Kao što već pominjasmo krajem ’73. i početkom ’74.godine oči titovoužičke, a Boga mi i šire, javnosti koja se naziva kulturnom bile su usmerene na snimanje filma “Užička republika”. Dešavale su se još neke bitne stvari, ali su ostale skrajnute ili nisu izazivale toliko interesovanje. Shodno tome, u ovom delu pisanija podrobnije se osvrćemo na neke zanimljive detalje koji baš i nisu bili u fokusu ili su ostali na marginama filmske groznice koja je u to vreme tresla “ersku republiku” a vezane su za istu.\nPosle snimanja “Neretve” i “Sutjeske” u kojima su glavne uloge prvenstveno tumačile svetske zvezde, doduše na zalasku karijera, “Užička republika” se suštinski razlikovala po tome da se ovoga puta reditelj oslonio na domaće snage. Žika Mitrović, u to vreme najtiražniji srpski filmski reditelj (“Kapetan Leši”, “Marš na Drinu”…), na pitanje zbog čega nema svetskih zvezda i zvezdica, lakonski je odgovorio da je “proizvođač, Inex-film, insitirao na stranim zvezdama iz komercijalnih razloga ali smo se ipak složili da je najbitnije da film bude dobar jer u protivnom mu ne bi pomogla ni čuvena strana imena”. Navodno se pregovaralo sa Šonom Konerijem, Polom Nuimenom, Iv Monatnom, Oliverom Ridom, Džejn Fondom, Džuli Kristi, Širli Maklejn, Katrin Denev…\nIndikativno je da u filmu ne igraju ni zapažena filmska imena sa “domaćeg terena” bez kojih se, u to vreme, takvi ratni spektakli nisu mogli ni zamisliti, kao što su Bata Živojinović, Ljubiša Smoki Samardžić, Milena Dravić, Pavle Vujisić… Glavne uloge su poverene Borisu Buzančiću, Božidarki Frajt i zvezdi u usponu Radetu Šerbedžiji. Pored njih tu su Mija Aleksić, Petre Prličko, Ružica Sokić, Marko Todorović (po mnogima najbolji tumač Tita), Neda Arnerić i plejada mladih glumaca, koje smo već pominjali kao glumce-vojnike (bez honorara), među kojima su zapaženije role imali Aljoša Vučković, kao “kapetan Luka”, Marko Nikolić, Branko (Kockica) Milićević, Mile Rupčić… Ipak, sve ove zvezde je zasenila jedna zvezdica koja se pojavila niotkuda – Žarko Jokanović koji se svojom epizodom siročeta i antologijskom replikom “Čiko je l’ sav ovaj lebac tvoj?” ipak može i danas definisati kao zaštitni znak tog filmskog ostvarenja.\nSa ove vremenske distance možemo da kažemo da nisu samo te glumačke začkoljice bile neuobičajene za tadašnju produkciju filmskih storija koje su se bazirale na NOB-u. Zli jezici danas sve te partizanske filmove nazivaju “exYU ratno/vestern produkcijom”. Zanimljivo je da se u “Užičkoj republici” po prvi put mogu primetiti neki drugačiji tonovi u opisivanju uloge četnika tokom Drugog svetskog rata.* To se najviše odnosi na lik majora kraljevske vojske, Koste Barca, koga tumači Rade Šerbedžija. Prvi put se, u narečenoj produkciji, može videti uglađeni, obrazovani, obrijan oficir “otadžbinske vojske”, koji je odmeren i korektan u razgovoru sa partizanima, koji se drastično razlikuje od bradatih, pijanih, zadriglih četnika na koje gleda sa podozrenjem dok divljaju. Takođe, prvi put vidimo, donekle, human odnos prema drugoj strani. Indikativna scena je kada svojim autoritetom spašava nepoznatog mladića prekog suda, zbog tog što greškom ima petokraku na kapi, a još simptomatičnije je njegovo insistiranje na otpočinjanju sa borbom protiv Nemaca dok Draža Mihajlović (Miodrag Lazarević) okleva. To su ipak, mora se reći, neki intrigantni detalji koji se do tada nisu viđali na filmskom platnu.\nVeći deo logističke opreme, šlemovi, oružije, zastave, uniforme… produkcija je nasledila od “Sutjeske”. Kad smo već kod uniformi, još uvek se prepričava anegdota za koju se pretpostavlja da se desila na potezu između Arilja i Ivanjice. Prilikom angažovanja statista, koji su trebali da glume četnike, “filmadžije” su uhvaćene u raskoraku kada su ih, lokalne šaljivdžije, šeretski, pitali da li treba da ponesu svoje uniforme od kuće ili će im oni obezbediti, te njihove, filmske. Takođe se dugo prepričavala anegdota da su jednom prilikom statisti koji su glumili Nemce preglumili, što je u prvim momentima izazvalo ozbiljnu zabrinutost kod filmadžija. Naime, statisti Nemci koji su pružali otpor partizanima su pucali sa prozora jedne zgrade koja je predstavljala opštinu. Partizani su ubacili bombe koje su eksplodirale. Detonacija je bila mnogo jača nego što je bilo planirano tako da su se svi ozbiljno zabrinuli, pogotovo kada su “Nemci” nakon razilaska dima ostali da leže. Potrčali su ka njima uz povike “Jeste li živi?”, “Ima li povređenih?“. Na sreću, statisti su se samo malo više uživeli u ulogu “mrtvih Nemaca”, usput su hteli malo i da odmore od učestalog ponavljanja scena.\nOno što “starim Užičanima” ( među koje danas ubrajam i sebe) nije nikako jasno i ne mogu da oproste, jeste činjenica da je prilikom snimanja (tim kadrovima se završava film) srušena Sokolana**. Nebrojeno puta sam imao priliku da čujem od oca mi moga Ilije i njegovih prijatelja koji su tvrdili da je rušenje izvedeno samo i jedino zbog Mitrovićevog hira i toga da bi imao efektnu scenu s kojom će završiti film. Pitanje je kolika je uloga Žike Mitrovića u rušenju jednog od značajnijih kulturnoistorijskih spomenika, koje su Užičani svojim sredstvima podigli između dva rata na inicijativu legendarnog profesora fizičke kulture Jože Jehličke. Priča koja je, od početka plasirana građanstvu sastojala se u tome da Sokolana smeta, tj. da se nalazi na trasi pruge Beograd-Bar. U ti priču se odmah posumnjalo i do danas traje rasprava o tome da li je Sokolana mogla biti sačuvana, pogotovo što se zna i može se proveriti da su postojala još tri rešenja koja su mogla da spasu Sokolski dom. Kasnije sam od nekolicine ljudi sa ozbiljnim autoritetom čuo da je Žika Mitrović zaista navaljivao i svim sredstvima urgirao da se sruši, te da se to snimi zbog efekta koji će taj gnusni čin ostaviti.\nStvarno mislim da je sam čin rušenja jedne takve zgrade gnusan iz više razloga. Prvo, to je istorijska laž koja se ne da sakriti već samo proizvodi kratkoročni, jeftini efekat koji se vrlo lako može opovrgnuti. Drugo, generacije mladih ljudi su vaspitavane i odrastale u tom domu sporta i kulture a Sokolska organizacija je u svojim programskim načelima potencirala ne samo sportske već i kulturne aktivnosti, što se da videti i samom filmu. Možda ću se malo udaljiti od teme ali moram da se osvrnem na to da su “sokolari” potencirali kolektivni, timski rad i uključivanje što većeg broja ljudi u proces te da je rad na kulturnom polju bio ravnopravan sa sportom. Taj inače panslovenski pokret je između dva rata bio ozbiljan takmac anglofilskom olimpijskom pokretu kojem je na prvom mestu bio pojedinac i insistirao na sportsko-takmičarskom duhu.\nVeć sam nekoliko puta do sada pominjao da slučaj, taj večiti komedijant, ume da udesi neke momente za koje čovek jednostavno ne može da veruje da su slučajni. Tako se ovom prilikom desilo da sam, bez ikakve namere, nabasao, dok sam tragao za jednim od narednih sagovornika u bifeu Ateljea 212 (poznatom kao “F odeljenje”) na Aljošu Vučkovića, našeg poznatog glumca, jednog od vojnika-glumaca, koga sam već pominjao. Aljoše se sećam iz tog vremena, mada sam bio klinac u to vreme, ali sam kasnije imao zadovoljstvo i priliku da se upoznamo. Pozdravivši se, upitah ga neobavezno kako je, kako teku penzionerski dani? Reče da čeka neke prijatelje, koji opet, gle slučaja, potiču iz Užica. Naime dogovorili su se da, tom prilikom obeleže rođendan, njegovog kolege glumca, Saše Grudena. Za one koji eventualno ne znaju, familija Gruden je takođe blisko povezan sa našim gradom. Iskoristio sam priliku da mu ukratko ispričam o čemu piskaram u poslednje vreme, te da sam upravo stigao do ‘73/74 godine i snimanja “Užičke republike”. Zamolio sam ga da mi kaže nekoliko reči, ne bih li proverio da li su tačne priče iz tog vremena ili je sve to u domenu “rekla-kazala”. I tako, poštovano čitateljstvo, razgovor sa Aljošom Vučkovićem, nekih dvadesetak minuta, je tekao ovako:\nAljoša Vučković, bife Ateljea 212, “F odeljenje”, novembar 2019.\nPriča se da je Žika Mitrović smislio varijantu kako da uštedi novce pa ste ti, i još nekoliko kolega, koji ste bili zreli za služenje JNA, naprasno dobili poziv i upućeni u Titovo Užice, na snimanje “Užičke republike”, bez honorara.\nDa, da… to da smo bili vojnici-glumci je tačno, samo mora da se zna da smo mi za to znali od početka i to je bilo OK. Nije tačno da je tu shemu smislio Žika Mitrović, već Veljko Bulajić prilikom snimanja “Neretve”. Strani glumci, to su bile mega zvezde u to vreme, Jul Briner, Orson Vels, Segej Bondarčuk, Oleg Vidov, Silva Koščina, Franko Nero su dobili ogromnu lovu. Doduše, i našim filmskim veličinama kao što su Bata Živojinović, Ljubiša Samardžić, Milena Dravić, Pavle Vujisić… su plaćeni ozbiljni honorari koji mi, mladi glumci, nismo mogli ni da zamislimo. S druge strane tu su prvi put angažovani vojnici-glumci, recimo Boris Dvornik je služio vojsku snimajući “Neretvu”. Nije dobio ni “cvonjka” iako je imao ozbiljnu ulogu. Naravno, nije bio jedini, isto su prošli Kole Angelovski, Faruk Begoli… mi smo to znali, među kolegama se to znalo, samo se o tome nije pričalo javno. Tako da kad je došao red na nas, nismo imali ništa protiv, mi smo čak molili Boga da nas tako nešta pogodi. I kada je došao poziv, mi smo rekli OK. To je bilo uobičajeno: zvanično smo bili u JNA i nismo imali honorar. Moj prijatelj, kolega Marko Nikolić, i ja smo stigli u Titovo Užice među prvima, negde početkom novembra. Dobili smo redovne uniforme, nove, neraspakovane, ali nismo išli u kasarnu, samo onako, informativno, da ne bude da ne znamo gde je kasarna. Mi smo bili smešteni u onaj hotel na plaži, mislim da se zvao “Turist”…\nTo je nekad bio Ferijalni dom pa ga je, otprilike u to vreme, preuzela “Raketa”, saobraćajno preduzeće preduzeće…\nNa recepciji je radila Zorica, jako zgodna žena. Marko je tu nešto pokušavao, ali čini mi se da nije baš imao uspeha, ha, ha… Doduše, mi smo se najviše “družili” sa Žućom, konobarom… hm, hm. U početku, dok nisu stigli ostali iz filmske ekipe, nismo imali nikakva posla, pa smo se bavili “slobodnim aktivnostima”, najviše smo vremena provodili u pozorišnom bifeu i onoj kafani u etno stilu, mislim da se zove “Kod Ere”, i sličnim “institucijama”… E, onda su nas angažirali, pa smo radili svečanu akademiju za Dan JNA, 22.decembra. Glavni je tada bio general Grbović… kako se zvao… Krajo… da, da… Krajimir Grbović. Posle su polako pristizali ostali, glumci-vojnici, Branko Milićević, Mile Rupčić… pa Andrija Đukuć, sin Lole Đukića… tu je bio i Goran Marković, on je bio asistent redatelja, u stvari bila su tri asistetnta, pored Gorana tu su bili još Dejan Karaklajić i Dragomir Zupanc, oni su takođe bili vojnici, oni su nosili najveći teret… trebalo je tu svu silu statista, vojske i ostalih držati pod kontrolom, bilo je tu puno masovnih scena, sa narodom, ogroman je to posao. U hotelu „Turist“ su pored nas bili tehničari, rasvetljivači, tonci, garderoberi… u onom hotelu ispred Doma JNA, iza onog parkića…\nHotel “Palas”… pored je Gimnazije, iza je Dom JNA, danas je to Kulturni centar…\nDa, da… u tom hotelu “Palas” je bio Žika i njegova svita, na Zlatiboru su bili oni glavni, Boža Frajt, Šerbedžija, Boris Buzančić… Bora Buzančić se od tih “velikih” najviše družio s nama… general Grbović je bio sjajan tip. Posle te svečane akademije on nas pokupi i sve odvede u Gradsku kavanu, kod Radeta “Ustaše”, gore na sprat. Sećam se, poručujemo piće a Rade kaže meni: “Ti ‘dalmošu’, tebe neću da pitam šta ćeš da piješ, za tebe imam nešto posebno, ovi slepci ovde ne znaju šta je to, niti znaju kako se to pije.” Doneo mi je “Prošek”… ne znam da li zbog nostalgije ili čega drugog, takav “Prošek” čini mi, se nikada prije ni posle nisam našao. Tako da smo Marko, Mile Rupčić i ja bili “domaći” kad su ovi drugi stigli. Jednom prilikom kažem ja Borisu: “Sad ću da te vodim kod jednog našeg, čoveka… kod “Ustaše”. On ne može da vjeruje, kaže: “To je sigurno nekakav zajeb, provokacija, ti si lud! Čuj, u Titovom Užicu “Ustaša”?! Ha, ha… nije mogao da vjeruje… i pravac, Gradska kavana. A Rade, onakav, kako ga je Bog dao, smesti nas gore na sprat i kaže Borisu: “Oprostite gosn Buzančič, nemamo “cvičeka”, koji bi vašem ukusu možda više odgovarao ali se nadam da vam ovaj naš, moravski Prošek, bu’ prijal.” Posle nam je objašnjavao da taj “Prošek” prave neki njegovi pajtaši iz aleksandrovačke župe, da on to čuva samo za specijalne goste… pa nam je pričao kako je dobio nadimak… ma sjajno je to sve bilo… sjajne sam ljude upoznao u Užicu, sa nekima sam se posle dugo, dugo družio… pa evo, vidiš da se i sada družim sa “Ercovima”…\nBila su to vremena kada je “Bog hodao pozemlji…\nImao sam ja u Užicu ozbiljnu ljubavnu vezu, ali ne bi sad o tome… ma da, bilo je to sjajno vrijeme, bili smo mladi… da, da, čekaj… bio je jedan što je radio na železnici, moja generacija ili možda malo mlađi od mene… Jedno vrijeme je bio ovde u Beogradu, baš smo se družili, čini mi se da se zove Sveto ili tako nekako, živio je na Trgu… čini mi se da se preziva Šijak ili slično…\nDa nije Stevo? Stevo Šijaković? Mislim da je on sada u penziji…\nDa, da… tačno,u pravu si… Steva, da, da… Steva Šijak, puno ga pozdravi ako ga budeš video, sa njim sam imao baš divnih trenutaka… ovde u Beogradu smo se baš družili… (u tom momentu pristižu prijatelji sa kojima je Aljoša već imao zakazano)\nOprosti, imam već dogovoreno s njima. Evo za kraj ću ti ispričat’ još jednu malu anegdoticu. Čini mi se da je bio 8.mart, bilo je baš toplo, proleće je te 1974.godine baš poranilo. Znam da su Žika i ovi iz režije pizdeli što nema snega a treba da snimaju završne scene koje se odigravaju u zimskim uvjetima. Marko im na to kaže: “Neće Baba Marta da glumi novembar dok ne platite. Mi vojnici moramo, al’ ona neće pa to ti je…”. Tako da smo mi imali slobodan dan, sjećam se dobro, sigurno, bio je 8.mart, nema snimanja… ustanemo ujutru, malo kasnije… doručkujemo, prošetamo po plaži. Sunce grije, toplo k’o da je maj… negde oko podne pređemo preko onog mosta i sednemo u onaj restoran preko puta “Turista”, mislim da su ga nekako… čudno zvali…\nRestoran se zvao “Plaža” ali ga u Užicu svi zovu “Krmeći zaliv”, zbog narodnjaka koji su tu dominirali…\nDa, da, tačno, “Krmeći zaliv”, ali ne sednemo dole u kafanu, nego na onu terasu iznad, što se popne gore. Pijuckamo neke špricere, sunčamo se… narod jedva dočekao da otopli pa izašao da se prošeta… milina Bož’ja. Kaže meni Marko: “Vidi ti ove divote i lepote… ja nisam iz tih tvojih krajeva… al’ mene ovo podseća na more… k’o da smo negde na moru…” I jes’ tako bilo… ja mu velim: “Ama brate rođeni, k’a da sam na rivi u srid Splita… još samo neki galeb da mi zakriči i eto ga… ama, vidi ti ovih cura, vidi ti ovijeh ljepotica… ne znaš koja je lipša … kažu da su dalmatinke najlipše u cili svit… bo’me, da se ove gracije prošetaju rivom nijedna se ne bi imala za postidit…”. Tako smo ti sidili i uživali taj vasceli dan… pridveče…eto ti Zupanca, gleda nas “s pola oka”, umoran k’o pas, cijeli dan je nešto snim’o… pa kaže: “Gledaj njih…vas dvojica k’o da ste na Kroazeti u Kanu… šmekate ove piliće i uživate… pazi kako vas je opalilo sunce, crveni ste k’o rakovi… sutra treba da vas slikam… umorne, iscrpljene, borce a vi k’o bikovi… trebaće nam po’ tone šminke da vas izbelimo.” Eto, bila su to baš lepa vremena… oprosti, čekaju me, moram da idem… pozdravljam te, pa ako ti zatreba još nešto javi se… pozdravi mi puno moje “Ercove”!\n*Scenario potpisuju Arsen Diklić, Ana-Marija Car i Žika Mitrović.\n**Sokolski dom u Užicu, poznatiji kao Sokolana, podignut je 1934. godine na inicijativu Sokolskog društva „Dušan Silni“. Nalazio se na prostoru Vašarište, pored puta za Zlatibor, a u blizini današnje autobuske stanice. Projekat je izradio arhitekta Momir Korunović, a značajnu ulogu u organizaciji višegodišnjeg procesa izgradnje imali su načelnik Sokolske župe u Užicu, profesor fizičke kulture, Jozef Jehlička, kao i sokolske strešine Vladeta Miletić i prota Vitomir Vidaković, blagajnik Župe, trgovac Milić Gluščević i tajnik, učiteljica Milica Grbić. Izgradnja je u značajnoj meri finansirana dobrovoljnim prilozima Užičana koji su živeli daleko od svog zavičaja, a sokolska omladina iz grada i okolnih mesta izvodila je zemljane radove. Kamen temeljac postavljen je 1. juna 1931. godine, a 1934. godina uzima se kao godina završetka izgradnje, dok su sitniji radovi trajali sve do 1937. godine. Zgrada površine 1.176 m2 u središtu je imala vežbaonicu sa pozornicom (14×25 m), dok se na spratu nalazila čitaonica, sala za predavanja i muzička dvorana. Pored sportskih manifestacija, u Sokolani su održavani koncerti užičkog pevačkog društva Zlatiborska vila, priređivane su predstave amaterskog društva Abrašević. Gostovali su horovi i pozorišta iz cele zemlje. Tokom 1938. godine Sokolsko društvo Užice osnovalo je Sokolski Narodni univerzitet sa besplatnim predavanjima, tako da se može reći da je Sokolski dom imao ulogu ne samo sportskog, već i značajnog kulturnog centra za grad i okolinu. (izvor Vikipedija)


Citati na koje se srpska raja loži - Tarzanija\nPosted on 30/11/2016 06/01/2017 by Black Hole in Svet Oko Nas\nCitati su najčešće veliko sranje, makar svi oni popularni. Pre svega jer su najčešće rečenice istrgnute iz konteksta, vrlo često su podmetnute drugim ljudima jer jebote kako Malagurski da dobije pet hiljada lajkova na objavu ako ne napiše da je misao ni manje ni više nego Ajnštajnova, a najčešće su glupe, patetične i služe da deluješ pametnije pred krdom kakve ljudske bagre.\nBrate, pa ne mogu da stavim da je to rekao neki rendom lik, to je onda samo 3000 lajkova\nKo sme, taj može, ko za strah ne zna, taj ide napred“\nBez ikakve namere da kaljam ugled možda najvećeg vojskovođe i stratega naše istorije, ovo je, ako je on uopšte to rekao u takvoj formi i generalno kontekstu, flagrantan modus operandi na kom počivaju Kurir, Blic i Alo. To su oni grandiozni prepaljeno sudbonosni naslovi tipa SRBIJO IZDRŽI SAMO DANAS a fazon reprezentacija bije lopte po poljani u Jermeniji i Kolarova baš jako boli kurac oće li biti 2:2 ili 4:0. Ono jes, Kolubarska bitka je imala nešto veću težinu od kvalifikacija za EP, tačnije neuporedivo veću ali opet, taj nesrećni vojnik je na ove reči mogao da kaže samo: „Brate, Živojine, ja ću svakako da idem napred i da poginem ako treba jer sam život maltene već prežalio i ja zaista želim da se najebem milosne majke agresoru što mi zemlju razara ali kako to misliš da nemam strah, gaće su mi bukvalno pune govana jer imam 4 posto šanse da preživim, 27 posto šanse da me raznese bomba, 42 posto šanse da popijem metak i resto da budem zaklan, udavljen ili jednostavno pregažen u stampedu vojske, i taj ruski rulet me brate Živojine užasava. Čovek mora da ima strah, i životinja mora, Živojine, zamisli da gnu nema strah i onda se izvali na sve četiri dok pije vodu u fazonu ma jebeš krokodile u Nilu, ne može to tako Živoj… :zvuk prolaska metka kroz frontalni režanj:“. Ko za strah ne zna, ima velikih problema sa limbičkim sistemom, a ko sme, on možda može ali možda i ne može.\nOtac Tadej je hibrid Paula Koelja, Maje Volk, Jasmine Holclajtner i Melisandre, jer je čovek bio duhovni multipraktik, iscelitelj od bolesti kako somatskih tako i mentalnih putem misli i kastovanja mađija, prorok, a naš narod ga ponajviše štuje zbog njegovih prozaičnih mudrosti iz domena metafizike trećeg Njutnovog zakona („što dajemo to nam se vraća“) i ošteg metafizičkog zakona implikacije (kakve su ti misli, takav ti je život), pri čemu je ovaj drugi postao glavna mantra pravoslavnog življa i samo se čeka trenutak kad će ispis ovog citata na osveštanim sjanim plehanim pozadinima zameniti na centralnom vidnom mestu svake kuće onaj Nikolajev izanđali „Bože, blagoslovi onog ko ulazi u ovaj dom blabla“ jer Nikolajev je predugačak a Tadejev je totalni minimal koji pruža tako široku primenu jer uvek možeš reći da Bogoljub Karić živi do jaja jer je prepun te neke pozitivne energije a onaj što prosi za kiflu se okružio emotivnim vampirima i zato je klošarčina.\n“Najviše volim Beograd za praznike, tad svi Beograđani odu svojim kućama”\nSudbina popularnih aforizama je da na kraju postanu sopstvene karikature. Ovaj aforizam Duška Radovića je višeslojan. Prvo, Duško ga izgovara sa 23. sprata Beograđanke, drugo Duško je Beograđanin i treće Duško je Nišlija koji nije otišao kući za praznik. Popriličan mindfuck, reklo bi se jer prema nepisanim zakonima naše metropole Beograđanin je onaj kome su preci (s obe strane) unazad baš onako mnogo kolena (dok se ne zametne trag) rođeni tu ali su prema istim zakonima metropole onaj ko živi u njemu mora biti Beograđanin. A opet, Beograđanin je i onaj ko dođe na sedam dana tu i oseti se tako. Logički paradoks se vrti u beskonačnost, a svakim sledećim praznikom ova rečenica osvitava na zidovima društvenih mreža lokalnih mudrijaša. Mislim, Beograd zaista jeste prazan kad dođe neka svetkovina a Beč je recimo pun jer Bečlije izgleda ne idu svojim kućama ili im samo dolazi toliko mnogo turista da oni pokriju ljudski deficit, a tu logiku ne bi voleo da čuje Siniša Mali jer bi ispalo da je rasvetu džabe kačio, 200 000 Bugara nikad da stignu.\n“Čujte, Srbi, čuvajte se sebe…”\nArčibald Rajs (u daljem tekstu Govnar Arčibald Rajs) je bukvalno Daniel Šifer, čuveni sedokosi Slobin potrčko koji je dolazio po potrebi (kasnije se saznalo da su te potrebe ne samo zadovoljenje ega) da širi neizmernu ljubav francuskog naroda prema Srbima i govori im kako su do jaja al ih drugi neopravdano mrze. Govno Arčibald Rajs je zapravo neuporedivo gori od njega. Šta radi Govno Arčibald Rajs? Govno Arčibald Rajs kao forenzičar i istraživač zločina nad Srbima u prvom svetskom ratu ide diljem zemlje i pored Horejšio Kejn dokaza prikuplja i dokaze o srpskom nacionalnom biću, njegovom genetskom materijalu, navikama, vrlinama i manama. Govno Arčibald Rajs se toliko osetio bitnim da je rešio da jednom čitavom narodu napiše cv jer jebote što ne bi ipak je on doktor hemije, Švajcarac, ono baš faca pa ko će drugi da otvori oči vašljivom Srbendi nego on. Piše tako Govno Arčibald Rajs kako su Srbi hrabri i gostoljubivi, ali su zato mnogo lenji, ali opet su tako mnogo pametni ali ih jebe jako nesloga, bukvalno čitaš i ne veruješ kakvo najgrđe opštemestašenje i averidžisanje ispada iz pera Govneta Arčibalda Rajsa, pa jebem ti bre mater i tebi i onom što klima glavom u fazonu „da da, lepo bre reko čovek, mi smo sebi najveći neprijatelj, treba bre više da radimo“.\nKoliko sam samo zajeban ovako.\n“Hrvati su najhrabriji narod na svetu ne zato sto se ničega ne boje, nego zato sto se ničega ne stide”\nHeh. Dobri stari Jovan Dučić, istinski virtuoz slaganja i baratanja rečima i slatkog ukusa pesničke naracije. Pet godina na Tarzaniji traju ozbiljne (dobro ne baš ozbiljne, više neargumentovane) rasprave o Dučiću. Za jedne je najveći pesnik kog je zemaljska kugla na grbači nosila, za druge edipovac, frojdodac i generalno pikopaćenik, nacionalističko smeće od čoveka i prosečni pesnik. Nebitno ko je u pravu, verovatno niko al konkretno ovaj citat je njegova najužasnija zaostavština, gora čak i od Blaga cara Radovana i ovo baš nema veze sa bivanjem politički korektnim kao no no oni su naše komšije i ljudi su pre svega a svi ljudi su isti, ne nego brate jednostavno je toliko glupo da prosto ne možeš da poveruješ da nekom uopšte padne na pamet da kaže/napiše toliko ortodoksnu jadnost.\n“Ja ne odlučujem da li ću ići u bitku…”\nOk, valjda je i debilima jasno da ovo definitivno nije rekao knez Lazar od krvi i mesa već Miloš Žutić tumačeći njegov lik. Rečenica ko i svaka druga zapaljiva sentenca filmske naracije, onakva kakve realno ne postoje u životu, tipa „ja pijem i znam stvari“ napisana da ostavi utisak u filmu, što je svakako kul. E sad jebiga, s obzirom da je napisana za 600-godišnjicu kosovske bitke, koja se ugnezdila između uspona nacionalizma u bivšoj SFRJ i početka rata i jebiga, bukvalno je bila prokleta i predodređena da je rabe balvani na blic komentarima i fejs statusima pred svaku bitnu odlučujuću bitku koju vode, tipa nadgledanje kladioničarskog tiketa sa ukupnom kvotom 3,28.


Milijarderu Mitalu kapital važniji od boli žrtava! - Kozarac.ba\nKoncentracioni logor Omarska kod Prijedora jedno je od najvećih stratišta Bošnjaka i Hrvata tokom agresije na BiH i najstrašniji koncentracioni logor na tlu Evrope od Aušvica i Dahaua iz Drugog svjetskog rata.\nOvo je ekskluzivno za "Dnevni avaz" izjavio poznati britanski novinar Ed Vulijami (Ed Vulliamy) komentirajući činjenicu da sadašnji vlasnik kompleksa rudnika koji se nalaze na tom mjestu Lakšmi Mital (Lakshmi Mittal), britanski milijarder i kralj čelika, iako je to obećao još 2004. godine, još nije dopustio gradnju spomenika ubijenim logorašima.\n– Ovdje su ozbiljne stvari u pitanju. Nije ovo bilo koja zgrada. Ovo je važan dio bh. historije. U Omarskoj su ljudi, samo zato što nisu bili Srbi, masovno ubijani, mučeni, silovani i sakaćeni. Mital sada tvrdi da nikada nije obećao gradnju spomenika i da želi biti neutralan. U njegovom slučaju biti neutralan znači popustiti pod pritiscima lokalne srpske zajednice u Prijedoru – kazao je Vulijami.\nA to je, prema Vulijamijevim riječima, ravno tome da neko, u Drugom svjetskom ratu, stane na stranu nacista i tvrdi da je neutralan.\n– On nikada nije bio posvećen činjenici "memorijal pod svaku cijenu". U čemu je problem da se na nekoliko kvadratnih metara prostora sagradi spomenik ljudima koji su tu mučki ubijeni. Ljudska vrsta gradi spomenike svojim mrtvima desetinama hiljada godina, to je ono što nam je u prirodi. Uskratiti nekome da se sjeća svojih mrtvih ne samo da je nepravedno nego je i primitivno – potcrtao je Vulijami.\nPrema njegovim riječima, nekome ko nije detaljno upoznat s ovom problematikom izgleda nevjerovatno da jedna od najmoćnijih svjetskih korporacija, kakva je "Arcelor Mittal", poklekne pod pritiscima jednog dijela lokalne zajednice u Prijedoru.\n– Svi se pitamo kako je moguće da najmoćnija kompanija čelika na svijetu prima naredbe od gradonačelnika jednog tako malog grada. Bez uvrede, Prijedor je veoma lijep, ali je na političkoj skali beznačajan. Mi u Engleskoj imamo izreku "The tail is wagging the dog" (Rep maše psom, op. a.). Mali rep zvani Prijedor maše velikim psom koji se zove "Arcelor Mittal", umjesto da bude obrnuto. Zašto se to događa? Reći ću vam zašto, zbog kapitala. Kapital je Mitalu važniji od patnje žrtava, jer ako neki nasilnik nasmrt tuče nekoga na ulici, a vi ništa ne poduzmete, niste neutralni. Saučesnik ste – naglašava Vulijami.\nBritanci traže rješenje problema\nU Ambasadi Velike Britanije u BiH rekli su nam da je ovo veoma značajno pitanje za preživjele logoraše i njihove porodice i da se rješenje mora pronaći.\n– Velika Britanija u potpunosti prepoznaje značaj ovog pitanja za preživjele logoraše i njihove porodice. Mi smo potakli "Arcelor Mittal" Prijedor i predstavnike lokalnih vlasti da iznađu rješenje za ovo osjetljivo pitanje – rekli su nam u Britanskoj ambasadi.\nČekaju "konsenzus svih strana"!?\nIako je bilo dosta govora o tome da će Mital zabraniti obilježavanje dana zatvaranja logora Omarska, 6. avgusta, unutar postrojenja "Mittal rudnika" Prijedor, kao što su zabranili i obilježavanje Dana logoraša u maju ove godine, pod pritiskom javnosti ipak su odustali od te ideje.\n– Mital će dopustiti obilježavanje dana zatvaranja Omarske 6. avgusta, a bivši logor bit će otvoren za posjete i 24. juna, od 8. do 19. jula i 19. avgusta. Što se spomen-obilježja tiče, projekt nije odbačen, ali se čeka konsenzus svih strana – kaže se u saopćenju "Arcelor Mittala".\nNo, koje bi to strane trebale postići konsenzus, nije navedeno.


Vladina ambicija fotelja u Savjetu bezbjednosti UN\nNA JAVNOJ RASPRAVI NACRT SREDNJOROČNOG PROGRAMA RADA ZA PERIOD OD 2022. DO 2024.\nCilj da se vrati autonomija UCG, poboljšaju rezultati na PISA testiranju petnaestogodišnjaka, smanji čekanje na preglede ORL, psihijatra i dermatovenerologa... Prosječna stopa inflacije će se smanjivati postepeno sa 2,1 do 1,6 odsto. Namjeravaju da do 2024. povećaju udio zaštićenih područja sa 13 na 17 odsto\n28663 pregleda\t10 komentar(a)\nKrivokapić sa saradnicima na obilježavanju prve godine rada 42. Vlade, Foto: Vlada/SašaMatić\nCrna Gora namjerava da bude članica Savjeta bezbjednosti Ujedinjenih nacija (SB UN), da do kraja 2024. prepolovi dane čekanja na psihijatrijske preglede, vrati autonomiju Univerzitetu Crne Gore (UCG) i dobije administraciju bez papira. To je samo dio ciljeva koje je Vlada Zdravka Krivokapića postavila u nacrtu Srednjoročnog programa rada za period 2022-2024.\nJavna rasprava u vezi sa pripremom Srednjoročnog programa rada i Godišnjeg programa rada Vlade za sljedeću godinu trajaće do 10. januara, a Generalni sekretarijat pozvao je zainteresovane da se uključe u pripremu ta dva dokumenta.\nKljučni srednjoročni prioriteti Vlade su vladavina prava i jednake šanse, zdrave finansije i ekonomski razvoj, zdravlje i zdrava životna sredina, obrazovanje i društvo zasnovano na znanju, digitalna transformacija i Crna Gora kao buduća članica EU s osnaženom pozicijom na međunarodnoj sceni.\nŽele ambasadu i u Izraelu\nKada je u pitanju vanjska politika, jedan od ciljeva je kandidatura za članstvo u SB UN u periodu od 2026 - 2027.\n”Članstvom u SB UN Crna Gora potvrđuje svoj kredibilitet u međunarodnoj zajednici. Kao članica jednog od glavnih organa UN, svojim glasom i aktivnim učešćem, Crna Gora bi aktivno doprinosila i jednom od ključnih ciljeva UN, očuvanju međunarodnog mira”, navodi se u obrazloženju. Od 15 članica SBUN, pet su stalne.\nKao indikatori rezultata navode se, između ostalog, formirano radno tijelo za pripremu kampanje i osigurana podrška drugih zemalja. U tom dijelu, kao polazna vrijednost navodi se podrška 24 države, sljedeće dvije godine 50, odnosno 75 država, a ciljana vrijednost za 2024. godinu je podrška 100 zemalja.\nCrna Gora namjerava da otvori ambasade u Danskoj i Holandiji, jer bi to, ističe se, bilo od značaja za proces evropske integracije i jačanje saradnje sa dijasporom. U tom vremenskom intervalu očekuje se donošenje odluke o ambasadi u Izraelu, koja bi bila otvorena u Tel Avivu.\nMinistarstvo vanjskih poslova izradiće Strategiju vanjske politike za period od 2023-2026.\nU dijelu koji se tiče unapređenja sistema odbrane, u Nacrtu se navodi da se uskoro očekuje izgradnja radarskog položaja na Bjelasici.\n”Izgradnjom radarskog položaja Crna Gora će postati dio integrisanog sistema zaštite vazdušnog prostora NATO-a, čime se povećava bezbjednost teritorije Crne Gore”, navodi se u obrazloženju. Za izgradnju položaja planirano je 1,2 miliona, a 300.000 eura za modernizaciju radara koji je dobila od NATO.\nZa sljedeću godinu, takođe, planirano je učešće na 12 međunarodnih vježbi, a u drugoj polovini godine planirana je i provjera sposobnosti u skladu sa NATO metodologijom i standardima.\nU dijelu koji se tiče podršci članstvu u EU, navodi se da je procenat veoma dobro i dobro informisanih o procesu pristupanja 57,5 odsto, a da će do kraja 2024. on ostati na nivou od najmanje 55 odsto.\nKada je u pitanju generalni stav o EU, početno stanje je da najmanje 71,9 odsto građana ima veoma i uglavnom pozitivan stav, a da bi se on postepeno smanjivao do kraja 2024. na najmanje 60 odsto.\nČetvrtina otpada spremna za ponovnu upotrebu\nU dijelu koji se tiče zdravlja, planiraju da se smanji broj dana čekanja na pregleda u oblasti ORL, psihijatrije i dermatovenerologije sa 45 na 30 dana u 2022, pa na 25 u 2023. i na 21 do kraja 2024. U ovom dokumentu pominje se i plan otvaranja klinika za infektivne bolesti i za dermatovenerologiju.\nJedan od ciljeva je da se sa prošlogodišnjih 75 odsto smanji procenat umrlih od hroničnih nezaraznih bolesti u odnosu na ukupan broj umrlih na 65 odsto do kraja 2024.\nKada je u pitanju očuvanje životne sredine, procenat količina otpada pripremljenih za ponovnu upotrebu i recikliranje iznosiće 25 odsto u 2024. Namjeravaju i da povećaju udio zaštićenih područja sa 13 na 17 odsto.\nU dijelu koji se odnosi na vladavinu prava i jednake šanse, Vlada će, prema tom dokumentu, nastojati da smanji stepen diskriminacije LGBTI osoba sa 17,6 na 14 odsto, nacionalnih manjina sa 13,4 na 11 odsto, diskriminaciju na osnovu vjeroispovijesti sa 13,2 na 11 odsto, pripadnikaa romske i egipćanske zajednice sa 22,2 na 20 odsto.\nPlan je i da se snizi stepen etničke distance prema pripadnicima RE zajednice sa 0,55 na 0,52 odsto.\n”Ukupno zalaganje Vlade da unaprijedi stanje rodne ravnopravnosti u Crnoj Gori će se ogledati u poboljšanoj poziciji na Indeksu rodne ravnopravnosti, gdje želimo postići napredak sa 55 na barem 56 poena”, piše u dokumentu.\nJedan od ciljeva vlade je i poboljšanje dostupnosti pravde građanima kroz suđenje u razumnom roku, pa je tako plan da se broj zaostalih predmeta sa 11.767 u 2020. smanji na 10.590 na kraju 2024.\nŽele bolju poziciju na PISA i GII\nU dijelu koji se odnosi na obrazovanje, prioritet je depolitizacija i vraćanje autonomije UCG.\n”Želimo obrazovanje fokusirano na kreativnost i prepoznavanju talenata; sportski razvoj djece i omladine, koja, od vrtića pa do univerziteta, treba da se nadmeće u sportskom duhu; kulturu, koja se zasniva na njegovanju tradicije i razlika, a koja podstiče kreativnost i pravi iskorake”, piše u dokumentu.\nMeđu ciljevima je povećanje postignuća učenika na nivoima 5 i 6 za pet odsto iz svih vrsta pismenosti na PISA testiranju na ciklusu nakon 2022.\n”To će ujedno doprinijeti i povećanju prosječne ocjene na predmetima mature”, plan je Vlade. Dodaje se i da će nastavnici u većem procentu učestvovati u profesionalnom razvoju kako bi se u kontinuitetu prilagođavali promjenama u obrazovanju, a želi se obezbijediti i veći broj licenciranih obrazovanja odraslih sa sadašnjih 118 na 136 u 2024.\nU dijelu jačanje nacionalne naučne, istraživačke i inovacione infrastrukture, plan je da pozicija Crne Gore na Globalnom indeksu inovativnosti (GII) u okviru infrastrukture, bude unaprijeđena za sedam mjesta - od 60. do 53.\nStopa realnog rasta ekonomije iznosiće 6,4 odsto 2022, 5,1 odsto 2023. i 4,5 odsto 2024. godine, predviđa se poglavljem koji se tiče finansija. Prosječna stopa inflacije će se, dodaje se, smanjivati postepeno sa 2,1 u 2021. do 1,6 odsto do kraja 2024, a u ovom periodu je projektovan rast prosječnog broja zaposlenih za 3,3 odsto, od trenutno 230.000.\nMijenjati navike u kancelarijskom poslovanju\nU poglavlju koje se tiče javne uprave, Vlada će, kako se navodi, nastojati da obezbijedi 100 odsto uključenosti svih zainteresovanih strana kroz proces javnih konsultacija za sve akte koji im podliježu.\n”Proaktivnost državnih organa u cilju veće transparentosti je od krucijalnog značaja, te će procenat objavljenih informacija od strane ministarstava u skladu sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama (SPI) sa 94,4 biti povećan na 98 odsto. U odnosu na broj izjavljenih žalbi po zahtjevima za SPI u ministarstvima i Generalnom sekretarijatu Vlade će se raditi na njihovom smanjenju za 20 odsto u odnosu na 2021”, piše u dokumentu.\nPoglavlje “Digitalna transformacija” predviđa administraciju bez papira i razvoj elektronskih usluga, pa je tako plan da sa 38 na 50 odsto poraste procenat organa u kojima je uspostavljen elektronski sistem upravljanja dokumentima.\nU dokumentu se navodi i da je, da bi e-uprava i e-kancelarijsko poslovanje zaživjelo u praksi, potrebno, prije svega uticati na promjenu davno stečenih navika u kancelarijskom poslovanju te promjenu svijesti zaposlenih u javnoj administraciji.\nU planu je i dizajniranje i realizacija promotivne kampanje “Crna Gora destinacija za digitalne nomade”, a do kraja 2022. trebalo bi da u potpunosti u funkciji bude platforma Obavijesti.me - alat putem kojeg će građani SMS porukom, e-mailom ili pismom dobijati obavještenja o brojnim servisnim informacijama, javnim pozivima i konkursima, statusima transakcija, dokumenata ili prijava koje su podnijeli u organima državne uprave ili lokalnim samoupravama.\nSavjet bezbjednosti Ujedinjenih nacijaCrna GoraVlada Crne GoreZdravko Krivokapić\n23.05. 13:55 h\t34202\n23.05. 11:11 h\t28381\n23.05. 16:53 h\t21731


Rosie Huntington-Whiteley lansirala seriju “About Face” - Harper‘s Bazaar\nPoznati 12. avgust 2020.\nNakon što je započela velike kampanje od Hourglassa do Hugo Bossa, stvorila je sopstvenu liniju šminke za Marks & Spencer i pokrenula svoju platformu za lepotu, Rose Inc., britanska manekenka je više nego zaslužila kvalifikaciju za ličnost koja menja pravila igre i transformiše postulate industrije lepote.\nTokom bogate karijere u svetu mode, koju neizostavno prati makeup, engleska manekenka i supermodel ovladala je svim veštinama koje se u njenoj profesiji podrazumevaju, te ne čudi što je svoj dalji poslovni put usmerila na kozmetičku industriju. Kao zaštitno lice mnogih beauty brendova i ambasador uglednih kuća lepote, Rosie Huntington je sama po sebi lepota lepote.\nSada, ona je rešila da ode korak dalje i svoje beauty iskustvo prenese na mali ekran, sa serijom pod nazivom “About Face”, koja je dostupna na streaming platformi Kuibi.\nPrva epizoda je prikazana pre nekoliko dana, a šestodelna mini-serija prati Rosie dok razgovara sa najuticajnijim ljudima kozmetičke industrije, otkrivajući: kako su započeli, ko im je pomogao na putu uspeha (u nekim slučajevima ko nije) i kako ceo taj svet funkcioniše. "Kada sam pokrenula web stranicu za ulepšavanje, naučila sam mnogo o ljudima koji stoje iza brendova i njihovim proizvodima, i brzo je postalo očigledno da sam samo zagrebala površinu", rekla je Huntington-Whiteley za “Refineri29”.\nNjen cilj je da serijom “About Face” inspiriše nove generacije ljubitelja sveta lepote.\n"Već dugo vremena kozmetičkom industrijom dominiraju veliki konglomerati koji kontrolišu proizvodnju, distribuciju i plasiranje beauty brendova na tržište", rekla je Huntington-Whiteley, istakavši da je taj poslovni model zastareo i da je potrebno da se menja.\nU serijalu “About Face”, Rosie putuje zemljom da bi razgovarala sa najuticajnijim imenima industrije lepote, od osnivač carstva “Huda Beauty”, ljudi koji stoje iza brenda Glossier, i još mnogo drugih, uključujući Kylie Jenner.\nluksuz poznati shopping kultura enterijeri trendovi događaji moda


DEV9T objavio poziv za umetnike | DEV9T 2018 | STVARAJ DALJE\n“DEV9T je umetnička kolonija, galerija, plesni podijum, koncertni prostor, kafana, skejt park, igralište za decu i odrasle, gradilište, škola, art market, motivator kreativnosti. DEV9T želi da inspiriše, pokreće, izvlači umetnost iz pojedinaca i ekipa, izbaci iz zone komfora i da motiviše zainteresovane da zakorače i da unesu sebe u svet oko sebe. Ove godine, upotrebite OGLEDALO, usudite se da krenete u istraživanje kreativnih dubina svog bića i dođite na DEV9T da pokažete svoje otkriće! Na DEV9T su svi dobrodošli!” - izjavili su predstavnici DEV9T.


Povoljni krediti za pčelare - Domaćinska kuća\nKuća » Pčelarstvo » Povoljni krediti za pčelare\nPokrajinski fond za razvoj poljoprivrede raspisao je Konkurs za dodelu kredita za nabavku pčelinjih rojeva, košnica i opreme za pčelarstvo u 2019. godini. Sredstva će se dodeljivati poljoprivrednim gazdinstvima – fizičkim i pravnim licima sa područja AP Vojvodine, upisanim u Registar poljoprivrednih gazdinstava.\nKredit će biti realizovan tako što će Fond uplatiti iznos odobrenog kredita dobavljaču, pčelinjih rojeva, košnica i opreme koju bude odabrao učesnik konkursa. Prioritet u dodeli kredita imaće učesnici konkursa sa predračunima proizvođača opreme za pčelarstvo.\nPrijavu sa traženom dokumentacijom dostaviti poštom na adesu: Pokrajinski fond za razvoj poljoprivrede, 21001 Novi Sad, Bulevar Mihajla Pupina 6, sa naznakom ” Za konkurs”.\nTagovifond za poljoprivrdu vojvodineKonkurskreditiPčelarstvorojevivojvodina\nMarla Spivak, entomolog, profesor na Univerzitetu Minesota, specijalizovala se za pčelarstvo i socijalne insekte. Poznata je kao veliki naučni radnik, ali i pčelar praktičar. Ozbiljno je unapredila razumevanje biologije…\nPokrajinski sekretarijat za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo raspisao je drugi konkurs za dodelu sredstava za sufinansiranje investicija u pčelarstvo na teritoriji Autonomne pokrajine Vojvodine u 2019. godini. Cilj…\nMađarska je spremna da uloži milione evra u projekte u Srbiji i Republici Srpskoj, a na ovom paketu insistirao je lično premijer Mađarske Viktor Orban, piše „Srpski telegraf“….\nMladim poljoprivrednicima i poljoprivrednicama mlađim od 40 godina, danas je uručeno 204 ugovora, vrednih 250 miliona dinara, bespovratnih sredstava, koje je obezbedila Pokrajinska Vlada preko sekretarijata za poljoprivredu….


Šta se poprvalja kalcifikacijom - Drko Simić - Forum PSSS - PSSS\nŠta se poprvalja kalcifikacijom - Drko Simić\n26 jun 2020 13:09\t#41915 od Simić Darko\nŠta se poprvalja kalcifikacijom - Drko Simić was created by Simić Darko\nKalcifikacijom se popravlja struktura zemljišta, što dovodi do poboljšanja vodenih i vazdušnih osobina i to kako kod teških, tako i kod zemljišta lakog mehaničkog sastava. Kod lakih zemljišta unošenje kreča sprečava obrazovanje pokorice, a kod teških dovodi do rastresitosti, što je od značaja ne samo za vodne i vazdušne osobine, već isto tako za ukorenjavanje biljaka. Kod teških zemljišta kalcifikacijom se produžava interval obrade zemljišta, što je osobito značajno za naše smonice koje, kao što je poznato imaju veoma uzan interval obrade.\nKalcifikacijom se ostranjuje za većinu biljaka štetna kiselost zemljišta, što omogućuje da se na takvim zemljištima mogu gajiti i kulture koje ne podnose kiselost. Kisela zemljišta štetno deluje na većinu njivskih kultura, ali od nje najviše stradaju leguminoze zatim pšenica, šećerna repa, i većina povrtarskih kultura.


Fakultet za Menadžment u Zaječaru obezbedio novac za prevoz roditelja Mateje Đorđevića - Glas Zaječara\nHome Društvo Fakultet za Menadžment u Zaječaru obezbedio novac za prevoz roditelja Mateje Đorđevića\nFakultet za Menadžment u Zaječaru obezbedio novac za prevoz roditelja Mateje Đorđevića\nFakultet za Menadžment u Zaječaru, obezbedio je novac za prevoz do Italije, za roditelje desetogodišnjeg, Mateje Đorđevića, kako bi roditelji sa njim bili na finalu „Hippo English Language Olyimpiad 2019“, gde će se on takmičiti u znanju iz Engleskog jezika kao jedini predstavnik iz Istočne Srbije.\nMateja i prošle godine takmičio i kao najmlađi učesnik, plasirao u polufinale istoimenog takmičenja. Nažalost, nije imao dovoljan broj bodova za prolaz i plasman u finale.\nMateja je i ove godine godine učestvovao u istoimenom takmičenju i ponovio prošlogodišnji uspeh ulaskom u polufinale, „Hippo 2019“ održanog 30. marta 2019. u prostorijama zaječarske Gimnazije.\nFinale „Hippo English Language Olympiad 2019“ održava se 11. i 12. maja 2019. u Lido di Jesolu u Italiji. To je i mesto je gde se polovinom maja, za što bolji plasman, takmiče stotinak ljubitelja i poznavaoca engleskog jezika sa tri svetska kontinenta (Evropa, Afrika i Azija).\nRedakcija portala Glas Zaječara pozdravlja ovaj potez Fakulteta za Menadžment u Zaječaru, a Mateji želi puno uspeha na takmičenju!!!\nPrethodni tekstOdržana 91. sednica Gradskog veća\nNaredni tekstBoško Ničić: Video snimcima protiv (ne)namenske upotrebe garaže


Održano predavanje "Covid imunizacija adolescenata" (VIDEO) - Cetinjski List\nNaslovna » Održano predavanje “Covid imunizacija adolescenata” (VIDEO)\nOdržano predavanje “Covid imunizacija adolescenata” (VIDEO)\nAutor RTV Cetinje December 07, 2021 1:55 pm\nPredavanje na temu ”Covid imunizacija adolescenata” održano je danas u Srednjoj stručnoj školi na Cetinju. Cilj ove prezentacije je da se učenicima završnih razreda prilbiži pojam vakcine, te da se mladi na pravi način informišu o imunizaciji i njenom značaju za naše društvo.\nKako je rečeno na predavanju, danas se mladi sve više o vakcini informišu putem interneta, stoga su njihova saznanja o ovoj temi vrlo diskutabilna. Zato je prema riječima dr Ksenije Vušurović, predavanje poput ovog veoma značajno kako bi adolescenti dobili prave informacije.\nKoliko znamo mladi nijesu previše upućeni. Tako da smo danas održali promociju, kako bi smo im bliže objasnili o čemu se radi. Djeca koja su mlađa od 18 godina, ukoliko budu htjela da prime vaklcinu, uz saglasnost roditelja i pedijatra biće im omogućeno. Što se tiče djece iz škole, nemamo informacije da su ona previše upućena, pa je zato ova inicijativa danas pokrenuta da bi im bliže objasnili, jer je internet svima dostupan, i nudi razne informacije, a mi smo tu da im pružimo one prave – kazala je dr Vušurović.\nNa današnjem predavanju govorile su još dr Maša Marojević kao i psihološkinja Marija Perišić. Prezentacija je održana u saradnji sa JU Dom zdravlja Cetinje.


Župnik donirao Banjalučaninu električna kolica | BL Portal\nBANJALUKA – I dok većina ljudi ima bezbroj želja, osmijeh na licu Mileta Burkića izazvala su električna kolica, koja su donacija Ivana Ravlića, župnika iz Teslića. Ovo su dvanaesta kolica koja je ovaj župnik donirao onima kojima je pomoć najpotrebnija.\n“Ova kolica su mi odlično došla i dok se još naviknem, moći ću svuda s njima. Radostan sam što sam zamijenio stara kolica”, rekao nam je Burkić, osoba sa invaliditetom, dok je isprobavao nova kolica, koja će mu omogućiti malo drugačiji život i olakšati kretanje.\nBurkić je, kaže, bivši ribar, koji je rođen i odrastao u Banjaluci, gdje je i ostao da živi, a željeznica ga je othranila.\n“Oba roditelja su mi radila na željeznici i tu su zarađivali, pa su me tako i othranili”, rekao je Burkić, koji kaže da će u novim kolicima sada moći sam da se kreće kuda god poželi po gradu.\nIvan Ravlić, župnik iz Teslića, koji je Burkiću donirao kolica i tako učinio dobro djelo, kojim je ovom čovjeku omogućio da se samostalno kreće, rekao je da mu je za Burkićevu situaciju rekao Dragiša Ristekić iz Doboja.\n“Ristekić mi je rekao da u Banjaluci ima čovjek kojem su potrebna kolica. Ja sam od njega tražio fotografije da vidimo kakvog je stanja i zbilja smo napravili pravi pogodak. Njemu su ova kolica potrebna jer je on socijalni slučaj i ne može ih sebi priuštiti”, kazao je Ravlić, te dodao da treba pomoći nekom ko je siromašan.\nIstakao je da su na ovaj način usrećili već mnoge ljude u Dervetni, Doboju i Tesliću.\nDragiša Ristekić iz Udruženja dijabetičara “Dijabeta” Doboj zahvalio je župniku Ravliću na ogromnom povjerenju i zajedničkoj saradnji, putem koje pomažu brojnim ljudima.\n“Gospodin Ravlić zbog svoje skromnosti nije naveo još niz drugih humanitarnih akcija koje radi. Nabavljao je i pelene i hranu slabostojećim porodicama. Ovo nije pokušaj isticanja ni Ravlića ni mene, nego je ovo način da pokušamo animirati sve ljude dobre volje i da probamo naći neku zajedničku lijepu riječ i ostaviti prokletinju rata iza leđa”, kazao je Ristekić.\nPrema njegovim riječima, ovakvih i sličnih akcija će biti još, a njihov cilj je, kako kaže, pomoć ljudima i okretanje ka budućnosti.\nUshićen zbog novog pomagala, šezdesetpetogodišnji Burkić nije gubio ni časa, nego je u novim električnim kolicima krenuo da obilazi svaki kutak svog rodnog grada.\nBanjaluka: Otvorena izložba i prikazan film “Rado ide Srbin u vojnike”


Sveže ideje - Sezonske za "Grobare" u dijaspori! - Sportske.net\nSveže ideje - Sezonske za "Grobare" u dijaspori!\nNavijačima košarkaškog kluba Partizan NIS koji žive u dijaspori od danas su na raspolaganju posebne sezonske karte koje će moći da naruče putem interneta i tako pomognu voljenom klubu.\nŽofri, srećno u novom klubu!Avdalović napustio PartizanPartizan ima novog kapitena?Nije samo Izraelac, Partizan sprema još jedan potpis!Partizan u Izraelu našao novo pojačanje?\nFondacija "Pučisti 2012" pokrenula je još jednu akciju koja za konačan cilj ima prikupljanje preko potrebnih materijalnih sredstava za pomoć KK Partizan NIS.\nNakon što je sa klupskim čelnicima dogovoreno pokretanje akcije za izgradnju nove hale, "Pučisti" su na svojoj internet stranici počeli prodaju sezonskih ulaznica za "Grobare" iz dijaspore.\nNavijačima Partizana koji žive i rade u inostranstvu od danas mogu da poruče sezonske ulaznice na stranici "fondacijapuchisti.org", na mejl "puchisti2012@gmail.com", odnosno putem fejsbuk stranice "FONDACIJA PUČISTI 2012."\n"Grobari" iz dijaspore dobiće sezonske karte koje će moći da nose sa sobom kao suvenir i dokaz da su pomogli klubu u teškoj situaciji, a ukoliko su u mogućnosti da dođu na neku od utakmica na šalteru će dobiti kartu za odgovarajući sektor, uz sezonsku na uvid.\nSvaki navijač Partizana koji se odluči za kupovinu sezonske karte dobiće na poklon posebno dizajniranu majicu, a cene godišnjih ulaznica za "Grobare" iz dijaspore koštaju od 100 do 500 evra u zavisnosti od odabranog sektora.\nPodsećamo da će KK Partizan NIS u nastupajućoj sezoni igrati na četiri fronta pošto je pored učešća u ABA ligi i dva domaća takmičenja potvrđeno i igranje u FIBA Ligi šampiona.


Dodik nakon posjete Rusiji: Sastanak sa Putinom od velikog značaja za Srpsku | BL Portal\nDodik nakon posjete Rusiji: Sastanak sa Putinom od velikog značaja za Srpsku\n4. Decembra 2021. 12:35\nSrpski član Predsjedništva BiH Milorad Dodik rekao je danas da Republika Srpska ostaje u potpunosti posvećena sprovođenju slova Ustava BiH i da će sve njene akcije ići u smjeru da se poštuje taj pravni akt onako kako je napisan.\n“Nastavićemo sa našim aktivnostima u smislu otkazivanja nametnutih rješenja i kreiraćemo naša u skladu sa ustavom”, rekao je Dodik na konferenciji za novinare u Banjaluci.\nDodik, koji je i lider SNSD-a, istakao je da i diplomatske akcije Srpske pokazuju da sve više stranih faktora shvata poziciju Srpske, te u tom smislu postoji sve veći stepen razumijevanja za Republiku nego ranije.\nOn je rekao da time padaju nedavne optužbe na račun Srpske da je ona za neku ratnu opciju, dodajući da je Srpska za demokratski proces u kome ima pravo da kreira procese i brani svoje nadležnosti.\nDodik je na energetskom planu ocijenio pozitivnim dogovore sa ruskom firmom “Gasprom” u smislu isporuke gasa.\nOn je ukazao i na značaj sastanak sa predsjednikom Rusije Vladimirom Putinom.\nTags: Milorad Dodik, sastanak u Rusiji, srpski član Predsjedništva BiH, Ustav BiH\nIstraživanja pokazala: Evo gdje je najsporiji internet na svijetu\nHrvatska prijavila još 4.465 novozaraženih: Od posljedica korona virusa preminule 54 osobe\nTrampov snimak izazvao buru na društvenim mrežama: Biću 47. predsjednik Amerike VIDEO\n26. Januara 2022. 17:59\nMedvedev tokom meča sa Kanađaninom mislio o Đokoviću: Budi Novak, pokaži mu da si bolji VIDEO\n26. Januara 2022. 17:52\nAlarmirani vatrogasci: Izbio požar u prostoriji za projekciju filmova “Cinestar”\n26. Januara 2022. 17:49\nDavidović odgovorio Stanivukoviću: Nudili smo dogovor trojici gradonačelnika, a sad me vrijeđate\n26. Januara 2022. 17:38\nUsljed klizavog kolovoza: Autobus sletio s puta i prevrnuo se\n26. Januara 2022. 17:35\nPritisak na “Trikolorima”: Islanđani raspršili snove Crne Gore\n26. Januara 2022. 17:28\nGrad ponio epitet “srpskog Sibira”: Termometar pokazao nevjerovatna -34 stepena\n26. Januara 2022. 17:21\nIzgleda kao na filmu: Čuveni sicilijanski bar iz “Kuma” nije promjenio svoju autentičnost\n26. Januara 2022. 17:15\nMislili da je kokain, a zaplijenili kreatin: Šok nakon vještačenja praha oduzetog u akciji “Kodeks”\n26. Januara 2022. 13:22\nKamere snimile samoubistvo: Balašević donosi merdevine, vezuje kanap oko vrata…\n26. Januara 2022. 14:24\nMortus pijan fijatom “gazio sve po redu”: Očevici o detaljima filmske večeri u Banjaluci\n26. Januara 2022. 11:40\nUznemirujući prizor na ranu zoru: Pronađeno tijelo, sumnja se na vješanje nesrećne osobe\n26. Januara 2022. 7:28\nSutra je Sveti Sava! Ispoštujte ove običaje i pratiće vas sreća i blagostanje cijele godine\n26. Januara 2022. 7:05\nIspred sobe vozača dežura policija: Sveštenik autom naletio na dječaka, nije mu bilo spasa\n26. Januara 2022. 9:35\nSupruga podijelila lijepe vijesti: Taksista i otac četvoro djece nađen nakon 20 dana potrage\n26. Januara 2022. 9:02\nPolicija radi svoj posao! Banjalučanin uhvaćen kako se drogira, pa uhapšen\n26. Januara 2022. 11:05\nVišković sa načelnicom Drvara: Vlada će nastaviti da pomaže povratničke opštine u FBiH\n26. Januara 2022. 17:10\nDodik nakon sastanka sa Palmerom i Ajhorstovom: Nema mogućnosti da Srpska prihvati indirektni izbor\n26. Januara 2022. 16:16\nŠeranić ocijenio: Srpska bilježi nepovoljnu epidemiološku situaciju kada je riječ o novooboljelim\n26. Januara 2022. 16:12\nPetković o Izetbegovićevom odbijanju poziva: Ne želi da bude dio rješenja u BiH, nije čovjek dijaloga\n26. Januara 2022. 14:45\nStevandić o hapšenju vozača: Pokušava se dovesti u pitanje moja lična bezbjednost\n26. Januara 2022. 14:35\nŽunić o negativnom odgovoru: Izetbegović priželjkuje intervencionizam, a ne dogovor u BiH\n26. Januara 2022. 14:30\nPočeo sastanak: Predsjednici stranaka vladajuće većine u Srpskoj sa Palmerom i Ajhorstovom\n26. Januara 2022. 14:15\nOdgovorio na Čubrilovićev poziv: Izetbegović traži povlačenje zaključaka parlamenta Srpske\n26. Januara 2022. 13:28


RUSKI EKSPERT POKOSIO AMERE! "Njihov F-35 NEMA ŠANSE protiv Su-57 - oni su kao AJFON..." (VIDEO) | Najnovije vesti - Srbija danas\n24.07.2019. • 19:43 Srbija Danas\nRUSKI EKSPERT POKOSIO AMERE! "Njihov F-35 NEMA ŠANSE protiv Su-57 - oni su kao AJFON..." (VIDEO)\nF-35 je ranjiv i ima mnoge nedostatke\nVojni ekspert Andrej Frolov nazvao je američkog lovca pete generacije F-35 Lajting 2 (F-35 Lightning II) "ajfonom" u poređenju sa ruskim oponentom Su-57. Ovoliki stepen "kompjuterizacije" jednog borbenog aviona može da donese više štete nego koristi, smatra ruski specijalista.\nSpecijalista smatra da je F-35 Lajting 2 daleko "kompjuterizovaniji", što ga čini ranjivijim. Prema njegovom mišljenju, američki lovac se po analogiji sa "pametnim" telefonom može pokazati kao beskorisna igračka ili gomila preskupog gvožđa ukoliko "stalno nije priključen na "Apple Store" i vrši redovna ažuriranja".\n- Proizvođač ove letelice može u svakom času da blokira sistem pomoću kojeg funkcioniše ovaj avion. Mogućnosti Su-57 su i dalje pod velom tajne, ali mislim da on nije u tolikoj meri komjuterizovan kao je F-35 Lajting 2 - tvrdi ruski vojni ekspert.\nFrolov takođe smatra, da je je F-35 Lajting 2 ima dosta konstrukcionih nedostataka, koji kod ruskog lovca ne postoje. Tako na primer, je F-35 Lajting 2 nosi ubojita sredstva na spoljnim nosačima što smanjuje njegovu "nevidiljivost".\n- F-35 je konstruisan da bude univerzalan avion za sva tri vida američke vojske – flotu, ratno vazduhoplovstvo i korpus mornaričke pešadije. To je bitno uticalo na specifičnost njegove konstrukcije, što u zbiru nije donelo željene rezultate - zaključio je Frolov.\nF-35 je američki avion pete generacije. Njegova proizvodnja je počela 2006.godine, a eksploatacija u operativnim jedinicama ratnog vazduhoplovstva 2012.godine, Proizvodi se u tri varijante: standardna varijanta za ratno vazduhoplovstvo SAD, varijanta sa skraćenim ili vertikalnim poletanjem koja je razvijena za Korpus mornaričke pešadije, i palubna varijanta za jedinice ratne mornarice.\nSu-57 F-35 Andrej Frolov ajfon borbeni avion vojni avion


Novakovo venčanje, OI, grend slemovi – upoznajte najboljeg sportskog fotografa na svetu - Izazov\nRadio-televizija Srbije 13. jula 2019. 12:31\n"Sledeći turnir biće mi Ju-Es open. Nekada idem i u Sinsinati, sve zavisi da li tamo imam fotografisanje određenih proizvođača reketa, ili ‘Adidasa’ ili ‘Najkija’. Pravo iz Njujorka putujem u Čikago na Lejver kup jer smo mi zvanični fotografi tog turnira. Obično posle toga bude Singapur gde je Završni turnir za žene, samo što će ove sezone biti Šendžen, pa ću biti tamo. Na kraju, Završni turnir u ‘O2 areni’ za muškarce i Dejvis kup. Može da se desi da mi između turnira jave da treba da se ide negde na snimanje, pa moram i to da radim."\nRođen je 1964. godine u Liverpulu, zagriženi je navijač "crvenih", a odrastanje u sportskoj porodici logično je rodila ljubav prema istom. Vratili sam ga na sam početak i otkrio mi je da ipak nije želeo da krene utabanim stopama…\n"Želeo sam da radim sport, oduvek sam bio zainteresovan za ‘zamrzavanje’ pokreta. Više sam akcioni fotograf, nego umetnički. Radim i umetničke fotografije – senku i sve ostalo, ali volim akciju. Tvrdu akciju. Razlog zbog kojeg sam dobio prvi aparat sa 13 godina jeste jer sam vozio skejtbord. Bio je to novi trend koji je stigao iz Amerike. Išao sam u skejt park i tamo je bio jedan klinac sa aparatom. Fotografisao je i sledeće nedelje bi došao sa odštamapnim crno-belim fotkama. Objasnio mi je kako je radio i meni je to bilo neverovatno. Pitao sam oca da mi kupi, a on mi je odgovorio odrično. ‘Ne, ne možeš da dobiješ aparat. Bićeš inženjer kao ja’, rekao mi je. Ipak, toliko sam želeo, da sam na kraju dobio mali ruski Zenit E."\n"Sam naporan rad. Ljudi misle: ‘Ah, ti samo sediš pored terena, jedeš jagode sa kremom, sipaš sebi pims ili šampanjac i ispucaš nekoliko fotografija’. Ovo je krvav posao. Napolju ste od 11 ujutru, po ceo dan na terenima, do devet uveče dok ne padne mrak. Ili do 23.00 ovde na Vimbldonu, pošto se zbog krova igra do kasno. Nije lako, veoma naporna karijera, potrebno je da budete posvećeni i da date celog sebe. Mnogo je odricanja."\n"Prvog dana, dođemo obično oko devet ujutru. Uzmemo raspored i prođemo kroz ceo – po 128 mečeva prvog i drugog dana. Markerom obeležimo sve mečeve koji su potrebni za Geti imidžiz. Ako Novak Đoković igra na Centralnom terenu, to je meč koji moramo da imamo. Kada ih obeležimo, prelazimo na australijske igrače jer smo zvanični fotografi Teniske asocijacije Australije. Mečeve koje nismo obeležili, a u kojima nastupaju Australijanci, takođe moramo da pokrijemo. Imamo normu od minimum 10 fotografija svakog australijskog tenisera ili teniserke, bilo da se takmiče u singlu, dublu, miksu ili u kolicima. Čak i juniore. Kada sve to uradimo, maltene je sve markirano. Mislim da prvog dana na Vimbldonu nismo radili samo sedam mečeva. Nas je petorica fotografa ovde, imamo sistem gde će jedan od nas biti na Centralnom terenu, sledeći dan na Terenu 1, pa na ‘dvojci’, ‘trojci’, sporednim terenima itd… Tako se menjamo ukrug. Koji ćeš meč raditi? To je samo kako te posluži žreb."\n"Fotografišemo i odmah sa terena šaljemo u direkciju. Kada ‘opalimo’, za nekoliko sekundi ona stiže do naše kancelarije ovde. Automatski se radi i ide u ‘lajvu’. Tamo postoji troje ljudi ispred velikih ekrana. Na prvi ekran stižu sve fotografije, mi šaljemo šta želimo da se objavi, a prvi čovek ih pregleda i izabira. Na primer, ako postoje dve slične nekoga ko udara bekhend, tu se bira koja je bolja. Onda ide do drugog ekrana za kojim sedi čovek koji ih doteruje u fotošopu, izoštrava, posvetljuje ili potamnjuje, u zavisnosti od onoga što je potrebno. Kada je i to završeno, fotografija ide do trećeg ekrana za kojim radi osoba koja piše opise, odnosno kepšne. Čim je gotovo, fotografija ide na server i prosleđuje za sedam, osam ili devet hiljada medija širom sveta. Od sajtova, do novina na svim meridijanima. Dobijaju ih svi naši klijenti. Na kraju dana dođemo i pitamo da li nekome nedostaje neka fotografija. U prva četiri dana nismo ni dolazili do pres-centra. Jedino u slučaju nekog tehničkog problema, ali imamo čoveka koji nam dostavlja baterije i sve ostalo, kako bismo mogli da nastavimo da radimo."\n"Novak, Rodžer, Rafa, Endi… oni su samo ljudi. Za mene nisu poznate ličnosti, već samo ljudi sa kojima radim. Njih fotografišem da bih ja odradio svoj deo posla. Sjajni jesu, divno je raditi sa njima, posebno snimanja 1 na 1 – fantastično je. Ko ne bi voleo? Međutim, oni su samo ljudi koji su deo mog posla. Da sada prođe neka filmska zvezda, tipa Pol Njumen, onda bih se oduševio."\n"Nije to nešto što je normalno, već nešto što ja lično volim da radim. Ne morate to raditi, ima mnogo momaka koji ne rade reklamne fotografije. Možda ne vole da rade 1 na 1 sa igračima ili im se ne dopada rad ispred reflektora… Kada radite komercijalne fotografije, vama se govori šta da radite. Ako si ti ‘Najki’, dođeš kod mene i kažeš mi da određenog igrača želiš da fotkam na određeni način. Ne mogu da radim kako ja želim, već kako mi je rečeno – ja sam u tom slučaju angažovana pomoć. Mnogi fotografi to ne vole. Kada izađem na teren da radim, mogu to da činim kako želim. To je potpuno druga stvar."\nZanimljivo je i da je bio fotograf na venčanju najboljeg srpskog sportiste Novaka Đokovića. Đoković je sa suprugom Jelenom stupio u brak 10. jula 2014. godine i sve je to Klajv zabeležio svojim fotoaparatom. Otkrio nam je kako je to izgledalo…\n"Poznajem Novaka i Jelenu mnogo godina. Radili smo mnogo snimanja zajedno. Rekao sam im jednom: ‘Ljudi, znam da se venčavate, meni ne bi smetalo da budem vaš fotograf’. Nešto kasnije, bio sam na Svetskom prvenstvu u Brazilu 2014, pre nego što sam došao na drugu nedelju Vimbldona, tada je Đoković savladao Federera u finalu. Njegov agent Edoardo me je kontaktirao, rekao mi da oni imaju visoko mišljenje o meni i da bi voleli da radim njihovo venčanje. Seo sam sa njima, pitao ih kako žele da radimo i rekli su mi da bi hteli da sve ide u fond za njegovu humanitarnu organizaciju. Veći deo novca koji se zaradi od toga su želeli da doniraju fondaciji, što je sjajno. Video sam se potom sa Jelenom, ona mi je sve objasnila i potom sam proveo nedelju dana sa Novakom i Jelenom. Bili smo na velikoj zabavi posle osvajanja Vimbldona, onda i na Svetom Stefanu gde je održano venčanje. Radili smo obe ceremonije – i za goste i venčanje u crkvi. Geti je sa magazinom Helou napravio ugovor da im obezbedimo što je više moguće fotografija. Bio je to izuzetan period, stvarno sam uživao."


SAD i Iran: Istorija sukoba\n- Nismo gotovi. Ovo je proces u toku - rekao je novinarima Dejvid Šenker, pomoćnik sekretara Stejt departmenta, preneo je Rojters.\nIrak: Rakete pale u blizni baze SAD-a, nema podataka o žrtvama\nIrački parlament prihvatio ostavku premijera, koji je sledeći korak?\nRanije danas, SAD su stavile na crnu listu trojicu iračkih paravojnih vođa koje podržava Iran zbog njihove navodne uloge u ubistvima.\nStejt department: SAD nastavljaju borbu protiv ID


The Cult of Ghoul: IZGREDNICI (2018)\nR: Dejan Zečević\nNovi Zekin film spada u parnu stranu njegovog opusa sačinjenog po principu „jedna tezga – jedan autorski, jedna tezga – jedan autorski...“. Dakle, nakon „veži konja gde ti gazda Tuki kaže“ RIFT-a, došao je na red jedan ličniji film. To je lepo, da se održi u stvaralačkoj formi i da ima sučim pred sv. Petra izaći jednog, nadajmo se, što daljeg dana.\nPremisa ovoga zvuči zanimljivo: nekonvencionalni profa i njegovo troje postdiplomaca sprovode eksperiment, sa tezom da urbana destrukcija vodi u socijalnu destrukciju. Naime, oni „načnu“ jednu lokaciju tako što 1) razbiju ulično osvetljenje, 2) nacrtaju kukasti krst na zidu u jednom prolazu, i 3) bace džak đubreta tamo gde to nije predviđeno, u jednom podzemnom prolazu, pa postave skrivene kamere i čekaju da vide šta će dalje da se desi. Sa idejom, da će tako načeto mesto da „proklija“ novim izgredima.\nEgzekucija svega toga višestruko je klimava. Pre svega, čak i ako zanemarimo samu tezu, koja nije toliko pametna koliko se na prvi pogled čini, sama koncepcija eksperimenta neubedljiva je iz više razloga. Recimo, uzorak je premali: samo tri lokacije.\nZatim, fale kontrolna mesta (nenačeta), da se u poređenju s njima vidi da li je i koliko „izgred“ verovatniji i češći na načetom od nenačetog mesta. Jeste, verovatnije je da će neko baciti đubre tamo gde ga je neko već ranije bacio nego na čistom mestu; ali da li je verovatnije da će neko da crta grafite tamo gde je neko već crtao – ili na čistom, netaknutom zidu? Da li će neko da se zainati stalno na baš jednu jedinu istu sijalicu ili će da razbija i druge, na drugim (okolnim) mestima? To ne znamo; tj. nije obuhvaćeno „eksperimentom“.\nZatim, nedefinisano je vreme trajanja eksperimenta: za koje vreme je potrebno da se desi izgred, pa da se smatra da je teza dokazana? Ne kaže se. Samo sedi, čekaj, bulji u ekran i moli Azatota da snage haosa i bezumlja što pre krenu da delaju... Sa sasvim predvidivim rezultatom, da će eksperimentatori, iz dosade i nestrpljenja i možda svojih nekih privatnih zvrčki, poželeti da to malo ubrzaju, da „pomognu“ eksperiment...\nZatim, neubedljivo je da bi uopšte jedan akademski radnik, profesor univerziteta – pa makar on bio i nekonvencionalan, kontroverzan i šta sve ne – svoj ugled, i ugled fakulteta, pa i svojih studenata, stavljao na kocku zbog projekta koji je u samom korenu nenaučno koncipiran i neetički, da ne kažem i protivzakonit, jer on doslovno tera studente da i sami budu izgrednici.\nKoliko god njihovi izgredi bili relativno mali, oni su ipak etički i pravno gledano nedopustivi i kažnjivi, tako da bi eventualno publikovanje rezultata ovog „eksperimenta“ neminovno, čak i u haosu od „države“ kakva je Srbija, doveli do anuliranja i eksperimenta i karijera svih involviranih.\nAko je, dakle, profa (Svetozar Cvetković) nešto kao „ludi naučnik“, njegov opit je sasvim neuverljiv u realističkom prosedeu koji film, iako stilizovan, nudi kao zaleđinu. Stvari u stvarnom svetu ne funkcionišu tako. Tim pre što je i njegova motivacija nedokuvana: njegova teza je suviše frikšou-kripšou u startu, i sve vezano za nju može da vodi samo u nove probleme oko njegovog statusa i renomea (a da, povodom potonjih, i ne govorimo o njegovom otvorenom jebavanju studentkinje koja je deo ovog trija).\nNa početku, on kuka da ga neki optužuju za pro-desničarske pa možda čak i pro-naci ideje. Na kraju, vidimo ga kako peni u TV studiju protiv današnje omladine, dramoserući i dižući glas kao da je psiho-Vučić na psiho-konferenciji a ne tamo neki levi profa koga su pozvali u „Beogradsku hroniku“ da kaže narodu zašto je toliko nasilja među omladinom. Njegova tirada je (na stranu Cveletovo preglumljavanje) neuverljiva, jer teško da bi ijedan profa, pred kamerama, urlao ono što privatno mnogi misle: da su današnji mladi nikakvi, tunjavi, jadni, bedni, fali im inicijativa, ništa ih ne zanima, itd.\nI sve to neuvijeno, neakademski, kao da je neki ulični propovednik, zapenjeni taksista ili mudrac iz kafane posle treće čašice, a ne čovek koji prima platu da tu i takvu decu edukuje i pripravi za funkcionisanje u društvu umesto da ih se ovako eksplicitno odriče i pere ruke od njih na nacionalnoj frekvenciji.\nŠta je profin master-plan? Šta će mu to u životu i karijeri? Koji su njegovi nazori? Da li je on, takav kakav je, deo establišmenta ili ekscentrični izrod iz vladajućeg diskursa? Nejasno je, a to bi trebalo da je ključno već u samoj postavci. Ako je izrod, kako na početku deluje, onda film nema širu relevantnost, jer prikazuje malo verovatni pojedinačni slučaj, freak accident. Ako je simptomatičan za društvo, kao njegov etablirani član, što se čini na kraju, kad gostuje na televiziji, onda su gornja pitanja o eksperimentu još relevantnija i problematičnija za samu postavku zapleta.\nMožda i najveći propust filma jeste njegova dramaturgija (scenario: Đorđe Milosavljević; pored ostalog pisao Zekinog primetno boljeg NEPRIJATELJA). Ajde i da progutamo tu tezu i taj eksperiment, kao da bi neko to ovde i sada radio tako (a neka katedra i ostale nadležne službe odobrili), ali filmu prosto predugo treba da počne. Ono što je jasno već iz sinopsisa, pre gledanja, ako ne već iz prvih minuta, treba maltene tek na pola filma da se desi – naime, da neko od učesnika uzme stvari u svoje ruke, i počne da se meša u eksperiment.\nA čak i kad se umeša – to čini na nezanimljiv način: tako što plati ćaleta da razbije ono isto svetlo razbijeno već u prvoj sceni (pa zamenjeno). Pa onda opet ćeranje tamo-vamo dok, pred kraj filma, ne plate nekome i da prebije (ne i ubije) jednog beskućnika. Ukratko, pripovedanje je presporo i sastoji se od nedovoljno zanimljivih dešavanja koja su se u tom kontekstu mogla smestiti; zatim, previše je vrludavo, sa repeticijama i predugim scenama, i nikako da se stvarno zahukta: a kad se nešto kao klimaks desi, eh, to je baš preterano.\nTo je pojačano preglumljavanjem Mladena Sovilja, o kojem sam imao lepe reči pre skoro 10 godina povodom filma ČUDOVIŠTE IZ TAMIŠA (2006), ali izgleda da on nije mnogo napredovao u međuvremenu. Što je još gore, taj klimaks nije ni u kakvoj većoj vezi sa eksperimentom.\nOdnosno, neko toliko duboko sjeban da toliko snažno odlepi – odlepio bi i bez eksperimenta, tako da je uzročno-posledična veza eksperimenta sa tim duboko upitna... Da budem jasan: ako je namera scenarija bila da se profa, i preko njega, celo društvo, nekako okrive ili ogole, da se na njih baci neka krivica za stanje/sranje, bojim se da ovaj frikaut na kraju nije u dovoljno jasnoj i direktnoj vezi sa njima da bi se to zaista moglo...\nZapočeo sam sa problemima i falinkama jer su mi oni nekako odneli prevagu i umanjili uživanje, ali daleko od toga da se ovde nema u čemu uživati. Crno-bela fotografija (u formatu 4:3) je odlična, antiživotni brutalistički pejsaži Novog Beograda i njegovih zgradurina sjajno su uhvaćeni, a film je prožet opresivnom atmosferom crnila i beznađa koju jedino estetski kvaliteti slike čine donekle podnošljivom.\nSvet oslikan ovde prožet je propašću, prestup je u njemu prirodna stvar, stvari su iščašene iz zgloba i tu je „izgred“ najprirodnija stvar, tj. izgreda i nema u svetu nenormalnosti. Pravi izgred, ovde, bila bi ljubav, nada, dobrota, čovečnost... ali toga nema. Ništa od novog života, novog početka... I ta osetna doza mizantropije i pesimizma kojima su IZGREDNICI prožeti ugodni su, za promenu, za videti u domaćem filmu, žanru inače najčešće zašećerenom, opterećenom melodramom i bljuzgoptimizmom.\nLikovi jesu antipatični, što u spoju s upitno građenim zapletom doprinosi slabo involvirajućem filmu – ali i atmosferi ledenosti, odsustva bilo kakve topline, humora, ljubavi, prijateljstva, koja se sa platna širi i ka gledaocima. Zeka nam se ne dodvorava, ne kupuje nas jeftinim fazonima koje domaći reditelji obično koriste za namigivanje publici. Treba i to poštovati, iako je pitanje kako će prosečan gledalac reagovati na ovaj led i crnilo.\nOvde praktično imamo četiri glavna glumca: Sovilj preglumljuje mnogo, Cvele nešto manje, a preostalo dvoje su OK. Radovan Vujović je dobar i povremeno baš creepy (voleo bih da ga vidim u nekom psiho-trileru ili hororu, kao zlikovca)\na najveće otkrovenje je Marta Bjelica, koja ionako ima najsočniji, najrazrađeniji lik i najveće glumačke izazove (uključujući i golotinju, koja joj odlično stoji).\nSve u svemu, sumornost i mrakovi IZGREDNIKA, kao i grubi nacrt eksperimenta, imaju određene paralele sa RITMOM ZLOČINA, što će reći da ovaj film više po atmosferi negoli po konkretnim scenama prilazi prilično blizu hororu ali, nažalost, u njega ne uranja.\nAli, da budem jasan, nije moj problem s njim njegova (ne)žanrovska diferencijacija (i to što nije zakoračio u horor, a lako je mogao, sa vrlo malo želje i truda), nego koncepcijski i dramaturški problemi koje pomenuh gore. Uprkos njima, radi se o zanimljivom, eh, eksperimentu koji zaslužuje pažnju odvažnijih gledalaca.\nIZGREDNICI se upravo daju u našim bioskopima, pa ako vas je sve ovo zaintrigiralo, dajte mu šansu. Ali po'itajte: nije ovo vrsta filma koja će da razbija blagajne i prikazuje se nedeljama. 'Vatajte ga dok možete, dok još igra u vašem gradu.\nОзнаке: domaći, film, kritika, non-horror\nБарон Ракон 11. март 2018. 03:38\nJel ovo neki noar o milenijalsima iz ugla bejbibumersa?\nOduvek sam imao osećaj da ta stvar sa pravljenjem djubrišta i šithola od Srbije ima sistemske korene tj da mi vladari iz senke namerno bacaju djubre ispred kapije\nda bi me potukli psihički-da bi pomislio da nemam za šta da se borim i živim...\nDakle mislim da je i mentalno djubre deo te zavere..npr.pogledajmo te naše glumce;u vreme starog holivuda glumci nisu pričali kao obični ljudi sa ulice\nnego je to bio poseban svet sa svojim jezikom i to je imalo svoj šarm,tek kasnije se to promenilo.Ovi naši niti pričaju ko normalni ljudi niti imaju šarm,ko đeca su neka stvarno ne znam koji problem imaju....osim što su svi Crnogorci...Ali više od njih idu na k.. ovi reditelji što hoće da budu cool tako što će da kopaju po mraku,tripuju da su u tripu,da rone duboko dok se zapravo svo vreme dave u plićaku.\nPS Mnogo voliš da tražiš dlaku u jajetu,na jajetu..vreme ti je da promeniš žanr.\nБарон Ракон 12. март 2018. 11:05\nMislim da je i rugobna gradnja po celoj istočnoj Evropi deo zavere protiv Slovena,da im se ogadi zemlja na kojoj žive jer nije moguće da nema ni jedan talentovani arhitekta u Srbiji koji bi sagradio nešto lijepo.Prokleti komunizam uvek ide protiv estetike jer ne veruje u hijerarhiju...\nDejan Ognjanovic 12. март 2018. 13:44\njeste, brutalizam u arhitetkuri su izmislili komunisti i tako gradili samo u istočnom bloku, na zapadu toga nema...\nVlada 13. март 2018. 13:08\nNisam odmah shvatio ironiju, pa sam brže-bolje krenuo da linkujem vikipedijin članak o brutalizmu. A ondak se nasmejah sebi tupoumnom.\nNo, Dejane, videh u tvojim komentarima da iznimno ne ljubiš "Tri bilborda". I na mene je taj film ostavio vrlo mlak utisak, iako cenim autora. Budući da je film ovenčan nagradama i hvalospevima, možda ne bi bilo loše da nam nekom kritikom pojasniš zašto je precenjen.\nDejan Ognjanovic 13. март 2018. 13:19\nvidim, nema mi druge - *moraću* da objasnim narodu zašto je Tri bilborda izvan Jebinga najveća savremena prevara i lažnjak uvaljen filmoljubima... ne mogu više da čitam hvalospeve ovom nakaradnom fejkeraju. mrsko mi je to ponovo gledati, ali vrag je odneo šalu, ovaj film mi je badisnečovao skoro sve frendove, ne mogu ćutke da stojim po strani i to posmatram!\nUnknown 14. март 2018. 00:58\nTri bilborda je sjajan film...o ukusima ne vredi raspravljati :)))\nDejan Ognjanovic 14. март 2018. 02:00\nDa, sa onima kojima je Tri bilborda sjajan film... ne vredi raspravljati :)))


Automatizacija, senzori, vibracije - ASV CO doo - Reference\nREFERENC LISTA I LISTA AKREDITOVANIH LABORATORIJA\nAD "Mol", Beograd\nAD Zaštita na radu i zaštita životne sredine "Beograd", Beograd\n"Institut za zaštitu bilja i zaštitu životne sredine", Beograd\n"Institut za kvalitet radne i životne sredine 1. maj", Niš\n"Institut Vatrogas", Novi Sad\n"Institut za bezbednost u radnoj i životnoj sredini - MIB", Novi Sad\nJPRB "Kolubara"Lazarevac, "Kolubara - Prerada" Vreoci\n"Institut za bezbednost i preventivni inženjering - BPI", Novi Sad\nZZJZ Užice, Užice\nPMF Niš, Odsek za hemiju, Niš\nEPS " Termoelektrana Kostolac" doo, Kostolac\nUČEŠĆA NA SEMINARIMA I SAJMOVIMA; OBJAVLJENI RADOVI IZ OBLASTI ZAŠTITE VAZDUHA\n"Višekanalni mikrokontrolerski uzorkivač vazduha 2G- za merenje imisije", Zbornik radova, str. 137-144,XXXV Savetovanje sa međunarodnim učešćem, Društvo za čistoću vazduha Srbije, Privredna komora Srbije- pod pokroviteljstvom Ministarstva nauke Republike Srbije i Ministarstva zaštite životne sredine Republike Srbije, Beograd, novembar 2007,\n4. međunarodni sajam zaštite životne sredine, "EcoFair", Beogradski Sajam, izlagači, Beograd, 2007\n" Mikrokontrolerski uzorkivač vazduha i čvrstih čestica iz atmosfere" , Zbornik radova, str. 437-443, 30. HIPNEF 2006 sa međunarodnim učešćem, Savez mašinskih i elektrotehničkih inženjera i tehničara Srbije ( SMEITS), Vrnjačka Banja, maj 2006.\n" Digitalni reflektometar" Zbornik radova, str. 369-372, 32. HIPNEF 2009 sa međunarodnim učešćem, Savez mašinskih i elektrotehničkih inženjera i tehničara Srbije ( SMEITS), Vrnjačka Banja, oktobar 2009.


Podsetimo, ovog vikenda Fernando Tores je odigrao poslednji meč za Atletiko, Andres Inijesta se emotivno rastao od Barselone, a Đanluiđi poslednji put branio za Juventus.\nEKSPLOZIJA EMOCIJA Suze na oproštaju: Jecaji mališana posle Bufonovog odlaska obišle su planetu /FOTO/\nTe tri činjenice je Ramos ispratio uz sledeću poruku na društvenim mrežama:\n"Vas trojica ste učinili bitku lepšom, a fudbal većim. Hvala vam!", napisao je kapiten "kraljevskog kluba".


IZVJEŠTAJ SA JAVNE RASPRAVE O NACRTU ZAKONA O UREĐENJU TRŽIŠTA POLJOPRIVREDNIH PROIZVODA\nMinistarstvo poljoprivrede i ruralnog razvoja je 13. maja 2016. godine, u skladu sa Uredbom o postupku i načinu sprovođenja Javne rasprave u pripremi zakona (Sl. list CG br. 12/2012), dalo na javnu raspravu Nacrt zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda.\nJavna rasprava je trajala 40 dana, zaključno sa 22. junom 2016. godine. U toku javne rasprave o tekstu Nacrta zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda organizovana su dva okrugla stola.\nOkrugli sto o Nacrtu zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda održan je 8. juna 2016. godine u Bijelom Polju - u sali opštine Bijelo Polje.\nOkrugli sto o Nacrtu zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda održan je 10. jun 2016. godine u Podgorici - u zgradi stare Vlade Crne Gore.\n1) Danijela Stolica, generalna direktorica Direktorata za poljoprivredu i ribarstvo;\n2) Mirsad Spahić, savjetnik u Odjeljenju za ekonomske analize.\nRaspravi su pored predstavnika obrađivača propisa prisustvovali i poljoprivredni proizvođači, predstavnici udruženja poljoprivrednika, predstavnici opštinskih i regionalnih poljoprivrednih službi.\nU roku predviđenom Pozivom na Javnu raspravu, nije bilo dostavljenih komentara na Nacrt zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda u elektronskoj i pismenoj formi.\n1. Predstavnica Privredne komore Crne Gore, gđa Lidija Rmuš, predložila je da u član 3 -"Lista poljoprivrednih proizvoda", gdje su pobrojani poljoprivredni proizvodi na koje se Nacrt zakona odnosi, treba uvrstiti i duvan.\nOdgovor: Predlog je prihvaćen, u član 3 - "Lista poljoprivrednih proizvoda" će se uvrstiti i duvan, što je u skladu sa Uredbom br. 1308/2013 Evropskog parlamenta i Savjeta, od 17. decembra 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda.\n2. Svetozar Radonjić (Agrovita Eco) je predložio da država Crna Gora i Ministarstvo poljoprivrede treba da zabrane prekomjeran uvoz poljoprivrednih proizvoda kako bi zaštitili interese domaćih proizvođača, što treba da bude predmet ovoga Zakona.\nOdgovor: Predlog nije prihvaćen. Imajući u vidu obaveze koje je Crna Gora prihvatila potpisivanjem međunarodnog ugovora sa STO, kao i obaveze usklađivanja nacionalnih propisa sa propisima EU, Ministarstvo poljoprivrede i država Crna Gora ne mogu zabraniti uvoz poljoprivrednih proizvoda, kao ni što druge zemlje potpisnice ne mogu zabraniti uvoz naših proizvoda, ukoliko ti proizvodi zadovoljavaju standarde kvaliteta koji su u važećim propisima. Dakle, predmet ovog zakona ne može biti zabrana uvoza poljoprivrednih proizvoda.\n3. Momčilo Popović (Farmont doo) je predložio da se u član 3 - "Lista poljoprivrednih proizvoda" uvrsti i ljekovito bilje.\nOdgovor: Predlog nije prihvaćen. U član 3 - "Lista poljoprivrednih proizvoda" nije uvršteno ljekovito bilje, jer se Zakon odnosi samo na proizvode koji se nalaze u Uredbi br. 1308/2013 Evropskog parlamenta i Savjeta.\nIzvor: Vebsajt Ministarstvo poljoprivrede i ruralnog razvoja, 29.06.2016.


Бојана Петровић: Јасеновац – место на ком је човек постао Сатана - Јадовно 1941. - КУЛТУРА СЈЕЋАЊА\nBojana Petrović: Jasenovac – mesto na kom je čovek postao Satana\nI dok u Hrvatskoj buja novoustaštvo, naša mlada pokolenja ne znaju ni šta je ono staro (ustaštvo), ne znaju šta je Jasenovac, kaže Bojana Petrović, apsolutni pobednik 25. takmičenja besedništva na Pravnom fakultetu u Beogradu\nBojana Petrović (Foto: Pečat)\nKruševljanka Bojana Petrović, student četvrte godine Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu sa prosekom 10, osvojila je prvu nagradu u kategoriji slobodna tema, prvu nagradu publike i postala apsolutni pobednik jubilarnog 25. takmičenja besedništva koje se na Pravnom fakultetu u Beogradu održava već četvrt veka. Bojanin briljantan govor iznenadio je mnogobrojne slušaoce ne samo izborom slobodne teme pod nazivom „Sto puta izgovorena laž postaje istina“, a kojim ukazuje na kulminaciju istorijskog revizionizma logora smrti Jasenovac, nego i neobičnom zrelošću dvadeset dvogodišnje devojke koja nas 75 godina od Drugog svetskog rata upozorava da zaborav srpskih žrtava ustaškog pokolja u hrvatskom sistemu logora naciju vodi u smrt.\nVeć dugo u medijima, u najnovije vreme sve učestalije, stižu vesti o istorijskom revizionizmu u Hrvatskoj, gde se na naslovnim stranama novina logor Jasenovac javnosti predstavlja kao mesto gde su igrane pozorišne predstave, što je krajnje izrugivanje žrtvama i negiranje pokolja koji se desio u Jasenovcu i drugim hrvatskim logorima. U meni to izaziva osećanje zgranutosti i neverice da neko na taj način ponovo ubija žrtve, ljude među kojima su najbrojniji bili Srbi. Mom hrišćanskom biću je žao svih koji su tamo postradali, ali kao rodoljub najveću žalost osećam za brojem postradalih pripadnika moje nacije.\nNastojanje da se broj žrtava radikalno umanji uprkos mnogim dokumentima o stradanju čitavih srpskih sela iz Hrvatske i Bosne doživljavam kao tešku nepravdu i smatram da je velika opasnost da se takav zločin zaboravi. Mislim da je to za nas kao mali narod, čiji je opstanak i u najnovije vreme ugrožen, važno pitanje i očekivala sam reakciju javnosti. Mi, naprotiv, godinama ćutimo, i veoma me pogađa činjenica da moje kolege, posebno s drugih fakulteta, ništa ne znaju o Jasenovcu.\nTo me svi pitaju, misleći da je možda neko od mojih predaka stradao u Jasenovcu. Srećom nije, ja sam iz Kruševca, otud su mi roditelji i svi moji preci, ali u suštini svoga bića osećam nacionalnu pripadnost i sve Srbe osećam svojim rodom. Pri tome ne vidim sebe kao nekog „Srbendu“, kako nas neki pogrdno zovu, niti sam šovinista, ali nikako ne bih volela da moj narod nestane, što je bila osnovna namera onih koji su Srbe na najzverskiji način ubijali u Jasenovcu. Zato me vrlo boli što se mladi ljudi danas olako asimiluju, što našu istoriju i naciju prepuštamo zaboravu, i to me je podstaklo da besedim na tu temu. Naprosto nije normalno da je mojoj generaciji „strašno“ kada stradaju neki drugi narodi, da su užasnuti stradanjem Jevreja u Francuskoj ili žrtvama terorizma bilo koje druge nacije, što jeste za svaku osudu, a kada treba da se priča ili obeleži stradanje Srba, kažu „ma daj, dosta više na tu temu“.\nKao neko ko je osećanje o pripadnosti naciji i ljubavi za otadžbinu poneo iz svoje kuće, smatram da je presudno roditeljsko vaspitanje od rane mladosti, a kasnije obrazovanje koje se stiče od vrtića preko osnovne i srednje škole do fakulteta. Moji roditelji, jednostavno, vole svoju državu, i meni uvek govore da treba da je volim. Pozitivan odnos prema srpskim vrednostima preneli su i na mene. Ali ne u smislu da budem buntovnik i podižem revoluciju nego da nikada ne zaboravim svoje korene. U tome nije bilo nikakve politike, jer su moji roditelji apolitični u smislu stranačke pripadnosti i delovanja. Kroz školovanje i dalju interakciju s ljudima u meni se to osećanje nacionalne pripadnosti dalje razvijalo, pa sam počela da primećujem da mi uvek stradamo i da smo na kraju uvek mi krivi.\nNažalost, mladi ljudi su potpuno dezorijentisani pod uticajem raznih faktora i naročito medija. I definitivno, u vaspitanju i obrazovanju mladih naraštaja napravljena je greška, svesna ili nesvesna. Da li je to neučenje, ili olako i pogrešno učenje istorije, ili sistemska greška, u to nisam sigurna jer mislim da sa ovoliko godina nemam dovoljno iskustva i zrelosti da odgovorim na tako ozbiljno pitanje. Smatram da je generacija mojih roditelja u procesu tranziciji duboko razočarana, a njihove nade opasno izigravane tokom decenija pa su oni svojoj deci savetovali da beže iz Srbije jer je ovde loše i nema budućnosti, iz čega je stvorena svest da je sve strano dobro, a sve naše katastrofalno. Posledice toga su očigledne na svakom koraku.\nNije lako, ali nije ni nemoguće. Znam mnogo mladih stipendista, fenomenalnih budućih naučnika koji su odlučili da ne odu nego da ostanu u Srbiji. To je veliki potencijal kome treba dati šansu i pomoći mu da se nacionalno osvesti u najpozitivnijem smislu te reči. Znači, afirmisati reč rodoljub koja je skoro nestala iz naših rečnika i koja znači voleti sebe, a ne mrzeti druge. Naši mladi ljudi su i te kako inteligentni i sposobni da shvate, samo ih ne smemo zbunjivati poistovećivanjem reči nacionalista sa šovinistom, jer te reči imaju dijametralno suprotno značenje. Njima niko nije objasnio posledice nemarnog ponašanja prema svojoj istoriji i precima, a to je neophodno.\nNe, odgovorno tvrdim da takve kvalifikacije nemaju nikakvog osnova. Najkraće – netačne su. Istina je, jedino, da smo mi fakultet s najviše studenata, i da na njemu ima i profesora i đaka koji su nacionalno osvešćeni, ali ništa više od toga. Dakle, svaka takva i slična kvalifikacija verovatno je u funkciji sprečavanja da do nacionalnog osvešćenja dođe.\nNažalost, da. Mi kao da uopšte nismo svesni šta znači to dugogodišnje delovanje hrvatske države i institucija na jednoj strani, i nemar i zaborav koji imamo na našoj strani. To je krajnje neodgovorno prema nama samima, jer brojčano nismo velika nacija i nemamo prava da zaboravimo ni svoje nevine žrtve, ni one koji su svojom krvlju stvorili srpsku državu. Kad sam htela da krenem u istraživanje o Jasenovcu, shvatila sam da u Beogradu ne postoji muzej kakav dolikuje ovom zločinu, u kome bih mogla da vidim istorijske i materijalne dokaze o Jasenovcu.\nDa podsetim, u Muzeju Holokausta Jad Vašem u Izraelu među milionskim imenima jevrejskih žrtava i naziva mesta zločina nalazi se i Jasenovac, a u Beogradu nema nikakvog znaka ni pomena o tom mestu stravičnih zločina. Inicijativi da se taj zločin kvalifikuje kao genocid, kakvu su pred međunarodnom zajednicom pokrenuli Jermeni zbog žrtava turskog zločina, i ne postoji. I naravno da naše generacije ne znaju ništa o Jasenovcu. O strancima koji dođu u Beograd da i ne pričam.\nBeseda „Laž izrečena dovoljno puta postaje istina“\nSto puta ponovljena laž je istina. Sto puta ponovljena laž je, kolege i profesori pravnici, istina i tu daljeg dokazivanja nema!\nNeću vam govoriti o takmičenju u Jasenovcu u kome je pobednik srbosjekom prerezao 1.360 srpskih vratova za jednu noć. Neću vam govoriti o ustaškim ogrlicama od srpskih očiju – plave devojačke oči poklon za poglavnika Antu Pavelića. Niti ću vam govoriti o davljenju srpske dece na ušću Une u Savu, ni o ubijanju srpskih odojčadi maljem na oči njihovih majki.\nIstina o logoru smrti Jasenovac, istina o broju mučki ubijanih Srba, Jevreja i Roma opominje sadašnje i buduće naraštaje. Opominje da zločin ne samo da može da prođe nekažnjeno već da zločinac može da postane žrtva.\nNe verujete? Pođite u zagrebačku katedralu i dobićete molitvu za proglašenje svetim blaženog Alojzija Stepinca. Biskupu krvavog krsta i oficirima NDH služi se sveta misa zadušnica dok se njihovim žrtvama ne zna ni grob ni ime! Pođite u Jasenovac i videćete…, ma nemate šta da vidite! U memorijalnom centru nema fotografija žrtava, nema odeće i obuće logoraša, nema peći u kojima su živi ljudi pretvarani u pepeo, nema noževa kojima su ih odrane klali. Nema jama. Jasenovac je prazna livada.\nNema leševa, nema grobova, nema ni zločina. I dok logor Aušvic tonama ljudskih koski, tonama obuće i ličnih stvari logoraša podseća šta se dešava kada jedna nacija smatra da je superiornija od ostalih, logor Jasenovac pada u zaborav.\nDruštvo za istraživanje trostrukog logora Jasenovac, institucija od nemalog značaja u Hrvatskoj oko koje se okupljaju mladi naučnici i intelektualci tvrdi da su zarobljenici u Jasenovcu popravljali Fordove i Mercedesove automobile, da su izrađivali umetničke bravure, igrali pozorišne predstave. Jeste li čuli istraživanja od pre dve nedelje? U Jasenovcu se umiralo od bolesti! Od umanjivanja broja žrtava došlo se do apsolutnog negiranja zločina. Ima hrvatskih naučnika koji tvrde da ne postoji ni jedna jedina fotografija mrtvog tela iz logora Jasenovac. Ovu tvrdnju demantovao je sin jednog od poslanika sadašnje vladajuće stranke u Hrvatskoj. Ovaj mladić je pre 20 dana na svom fejsbuk profilu objavio fotografiju ustaše koji drži odrubljenu glavu Srbina uz poruku „Svim ’prijateljima’ Srbićima sretan Božić“.\nAli nije sva omladina u Hrvatskoj zadojena ustaštvom. Mnogi ga se gnušaju, a primer čovekoljublja je Hrvat iz Zadra koji je grafit „Ubi Srbina“ prepravio u „Ljubi Srbina“. Za ovo delo mira dobio je krivičnu prijavu zbog uništavanja tuđe imovine. I dok u Hrvatskoj buja novoustaštvo, naša mlada pokolenja ne znaju ni šta je ono staro (ustaštvo), ne znaju šta je Jasenovac. Dok Hrvatska godinama temeljno, strpljivo i uporno radi na menjanju istorije, mi ćutimo!\nNaše institucije ćute, naši intelektualci ćute, naša vlast ćuti! U petak je izašla vest da naš, srpski, filmski projekat „Srbija 100 godina posle Soluna“ govori o 88.000 žrtava u Jasenovcu. Možemo li gore? Bolje i da ćutimo. „Oni koji se ne sećaju prošlosti, osuđeni su da je ponove“, rekao je Džordž Santajana. Za pet godina Jasenovac će se spominjati kao radni logor, ako uopšte bude logor. Za 15 godina hrvatska deca, stranci, naša deca prolaziće ispod spomenika Kameni cvet i neće znati da je tu masakrirano preko pola miliona muškaraca, žena i dece. Ma koje oni nacije bili – Srbi, Jevreji, Romi, Hrvati na tom mestu čovek je čoveka zverski ubijao. Na tom mestu čovek je postao Sotona. Na tom mestu, na toj danas praznoj livadi, postojao je pakao.\nOvim ne širim mržnju prema hrvatskoj državi i njenom narodu.\nČinjenice o kojima govorim plod su politike. Njihovi vlastodršci jako pametno koriste našu ravnodušnost. Kreiraju budućnost negiranjem prošlosti i štede svoje potomke skidajući ljagu sa svoje istorije i svojih predaka. U nekim novim udžbenicima istorije rečima Tuđmana NDH će se spominjati kao „izraz povijesnih težnji hrvatskog naroda“, a nirnberških 600.000 žrtava u Jasenovcu, koje su već sada svedene na 20.000, uskoro će sasvim nestati. Ali krv se krvlju ne kažnjava. Najveća kazna zločincu je oprost i mi smo mu oprostili. Najveća kazna žrtvi je zaborav. Pa zašto smo mi naše žrtve tako surovo kaznili? Zašto ih zaboravljamo? Zašto ne učimo naša pokolenja o svetim srpskim novomučenicima jasenovačkim, jadovničkim, paškim? Zar se stidimo što su naši preci dok su ih klali ispevali narodne pesme poput one „Nemoj dragi kosit pored Save, pokosićeš moje kose plave“?\nZnate li kako je nastala pesma „Đurđevdan“? Šesti maj 1942. godina. Hladno sarajevsko jutro. Srbima je priređen Đurđevdanski uranak. Odvode ih u Jasenovac, da se ne vrate. U vozu smrti u vagonu bez kiseonika i nade jedan mladić, iz prkosa, počinje da peva: „Proleće na moje rame sleće, đurđevak zeleni, svima osim meni.“ Zato, nikada ne smemo zaboraviti žrtve logora smrti Jasenovac. Samo kolektivnim sećanjem i zajedničkom brigom možemo učiniti da njihove duše konačno umesto vapaja zapevaju: „Ej! Evo zore, evo zore, Bogu da se pomolim!“\nTagovi: Hrvatska, NDH, Pokolj, Zločin, Jadovno, jasenovac, Srbija


Žuta štampa: Rasim Ljajić brani Severinu "pornićarku" - BalkaniYUm.TV '); } //]]>\nRasim Ljajić brani Severinu "pornićarku"\nUzavrele strasti u Novom Pazaru povodom najavljenog koncerta Severine u tom gradu 20. aprila. Mnogi je ne žele 20. aprila na Dan grada, jer je "pornićarka". Evo šta kaže potpredsednik Vlade Srbije Rasim Ljajić o Severini.\nNaime, u tom gradu će 6. aprila biti održana premijera turskog filma "Moj brat", u kojem glumi Burak Ozdživit, ovdašnjim ljubiteljima serija poznat i kao Bali-beg iz "Sulejmana Veličanrstvenog". Najavljeno je da će ovaj glumac doći na premijeru, što se u novopazarskim krugovima tumači kao predizborna kampanja Rasima Ljajića.\nDok će se mnoge žene obradovati ovoj poseti zgodnog glumca, dotle se u Novom Pazaru povela žustra polemika oko još jednog najavljenog, kulturno-zabavnog događaja - koncerta Severine 20. aprila u tom gradu.\nMeđutim, ima i onih koji se protive dolasku i nastupu Severine, smatrajući da njen imidž nije po moralnim normama i da takvoj osobi. Na društvenim mrežama i portalima traje rasprava o najavljenom koncertu Severine, a mnogi koji se protive su je nazvali "pornićarkom" (zbog poznatog privatnog video snimka) i poručuju da, baš zbog takvog "background-a" nije dobrodošla u Novi Pazar.\nU njenu odbranu ustao je član Vlade Srbije i lider koalicije "Za evropski Novi Pazar" Rasim Ljajić na predizbornom skupu u Požegi.\nOn je rekao da Severina dolazi u Pazar da peva za 20.000 ljudi, a ne da bi je "neko vodio kući za snaju", prenosi portal "Sandžakhaber".\n"Tada će ćevabdžije, hotelijeri, pekari, buregdžije... da zarade. Iskoristimo ono što imamo, prirodu, potencijale, gostprimstvo ljudi, da naši ljudi zarade, da počnemo da razmišljamo o životu a ne da razmišljamo kako je bilo i kako smo ugroženi", poručio je Ljajić.\nPotvrđujući da će pevati u Novom Pazaru 20. aprila, Severina je pre nekoliko dana dobila poklon od ekipe RTV Novi Pazar - džins farmerke.\n"Kod vas je hrana odlična. Svaki put me, pa ne mogu reći, deprimira iako se svaki put vratim za koji kilogram teža, ali ipak srećnija. Nisam sigurna da sam nosila farmerke iz Novog Pazara. Možda jesam. Boja ovih koje ste mi poklonili je odlična", rekla je hrvatska pevačica.