жовтня 1792 р.), надзвичайного кримінального трибуналу у Парижі (10 березня 1793 р.), комітету громадського порятунку (6 квітня 1793 р.).\nЩе до скликання Конвенту 25 серпня 1792 жирондистскому уряд провів через Законодавчі збори новий аграрний закон "Про знищення залишків феодального режиму", який скасував викуп селянами феодальних повинностей. Фактично це узаконив положення, що вже склалося в ході аграрної революції. Було прийнято також декрет про розподіл конфіскованих земель емігрантів і передачі їх шляхом безстрокової оренди або продажу селянам. Однак більша частина цих земель опинилася не у селян, а у представників заможних кіл.\nУ грудні 1792 р. Конвент під впливом політичних емоцій, ненависті, що нагромадилася до монархічного режиму виніс смертний вирок королю Людовику XVI. У травні 1793 р. на вимогу якобінців він декретував встановлення максимуму (тверді ціни) на зерно. Але основна мета жирондистів зводилася до стабілізації політичного становища та зміцнення сформованих під час революції відносин власності і нових економічних порядків. 18 березня 1793 Конвент під тиском жирондистів, наляканих заворушеннями серед бідноти, прийняв закон, який встановив смертну кару для осіб, що пропонують аграрний закон, тобто вимагають зрівняльного переділу землі, а також для осіб, пропагують будь-якої іншої закон, " заперечували земельну, торговельну чи промислову власність ".\nПоложення жирондистів значно погіршився у зв'язку з наростаючими економічними труднощами. Політичні позиції жирондистів значно похитнулися після невдалого суду над Маратом і наступним його вбивством, а також у зв'язку з дедалі сильнішим конфліктом між їхніми лідерами і Паризькою комуною, що стала оплотом якобінців.\nЩе II жовтня 1792 була створена конституційна комісія Конвенту, яка у своїй роботі проявила нерішучість та повільність. Складений одним з вождів жирондистів, відомим математиком Кондорсе, конституційний проект був занадто громіздким (налічував 400 статей), доктринерским і догматичним, далеким від реального життя.\nУ своїх конституційних проектах, прагнучи обмежити політичний вплив Парижа, жирондисти виступали за розширення прав департаментів, за ослаблення центральної влади. У проекті Кондорсе рішуче відкидався принцип поділу влади, якому була протиставлена "одна влада, влада нації".\nУ результаті непослідовної та центристської політики жирондистского Конвенту, тодішні вожді якого до весни 1793 все більш втрачали революційну ініціативу, республіка опинилася на межі загибелі. Усередині країни посилювалися роялістські заколоти, ззовні загрожувало новий наступ армій феодально-монархічної коаліції.\nЯкобінська диктатура. Народне повстання 31 травня - 2 червня 1793 р., на чолі якого стояв повстанський комітет Паризької комуни, призвело до вигнання жирондистів з Конвенту і поклало початок періоду правління якобінців. Французька революція вступила у свій завершальний третій етап (2 червня 1793 р. - 27 липня 1794 р.). Державна влада, вже зосереджена до цього часу в Конвенті, перейшла в руки вождів якобінців - невеликий політичного угруповання, налаштованої на подальший рішуче і безкомпромісне розвиток революції.\nЗа якобінцями стояв широкий блок революційно-демократичних сил (дрібна буржуазія, селянство, сільська і особливо міська біднота). Провідну роль у цьому блоці грали так звані монтаньяри (Робесп'єр, Сен-Жюст, Кутон та ін), мови і дії яких відображали насамперед панували бунтарські та егалітарний настрої мас.\nІсторична особливість даного періоду в історії французької революції і держави полягала й у тому, що якобінці не виявляли великий педантичності у виборі засобів боротьби зі своїми політичними противниками і не зупинялися перед використанням насильницьких методів розправи з прихильниками "старого режиму", а заодно і зі своїми "ворогами".\nНайбільш показовим прикладом революційної напористості якобінців може служити їх аграрне законодавство. Вже 3 червня 1793 р. Конвент за пропозицією якобінців передбачив продаж дрібними ділянками в розстрочку земель, конфіскованих у дворянській еміграції. 10 червня 1793 був прийнятий декрет, повертав селянським громадам захоплені дворянством земельні угіддя і передбачає можливість розділу общинних земель у тому разі, якщо за це висловиться одна третина жителів. Поділена земля ставала власністю селян.\nВажливе значення мав Декрет від 17 липня 1793 р. "Про остаточне скасування феодальних прав", де беззастережно визнавалося, що всі колишні сеньйоріальні платежі, чиншові і феодальні права, як постійні, так і тимчасові, "скасовуються без будь-якої винагороди". Феодальні документи, що підтверджують сеньйоріальні права на землю, підлягали спаленню. Колишні сеньйори, а також посадові особи, приховують такі документи або зберігають виписки з них, присуджувалися до 5 років тюремного ув'язнення. Хоча якобінці, виступаючі в принципі за збереження існуючих відносин власності, не задовольнили всіх вимог селянських мас (про конфіскацію дворянських земель, про зрівняльний і безкоштовному їх розділі), аграрне законодавство Конвенту для свого часу відрізнялося великою сміливістю і радикалізмом. Воно мало далекосяжні соціально-політичні наслідки, стало правовою основою для перетворення селянства в масу дрібних власників, вільних від пут феодалізму. Для закріплення принципів нового громадянського суспільства Конвент Декретом від 7 вересня 1793 постановив, що "жоден француз не може користуватися феодальними правами в якій би то не було області під страхом позбавлення всіх прав громадянства".\nХарактерно, що тісний зв'язок якобінців з міськими низами, коли цього вимагали надзвичайні обставини (продовольчі труднощі, зростання дорожнечі і т. п.), неодноразово змушувала їх відступати від принципу свободи торгівлі і недоторканності приватної власності. У липні 1793 р. Конвент ввів смертну кару за спекуляцію предметами першої необхідності, у вересні 1793 р. декретом про максимум встановлювалися тверді ціни на продовольство.\nПрийняті в кінці лютого - початку березня 1794 так звані вантозскіс декрети Конвенту припускали безкоштовний розподіл серед незаможних патріотів власності, конфіскованої у ворогів революції. Однак вантозскіе декрети, з ентузіазмом зустрінуті плебейськими низами міста і села, не були проведені в життя через протидію з боку тих політичних сил, які вважали, що ідея рівності не повинна здійснюватися настільки радикальними заходами. У травні 1794 р. Конвент декретував запровадження системи державних допомог для жебраків, інвалідів, сиріт, людей похилого віку. Було скасовано рабство в колоніях і т. д.\nПолітична рішучість і радикалізм якобінців проявилися в новій Декларації прав людини і громадянина і в Конституції, прийнятої Конвентом 24 липня 1793 і схваленої переважною більшістю народу на плебісциті (Конституція 1 року республіки). Ці документи, складені з використанням конституційних проектів жирондистів, випробували на собі сильний вплив поглядів Ж. Ж. Руссо. Так, метою суспільства оголошувалося "загальне щастя". Основним завданням уряду (держави) було забезпечення користування людиною "його природними і невід'ємними правами". До цих прав були віднесені рівність, свобода, безпека, власність.\nРівності якобінці в силу своїх егалітарістскіе переконань надавали особливого значення. У Декларації наголошувалося, що всі люди "рівні за природою і перед законом".\nУ трактуванні права власності якобінці пішли на поступку сформованим за роки революції новим буржуазним колам і відмовилися від висувалася ними раніше в полеміці з жирондисти ідеї прогресивного оподаткування та необхідності обмежувального тлумачення правомочностей власника.\nДекларація 1793 р. в ст. 16 визначала право власності у традиційно широкому і індивідуалістичному плані як можливість "користуватися і розташовувати на розсуд своїм майном, своїми доходами, плодами своєї праці і промислу". Але в підходах до вирішення інших питань, зокрема що відносяться до сфери особистих і майнових прав громадян, якобінці зробили значний крок вперед у порівнянні з попередніми конституційними документами.\nЗа ст. 122 Конституції кожному французові гарантувалися загальна освіта, державне забезпечення, необмежена свобода друку, право петицій, право об'єднання в народні товариства та інші права людини. Стаття 7 Декларації 1793 р. в число особистих прав громадян включила право зборів з "дотриманням спокою", право вільного відправлення релігійних обрядів.\nУ якобінської декларації особлива увага приділялася гарантіями від деспотизму і свавілля з боку державної влади. Згідно зі ст. 9, "закон повинен охороняти громадську та індивідуальну свободу проти гноблення з боку правлячих". Кожна особа, проти якого здійснювався незаконний, тобто довільний і тиранічний акт, мало право чинити опір силою (ст. II).\nОскільки опір гнобленню розглядалося як наслідок, що випливає з інших прав людини, Декларація 1793 робила революційний висновок про те, що у випадках порушення урядом права народу "повстання для народу і для кожної його частини є його священне право і неотложнейшая обов'язок" (ст. 35). Таким чином, на відміну від Декларації 1789 р., де йшлося про національний суверенітет, якобінці у своїх конституційних документах проводили ідею народного суверенітету, висхідну до Ж. Ж. Руссо.\nКонституція якобінців відкинула принцип поділу влади, як що суперечить, на думку Ж. Ж. Руссо, ідеї суверенітету народу, який виступає як єдине ціле. Вона передбачала просте і, здавалося б, демократичне на ті часи устрій держави. На противагу проявився в роки революції планам регіоналізації Франції в ст. 1 підкреслювалося, що "французька республіка єдина і неподільна".\nПрийнятий Національними зборами законопроект набував чинності закону лише в тому випадку, якщо 40 днів після його розсилки в департаменти в більшості з них одна десята частина первинних зборів не відхиляла цей законопроект. Така процедура була спробою втілити в життя ідею народного суверенітету, який проявляється в даному випадку в тому, що тільки "народ обговорює і постановляє закони" (ст. 10). По ряду питань, відповідно до Конституції, Національні збори могло видавати декрети, що мають остаточну силу.\nВиконавча рада був вищим урядовим органом республіки. Він повинен був складатися з 24 членів, що обираються Національними зборами з кандидатів, висунутих списками від первинних і департаментських зборів. На Виконавчий раду було покладено "керівництво загальним управлінням і наглядом за ним" (ст. 65). Рада ніс відповідальність перед Національними зборами "у разі невиконання законів і декретів, а також у разі недонесения про зловживання" (ст. 72).\nОснови організації революційного уряду були визначені Конвентом у низці декретів, зокрема в Установчому законі від 4 грудня 1793 р. "Про революційному порядок управління". У цьому декреті передбачалося, що "єдиним центром управління" в республіці є Національний конвент. За ним визнавалося виключне право на прийняття і тлумачення декретів. Таке закріплення керівної ролі Конвенту у системі органів революційної диктатури було обумовлено самим ходом політичної боротьби. Після вигнання жирондистів переважним впливом в ньому мали якобінці.\nКонвент був тісно пов'язаний з Паризькою комуною, народними товариствами, тобто був визнаним центром революційних сил того часу, до того ж постійно діяли органом, який оперативно реагував на швидко змінюється політичну ситуацію, розглядав велику кількість питань і за порівняно короткий термін прийняв величезну масу законів (декретів).\nУрядову владу в системі революційної диктатури якобінців здійснював Комітет громадського порятунку. Він висунувся на перше місце серед комітетів Конвенту, став натхненником політики революційного терору. Роль цього комітету особливо зросла з липня 1793 р., коли на чолі його замість Дантона, який виявляв нерішучість і схильність до компромісів, встав висунувся на місце лідера якобінців М. Робесп'єр. До складу комітету увійшли і його найближчі соратники - Сен-Жюст, Кутон та ін\nЗгідно з декретом Конвенту від 10 жовтня 1793 р., Комітету громадського порятунку повинні були підкорятися тимчасовий виконавчий рада, міністри, генерали. Йому ж ставилося в обов'язок спочатку щодня, а з грудня 1793 щомісяця подавати звіти про свою роботу в Національний конвент.\nДля зв'язку Конвенту і урядових установ з місцями в департаменти і в армію посилалися комісари з числа депутатів Конвенту, що наділялися широкими повноваженнями. Вони здійснювали контроль за застосуванням декретів революційного уряду і в разі потреби могли усувати посадових осіб у департаментах і генералів в армії. Складна політична ситуація (контрреволюційні заколоти, зради в армії) змушувала комісарів Конвенту кричати на себе іноді й безпосередні адміністративні та організаційні функції - видавати обов'язкові розпорядження, командувати військовими частинами і т. д.\nДо завданням революційної диктатури було пристосоване управління на місцях. Законом 4 грудня 1794 з ведення адміністрації департаментів були вилучені найважливіші питання, "пов'язані з революційним законам і заходам управління і громадського порятунку". З цих питань дистрикти і муніципалітети зносилися безпосередньо з революційним урядом. Найбільшу активність в місцевому управлінні виявляли муніципалітети, з яких були вигнані жирондисти. У роботі комун і їх секцій, в генеральних радах широку участь брали низи міського і сільського населення.\nЩе за декретом 21 березня 1793 для нагляду над ворожими республіці іноземцями в кожній комуні та її секції обиралися наглядові та інші спеціальні комітети. При якобінцях функції цих комітетів значно розширилися, вони отримали назву революційних комітетів. Ці комітети, що складалися з найбільш активних і фанатично відданих революції громадян, були створені по всій країні. Вони перетворилися на інструмент революційного терору і в головну опору Комітету громадського порятунку на місцях. Вони не тільки послідовно проводили у своїх округах політику центру, але у свою чергу самі чинили тиск на Конвент, змушуючи його в ряді випадків виконувати вимоги сп'янілих революцією мас.\nВажливе місце в системі революційної диктатури займали різні народні товариства і клуби, перш за все Якобінський клуб у Парижі, виконував роль своєрідного політичного штабу революції, і численні його відділення по всій країні (понад 40 тис.).\nОднією з істотних особливостей якобінської диктатури було створення спеціальних органів, призначених для боротьби із зовнішніми ворогами і внутрішньою контрреволюцією. У своїй діяльності, спрямованої на захист республіки і завоювань революції, вони використовували методи революційного терору.\nВ організації розгрому військ феодально-монархічної коаліції, які вторглися в республіканську Францію, вирішальну роль зіграла перетворена якобінцями армія. У серпні 1793 р. Конвент видав декрет про загальне ополченні, згідно з яким здійснювався перехід від добровольчого принципу до обов'язкового набору, тобто створення масової народної армії. У ст. 1 декрету говорилося: "З цього часу аж до вигнання ворогів з території Республіки все французи повинні перебувати в постійній готовності до служби в армії. Молоді люди повинні вирушити воювати, одружені будуть виготовляти зброю і перевозити продовольство, жінки будуть шити намети і одяг і служити у госпіталях, діти будуть щипати корпію з старої білизни, люди похилого віку матимуть в громадських місцях порушувати мужність воїнів, ненависть до королів і звертатися до єдності Республіки ". Батальйони новобранців, злиті з кадровими частинами (так звана амальгама армії), привносили в армійську середу революційний дух і зміцнювали боєздатність військових підрозділів. На командні посади, у тому числі і генеральські, висувалися молоді, здібні й вольові люди, багато з яких були вихідцями з народу. Революційна армія не тільки очистила до початку 1794 р. територію Франції від військ коаліції, а й брала участь у придушенні контрреволюційних заколотів в Ліоні, Вандеї та інших містах.\nВажливу роль в організації боротьби з контрреволюцією зіграв Комітет громадської безпеки. На нього законом 4 грудня 1793 був покладений "особливий нагляд" за всім тим, що стосувалося "особистості і поліції". Він не був підпорядкований Комітету громадського порятунку і повинен був щомісяця подавати свої звіти безпосередньо у Конвент. Наділений правом розслідування контрреволюційної діяльності, арешту та засудження ворогів республіки, цей комітет, нерідко зловживав своєю владою, став одним з найважливіших каральних органів у системі якобінської диктатури. Особливу роль у проведенні каральної політики в дистриктах і комунах грали згадані вище революційні комітети. Їх функції були істотно розширені закону 17 вересня 1973 р. про підозрілих. Ці комітети мали безпосередній зв'язок з Комітетом громадської безпеки, пересилали йому списки заарештованих і вилучені у них документи. Коло осіб, які вважалися підозрілими і підлягають арешту, був дуже широким і невизначеним. Це особи, які своєю поведінкою, зв'язками, промовами, творами "проявляють себе прихильниками тиранії, федералізму і ворогами свободи", члени дворянських сімей, які "не виявляли постійно своєї відданості революції", особи, яким було відмовлено у видачі "свідоцтв про благонадійність" , і т. д. Революційні комітети, тісно пов'язані з народними товариствами, місцевими відділеннями Якобінського клубу, нерідко виявляли політичну нетерпимість. Вони розгорнули енергійну діяльність з виявлення та викриття контрреволюціонерів, не дуже турбуючись про те, що в багатьох випадках вони переслідували і "знешкоджували" ні в чому не винних людей.\nУ системі органів якобінської диктатури надзвичайно активну роль грав також Революційний трибунал. Він був створений на вимогу якобінців ще жирондистскому Конвентом, але перетворився на постійно діюче знаряддя революційного терору лише після його реорганізації 5 вересня 1793\nСудді, присяжні засідателі, громадські обвинувачі та їх помічники призначалися Конвентом. Вся процедура в Революційному трибуналі характеризувалася спрощеністю і швидкістю, що дозволяло йому вести цілеспрямовану, але в той же час і жорстоку боротьбу з політичними противниками революційного уряду - роялістами, жирондисти, агентами іноземних держав. До 10 червня 1794 за вироком Революційного трибуналу було страчено 2607 людей. Військові перемоги революційної армії і зміцнення республіки з неминучістю супротивників режиму і проти "нових багатіїв", але він спричинив за собою і зростання страт невинних і обмовлених людей (за 43 днів було страчено 1350 чоловік).\nДо літа 1794 р., коли в результаті перемог революційної армії зникла військова небезпека і новий республіканський лад став політичною реальністю, внутрішні суперечності, властиві якобинскому режиму, стали більш гострими і нерозв'язними.\nНову грошову аристократію дратували введені якобінцями обмеження підприємництва. Вона не бажала більше миритися з терором, з обмеженнями елементарних демократичних прав, з фактичним руйнуванням створеного революцією конституційного механізму.\nСформоване в ході революції багатомільйонне дрібновласницькі селянство втратило свій революційно-демократичний настрій, відвернулося від якобінців. Як зазначалося вище, вожді якобінців відштовхнули від себе в кінцевому рахунку і низи міського і сільського населення.\nВ умовах, коли правлячий блок швидко розвалювався, в Конвенті дозрів змова групи монтаньярів, виступили, в тому числі з метою самозбереження, проти свавілля і вакханалії якобінського терору (Тальен, Баррас та ін.) Оскільки вожді якобінців вичерпали резерви своєї революційної активності, а тому не могли знову спертися на народні маси, їх правління дедалі більше набувало рис політичного самогубства. Плани змовників, до яких приєднався ряд членів обох урядових комітетів, порівняно легко здійснилися 27 липня 1794 (9 термідора - за республіканським календарем).\nУсередині якобінського блоку існували певні протиріччя; їх поглиблення, а також посилення розбіжностей між урядовими комітетами і всередині КОС сприяли дозрівання політичної кризи, що призвів до перевороту 9 термідора. Першим, хто прямо виступив проти непідкупним, був Камбон, звинувачений Робесп'єром в знаменитій промові 8термідора у змові і контрреволюції. Камбон з трибуни Конвенту заявив: "Пора сказати всю правду: одна людина паралізував волю всього Національних зборів; це людина, яка тільки що вимовив тут мова, - це Робесп'єр". Зіткнення Камбона з Робесп'єром були, безумовно, не тільки особистого характеру. Комітет фінансів був найменш залежний від КОС, Камбон пильно охороняв його від втручання дрібнобуржуазних егалітарістов, якими були робеспьерісти.\nА ввечері 8 термідора на газеті, яку він з деяких пір кожен день посилав додому, щоб дати знати, що ще живий, Камбон написав: "Завтра або я, або Робесп'єр, один з двох буде мертвий". Камбон не був змовником, але "термідоріанця" був.\nПодібно Руссо, якобінці визнавали юридична рівність у повному обсязі (відкидалося розподіл громадян на активних і пасивних). Але майнову рівність оголошувалося Робесп'єром "химерою", а приватна власність-"природним і невід'ємним правом кожного". Разом з тим якобінці висловлювалися проти надмірної концентрації багатства в руках небагатьох. "Я зовсім не забираю у багатих людей чесної прибутку або законної власності, - говорив Робесп'єр, - я тільки позбавляю їх права завдавати шкоду власності інших. Я знищую не торгівлю, а розбій монополістів; я засуджую їх лише за те, що вони не дають можливості жити своїм ближнім ". Утопічність такої політики стала очевидна дещо пізніше, але вона не могла не привернути симпатій простих людей. Так само, як і в першій Декларації, закон визначався як вираження загальної волі, "він один і той же для всіх, як у тому випадку, коли виявляється заступництво, так і в тому випадку, коли карає". Але в його визначення вноситься важливе уточнення: "... Він може наказувати лише те, що справедливо і корисно суспільству ... Закон повинен охороняти громадську та індивідуальну свободу проти гноблення з боку правлячих". Верховенство закону, що розглядається як "вираження загальної волі", нерозривно пов'язують із поняттям суверенітету народу. "Суверенітет грунтується в народі: він єдиний, неподільний, не погашається давністю і неотчуждаем". Замість понять "нація" і "суверенітет нації" вводяться поняття "народ" і "суверенітет народу". Це була не проста зміна термінів. Вище говорилося, що нація, що трактується в дусі творців першої конституції, розглядалася як щось ціле - сукупність громадян, від кожного з них окремо не залежить; її воля не зводиться до простої суми воль окремих громадян, і тому вона може на свій розсуд встановити порядок обрання певного кола осіб, яким довіряється формуванням цієї національної волі, здійснення національного суверенітету. Звідси йшли можливість поділу громадян на активних і пасивних, відсторонення незаможних від участі в управлінні справами держави. На противагу цьому народ розглядався якобінцями, за Руссо, як спільнота громадян, яким у цілому належить суверенітет "єдиний, неподільний, невідчужуваний". Народний суверенітет не може бути переданий одній особі або групі осіб. У цьому бачили теоретичне обгрунтування демократичної республіки, безпосередньої участі народу у законотворчості та державному управлінні, неприпустимість майнових цензів. "Жодна частина народу не може здійснювати владу, що належить всьому народу. ... Кожен, хто привласнить належить народу суверенітет, нехай буде негайно відданий смерті вільними громадянами. ... Кожен громадянин має рівне право брати участь в утворенні закону і в призначенні своїх представників ". "Закон є вільне і урочисте вираження загальної волі". Причому під спільною волею розуміється воля більшості. Руссо пояснював, що загальна воля не вимагає згоди всіх. Що залишилися в меншості в рівній мірі з іншими брали участь у формуванні загальної волі, але просто "не вгадали її". Названі принципи повинні були стати основою держави, якому належало бути гарантом проголошених прав і свобод. Серед проголошених прав особливе місце відводилося волі. Вона визначалася як "притаманна людині можливість робити все, що не завдає шкоди правам іншого ... забезпечення свободи є закон" (ст. 6) - формула, традиційна для ідей Просвітництва. Автори Декларації конкретизували її поняття стосовно державно правовим, цивільно-правових та кримінально-правових відносин.\nЦе: а) свобода друку, слова, зборів (ст. 7), право подавати петиції представникам державної влади (ст. 32), свобода совісті (ст. 7), б) свобода займатися яким завгодно працею, землеробством, промислом, торгівлею ( ст. 17). Заборонялися рабство і всі види феодальної залежності: "Кожен може доставляти за договором свої послуги і свій час, але не може ні продаватися, ні бути проданим, його особа не є відчужувана власність. Закон ніяким чином не допускає існування челяді; можливо лише взаємне зобов'язання про послуги та винагороді між трудящим і наймачем "(ст. 18). У розвиток цього принципу наступне законодавство встановило терміновість будь-якого договору особистого найму. Право на безпеку розглядалося як право на захист державою особистості кожного члена суспільства, його прав і його власності (ст. 8). "Ніхто не повинен бути звинувачений, затриманий або підданий висновку інакше, як у випадках, передбачених законом і в порядку, встановленому ним же" (ст. 10). У Декларації послідовно проводився принцип законності: "Кожен акт, спрямований проти особи, коли він не передбачений законом або коли він зроблений з порушенням встановлених законом форм, є акт довільний і тиранічний; особа, проти якого такий акт побажали б здійснити насильницьким чином, має право чинити опір силою "(ст. 11).\nРозвитком проголошеного принципу з'явилися презумпція невинності (ст. 13 і 14) і принцип пропорційності накладається судом покарання тяжкості скоєного злочину (ст. 15). Виняткову увагу приділялося праву власності: ніхто не може бути позбавлений ні найменшої частини власності без його згоди, крім випадків, коли цього вимагає встановлена законом необхідність і лише за умови справедливого і попереднього відшкодування (ст. 19). Так само, як і в 1789 р., не проводилися відмінності між окремими видами власності, що створювало видимість рівної майнової захисту всіх. Відповідно до Декларації 1793 р., "громадська гарантія полягає у сприянні всьому, поданого те, щоб забезпечити кожному користування його правами та охорону цих прав: ця гарантія грунтується на народний суверенітет" (ст. 23). Звідси був зроблений принципово новий для французького конституційного права висновок: "Коли уряд порушує права народу, повстання для народу і для кожної його частини є священне право і неотложнейшая обов'язок" (ст.35).\nНа думку багатьох російських дослідників, найбільш істотним якістю якобінців була відданість ідеї державності. "Якобінці бачили в державі велику силу, яка повинна підпорядкувати собі всі прояви людського буття, виховуючи громадянина для своїх цілей, вимагати від нього повної покори, встановлювати у приватній та соціального життя все, починаючи з дрібниць поведінки і закінчуючи релігією, яка теж повинна бути цивільної , - писав відомий історик Карєєв-Небажання підкоритися загальному режиму в ім'я держави і було ознакою "інцівізма", відмови від виконання першого умови суспільного договору, що полягає в повному відчуження прав на користь всіх: такого людину треба було примусити до "цівізму". Вважаючи необходимою диктатуру для порятунку вітчизни від зовнішніх ворогів, якобінці бачили в тій же диктатурі засіб всіх французів зробити справжніми "громадянами" і "патріотами" ... "Святе насильство" ... було головним засобом, употреблявшимся якобінцями ... вони звели терор в систему ".\nДоктрина і економічна політика якобінців не відповідали, на думку того ж Кареєва, принципам братерства і рівності, проголошеним в 1789 р. Найважливішою завданням революції, вважав історик, було встановлення "громадянської рівності або рівноправності ..., знищення розподілу населення країни на стани та скасування будь-яких привілеїв, іншими словами перетворення станового суспільства в безстанові громадянство ". Таким чином, "принципи 1789 р." були спотворені і навіть перетворилися на повну свою протилежність на етапі якобінської диктатури ". Не раз писалося про те, що апологія державності і придушення індивідуальної і суспільної свободи змушують згадувати про Старого порядку і служать предтечею наполеонівського цезаризму. Однак історики не виключав якобінський етап з революції як щось чужорідне. На Кареєва, як і на багатьох інших дослідників теми, величезний вплив мали ідеї А. Токвіля про спадкоємність установ Старого порядку і революції. Якобінський період, на думку Кареєва, був не тільки часом заперечень принципів і духу початку революції, але водночас її вищим етапом, який характеризувався найбільш помітним участю народних мас в політичному житті країни, руйнуванням феодальних інститутів і, зокрема, завершенням циклу аграрних реформ, розпочатих Установчими Зборами.\nЗакон якої великої революції полягає в тому, що вона потребує каналізації своєї руйнівної енергії в зовнішню експансію. Французька революція вносить у міжнародні відносини ще один чинник: вона радикально змінює чинник сили, найважливіший інструмент зовнішньої політики. Французи створюють армію, об'єднану національною ідеєю, національним духом, яка виявляється на порядок боєздатні інших європейських армій. 1792 р. - початок революційних воєн і перші перемоги. У 1793 р. встановлюється нова революційна армія, в якій злилися волонтери й рекрути.\nРозмірковуючи про значення якобінської диктатури в контексті структурних змін, що відбулися у Франції на межі XVIII-XIX ст., Можна процитувати слова одного відомого історика, який писав: "Не створивши нічого нового, союз якобінців і санкюлотів сприяв лише порятунку того соціального ладу, який був вже створено Установчими зборами і остаточно консолідований імперією Наполеона ".\nАналізуючи якобінську доктрину, варто підняти питання про "відповідальності" раціоналізму Просвітництва. Історики бачили в Руссо духовного батька Робесп'єра. Автор "Суспільного договору" був "державником", як Платон або Гоббс, але при цьому прихильником ідеї народовладдя. Його ідеї, сприйняті якобінцями, на ділі вели котказу від індивідуальної свободи перед обличчям "загальної волі" і кдеспотізму. Але, визнаючи народ носієм верховної влади, Руссо позбавляв уряду стійкості. "Якщо одними сторонами своєї теорії Руссо узаконював деспотизм держави перед особистістю, то іншими сторонами тієї ж теорії він вводив в державне життя початку анархії", - підкреслював Карєєв. Висновок, зауважимо, близький оцінками Тена. Але, на відміну від французького історика і від свого вчителя В. І. Герье, Карєєв звертав увагу на суперечливість вчення Руссо, яке готувало революцію критикою абсолютизму, становості, затвердженням права народу змінити форму правління і в той же час було хіба передоднем реакції XIX в. проти революції. Соціальний песимізм, уявлення про те, що "золотий вік" позаду і недосяжний, невіра в розум і досягнення культури зближували автора "Суспільного договору" швидше, з Шатобріаном, а не з сучасними йому філософами. Багато писали про необхідність розрізняти окремі епохи в Освіті. Історики розглядали концепцію Руссо як альтернативу світогляду Вольтера і державно-правової теорії Монтеск'є. У революції ж, на думку багатьох, "епохи найбільшого впливу" різних філософів послідовно змінювали одна одну. Ідеї суспільного договору стали керівними принципами революції ... особливо в другому фазі її розвитку.\nКожен серйозний аналіз політичної обстановки повинен виходити з взаємини трьох класів: буржуазії, дрібної буржуазії (в тому числі селянства) і пролетаріату.\nМогутня економічно велика буржуазія сама по собі представляє незначна меншість нації. Щоб зміцнити своє панування, вона повинна забезпечити певні взаємовідносини з дрібною буржуазією, а через її посередництво - з пролетаріатом.\nОднак, взаємини між буржуазією і її основною соціальною опорою, дрібною буржуазією, аж ніяк не засновані на взаємній довірі і мирному співпрацю. У масі своїй дрібна буржуазія є експлуатований і ображений клас. Вона заздрить великої буржуазії і нерідко ненавидить її. З іншого боку, і буржуазія, вдаючись до підтримки дрібної буржуазії, не довіряє їй, бо боїться, з повною підставою, що та завжди схильна переступити зазначені їй зверху межі.\nПрокладаючи і розчищаючи шляхи для буржуазного розвитку, якобінці на кожному кроці вступали в гострі зіткнення з буржуазією. Вони служили їй у нещадній боротьбі з нею. Виконавши свою обмежену історичне завдання, якобінці впали, бо панування капіталу було визначено.\n"Якщо б Робесп'єр утримав за собою владу, - говорив Бонапарт Мармона, - він змінив би свій образ дій; він відновив б царство закону; до цього результату прийшли б без потрясінь, тому що домоглися б його шляхом влади".\nГеній Бонапарта в цих словах інтуїтивно осягнув істину, яка згодом була розкрита і докладно доведено істориками. 9 термідора не є нова революція, не є революційна ліквідація революції. Це лише один з другорядних і "побутових" моментів розвитку революційного процесу.\nЯкобінці не впали - вони переродилися в своїй масі. Якобінці, як відомо, надовго пережили термідорскіе події - спочатку як влада, потім як впливова партія: сам Наполеон вийшов з їхнього середовища. Робесп'єр був усунутий з своїх друзів, які завжди переважали його в жорстокості і кровожерливості. Якщо б не вони його усунули, а він їх, якби навіть вони продовжували б жити з ним дружно, - результат виявився б той самий - гребінь революційної хвилі, досягнувши максимальної висоти, став опускатися ...\n"Ми не належимо до помірних, - кричав кривавий бордоский емісар талу з трибуни Конвенту у фатальний день падіння Робесп'єра, замахуючись на нього кинджалом, - але ми не хочемо, щоб невинність терпіла пригнічення". Гора шумно вітала цю заяву і супроводжував його жест ...\nПарламентський режим, втім, є ідеалом всіх сучасних цивілізованих народів, хоча в основу його покладено та психологічно невірна ідея, що багато людей, які зібралися разом, швидше здатні прийти до незалежного і мудрого рішення, ніж невелика їх кількість.\nУ парламентських зборах ми зустрічаємо риси, загальні всякої натовпі: однобічність ідей, дратівливість, сприйнятливість до навіювання, перебільшення почуттів, переважний вплив ватажків. Але вже внаслідок свого особливого складу парламентська натовп має деякі особливості, на яких ми тут зупинимося.\nОднобічність думок складає найважливішу рису цього натовпу. У всіх партіях, і особливо у латинських народів, ми зустрічаємо незмінну схильність вирішувати найскладніші соціальні проблеми за допомогою найпростіших абстрактних принципів і загальних законів, що застосовуються до всіх випадків. Принципи природним чином змінюються по кожній партії, але вже внаслідок свого перебування у натовпі індивіди завжди виявляють прагнення до перебільшення гідності цих принципів і намагаються довести їх до крайніх меж. Ось чому парламенти завжди є представниками самих крайніх думок.\nНайдосконаліший зразок однобічності таких зборів представляють якобінці великої революції. Просякнуті догматами і логікою, з головою, наповненою невизначеними загальними місцями, якобінці прагнули проводити в життя свої стійкі принципи, не піклуючись про події, і можна сміливо сказати, що вони пройшли через всю революцію, не помічаючи її. Озброївшись дуже простими догматами, які служили для них путівниками, вони уявили, що можуть переробити суспільство у всіх його частинах і повернути витончену цивілізацію до ранньої фазі соціальної еволюції. Способи, вжиті ними для здійснення їх мрії, також відрізнялися абсолютної однобічністю. Вони обмежувалися тільки тим, що насильницьким чином знищували все те, що заважало їм. Втім, і всі інші - жирондисти, монтаньяри, термідоріанця і т.п. - Діяли в тому ж дусі.\nНа закінчення хотілося б навести трактування «якобінських» подій у пострадянський період.\nОсновна дискусія в пострадянській історіографії розгорнулася по двох проблем - перехід Франції від феодалізму до капіталізму і якобінізму. Всупереч традиційному для радянських істориків думку, згідно з яким, Французька революція являла собою грань між феодалізмом та капіталізмом, Адо, наприклад, запропонував розглядати її як "найважливіший" подієвий кордон "в ході протяжного в часі межформаціонного переходу - розкладання і руйнування старого, становлення та утвердження нового, капіталістичного суспільства ", що тривав з XVI по XIXвв. У тому ж дусі, Л. А. Піменова критикувала поняття "феодально-абсолютистський", що застосовувалося радянськими істориками по відношенню до Старого порядку.\nРяд істориків (М. М. Болховітінов, Є. Б. Черняк, В. П. Смирнов) запропонували внести корективи в раніше беззастережно позитивний образ якобінців, враховуючи, що якобінці створили систему державного терору. Вони критикували характерний для радянської історіографії тезу про "буржуазної вузькості" Французької революції, підкреслюючи, наприклад, що Декларація прав людини і громадянина "виражала загальнолюдські ідеали", а не тільки "інтереси буржуазії".\nЕ.Б. Черняк поставив під сумнів "абсолютизацію самого стану революції як вищої цінності", але інші вивчають цю тему її не зачіпали. Всі оголошували себе "марксистами", але фактично в тій чи іншій мірі перебували під впливом "ревізіоністського" напрямку французької історіографії, очолюваного Ф. Фюре.\nТочки зору були різними. А. В. Гордон розглядає якобінське повстання травня-червня 1793г. як "народне" і "глибоко патріотичне", як "кульмінаційний пункт Великої революції". Він вважав, що завдяки якобінської диктатури Франція перемогла феодалізм в аграрній сфері та іноземну інтервенцію. В. Г. Ревуненков, який не приховував своїх марксистських поглядів, згоден з тим, що якобінська диктатура була "вершиною Французької революції". Він захищав якобінський терор, називаючи його "історично виправданим", але стверджував, що справжнім авангардом народу, що здійснив революцію, була Комуна Парижа, "скажені", ебертісти, але не якобінці, які представляли, на його думку, революційну буржуазію.\nМанфред О.З. Велика французька революція. М., 1983\nКожокін Є.М. Французькі робітники: від Великої буржуазної революції до революції 1848 року. М., 1985\nАдо А.В. Селяни і Велика французька революція. М., 1987 (2-е вид. Докторської дисертації, опублікованої в 1971р.)\nРевуненков В.Г. Нариси з історії Великої французької революції. 2-е вид., Доп. Л., 1989\nГордон А.В. Ілюзії-реалії якобінізму / / Сен-ЖюстЛ.А. Речі. Трактати. М., 1995\nСорель А. Європа і французька революція. М., 2000\nКарєєв Н.І. Прожите і пережите. Л., 1990\nЯкобінська диктатура і Термідоріанський режим Директорія\nПравління Наполеона Бонапарта Перша імперія у Франції\nФорма правління політична система політичний режим та опозиція Ізраїлю


Професійний догляд за волоссям - невід'ємна складова здоров'я локонів - Таємниці краси\nПрофесійний догляд за волоссям — невід’ємна складова здоров’я локонів\nНаші волосся протягом усього життя змінюються. На жаль, найчастіше ці зміни відбуваються в гіршу сторону: погана екологія, стреси, несприятливе оточення. У зв’язку з цим кошти для волосся, які підходять вам сьогодні, можуть не підійти завтра і можуть не надати належного ефекту. Щоб зберегти здоров’я локонів необхідно регулярно звертатися в спеціалізовані салони.\nУ більшості випадків ми користуємося тільки шампунем і бальзамом для волосся, які купуються на основі реклами, порад подруг або просто завдяки гарній упаковці. Однак, цього не достатньо і настільки мізерне харчування локонів може привести до негативних наслідків. Якщо ви хочете зберегти свої волосся красивим і здоровим, то не варто забувати про салони, які здійснюють догляд на належному рівні, займаються відновленням, лікуванням, наданням блиску і здорового вигляду локонам, досягти такого результату в домашніх умовах буває досить важко, а іноді і неможливо .\nПереваги якісного догляду за волоссям\n— Засоби професійної серії надають більш швидку і ефективну дію на локони, ніж звичайні шампуні, так як вони мають інтенсивний і концентрований склад. Тому підібрати засіб, що підходить для конкретних волосся, може тільки фахівець в своїй справі.\n— Засоби по догляду включають в себе не тільки шампуні і бальзами, а й спеціальні маски, спреї, гелі, воски, муси, лаки і так далі. Ваш вибір не буде нічим обмежений.\n— Фарба цієї серії завжди яскравіше звичайної, а поєднання різноманітних відтінків дозволяє отримати унікальний результат. Фарбування такою фарбою може проводитися без фольги. Використовуючи якісну фарбу, вкрай складно помилитися з тоном. З її допомогою можна освітлити натуральний темний колір за один раз на кілька тонів без нанесення шкоди, так як ця фарба не має сильного впливу на структуру волосся і цибулин. А відновлюють компоненти, що входять до її складу, зроблять ваше волосся більш блискучими і еластичними.\n— До складу високоякісних шампунів входять активні компоненти з кондиціонуючими добавками. Після використання таких коштів волосся легше піддаються розчісування, не електризується, зачіска стає більш пишною, легше укладається, виглядає більш природно і красиво.\n— Якісні шампуні добре живлять локони, знижують випадання волосся, стимулюють ріст. Найчастіше результат від їх застосування відразу помітний.\n— Після застосування описуваної серії засобів майже повністю виключена ймовірність появи алергічної реакції.\n— Ціна на такі засоби по догляду трохи вище, ніж на звичайні препарати, але їх вартість повністю виправдана якісним, гарантованим, ефективним результатом.\nСтан волосся, шкіри та нігтів — це самий головний індикатор нашого здоров’я і правильного догляду. У тому випадку, якщо ви хочете поліпшити вигляд вашої зачіски, то варто взяти до уваги рекомендації провідних фахівців у цій галузі. В такому випадку вам буде гарантований прекрасний результат надовго і за короткий проміжок часу.\nАвтор Olga OlgaОпубликовано 29.01.2018 12.10.2017 Рубрики ДОГЛЯД ЗА ВОЛОССЯМ\nНазад Предыдущая запись: Техніка проведення шугаринга інтимних місць\nДалее Следующая запись: Об’ємні зачіски завжди актуальні


вимальовується цілісне враження". Творча спадщина імпресіонізму міцно увійшла до скарбниці світової культури.\nПоль Верлен - дуже своєрідний поет, трагічність світосприйняття якого пов'язана із трагізмом його епохи і з обставинами невлаштованого богемного життя. Поетичні замальовки природи Верлена справедливо називають "пейзажами душі". Для поета природа і душа - тотожні поняття, вони ніби розчиняються одне в одному.\nЗакінчити наш урок дозвольте віршем Поля Верлена "Тривога".\n(Читає напам'ять учень).\nПриродо, не торка мене твоя краса -\nАні ліси й поля з їх гойними дарами,\nАні веселчасті ранкові панорами,\nНі журних вечорівторжественна яса.\nМені смішні усі мистецькі чудеса,\nПоезія, і спів, і древні грецькі храми,\nСоборів пишний блиск, їх велеліпні брами,\nЙ дзвіниці, що стримлять в порожні небеса.\nНе вірю в Бога я, глузую із людей,\nОсновні естетичні принципи та поетичне новаторство поезії Поля Верлена, одного із зачинателів символізму.\nМета: з'ясувати основні естетичні принципи поезії П. Верлена; закріпити відомості про характерні ознаки символізму; продовжити роботу над характерними ознаками імпресіонізму; виявити особливості лірики П. Верлена та літературних перекладів; розвивати навички аналізу ліричного твору; виховувати любов до поетичного слова.\nОбладнання: грамзаписи музичної п'єси К. Дебюссі "Море" та "Сентиментальної прогулянки" Д. Тухманова із платівки "Хвилями моєї пам'яті", надруковані літературна анкета\nта підрядник, переклади Г. Кочура й М. Лукаша вірша "Осіння пісня", посібник-хреетоматія із зарубіжної літератури для 10-го класу.\nТип уроку 2: вивчення художнього твору.\nТип уроку 3: компаративний аналіз вірша.\nII. Актуалізація опорних знань і чуттєвого сприйняття учнів, робота з художнім текстом.\n1. Вчитель пропонує 2-3 учням прочитати підготовлені поезії Поля Верлена (за бажанням).\n2. Відповіді на запитання домашнього завдання:\n- У чому близькі поезія П. Верлена та картини художників-імпресіоністів?\nДійсно, теми віршів Поля Верлена - глибоко особисті. Поет любить зображувати дощ, тумани, сутінки. Розмита лінія у нього панує над чітким контуром, відтінок - над яскравим кольором, світлотінь - над світлом і тінню, півтон - над виразним тоном. Як у художників-імпресіоністів, предмети в його поезіях наче розчиняються у дрижанні мінливого повітря, що їх оточує. Його вірші - це безпосередні миттєві враження від баченого. Послухаємо деякі вірші П. Верлена.\nУчні виразно читають вірші "Мій звичний сон", "В серці і сльози і біль...", "Нічний ефект". Бесіда:\n1. Який настрій створюють вірші Верлена?\n2. Чи відчули ви у віршах ритміку, строфіку, звукопис, римування? Які висновки ви можете зробити?\n3. Яка важлива риса притаманна всім цим віршам? (імпресіонізм)\nIII. Поглиблене сприйняття нового матеріалу.\nІмпресіонізм - поширене явище, воно характерне для всього мистецтва в цілому: і для живопису, і для літератури, зокрема для поезії. Чи був імпресіонізм в музиці?\nа) Звучить уривок із п'єси К. Дебюссі "Море".\nУчень - "музикознавець":\nІмпресіонізм виявився плідним і для музики (Моріс Равель, Клод Дебюссі, Джакомо Пучіні та ін.). Музичну п'єсу "Море" К. Дебюссі, яка зараз звучить, можна назвати класичним зразком імпресіонізму в музиці. Він не пов'язаний з якимись подіями, фактами, це не реалістичний опис, у ньому тільки колорит, рух і навіювання. К. Дебюссі зазначав: "Це мистецтво вільне, іскристе, мистецтво вільного повітря, мистецтво, порівняне зі стихіями, вітром, небом, морем! Я тільки намагаюся виразити з найбільшою щирістю відчуття і почуття, які переживаю: інше мало що для мене важить". Клод Дебюссі (1862-1918) - відомий французький композитор, піаніст, диригент, критик. Музичну освіту отримав у Паризькій консерваторії. Декілька разів був у Росії, де виконував свої твори. В історію музики увійшов як основоположник імпресіонізму. Його творчості притаманна яскрава самобутність, поетичність, переживання світлих, радісних емоцій, тонкого звукопису, різноманітності кольорів. Намагаючись відтворити у звуках миттєві почуття, швидкоплинні враження, найтонкіші відтінки емоцій, риси пейзажу, Дебюссі поновив засоби музичної виразності, збагатив звукову (особливо оркестрову) палітру, створив нові види творів.\nб) Звучить вірш "Ті руки, що були моїми..."\n(Сум, ніжність; він дуже мелодійний).\nПоєднання мелодійності, простоти й ліризму - цих важливих рис поезії П. Верлена - вабило багатьох композиторів. Його вірші поклали на музику митці різних поколінь - від сучасників поета композиторів Дебюссі та Равеля до наших сучасників - українця Бориса Буєвського та росіянина Давида Тухманова. Послухайте "Сентиментальну прогулянку" Д. Тухманова на вірш П. Верлена.\nЗвучить грамзапис "Сентиментальної прогулянки" Д. Тухманова.\n- У процесі роботи ми повинні з вами заповнити таблицю "Визначні риси поезії П. Верлена" (див. далі).\n- Які з цих рис ви вже записали? (Імпресіоністичність, ліризм).\nв) Учень читає вірш "Поетичне мистецтво". І Вчитель.\n- Які вимоги ставить поет до поетичного слова?\n(Найперше - наблизити поезію до музики. Поет надає перевагу відтінкам, півтонам перед виразно означеним кольором. Це єднає його вірш, із імпресіонізмом; поет виступає проти раціоналістичної поезії, радить не звірятися на риму, ритм брати невиразний, плинний, прагнути до поєднання неясного з точним).\n- Як ви розумієте останній рядок вірша?\n(Поет іронічним вигуком закінчує останню строфу вірша: "А решта все - література". Він зневажливо називає літературою все неживе, штучне, книжне, позбавлене свободи й почуттів, все, що протистоїть справжній поезії).\nВірш "Поетичне мистецтво" можна назвати віршовою декларацією П. Верлена, де поет сформулював вимоги до поезії та поета. Ці вимоги збігалися з пошуками молодих поетів, котрі виступали як представники імпресіонізму та символізму. Отже, немає нічого несподіваного в тому, що цей вірш перетворився на своєрідний літературний маніфест символістів та імпресіоністів. "Найперше - музика у слові!" - проголошує поет, але ця музичність не тільки винахід талановитого поета-реформатора, а й продовження традиції