od rade1969 » 29 Maj, 2012 11:26 am\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:02 pm\nVreme i prostor-vreme\nPiše: Vladan Markov\nIako je naše znanje o svetu i prirodi veliko još uvek ima gomila stvari koje ne znamo ili o kojima možemo samo da špekulišemo. U ogromnom prostranstvu prostora i vremena ima milion zagonetki koje tek treba da se reše, milion pitanja koje tek treba postaviti. Da li će ljudi uspeti da prevale granice prostor-vremena i otisnuti se u beskonačni svemir?Većina pojmova u prirodi koji su jednostavni i intuitivno jasni su najteži za definisanje, kao na primer masa, broj, prostor, vreme… To su obično osnovni pojmovi od kojih se polazi i koji se koriste da se objasne neki drugi kompleksniji pojmovi ili pojave. Najveći deo naučnika bavi se pojavama u prostoru i vremenu, ali samo mali broj njih se bavi proučavanjem samog prostora i vremena. Vreme je različito od prostora u smislu da stalno ‘ide’, ne menja smer, a i drugačije ga doživljavamo od tri dimenzije prostora.\nVreme nam uvek deluje kao da se vuče kad nam je dosadno ili kada nam prosto nije prijatno i sekunde se onda protežu u vecnost, a s druge strane nam proleti kad se zabavljamo. Otud možda i ona izreka: ’sve što je lepo kratko traje’. Kada spavamo mi gubimo pojam o vremenu: Ponekad nam se pet minuta dremanja učini kao tri sata spavanja, a ponekad nam se čini da smo tek spustili glavu na jastuk i većje vreme za ustajanje, iako smo u stvari spavali punih osam sati.\nAko biste pitali različite stručnjake, u različitim strukama, dobili biste najrazličitije odgovore o vremenu. Oksfordski rečnik opisuje pojam vremena na celoj jednoj strani. Postoji dvanaest sinonima na engleskom jeziku za vreme. Ako biste pitali recimo psihologe oni bi vam rekli da različiti stimulansi menjaju našu percepciju o vremenu, to možda zavisi od nivoa aktivnosti neuroprenosnika kao sto su dopamin, adrenalin i dr. u mozgu. Osim droga percepciju o vremenu mogu da promene privremene iluzije (kao što je kappa efekat), starosno doba, hipnoza i dr. Biolozi bi vam rekli da sva živa bića imaju biološke satove, koji su nam ukodirani u gene, dajući nam taman toliko vremena da se reprodukujemo i onda nam izumiru ćelije, tako da bi jedini smisao zivota bila reprodukcija i nastavak vrste.\nSveštenici tvrde da postoji razlika između vremena za koje mi znamo, i merimo na našim časovnicima, i onoga sto se naziva Božije vreme. Sadašnji trenutak može da bude baš sada i nešto što se proteže u večnost. U starom zavetu za vreme se smatralo da je medijum za prolazak predodređenih događaja: ‘Postoji određeno vreme za sve, i vreme za svaki događaj pod nebesima’ Budisti s druge strane smatraju da je vreme samo iluzija.\nFilozofi raspravljaju o vremenu još od antičkih Grka,o tome da li vreme i prostor uopšte postoje u materijalnom smislu, od neke supstance, ili samo u našim umovima? Da li vreme i prostor postoje nezavisno jedno od drugog? Zašto vreme teče samo u jednom smeru?… Antifon, sofista smatra da vreme nije stvarno nego koncept ili mera (metron). Parmenidis, filozof i Apolonov sveštenik je smatrao da su vreme, kretanje i promene iluzije, postojanje je bezvremeno, jednako i nepromenljivo. U ontologiji, to je oblast filozofije koja se bavi pitanjima bivstvovanja, postojanja i stvarnosti se smatra da prostor i vreme postoje van ljudskog uma. Idealisti odbijaju postojanje bilo čega van ljudskog uma. Aristotel je bio možda najbliži razumevanju vremena kada je rekao da je vreme u stvari kretanje. Imanuel Kant je za vreme rekao da ima samo jednu dimenziju, ‘razna vremena nisu jednovremeno već jedno za drugim, dok prostori nisu jedno za drugim već su jednovremeni.’ On je smatrao da ni vreme ni prostor nisu materijalni nego, zajedno sa brojem deo okvira u kome se nižu događaji, mere njihova trajanja, i upoređuju kretanja objekata. Hegel za vreme kaže: “U vremenu, kaže se sve nastaje i prolazi, jer ono je upravo apstrakcija samog nastajanja i prolaženja.” Iz Ajnstajnove teorije relativnosti ipak sledi da prostor i vreme postoje nezavisno od našeg uma.\nZapadni i istočni kulturoloski svet su se uvek po mnogo cemu razlikovali, pa i u pogledima na vreme. U zapadnom svetu postoji uverenje da je vreme dinamično, prolazno, da briše sve pred sobom. Heraklit je o prolaznosti vremena rekao: Nemoguće je dva puta hodati obalom iste reke. Istočnjaci su shvatali vreme ipak nešto statitičnije: mnogo toga se menja i prolazi, ali nešto ostaje.\nJevrejsko-hrišćanski koncept, zasnovan na bibliji je da je vreme linearno, sa početkom u trenutku kada je bog stvorio svet. Bog se smatra večnim i bezvremenim, on postoji van vremena u kojem mi postojimo. Hrišćani smatraju da postoji takođe i kraj, kada će se Isus vratiti na Zemlju i suditi svima, živima i mrtvima.\nAntičke kulture kao na primer Inke, Maje, Hopi i ostali američki Indijanci, kao i Vavilonci, Stari Grci, Hindu, Budisti i drugi imaju drugačiji koncept o vremenu, ne kao linearnom već ponavljajućem i cikličnim. U grčkom jeziku postoje dva naziva za vreme: hronos i kairos. Hronos je numeričko, hronološko vreme koje merimo i brojimo, dok je kronos metafizičko ili božansko vreme.\nVede, najstariji Hindu filozofski tekstovi, pisani dve hiljade godina pre nove ere opisuju staru Hindu kosmologiju po kojoj univerzum prolazi kroz cikluse stvaranja i razaranja, gde svaki ciklus traje 4 320 000 godina.\nVreme je deo mernog sistema koje se koristi da se odredi redosled događaja, da se uporedi njihovo trajanje, da se odrede kretanja objekata. Toje jedno od sedam osnovnih fizičkih veličina u međunarodnom sistemu jedinica. Koristi se za određivanje drugih veličina, poput brzine. Vreme koje mi merimo je određeno rotacijom Zemlje oko svoje ose i iznosi priblizno 24 časa-1dan, i revolucijom Zemlje oko Sunca za šta joj je potrebno nešto vise od 365 dana-1 godina. Vreme merimo sekundama, minutima, satima, danima, nedeljama, mesecima, godinama, vekovima, mileniumima, eonima… a osnovna jedinica u mernom sistemu je sekunda. Sekunda je prvobitno definisana kao 1/86400 deo prosečnog solarnog dana, ali je kasnije definisana preciznije, preko radijacije atoma cezijuma, kao 9 192 631 770 perioda zračenja koje odgovara prelasku izmedju dva hiperfina nivoa osnovnog stanja atoma cezijuma 133 na nula stepeni kelvina. Plankovo vreme, približno jednako 5.4 *10^ -44 sekundi, je jedinica vremena u sistemu jedinica poznatih kao Plankove jedinice. Mnogi fizičari veruju da je to najmanje moguće vreme koje se može izmeriti.\nZbog usporavanja rotacije Zemlje za nekoliko stotina miliona godina dan će biti dug 25h. Da li bi promena brzine rotacije ili revolucije Zemlje dovela do promene u dužini života nas i svih živih bića na planeti?\nHronolosko vreme merimo časovnicima i kalendarima. Prvi kalendari su bili lunarni, određeni Mesečevom rotacijom oko Zemlje. Mesečevi kalendari su postojali pre čak dvanaest hiljada godina prema nađenim artefaktima, a možda čak i pre trideset hiljada godina. Lunarni kalendari su imali dvanaest meseci i približno 354 dana. Zbog netačnosti ovih kalendara dolazilo je do toga da godišnja doba ‘odlutaju’ tako da se ponekim godinama dodavao trinaesti mesec.\nReformom Julije Cezara 45. godine pre nove ere u Rimskom carstvu počinje da se koristi Solarni kalendar, poznat i kao julijanski, određen kretanjima Zemlje oko Sunca. On je bio korišćen sve do 1582. kada je došlo do nove reforme i uveden je gregorijanski kalendar od strane pape Gregorija XIII. Gregorijanski kalendar je u stvari bio mala korekcija julijanskog. Julijanski kalendar nije bio potpuno tačan, pravio je grešku od jedanaest minuta godišnje. Od tada većina zemalja u svetu je prihvatila gregorijanski kalendar.\nTokom istorije je korišćeno mnogo različitih sprava za merenje vremena kao što su: gnomon, Sunčani sat, peščani, vodeni sat, u manastirima su korišćene sveće… Najprecizniji časovnik antičkog sveta je bio vodeni časovnik ili klepsidra. U XI veku Kinezi su napravili prvi mehanički sat. Najprecizniji čaosvnik koji imamo danas je atomski časovnik.\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:04 pm\nJoš je narod Inka verovao da su prostor i vreme u stvari jedno isto. Starogrcki filozofi su smatrali da vreme nema početak, da ima beskonačnu prošlost. U srednjem veku bilo je rasprostranjeno verovanje da je bog stvorio ceo svet pre samo nekoliko hiljada godina, pa su početak vremena smestili nekoliko hiljada godina pre Hrista. Naučni dokazi su se kosili s takvim uverenjima, smeštajući starost Zemlje mnogo godina ranije. Starost stena na Zemlji, procenjena izotopom ugljenika iznosila je četiri ipo milijardi godina.\nVreme je u fizici definisano kao osnovna fizička veličina kojom određujemo položaj nekog tela u prostorno-vremenskom kontinuumu. Kod Njutna su prostor i vreme apsolutni i potpuno ravni, isti za sve posmatrače. Vreme se smatralo večnim, ono je postojalo i postojaće zauvek, kao deo strukture svemira, koji je tada u naučnim krugovima takođe smatran večnim i nepromenljivim. On uvodi pojam apsolutnog vremena kao kontinuiranog niza trenutaka koji se ređaju jedan za drugim tvoreći neprekidan tok u kojem se sve zbiva. Maksvelove jednačine govore da se elektromagnetno zračenje prostire brzinom svetlosti u vakuumu, ali ne govori u odnosu na šta se to zračenje kreće. U XIX veku je bilo rasprostranjeno misljenje da je prostor ispunjen etrom, a svetlost se prostire u vidu talasa kroz njega konstantnom brzinom, slično prostiranju zvuka kroz vazduh. I slično kretanju zvuka kroz vazduh, očekivalo se da ako se krećete prema izvoru talasa, talasna dužina će postati kraća. Odnosno trebalo bi da dva posmatrača koji se kreću od i ka svetlosti mere različitu brzinu svetlosti. Međutim eksperimenti su pokazali da svi mere istu brzinu. To su neki naučnici pokušali da objasne time da, kada se neko kreće, telo se sažima i časovnici usporavaju. Ajnštajn je izneo mišljenje da se elektromagnetno zračenje kreće istom brzinom u svim inercijalnim sistemima,da su zakoni fizike isti za sve posmatrače koji se nalaze u slobodnom kretanju, i da je brzina svetlosti takođe nezavisna od kretanja posmatrača. To je njegova specijalna teorija relativnosti. Iz nje sledi da časovnici koji se kreću rade sporije, lenjiri se skraćuju, a mase se približavaju beskonačnosti. Ovo je potvrdilo i veći broj eksperimenata: dva veoma precizna časovnika letela su u avionima u suprotnim smerovima oko sveta, da bi pri povratku pokazivali sasvim male razlike u izmerenim vremenima. To bi značilo da ako želimo da živimo duže, treba da letimo na istok, kako bi se brzina leta aviona i rotacije Zemlje sabrali.\nPominjanje vremena i prostora kao četiri dimenzije se pominje kod nekih naučnika pre Ajnštajna, kao što su Lagranž, Dalamber, Hamilton, Maksvel, Lorents, Poinkare, Minkovski…. Galilej je jedan od prvih naučnika koji su ukazali na isprepletenost prostora i vremena. Njegov poznati primer je primer putovanja posade pod palubom broda. Ravnomerno kretanje broda nema nikakav uticaj na putnike pod palubom, isto kao da se brod i ne kreće. Iz toga sledi da ne mozemo utvrditi samo posmatranjem objekata u nasoj blizini da li mirujemo ili se krećemo ravnomerno. To je poznato kao Galilejeva relativnost, koja pokazuje da nema razlike između mirovanja i ravnomernog kretanja, nema razlike ako pređemo iz mirujućeg u neki pokretni referentni sistem. Ne postoji apsolutno mirovanje, tačka u prostoru ne ostaje ista od jednog trenutka do drugog. Poinkare je nezavisno od Ajnštajna 1905. godine pokazao da postoji egzaktni način za opisivanje ponašanja materije u skladu sa principom relativnosti i Maksvelovim jednačinama. On je takođe razumeo i pojam relativnosti istovremenosti.\nMinkovski, koji je bio Ajnštajnov mentor je uveo pojam četvorodimenzionog prostor-vremena 1908. koji se ponekad zove i prostor Minkovskog. Prostor-vreme je matematički model koji kombinuje prostor i vreme u jedan kontinuum. Jedna tačka na dijagramu prostor-vremena predstavlja jedan događaj. Prostor-vreme se obično predstavlja kao tri prostorne (euklidske) dimenzije i jedna vremenska.\nAli ipak sve do Ajnštajna prostor i vreme su smatrani apsolutnim, istim za sve posmatrače, nepromenljivom pozadinom u kojoj se nešto dešava. On je tvorac opšte i specijalne teorije relativnosti., koje su u potpunosti promenile naše viđenje prostora i vremena, i same stvarnosti.On je shvatio da su prostor i vreme dva oblika iste stvari, slicno kao i materija i energija.\nPrvo je napisao specijalnu teoriju relativnosti, ali se ona nije slagala sa Njutnovim zakonom gravitacije. Ajnštajn je generalizovao specijalnu relativnost i na neinercijalne sisteme principom ekvivalencije koji kaže da su sile koju bi osetio posmatač u gravitacionom polju mase nekog objekta i ona koju bi osetio u ubrzanom kretanju iste. On je ovo opisao u svojim jednačinama polja. Objasnio je gravitaciju veoma jednostavnom i poznatom formulom E=mc^2 iz koje je sledilo da masa i energija zakrivljuju prostor-vreme. Posle opšte teorije relativnosti, prostor i vreme su prešli iz pasivne pozadine u aktivnog sudeonika dinamike kosmosa. Mozemo prostor-vreme vizuelno zamisliti kao dvodimenzionu ravan,odnosno dvodimenziono platno, iako se ono prostire u cetiri dimenzije, prosto je ljudskom mozgu lakše ako aproksimiramo u dve.\nAko smestimo neku loptu na to platno, masa lopte će saviti platno. Masivnija lopta će saviti platno još više i naterati manje masivne lopte da joj se približe. Ako stavimo jako masivnu loptu ona će pocepati to platno. Slično se dešava i sa prostor-vremenom. Objekti sa većom masom privlače objekte manje mase. Oni primoravaju objekte manje mase da se kreću po kružnim, odnosno eliptičnim putanjama zato što zakrivljuju prostor-vreme u njihovoj blizini. Materija zakrivljuje prostor-vreme, koje sa druge strane određuje kretanje materije. Ova zakrivljenost postaje znantna ako na nju utiče ogromna masa, npr. u blizini crnih rupa. Crna rupa zakrivljuje prostor-vreme toliko da se u njenom centru nalazi singularnost, mesto gde su prostor i vreme beskonačno zakrivljeni, i gde ne važe zakoni fizike. Po Ajnštajnovim jednačinama crna rupa ne samo da zakrivljuje prostor-vreme, nego stvara crvotočinu, tunel, koji vodi u neki daleki deo svemira, prošlost, budućnost, ili možda čak i u drugi univerzum. Crna rupa ili neka druga velike masa koja ima jako gravitaciono polje usporava vreme, a u singularnosti crne rupe vreme se zaustavlja. Dokaz za opštu teoriju relativnosti je eksperiment za vreme pomračenja Sunca 1919. godine. Svetlost zvezda koja putuje do nas i prolazi blizu Sunčevog diska biva skrenuta sa svoje putanje zato što je sam prostor u blizini Sunca zakrivlje. Još jedan dokaz u prilog relativnosti je da atomski časovnici na spejs šatlovima sporije rade nego atomski časovnici na Zemlji.\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:07 pm\nIz Ajnštajnovih jednačina takođe sledi da se kosmos širi. Njemu se to nije svidelo, on je bio za to da se očuva ideja statičnog kosmosa pa je u svoje jednačine uveo kosmološku konstantu, koja zakrivljuje prostor-vreme na suprotan način od gravitacije. Kasnije kad je dokazano širenje kosmosa Ajnštajn je rekao da je kosmološka konstanta najveća greška u njegovom životu. Najnovija istraživanja pokazuju da kosmološka konstanta koju je uveo Ajnštajn u svoje jednačine možda ipak nije nikakva greška.\nAko bi kosmos bio večan onda bi došlo do besmislenih zaključaka: Zašto zvezde još uvek sijaju, zašto nisu davno istrošile svoje gorivo i završile svoj život kao beli patuljci, neutronske zvezde ili crne rupe?\nŠirenje kosmosa je dokazao Habl. On je posmatrao neke magline i utvrdio da su to u stvari druge galaksije u vreme kad se smatralo da postoji samo jedna jedina naša galaksija-mlečni put. U njima je video zvezde koje su toliko udaljene da im je bilo potrebno milijarde godina da njihova svetlost stigne do nas, što bi značilo da svet postoji mnogo duže nego što tvrde teolozi. Utvrdio je da neke galaksije imaju plavi pomak u linijama spektra, a da većina ima crveni pomak. Crveni pomak u Doplerovom efektu značio bi da se većina galaksija udaljava od nas, i to što su dalje to se brže udaljavju-naš kosmos se širi kao balon. Plavi pomak je objašnjen time da se nama bliske galaksije, kao sto su Andromedina galaksija ili Magelanovi oblaci, dakle galaksije u lokalnoj grupi ili galaktičkim jatima približavaju.\nAko obrnemo strelu vremena videli bi da je kosmos u prošlosti bio mnogo manji, gušći i topliji, i da je u jednom trenutku sva masa i energija bila skupljena u jednoj tački, singularnosti. U jednom trenutku je došlo do eksplozije, velikog praska, i to je bio početak kosmosa. Svemir je iz velikog praska nastao pre oko 15 milijardi godina. Dokaz za veliki prasak je pozadinsko reliktno zračenje na 2.7 stepeni Kelvinove skale. To je pozadinski šum eksplozije s početka našeg univerzuma, koji se detektuje u svakom pravcu prostora. Gde god uperili radio-teleskope mi i dalje možemo da čujemo tu eksploziju-toliko je bila snažna.. Ne zna se zašto je došlo do velikog praska. Teolozi tvrde da je Tvorac stvorio svet iz velikog praska. Hoking, jedan od najpoznatijih astrofizičara današnjice tvrdi da je veliki prasak proizašao iz sudara dva univerzuma (dva ‘branska’ univerzuma). Druga teorija koja objašnjava veliki prasak je haotična inflacija koja ukratko glasi : širenje se javlja tu i tamo u kvantno-gravitaciskoj peni, a od svakog pojedinačnog širenja nastane univerzum. Stiven Hoking se u svojoj knjizi “Kratka povest vremena” bavi pitanjem početka vremena i velikog praska. On smatra da čak iako vreme nije počelo sa velikim praskom, i da je postojalo vreme, ali u drugačijim okvirima i pre velikog praska, ne postoje nikakve informacije od tada koje bi bile dostupne nama, i bilo šta što se tada desilo ne bi imalo nikakve efekte na nas. Tako je naše vreme (i prostor) zapravo počelo sa velikim praskom, i svaka pitanja tipa: šta je bilo pre velikog praska su po njemu besmislena.\nPrema onome što se za sada zna ovako je izgledao kosmos tokom vremena: Od nultog trenutka pa do 10^-43 sekunde ne znamo šta se tačno desilo, od 10^-43s do 10^-35 urušava se ravnoteža materije i antimaterije u korist prve. Od 10^-35s do 10^-10 era hadrona i leptona, od 10^-10 sekundi do 1 sekunde era protona i neutrona, od 1 sekunde do 3 minuta prva stabilna jezgra. Posle 300 000 godina svemir se dovoljno ohladio i razdvojili su se materija i energija. Milijardu godina posle velikog praska nastaju prve zvezde, kvazari i protogalaksije.\nKosmos se u početku ubrzano širio, dok se sada širi usporeno. Da li će završiti u velikom sažimanju zavisi od količine materije u njemu, odnosno da li u kosmosu ima dovoljno materije da svojom gravitacijom zaustavi širenje. Za sada rezultati posmatranja pokazuju da nema dovoljno vidljive materije. Ali postoji tamna materija koje izgleda u kosmosu ima mnogo više. Brzine rotiranja zvezda na perifernim delovima naše galaksije ukazuje na velike količine te nevidljive materije u samoj našoj galaksiji. Poreklo tamne materije može da bude od crnih rupa, neutronskih zvezda, belih patuljaka, ali i nekih sitnih čestica koje slabo interaguju sa materijom, a kojih u svemiru ima mnogo.\nNa Zemlji ili drugim mestima u svemiru gde nema ogromnih masa važe Njutnovi zakoni gde su prostor i vreme ravni. U blizini ogromnih masa vaši Ajnštajnova relativnost. Ono što jeste apsolutno kod Ajnštajna su brzina svetlosti i takozvana četvoro-udaljenost. To je prostorno-vremenski interval ds koji je sa prostornim i vremenskim intervalom povezan jednačinom Pitagorine teoreme: ds^2 = (prostorno-vremenski interval)^2 = (vremenski interval )^2 – (prostorni interval)^2.\nDruga velika i važna teorija dvadesetog stoleća jeste kvantna teorija. Ona se bavi pojavama na subatomskom nivou. Kvantna teorija i teorija opšte relativnosti, iako dobre u svojim oblastima, nisu bile u medjusobnoj saglasnosti, pa se radi na tome da se one povežu u teoriju kvantne gravitacije, kao i da se povežu elektromagnetna, jaka, slaba i gravitaciona sila u teoriju svega.\nMatematički model univerzuma pokazuje da univerzum možda ima od 10 do 26 dimenzija. Po teoriji struna ima 10 ili 11 dimenzija, tri prostorne, jedna vremenska, a ostalih šest-sedam su jako zakrivljene i vidljive tek na subatomskom nivou. To se naziva supersimetrija. Zašto baš imamo četiri ravne dimenzije a ostale su zakrivljene? Razlog za to je možda antropički princip, koji kaže da nije tako mi nebismo ni postojali, putanje planeta oko Sunca ne bi bile stabilne, putanje elektrona oko jezgra takođe, i ne bi ni došlo do formiranja života da je drugačije. Kako se sila gravitacije objašnjava zakrivljenošću prostor vremena, tako možda elektromagnetna, jaka i slaba sila mogu da se objasne zakrivljenošću tih dodatnih dimenzija na subatomskom nivou.\nDa bi eliminisao singularnosti u velikom prasku, kada je vreme počelo, i crnim rupama gde vreme prestaje Stiven Hoking uvodi u svoje teorije imaginarno vreme, koje je normalno na osu realnog vremena. Ono, za razliku od realnog vremena nema smer, odnosno može da ide i unazad, pa je na neki način slicniji prostornoj dimenziji. Kosmos sa imaginarnim vremenom je konačan ali nema granica, slično površini Zemlje, samo sa dve dodatne dimenzije.\nNajnovija istraživanja pokazuju da nekakav etar ipak postoji u obliku vakuumske energije.\nProšlost je određena, ne možemo da utičemo na nju ni da je promenimo. Ne možemo da ispravimo greške, da povučemo reči i dela zbog kojih se kajemo. Propuštene prilike će zauvek ostati propuštene, retko kada život da drugu šansu. S druge strane budućnost je neodređena, ili je bar takva za one koji ne veruju u sudbinu. Pred nama je sve otvoreno, tu su izbori koje tek treba da napravimo. Od naših odluka zavisi dalji tok naših života. Na naš život ne utičemo samo mi i ipak nije sve samo u našim rukama, utiču i ljudi oko nas. Naši roditelji dobrim delom odredjuju prvu polovinu naših života, pa i ceo život. Određuju nas kao ličnosti, u detinjstvu, kada se oformljuje naš karakter, oni utiču na nas vaspitanjem (ili nevaspitanjem), tada stičemo životne navike, pogled na život. Na našu budućnost takođe utiču i braća i sestre, ako ih imamo. Nešto kasnije u životu bitan uticaj na nas imaju drugovi i drugarice. Nešto manji, ali ipak bitan uticaj imaju i mediji, društvo. Ja verujem da jedan deo karaktera nosimo u sebi rođenjem, možda je genetski urođen ili je to duša, ali mislim da se ne rađamo svi kao ‘tabula raza’.\nFizički zakoni ne prave razliku između prošlosti i budućnosti, pa ako je prošlost određena trebalo bi da je i budućnost. Postoji neslaganje fizičkih zakona sa onim što mi svesno osećamo i doživljavamo. Sećamo se naše prošlosti, ali nemamo nikakva sećanja na budućnost. Vidimo da čaše stalno padaju sa stola i lome se, ali se polomljene čaše ne sastavljaju same od sebe i vraćaju nazad na sto. To je zbog entropije. Entropija se definiše drugim zakonom termodinamike i jeste povećanje haosa, neuređenosti. Svaki sistem teži da poveća svoju entropiju u toku vremena. Odgovor na problem zašto se polomljene čase ne sastavljaju može da se dobije kroz metafizički pogled. Pravac proticanja vremena je posledica asimetrije kauzalnosti: uzrok uvek prethodi posledici. Postoje na primer neki procesi u kvantnoj mehanici koji nisu povratni, odnosno ireverzibilni su.\nDa li postoji sadašnjost? Koliko uopste traje sada? 1 nano sekundu? 1 Piko sekundu? U svojoj knjizi: “Relativnost” Ajnštajn je napisao da je istovremenost dva događaja relativna, na primer dva događaja koja su se desila istovremeno za jednog posmatrača ne moraju biti istovremena za nekog drugog posmatrača na nekoj drugoj lokaciji. Ono što je za nekog prošlost za nekog može da bude i budućnost. Na primer neki događaj u Andromedinoj galaksiji može biti razdvojen nekoliko dana za dve osobe koje prolaze jedno pored drugog na ulici, na Zemlji. Iz fizičkih zakona sledi da nema protoka vremena, samo prostor-vreme.\nFilozofi gledaju na protok vremena iz dva različita pravca: eternalizam i prezentizam. Eternalizam je teorija o blok-univerzumima, koja kaže da ne postoji stvaran protok vremena. Vreme je samo još jedna dimenzija stvarnosti, slično prostoru. Prošlost, sadašnjost i budućnost su determinisani. Svest preleće preko blok-univerzuma kao reflektor u tami i to je ono što mi zovemo sadašnost, to je samo iluzija svesti. Zato nam je prošlost poznata, a budućnost ne. Glavni predstavnik ovog pravca je Herman Minkovski, psiholog po struci. Još jedan psiholog, Dzejms Viliam kaže da je prividna sadašnjost sve ono sto posmatrač u jednom trenutku opaža.\nPredstavnici prezentizma kažu da ne postoje ni prošlost ni budućnost pa samim tim ni putovanje u jedno ili drugo, samo sadašnjost. Vreme je redosled različitih stvarnosti. U nekim vremenima neke stvari su postojale a neke ne. Parmenidis, starogrčki filozof kaže u svojoj pesmi: ‘Nije bilo nekad, niti će biti, jer je sada, sve odjednom’.\nPostoje neke pojave koje većina naučnika ne prihvata kao stvarne, takozvane nadprirodne pojave: predosećanja, predskazanja, telepatija… koje predstavljaju neobjašnjive skokove u vremenu ili u prostoru, ali ne u fizičkom smislu, nego u svesnom, odnosno podsvesnom, neobjašnjivi prenos informacija kroz prostor ili vreme. Tim pojavama se bavi parapsihologija.\nPredosećanje je sposobnost predviđanja budućih događaja. Ponekad su to bitni događaji, velike katastrofe, ponekad su to bitni događaji za tu osobu, a ponekad su to banalne, nebitne situacije i događaji koji nemaju nikakav značaj.\nPredosećanja se obično javljaju u snovima ili sličnim dubokim stanjima opuštenosti. Primer predskazanja: Čovek po imenu Dan je sanjao kako čita u novinama o erupciji nekog vulkana koja se nešto kasnije stvarno desila. Smatrao je da su snovi bili istinsko doživljavanje nekog događaja, ali pomereni u vremenu.\nBilo je dosta zabeleženih slučajeva tokom istorije da ljudi osećaju neku vrstu uznemirenosti pre velikih katastrofa, recimo francuske revolucije, Titanika, II svetskog rata i sl. To se zove sindrom pred katastrofu. Po teoriji o blok-univerzumima, parapsiholozi smatraju da svest vidi samo ono što mi zovemo sadašnjost od celokupnog vremena,. Podsvest mozda vidi nešto širu sliku i može da upozori svest o nekom događaju. Aniela Jaffe, parapsiholog, smatra da, duboko u svojoj podsvesti mi znamo tok celog svog zivota.\nJa lično sam par puta doživeo da sanjam nešto, a onda se to kasnije stvarno i obistinilo, do detalja. Ponekad su to bili bitni događaji u mom životu, a ponekad neke banalne stvari. Jednom sam sanjao kako sam u vojsci, u vojničkoj uniformi i pričam s nekim momkom koji je takođe vojnik. Pričali smo ni manje ni više nego o vremenu. Ja sam mu rekao: ‘Bože, kako vreme sporo ide…’ On mi je odgovorio potpuno ozbiljan: ‘Ma ne samo da sporo ide, nego stoji! Uopšte se ne pomera!’ Posle kraće pauze on je rekao: ‘Maj je mnogo dug mesec… ne samo u vojsci, znam i od ranije… i jul isto…’ Kad sam se probudio pomislio sam, ‘kakve ja gluposti sanjam’, i nasmejao se. Ali sam zapamtio taj san jer je bio mnogo neobičan ‘razgovor’ koji sam vodio. Ja tada nisam ni razmišljao o vojsci, sem da ako stvarno dođe do toga da moram da služim da ću civilno služiti.\nOko godinu dana posle toga je došlo do takvog razvoja situacije da sam na kraju morao da odem u vojsku, nisam nikako mogao da odložim, i to sam morao da idem u regularnu vojsku, ne civilnu. Tako sam jednog toplog majskog dana išao na požarstvo, i zajedno sa još jednim vojnikom sam čekao predaju smene kod dežurnog. Ja sam mu rekao: ‘Bože kako vreme sporo ide… ‘ Dalji tok razgovora mi je bio nešto poznat od ranije, kao da sam već tako nešto doživeo, kao deza vu. A onda sam se setio da sam to u stvari sve sanjao ranije.\nNa osnovu ovih slučajeva mogli bi da dođemo do zaključka da ako postoje ljudi koji mogu da vide budućnost onda to znači da se ona već desila, da je određena, determinisana isto kao i prošlost. I postavlja se onda pitanje postoji li slobodna volja? Hju Everet kaže da u budućnosti svaka mogućnost može doći u obzir, no odabere se samo jedna, što bi značilo da budućnost nije determinisana.\nTranscedentnost je sposobnost oživljavanja prošlih događaja. Zabeleženi su mnogi slučajevi da ljudi na neki način odlutaju u prošlost, da vide ljude obučene po modi iz davno prošlog vremena, mesta i građevine koje su davno postojale. Možda pojava poltergajsta, duhova može da se objasni na ovaj način: kao da su prošlost i sadašnjost u nekim trenucima isprepletani, i postoje istovremeno. Možda su duhovi u stvari neka vrsta snimaka događaja iz prošlosti.\nKada posmatramo daleke galaksije, mi ne gledamo samo daleko u prostor, nego i u vreme, odnosno prošlost, i posmatramo te galaksije kakve su bile, a ne kakve su sada. To je iz razloga što treba da prođe izvesno vreme da svetlost od tih galaksija stigne do nas, jer je brzina svetlosti, iako ogromna za neko naše poimanje, ipak konačna za ogormna međugalaktička prostranstva. Kada posmatramo Sunce, mi ga vidimo onakvog kakvo je bilo pre nekih osam minuta, a ne kakvo je sada.\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:10 pm\nPod pojmom putovanja kroz vreme se podrazumeva pomeranje u različitim trenucima vremena analogno pomeranju na različita mesta u prostoru. Mi u stvari stalno putujemo kroz vreme, ali na linearan, neskokovit način. Ako bi putovanje kroz vreme bilo moguće onda bi istorija postala eksperimentalna nauka. Mogli bismo da saznamo mnogo o našoj proslosti, poreklu, prirodi. Po teoriji relativnosti je moguće putovanje kroz vreme u budućnost preko vremenskog zakašnjenja.\nJedan od prvih poznatih dokumentovanih priča u kojima se pominje putovanje kroz vreme je u indijskoj mitologiji, u Mahabharati, gde se pominje kralj Revaita, koji je otputovao u Raj da sretne tvorca Brahmu. Kada se vratio na Zemlju šokirao se činjenicom da je prošlo mnogo vekova od kad je zadnji put bio na Zemlji. Postoji i japanska priča Urašima Taro. To je priča o mladom ribaru koji odlazi u dvorac ispod mora i ostaje tamo tri dana. Kada se vratio u svoje selo on saznaje da je trista godina u budućnosti, nalazi svoju kuću porušenu i svoju porodicu davno mrtvu.\nJedna od zanimljivijih i skorijih priča je: „Sećanja iz XX veka”, od Semjuela Madena. To je u stvari niz pisama engleskih ambasadora iz raznih zemalja britanskom državniku iz 1997. i 1998. godine koja opisuju političko stanje u tim godinama. Zanimljivo je to što je ta knjiga napisana 1733. godine. Pisac je tvrdio da je on ta pisma dobio od svog andjela čuvara.\nU mnogim religijama postoje proroci, što bi znacilo da te religije dopuštaju putovanje informacija kroz vreme. U Hrišćanstvu bog postoji van prostor-vremena i univerzuma u kome mi živimo. Yoga majstori tvrde da meditacijom možemo doći do takvog unutrašnjeg stanja da možemo primiti znanje iz prošlosti i budućnosti u sadašnjem trenutku. Angelus Silesius, filozof i pesnik iz VI veka je verovao da se vreme može zaustaviti koristeći mentalnu moć. On je govorio: Vreme sam stvaraš; njegov sat kuca u tvojoj glavi; u trenutku kada zaustaviš misli; i vreme će se umrtviti.\nMeđu istaknutim filozofima postoje dva različita pogleda na putovanje kroz vreme. Jedan je da je vreme osnovna struktura univerzuma, dimenzija u kojoj se događaji dešavaju određenim redosledom. Putovanje kroz vreme, u ovom pogledu, postaje mogućnost jer druga vremena postoje kao okviri na filmskoj traci rašireni po vremenskoj liniji. To se obično naziva Njutnovo vreme.\nDrugi pogled na vreme je potpuna suprotnost, da vreme nije prosto pozadina u kojoj se dešavaju kretanja, nego da je deo strukture univerzuma zajedno sa prostorom. Predstavnici ovog pravca su Imanuel Kant i Gotfrid Lajbnic. Oni su smatrali da vreme nije stvar,i stoga se ne moze meriti, niti se moze putovati njime.\nNeke teorije koje se oslanjaju na opštu i specijalnu relativnost sugerišu da bi odgovarajuće geometrije prostor-vremena, ili specifični načini kretanja u svemiru mogli, ako kao takvi postoje, da omoguće putovanje kroz vreme. Na primer, imamo vremensko zakašnjenje, koje kaže da vreme sporije teče za nekog ko se kreće velikom brzinom bliskom brzini svetlosti nego za nekog ko miruje (posledica specijalne teorije relativnosti). Takođe vreme sporije teče za nekog ko je u blizini velike mase i jakog gravitacionog polja (npr crne rupe) i nekog ko je van tog polja (posledica opšte teorije relativnosti). Dokaz vremenskog zakašnjenja: mnoge subatomske čestice postoje samo jedan fiksirani deo sekunde u laboratorijama ako su u mirovanju, ali neke koje putuju brzinom bliskom brzini svetlosti žive mnogo duže nego što se očekuje. Znači da se dimenzije prostor-vremena menjaju i savijaju kod kretanja objekata velikim brzinama.\nZnači vreme drugačije teče za dva posmatrača koji se nalaze u različitim gravitacionim poljima, odnosno ako se jedan posmatrač nalazi u blizini nekog tela velike mase i jake gravitacije za njega će vreme teći sporije nego za nekog drugog posmatrača koji se nalazi u slabijem gravitacionom polju. Pa bi se jedna sekunda za astronauta A, poslednja sekunda pre nego što konačno pređe horizont događaja mogla razvući u večnost za astronauta B. To bi moglo da se objasni ako bi povezali protok vremena sa širenjem svemira. Znamo da se svemir sporije širi pored objekata velike mase, zbog prisustva gravitacije. Možda zato vreme sporije teče u njihovoj blizini. Astronaut A ne bi uopšte primetio da mu je časovnik usporio jer bi se i on takođe usporio: otkucaji njegovog srca, metabolizam, mentalna aktivnost. Ovako bi astronaut A mogao da vidi budućnost.\nIzračunato je da, ako bi smestili nekog putnika u sfernu ljušturu poluprečnika 5 metara i mase Jupitera, za njega bi vreme teklo četiri puta brže nego za nas. Ipak tehnologija potrebna da se planeta mase Jupitera smanji na toliku veličinu je daleko u budućnosti. Sa današnjom tehnologijom uspeli smo da usporimo starenje za 20 milisekundi za astronauta Sergeja Avdejeva.\nAko bi imali dva časovnika, i ako bi jedan stavili na vrh nebodera, a drugi na prizemlje, zbog nešto jače gravitacije časovnik u prizemlju bi pokazivao manje sati, odnosno, za njega bi vreme teklo sporije nego za onog na vrhu nebodera.\nNeki fizičari tvrde da bi putovanje kroz vreme u prošlost bilo moguće ako bi putovali brže od svetlosti. Ako imamo dva događaja recimo slanje signala i primanje signala na određenom rastojanju. Ako signal putuje brzinom svetlosti ili sporije uvek će redosled događaja biti: 1. poslan signal, 2. primljen signal. Ali ako bi se signal kretao brže od svetlosti moguć je obrnut redosled, odnosno da signal bude primljen i pre nego što je poslat. Neki naučnici smatraju da je to nemoguće jer se tako krši zakon kauzalnosti: da uzrok mora uvek da bude pre posledice. Ali ovakav redosled 1. posledica, 2. uzrok bi možda bio moguć zahvaljujući relativnosti istovremenosti, koja kaže da postoje neslaganja da li su se neka dva događaja na različitim lokacijama desila istovremeno. Prema Ajnštajnovoj relativnosti, bila bi potrebna beskonačna količina energije da se objekat koji se kreće sporije od svetlosti ubrza do brzine svetlosti, tako da su za makroskopska tela kretanja brzinom svetlosti ili veća nemoguća.\nAko bi se kretali približno brzinom svetlosti, iz perspektive posmatrača koji bi mirovao, žako bi se pribliavali postajali bi plavlji, a ako bi se udaljavali od njega crveniji.. Postali bi zbijeni u pravcu kretanja, povećala bi vam se masa, a vreme bi teklo sporije. Putujuci brzinom svetlosti praktično ne biste uopste ostarili, za razliku od ostalih ljudi na Zemlji. Ako bi putovali svemirskim brodom koji bi išao brzinom svetlosti, recimo do centra galaksije, koja je udaljena od nas oko 21 svetlosnu godin, mi bi stigli tamo za 21 godinu (mada prema relativnosti ne postoji objektivan način da se kaže koliko je zaista prošlo vremena za nas), ali bi u međuvremenu na Zemlji prošlo 30 hiljada godina!\nParadoks blizanaca kaže: Ako bi od dva brata blizanaca jednog stavili u svemirski brod koji bi išao brzinama uporedivim sa brzinom svetlosti, a drugog ostavili na Zemlji, i kada bi se posle nekog vremena opet sreli, onaj koji je putovao svemirom jedva da bi uopšte ostario, dok bi za onog na Zemlji protekle godine i bio bi mnogo stariji od svog brata blizanca. Na ovaj način relativnost dozvoljava putovanje u budućnost, ali za sada nije jasno da li bi zakoni fizike dozvolili putovanja u prošlost.\nJos jedan sličan paradoks je: Da li metak ispaljen kroz crvotočinu moze da pogodi onoga koji je pucao u nekom ranijem trenutku? Ili šta bi bilo ako bi otputovali u prošlost i sreli samog sebe? Da li bi nestali u bljesku, kao kada se sretnu materija i antimaterija? Paradoksi poput ovih se javljaju samo pri putovanju u prošlost, dok u fizičkom smislu, ne postoji prepreka za putovanje u budućnost.\nArgument protiv putovanja u prošlost je i paradoks dede: šta ako bi se vratili nazad u prošlost i ubili svog dedu i tako sprečili sopstveno rođenje? Postojanje tzv. multiverzuma bi bilo moguće rešenje za paradoks dede: ako bi se vratili u prošlost i izmenili istoriju vi biste stvorili novu istoriju u paralelnom svetu, koji ne bi imao uticaja na sadašnjost i na univerzum iz kog ste došli. Da li postoji ovaj naš jedan, ili bezbroj paralelnih univerzuma?. Tvorac ideje o multiverzumu je bio Fejnmen. Naš univerzum bi bio jedan od mnogih paralelnih univerzuma koji se svi šire na različit način i u kojima vladaju različiti zakoni. Mnogi univerzumi se šire prebrzo da bi u njemu mogle da nastanu galaksije, zvezde, planete, pa ni zivot. A opet mnoge se šire presporo i posle nekog kraćeg vremena počnu opet da se sužavaju, tako da nema dovoljno vremena za formiranje zvezda, planeta i za nastanak života. To bi bio i odgovor na pitanje zašto je naš univerzum baš ovakav, i razvija se baš takvom stopom da mogu da se formiraju zvezde, kao da postoji neko (bog) ko je sve uredio tako da život bude moguć. Postoji oko tridesetak fizičkih konstanti koje su neverovatno podešene na takav način tako da je u našem univerzumu moguć život. To ukazuje na dizajnera kosmosa, Tvorca (ili tvorce), koji je pažljivo odabrao te konstante. Oni koji veruju u postojanje multiverzuma kažu da ima bezbroj univerzuma, u većini njih nema života, a u manjem broju ima. Tu ne ostavljaju mesto za boga. Slično rešenje je dao i Everet sa ‘Everetovim tumačenjem mnogo svetova’ kvantne mehanike koji kaže da svi mogući kvantni događaji mogu da se dese u međusobno isključivim istorijama. Na ovaj način se ne bi pojavljivali paradoksi koji se javljuju kod putovanja u prošlost.\nDrugo rešenje za paradoks dede bi mogao da bude Novikov princip samoodržanja: ako bi došlo do putovanja kroz vreme, i ako bi postojala mogućnost da dođe do nekih događaja koji bi promenili istoriju, priroda, odnosno univerzum ne bi dozvolio da se ikad desi taj događaj. U slučaju paradoksa dede na primer, desilo bi se, da, ako pokušamo da upucamo svog dedu promašili bi ga, on bi se u poslednjem momentu sagnuo, ili bi se zaglavio metak u cevi ili nešto slično. Drugim rečima, prošlost se ne moze promeniti ni na koji način, pa čak ni putovanjem kroz vreme.\nStiven Hokingova hipoteza o hronološkoj zaštiti je slična i kaže da zakoni fizike ne bi nikad dozvolili nikakvo menjanje istorije, paradokse i putovanje kroz vreme. Jedan od argumenata koje koristi Hoking u prilog svoje hipoteze je da je putovanje kroz vreme moguće onda bismo bili preplavljeni putnicima iz buducnosti. Karl Sagan, astronom i pisac poznatog naučno-fantastičnog romana: ‘Kontakt’ kaže da mi ne možemo da budemo sigurni da je to zapravo baš tako sve dok ne spojimo relativnost i kvantnu teoriju u kvantnu gravitaciju. Sagan smatra da je Hokingov argument sumnjiv, jer to bi bilo kao kada biste rekli da u univerzumu ne postoji inteligentan život van Zemlje, jer da postoji mi bismo bili preplavljeni vanzemaljcima. Kao odgovore na to zašto nema očiglednih putnika iz drugog vremena predlaže da možda nismo preplavljeni putnicima iz budućnosti jer nije moguće putovati u prošlost već samo u budućnost. Ili je putovanje u prošlost moguće, ali samo do trenutka kada je napravljen vremeplov, a s obzirom da ga mi nismo još uvek izmislili nema ni posetilaca iz drugih vremena. Postoji mogućnost da su oni već tu, ali ih mi ne vidimo jer oni ne žele da ih vidimo. Ili ih vidimo u obliku koji mi zovemo NLO-i, duhovi, vile ili sl. Ali to što mi nismo očito posećeni od strane vremenskih putnika nije apsolutno nikakav dokaz da njih nema.\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:12 pm\nVremeplove bi mogli da napravimo od tzv. Tipler cilindra, nazvanog po Frenku Tipleru. To bi bio beskonačno dug cilindar koji se obrće dovoljno brzo oko svoje ose. Ako bi svemirski brod leteo oko cilindra spiralnom putanjom mogao bi da ode u prošlost. Međutim, gustina i brzina potrebna za Tipler cilindar su toliko velike da se on ne bi mogao napraviti od obične materije, ali bi bilo možda moguće napraviti ga od kosmičkih struna. Ali kosmičke strune do sada postoje samo u teoriji i nisu još uvek otkrivene.\nFizičar Robert Forvard je predložio drugačiji način za formiranje cilindra: teško atomsko jezgro u jakom magnetnom polju bi se izdužilo u cilindar sa dovoljnom gustinom i spinom za stvaranje vremeplova. Međutim na ovaj način bilo bi moguće slati informacije u prošlost, ali ne i objekte.\nDrugi način formiranja Tiplerovog cilindra je ako bi imali tehnologiju da neutronsku zvezdu izdužimo u cilindar. Ako bi ta neutronska zvezda imala masu jednaku masi Sunca i ako bi je oblikovali u cilindar dužine sto kilometara i širine deset kilometara ( po Tiplerovom mišljenju ne bi bilo potrebno da cilindar bude beskonačno dug, dovoljno bi bilo da je deset puta veće dužine nego širine) i ako bi taj cilindar rotirao brzinom jednakoj polovini brzine svetlosti dobili bi vremeplov. Njime bismo doduše mogli putovati samo u budućnost.\nJoš jedan moguć način formiranja Tiplerovog cilindra bi bio ako bismo čistu singularnost (to su crne rupe koje su Hokingovim zračenjem potpuno izgubile svoju masu) okružili zatvorenim pravcem sličnim vremenu (koji bi po teoriji relativnosti trebalo da postoje) dobili bi vremeplov. Ovim vremeplovom bi mogli da putujemo u prošlost. Da li su ovakvi vremeplovi od Tipler cilindra zaista mogući znaćemo kad spojimo relativnost sa kvantnom teorijom u jedinstvenu kvantnu gravitaciju, a do tada možemo samo da spekulišemo.\nCrvotočine su zakrivljenosti prostor-vremena koje takođe mogu da postoje prema jednačinama relativnosti i koje bi mogli da upotrebimo za putovanja u vremenu. Recimo da imamo dva mesta u svemiru, A i B, i recimo da mi želimo da odemo od A do B, ali su oni toliko daleko udaljeni da bi nam trebalo nekoliko života da stignemo tamo. Ako bi postojao tunel koji povezuje A i B u inače nedostupnoj dimenziji i ako bismo putovali kroz taj tunel ne bismo morali da prelazimo ogromna rastojanja, nego bi išli nekom vrstom prečice. Sama crvotočina bi izgledala ovako: ako smo recimo na mestu A i treba da stignemo do mesta B. Ako se kod mesta B nalazi neka sjajna zvezda, od trenutka kada bi ušli u crvotocinu mi bismo videli tu zvezdu ispred nas kao jako sjajnu i blizu. Ako bismo pogledali sa strane ne bismo videli ništa jer bi bili u “drugoj” dimenziji. Kakvi bi bili zidovi crvotočine je misterija. Ako bi pogledali unazad videli bismo mesto A odakle smo krenuli. Čak i pošto bismo izašli iz crvotocine i dalje bi mogli da vidimo mesto A, videli bi nešto poput tamne sfere unutar koje bi bila slika mesta koje smo upravo napustili kako lebdi u tami svemira.\nIdeja na koji način bismo mogli da napravimo crvotočinu je da se na kvantnom nivou takve mini crvotočine stalno pojavljuju i nestaju na kratko. Ideja je da nekako zgrabimo jednu takvu i da je držimo otvorenu. Naša tehnologija akceleratora nema dovoljnu snagu ni da detektuje takve pojave, a kamoli da uhvati jednu takvu crvotocinu i drži je otvorenu.\nPutovanje pomoću crvotočina bi bilo moguće ako bi te crvotočine napravili ‘prohodnim’. To bi izgledalo otprilike ovako: jedan kraj crvotočine ubrzamo do značajnog dela brzine svetlosti, ili jedan kraj crvotočine dovedemo blizu tela koje ima jaku gravitaciju, a onda ga vratili nazad blizu drugog kraja crvotočine. U oba ova slučaja, zbog vremenskog kašnjenja za pomereni kraj crvotočine bi vreme teklo sporije nego za drugi kraj. To bi primetio samo neki spoljašnji posmatrač, dok bi za nekog unutar crvotočine vreme na krajevima bilo isto. Ako bi recimo na ubrzanom kraju crvotočine bila 2010. godina, a na drugom 2015. za spoljašnje posmatrače i ako bi neki astronaut ušao kroz ubrzani kraj crvotočine 2010. godine on bi izašao na drugi kraj isto 2010., za spoljasnje posmatrače bi izgledalo kao da se vratio u prošlost. Mana ovakvog vremeplova je što bi on mogao da nas odvede u prošlost najranije do trenutka kada je napravljen, što bi možda i dalo objašnjenje zašto nismo preplavljeni posetiocima iz budućnosti.\nPutovanje u prošlost bi možda bilo moguće i preko crne rupe. Postoji nekoliko modela crne rupe: statične, rotirajuće, i naelektrisane crne rupe. Statične imaju horizont događaja i singularnost u centru. Naelektrisane imaju dva horizonta događaja, spoljašnji i unutrašnji, i singularnost. Rotirajuće takođe imaju dva horizonta i singularnost koja je zbog velike brzine rotacije razvučena u obliku krofne, prstena.\nAko bi imali dva astronauta, A i B, ako se astronaut A nalazi u blizini crne rupe blizu horizonta dogadjaja, a astronaut B se nalazi na bezbednoj udaljenosti. U trenucima kada astronaut A prelazi horizont događaja on nestaje za astronauta B. Ali astronaut A će i dalje moći da vidi astronauta B. Astronaut A verovatno neće primetiti ništa čudno kad predje granicu horizonta. Jedino sto neće moći da komunicira sa astronautom B niti bilo kim van horizonta.\nAko bi astronaut A upao u statičnu crnu rupu ne bi se dobro proveo jer bi ga beskonačna gravitacija u singularnosti razorila. Ako bi upao u naelektrisanu crnu rupu ne bi bio zdrobljen, ali bi jako naelektrisanje verovatno oljuštilo svaki atom u njegovom telu. Ali ako se to ne bi deslio, ako bi jednostavno prošao kroz spoljašnji, a zatim unutrašnji horizont događaja, a zatim na isti način izašao iz rupe kroz unutrašnji pa spoljašnji horizont našao bi se u drugoj vasioni. Ova druga vasiona bi isto tako mogla da bude i daleki deo iste vasione, ili isti taj deo iste vasione iz koje smo izašli, ali u drugom vremenu. Na ovaj način bi mogao da prođe astronaut A ako bi ušao i u rotirajuću crnu rupu. Ako bi ušao u rotirajucu crnu rupu i krenuo ka prstenastom singularitetu morao bi da priđe prstenu pod nekim uglom, ne kod ivice, da bi izbegao beskonačnu singularnost. Neki astrofizičari veruju da bi prolaskom kroz taj prsten singularnosti mogao dospeti u drugi univerzum, u kome je gravitacija odbojna sila. Ta odbojna sila bi ga lansirala dalje od crne rupe.\nNama najbliža poznata crna rupa se nalazi u sazvežđu labuda na oko šest hiljada svetlosnih godina. Trebala bi nam čitava večnost da dođemo do nje. Jedan od mogućih načina, osim ako ne otkrijemo neku bližu crnu rupu, bi mogao teoretski da bude da se napravi crna rupa. Ako bi uzeli međuzvezdani vodonik, kojeg ima u izobilju, ili neke druge elemente kao na primer gvožđe, nikl…i ako bi jonizovali taj gas pomoću jakih lasera, taj jonizovani gas bi mogli da sakupimo u dovoljnoj količini da stvorimo crnu rupu. On bi se mogao sakupiti pomoću magnetnog polja. Da bi sakupili dovoljnu količinu gasa i stvorili crnu rupu na udaljenosti od jedne svetlosne godine od Sunca bilo bi nam potrebno oko 40 godina, pod uslovom da imamo hiljadu svemirskih brodova koji mogu da se kreću brzinom od jedne sedmine brzine svetlosti.\nAko crna rupa ima masu deset puta veću od Sunčeve, imala bi poluprečnik od 190 kilometara i rotirala bi brzinom od hiljadu obrtaja u sekundi. Pri ovolikoj rotaciji astronaut bi morao da prilagodi svoju brzinu brzini rotacije ako bi želeo da uđe u crnu rupu. Kako bi se približavao crnoj rupi video bi pravougli otvor od oko 590 metara, hipotetička vrata u drugi deo svemira i jedini put između oba horizonta događaja. Prolaskom kroz ta ‘vrata’, dospeo bi u neki drugi deo univerzuma, u neko drugo vreme, ili neki drugi univerzum.\nBele rupe su suprotnosti crnim rupama. Ako crne rupe usisavaju materiju, bele su izvori materje. Ako su jedne ulazi u drugi deo svemira, druge su izlazi. Ako su jedne implozija, druge su eksplozija. Ali da li one uopšte postoje? Ne znamo, još uvek nisu otkrivene, mada neki astrofizičari misle da su Sajfertove galaksije dobri kandidati za velike bele rupe. Male bele rupe bi nama na Zemlji izgledale kao obične zvezde, a velike nešto poput kvazara.\nPutovanje preko crnih rupa bi moglo da bude rešenje za međuzvezdana putovanja. Čovečanstvo ne bi bilo osuđeno samo na naš Sunčev sistem, već bi moglo da se proširi na mnogo svetova i tako izbegne izumiranje.\nPutovanje kroz vreme bi zahtevalo ogromne količine energije. Potrebnu energiju bi mozda mogli da dobijemo iz crne rupe, preko Hokingovog zračenja crnih rupa. Recept za to bi po nekim piscima naučne fantastike otprilike išao ovako: Trebala bi nam jedna brzo rotirajuća crna rupa. Zbog svoje rotacije njen singularitet bi imao oblik torusa ili krofne. U centru tog torusa mi smo van horizonta događaja i gravitaciono polje je nisko pa ako bi kroz taj torus ubacili nekakvu ogromnu metalnu cev, ona ne bi bila razorena. Onda bi trebalo da se crna rupa naelektriše ubacivanjem ogromnog broja naelektrisanih čestica u nju, a zatim da se cev naelektriše sa suprotnim naelektrisanjem. Na taj način bi trebalo da se dobije neka vrsta vremeplova.\nAko bi posmatrali prostor vreme na kvantnom nivou, videli bi da ono nije ravno, već penastog oblika. Mozda je moguće da se na kvantnom nivou otvore male crne rupe i da se nekako prošire. To bi možda omogućilo putovanje kroz vreme. Fenomeni kao kvantna teleportacija, EPR paradoks ili kvantna mreža bi mogli da stvore mehanizme koji bi mogli da omoguće putovanje informacija ili objekata brzinom većom od brzine svetlosti. Neke informacije se razmenjuju izmedju dve udaljene čestice istovremeno da bi zadržale neke odnose. Ipak moderne teorije pokazuju da je u kvantnoj mehanici kauzalnost očuvana i ne dozvoljava razmenu informacija brže od brzine svetlosti. Hoking tvrdi da su na kvantnom nivou moguća putovanja čestica kroz vreme, ali makroskopska tela ne.\nDr Ronald Malet, teorijski fizičar, smatra da je našao praktičan jeftin način da izgradi vremeplov koristeći svetlost. Njegov tim je otkrio da svetlosni zraci mogu da stvore vrtlog koji će naterati prošlost, sadašnjost i budućnost da kruže jedno preko drugog sve dok budućnost ne prethodi prošlošću. Njihova istraživanja pokazuju da mali delovi materije mogu da se prebace iz sadašnjosti u prošlost, pa bi onda teoretski mogli i mi.\nJedan od načina na koji bi možda mogli da vidimo daleku budućnost, a koji ne uključuje relativnost ni klasično putovanje kroz vreme je hibernacija. To je proces u kome se nekom zivom biću smanji telesna temperatura i uspori metabolizam. Životinje koje padaju u zimski san prirodno ulaze u hibernaciju da bi prosto preživeli zimu tokom koje inače ne nalaze dovoljno hrane u prirodi. Ali to nije putovanje kroz vreme u pravom smislu reči, jer to biće koje je u hibernaciji ne stiže u budućnost skokovito ili brže od ostalih.\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:13 pm\nU naučnoj fantastici se pojavljuju mnoge ideje o putovanju kroz vreme. Jedno od prvih poznatijih dela je književno delo: ‘Vremeplov’. Postoje nekoliko oblika putovanja kroz vreme.Prva se dešavaju na jednoj vremenskoj liniji, u jednom univerzumu koji je određen i ne može se promeniti. Tu se pojavljuje Novikov princip samo-održanja koji kaže da su bilo koja dela koje putnik kroz vreme učini u stvari već deo istorije i samim tim je nemoguće da se promeni istorija.\nPrimer takvog filma je Doni Darko: on se jednog jutra budi nekoliko kilometara od svoje kuće jer je mesečario. Kada se vratio kući saznao da je mlazni motor pao niotkuda kroz krov njegove kuće i razorio njegovu sobu. Ali zbog toga što je on mesečario i preživeo sigurnu smrt dolazi do takvog sleda događaja i umiru osobe koje on voli: jedan mladić je slučajno udario autom i ubio devojku u koju je Doni zaljubljen, Doni zatim puca iz pištolja i ubija tog mladića. Zbog nekih Donijevih postupaka njegova profesorka je prinuđena da pozove Donijevu majku da bude pratnja njoj i nekim devojčicama iz škole, među kojima je i njegova mlađa sestra, na takmičenju. Avion kojim njegova majka, mlađa sestra i ostali putuju biva zahvaćen olujom i dolazi do nesreće, motor aviona otpada negde iznad Donijeve kuće.Doni odlazi kući, legne u krevet i motor aviona pada na njega. On se u stvari tada vraća u prošlost na onaj dan kada je motor upao u njegovu sobu, samo što ovog puta ne ustaje iz kreveta. On umire, ali ne dolazi do kasnijih događaja u kojima umiru njegovi bližnji.\nJoš jedan film są sličnom idejom je Terminator, u kome Skynet, kompjuterski program koji kontroliše ceo svet i koji je u bliskoj budućnosti svojom armijom mašina gotovo istrebio ljudsku rasu šalje u prošlost robota da ubije majku Džona Konora, vođu ljudi u borbi protiv mašina i na taj način spreči njegovo rođenje. Džon Konor takođe šalje u prošlost svog najboljeg prijatelja da spase svoju majku. Njegov prijatelj se zaljubljuje u Džonovu majku i u stvari postaje Džonov otac.\nDruga vrsta putovanja u prošlost u delima naučne fantastike je da budućnost nije određena, na nju može itekako da se utiče. Neke promene mogu čak da dovedu do paradoksa koji prete celom univerzumu. U nekim je istorija veoma osetljiva na promene: i najsitnije promene u sadašnjosti mogu da dovedu do ogromnih promena u budućnosti. To je poznato kao teorija haosa: dinamički sistemi su jako podložni početnim uslovima. Svakodnevni primer za to imamo u meteorologiji, zato je prognoza vremena često netačna. Poznatiji termin za to je možda efekat leptira: pomeranje krila leptira na jednom kraju sveta može dovesti do stvaranja uragana na drugom kraju sveta.\nIstoimeni film Efekat leptira se bavi ovom temom. U njemu student, Evan Treborn nalazi način da putem sećanja, preko dnevnika koje je pisao kao mali ode u prošlost. On čita svoje dnevnike i priseća se trauma iz detinjstva koje je potpuno zaboravio: devojku u koju je bio zaljubljen je zlostavljao njen otac, zbog čega ona kasnije nije mogla da stvori normalan život. Njen brat je posmatrao to zlostavljanje i zbog toga je počeo da gubi razum, stavlja petardu u poštansko sanduče koja razara jednu bebu i majku. To posmatra jedan njihov drug i to ostavlja trajne posledice po njega. Evan tada pokušava da ode u prošlost i spreči taj nesrećan sled događaja. On se vraća u prošlost i menja istoriju, ali iako su njegove namere dobre, svaki put kad promeni istoriju on stvori novu u kojoj uvek bude povređen neko koga voli. Posle nekoliko pokušaja shvata šta treba da radi: devojku u koju je bio zaljubljen je na kraju oterao od sebe, ona se preselila kod majke i tako njen otac nikada ne dobija priliku da je zlostavlja.\nSlična ideja prethodnoj je da ako bi putovali u prošlost mogli bi da promenite neke nebitne događaje, ali se istorija u globalnom smislu ne bi promenila. Drugim rečima, ako neko ode u prošlost i ubije Hitlera, na njegovo mesto bi prosto došao novi nacista i tok istorije se ne bi bitno izmenio. Filmovi u kojima se pojavljuju ovakve ideje su Povratak u budućnost, Deja vu…\nTreća ideja koja se pojavljuje je ideja o multiverzumu, s tim što postoje dve varijante: u jednoj se osoba vraća u prošlost i svojim delima stvara istoriju u paralelnom univerzumu, koji nema nikakav uticaj na univerzum iz kog je došao, a u drugoj on odlazi u već postojeći paralelni univerzum. Neki naučnici smatraju da ovakav oblik putovanja ne bi bio moguć jer se krši zakon održanja energije za ta dva univerzuma, ali moguće rešenje za to bi moglo da bude da se, u trenutku kada dođe do putovanja razmeni ekvivalentna količina energije između dva univerzuma.\nJoš neki filmovi koji se bave temom putovanja kroz vreme su na primer Konačno odredište, Dan mrmota… U konačnom odredištu učenik pred odlazak na ekskurziju sanja da će avion kojim treba da lete u Pariz pada i on i svi njegovi drugovi umiru. On upozorava sve da će doći do nesreće i njega i još nekoliko njih obezbeđenje aviokompanije izbacuje s leta. Avion poleće bez njih i ubrzo dolazi do eksplozije. Kasnije nekoliko njegovih drugova umire u bizarnim nesrećama i on shvata da je njima bilo suđeno da umru na tom letu i da sada smrt dolazi po njih. Dan mrmota je priča o novinaru kome se jedan te isti dan ponavlja iznova i iznova. U odličnoj seriji Dosije X bilo je par epizoda na sličnu temu. U jednoj od njih glavni lik, Foks Molder iznova dozžvljava isti dan.\nIako je naše znanje o svetu i prirodi veliko još uvek ima gomila stvari koje ne znamo ili o kojima možemo samo da spekulišemo. U ogromnom prostranstvu prostora i vremena ima milion zagonetki koje tek treba da se reše, milion pitanja koje tek treba postaviti. Da li će ljudi uspeti da prevale granice prostor-vremena i otisnuti se u beskonačni svemir? Vreme će pokazati.\nod Olivera » 30 Maj, 2012 13:17 pm\nIGRA VREMENA I PROSTORA\nPiše dipl. Ing. Goran Marjanović\nModel Večno Oscilujućeg Svemira (u daljem tekstu . VOS) – direktna je posledica postavke o kvantovanim gustinama energije, odnosno temporalizacije prostora.\nPo tom modelu, Univerzum sačinjavaju (uglavnom) stabilni objekti, odnosno oni čiji je period života dovoljno dug u odnosu na period njihovog formiranja (proton, galaksija…) kao takvih. Analiza je pokazala da svi oni egzistiraju u nekom “rezonantnom” stanju pri čemu je (za sve njih) uvek m ~ r2n, gde je m masa (stabilnog) objekta, r njegov poluprečnik, a n Prirodan broj. Ustanovljeni odnos je isti za sve objekte na celoj skali veličina od mirkočestica do vaskolikog Univerzuma. Što je još interesantnije, ovaj model ne samo da izjednačava, nego naprosto POISTOVEĆUJE pojedine korpuskularne objekte sa njima odgovarajućim objektima talasne prirode (npr. elektronov neutrino – x-zraci). Grafička interpretacija uspostavljenih odnosa ilustruje zaista neobičan ali harmoničan odnos objekata. Svi se nalaze na pravoj m = r2 (ili u njenoj neposrednoj blizini) pri čemu su u II kvadrantu smešteni objekti makrosvemira (planete, zvezde, galaksije…), u III objekti mikrosvemira (proton, elektron…), dok je čovek tačno na preseku II i III kvadranta. Oblasti IV kvadranta pripisan je duhovni aspekt naše realnosti, obzirom da je ispunjena objektima kakvi su npr. oni koji karakterišu naše mišljenje (alfa talas – čestica).\nEkskluzivonst modela VOS-a ogleda se ne samo u tome što su potpuno poistovećeni objekti korpuskularne i talasne prirode, nego i objekti niza duhovnih kategorija i to bez narušavanja osnovnih postavki kvantne i/ili teorije relativnosti.\nU ovom modelu lokalna odstupanja od globalne homogenosti Univerzuma iskazana kao diskontinuitet u “prostoru” (planete, jata galaksija…) u potpunosti odgovaraju diskontinuitetu unutar “vremena” (ljudski život, ciklusi juga, Brahmin dan…) odnosno, ako se preslikavanje (pridruzivanje) vrši u odosu na oblast IV kvadranta, onda pojmovima odredjenih korpuskularnih, odnosno talasnih, objekata mogu biti pridruženi (njima) odgovarajući “duhovni” objekti …\nSvi ti objekti svoju suštastvenost iskazuju preko svog energetskog sadržaja, pri čemu nauka ne negira dualističku prirodu bilo kog objekta (stolica, svetlost …) a mi ih kao posmatrači zavisno od relativnog odnosa naših stanja kretanja, doživljavamo “ovako” ili “onako” (kao “česticu” ili “talas”, tj. kao “supstancu” ili “zračenje”, odnosno kao “telo” ili “duh”).\nProširenjem relativističkog pojma zatvorenosti Svemira i na kategoriju “vreme” i dodeljujući joj “mesto” na pravoj koja je upravna na sve naše tri već postojeće ( tzv. “prostorne”) dimenzije, sa smerom unutar-van ili van-unutra, pri čemu su sve četiri dimenzije prostorvremena sasvim ravnopravne, moguće je isti objekat posmatrati iz više uglova, raznih dimenzija, smerova, “izvana” ili “iznutra” …\nNe upuštajući se u detalje, napomenimo samo to da se npr. objekti koje mi “ovde” doživljavamo kao korpuskularne, sa “one” strane iskazuju kao talasni objekti, pri čemu pojam odgovarajućeg poluprečnika (sa njemu pripadajućom realnom masom mirovanja) i pojam talasne dužine (sa “fiktivnom” masom m=E/c2) zamenjuju mesta, uz odredjene koeficijente koji karakterišu “smer” preslikavanja, obzirom na pretpostavljenu geometriju prostora.\nNa ovaj način moguće je pokazati da se objekti mikrosvemira “preslikavaju” sami u sebe, što nije ni malo neobično, jer njihov poluprečnik ima vrednost blisku pripadajućoj (Comptonovoj) talasnoj dužini. Ovo zapravo znači da mikročestice, odnosno mikrotalasi, uvek bivaju doživljeni isto ili bar slično i sa “ove” i sa “one” strane. Nadalje, moguće je pokazati da jedan dan, kao “vremenska” kategorija odgovara planeti Zemlji, dok je trajanje prosečnog ljudskog života analogno zvezdi kakva je npr. Sunce …\nZa objekte dužih vremenskih kategorija korišteni su pojmovi iz Vedske kosmologije iz prostog razloga što je na Istoku život oduvek smatran usko povezanim sa kosmičkim zbivanjima.\nOsnovne vremenske jedinice: Sat juga, Treta juga, Dvapara juga i Kali juga, različitog su trajanja i po “veličini” odgovaraju galaksijama kao “prostornim” analogijama. Sa svojim uzlaznim i silaznim ciklusima juge ukupno traju 4 320 000 godina. Hiljadu ovakvih doba čini jedan Brahmin dan, a isto toliko traje njegova noć. Ovaj interval vremena odgovara Brahmaloki -najvisem planetu materijalnog sveta, a po modelu VOS-a – jatima galaksija. Naš svemir “trenutno” ima svega 8,3 Brahminih meseci, dok se trajanje jednog Brahminog života (100 njegovih godina) zapanjujuće precizno slaže sa maksimalnom “zapreminom” Univerzuma koju on dostiže u momentu prelaska iz faze širenja u fazu sažimanja …\nDa bismo nastavili sa analizom raznih kosmičkih zbivanja i sadržaja, a u suštini medjuodnosna Čoveka i Univerzuma, podsetimo se poruka znakovnog pisma pronadjenog u utrobi bolivijskih planina, a koje se i danas čuva u nacionalnom muzeju u La Pazu (Čovek&Univerzum, 8/16).\nOne nam ukazuju na to da je svest spiralno strukturisana u više nivoa, baš kao i\nvremenski ciklusi, odakle je moguće uspostaviti odredjene korelacije, pa samim tim i razna stanja svesti mogu biti izražena kroz odredjene vremenske intervale koji su u modelu VOS-a sasvim ravnopravni sa odgovarajućim “prostornim” kategorijama. Drugim rečima, ne samo da je moguće uspostaviti vezu izmedju “supstancijalnih tela” i objekata iz oblasti zračenja, nego se i raznim objektima korpuskularno – talasne prirode sasvim ravnopravno mogu pridružiti “njima-pripadajući” duhovni objekti, odnosno pojedina stanja svesti.\nNa taj način, moguće je pokazati da vremenskom intervalu od jednog dana odgovara budno stanje svesti ili prema modelu VOS-a, pojmu samosvesti odgovara planeta veličine Zemlje (?!). Vremenskom intervalu od 4 meseca odgovara svest sanjanja, odnosno osnovi našeg razuma, logici i racionalnosti, u potpunosti odgovaraju (veće, masivnije) planete poput npr. Jupitera. Vremenskom intervalu od 36 godina odgovara svest dubokog sna ili po modelu VOS-a omanja zvezda …\nOvde možemo ilustrovati prednost sagledavanja objektivne stvarnosti sa aspekta modela VOS-a. Rečenicu (ibidem): “… osoba koja ima sposobnost stalnog gledanja na stvari iz prilično širokog ugla od 36 godina, živi u stanju savršeno razvijene intuicije …”), jednako je teško razumeti kao i “moždanu aktivnost” na frekvenciji od “svega”: 8.8*10-10 Hz (?). Uspostavljene korelacije nam omogućuju da prethodnu rečenicu iskažemo mnogo “shvatljivije”: “… osoba koja “proširi” svest do nivoa (veličine) zvezde, živi u stanju savršeno razvijene intuicije …”.\nOvim smo se terminološki sasvim približili Vedskim vidjenjima sveta, gde se pojmovi “prostor” i “vreme” tretiraju sasvim ravnopravno.\nSledeći nivo svesnosti je svest unutrašnje budnosti u kome svest ima iskustvo same svesti unutar sebe same i ono povezuje prethodna tri stanja u jednu celinu, dajući nam zapravo potpunu svest o postojanju, čemu odgovara vremenski interval od 144 godine, što predstavlja osnovnu (…”od Boga datu”…) dužinu ljudskog života (a to što živimo mnogo kraće možemo zahvaliti uglavnom sebi samima). Još je neobičnije što se po modelu VOS-a ovom transcedentnom stanju svesti i pojmu prosečnog ljudskog života pridružuje zvezda kakva je baš (naše) Sunce !!!\nVeoma je interesantno primetiti i to da ovaj vremenski interval približno odgovara periodu od 12 Brahminih sati (”… kada nastaje ovo mnoštvo živih bića …”), posle čega dolazi noć istog trajanja (”… kada se sva ona uništavaju …”). Vremenski intervali od 576, 2304 i 9216 godina odgovaraju kosmičkoj, proširenoj-kosmičkoj i svesti jedinstva, respektivno, odnosno (sve masivnijim) zvezdama čija brojnost (znatno) opada sa porastom njihove veličine (najveći broj zvezda u svemiru ima veličinu blisku Suncu), što je, obzirom na prethodni pasus, u asocijativnom smislu veoma značajan podatak …\nSledeći nivo svesnosti odgovara sledećem nivou objekata u modelu VOS-a. To su galaksije. Njima se može pridružiti vremenski interval reda Brahminih sekundi, čemu odgovara termin neke “niže” (ili “početne”) ali ipak nekakve “božanske” svesti.\nViši oblici božanske svesnosti odgovaraju dužim vremenskim intervalima i masivnijim objektima, sve do pojma Brahminog života i jedne oscilacije Večno Oscilujućeg Svemira …\nMožda se nekome može učiniti da se za opis dužih vremenskih kategorija nismo trebali opredeliti za Istočnu, Vedsku, nego za Zapadnu kosmologiju? Zašto? A zašto da ne? Pa sve je jedno i sasvim svejedno …\nTo možemo videti svuda oko sebe. Gledajući npr. satelitski snimak orkana, neke galaksije, oticanje vode iz kade, pa čak i plamen sveće u bestežinskom stanju, možemo videti sasvim IDENTIČNU sliku, ISTO kretanje u obliku logaritamske spirale, vrtlog širenja OD ili priblizavanje KA središnjoj tački, ovekovečeno božanskim dahom stvaranja, izmedju ostalog i u obliku nautilusa – malog morskog puža koji se može naći na gotovo svim plažama sveta …\nOno što su za Istok vremenska razdoblja, odnosno juge, na Zapadu su astrološka doba. Vedska teorija nastanak juga vezuje za kretanje “Tamnog pratioca” (ibid, citat : “… iako manji od Sunca on je snažniji i potpuno taman, iz njega ne dolazi ništa, ali sve se u njemu gubi …”) – da ovo nije pisano pre više hiljada godina, rekli bismo prosto – crna rupa) oko Sunca po elipsoidnoj putanji, pri čemu jedan obilazak traje 24 hiljade godina. Različiti položaji “Tamnog pratioca” izmedju Sunca i Visnunabhi-a (Višnuov pupak) ili po našem – središta Mlečnog puta – manje ili više smetaju “…blagotvornom uticaju Visnunabhija…” na sunčev sistem, i tako kreiraju različite juge kao vremenske periode, a koji zapravo definišu kvalitet života. Neki su duži a neki kraći a medjusobno su spiralno strukturisana – jedna unutar drugih. Duži ciklusi juga objašnjavaju se kroz povezanost sa astrološkim dobima, definisanim na osovu precesije (nagib Zemljine ose prema ekliptici) koja se koriste u zapadnoj astrologiji. Pun krug kroz svih 12 sazveždja zodijaka precesija napravi za 27 hiljada godina. Ciklus “Tamnog pratioca” (9*24000) i ciklus precesije (8*27000) dolaze u istu fazu unutar perioda od 216 hiljada godina, koliko traje uzlazni, a isto toliko i silazni ciklus Kali juge, što daje interval od 432 hiljade godina. Trajanje svih ostalih juga je definisano preko ove vrednosti, što rezultuje ukupnim trajanjem svih ciklusa (juga) od 4.320.000 godina. Kao što smo već rekli, hiljadu ovakvih vremenskih intervala čini jedan Brahmin dan, odakle se, analogno vremenskim terminima iz ljudskog života (mesec, dan, godina) dolazi do najvećeg poznatog intervala vremena – Brahminog života, tj. vremena izmedju jednog “radjanja” i “unistenja” Sveta po vedskoj tradiciji. Ako izračunamo tu vrednost (4,300,000*1000*2*30*12*100*365*24*60*60) dobijamo vreme od 9.76*1021 sekundi. Gotovo fascinantno zvuči podatak da je vreme jedne periode (ili “oscilacije”) u nasem modelu Večno oscilujućeg svemira procenjeno na 100 biliona godina, što iznosi 3.15*1021 sekundi, i što se zapanjujuće precizno slaže sa “trajanjem jednog Brahminog zivota”…\nOva kvantitativna podudarnost nije slučajna. Duboka isprepletenost prostor-vreme-materije i njihova uzajamna prožetost na celoj dimenzionoj skali od talasnih objekata preko fotona,…, neutrina,…, zvezda,…, do Jedinstva mase od oko 1056 kg, i ultrakratkih vremenskih intervala od nezamislivih 10-72 s (bela rupa, r=10-80 m) do vremena jednog božanskog života, može se uočiti kroz brojne analogije (prividno) raznorodnih oblasti, npr. elektromagnetizma i kinematike. Sve ove entitete karakteriše isto, ciklično – spiralno, kretanje. Ono je svojstveno i svetu atoma i Sunčevom sistemu, a kako smo videli i svest je, baš kao i vremenski ciklusi (doba, razdoblja a i njihove kombinacije), spiralno strukturisana u više nivoa. Imajući u vidu da je svaki odredjeni vremenski interval “drugo ime” (ili drugačije “vidjenje“) odredjenog stanja svesti, može se reći da svaki dogadjaj koji se bilo kada dogodio tokom naše evolucije (namerno nismo rekli – života) dogadja se i sada, samo na drugom vreme-mestu ili što je potpuno isto, na nekom drugom (malo tišem) nivou (naše) svesti, odnosno nivou koji je malo “dublji” od onog gde se “sada” nalazi fokus naše pažnje (!?) …\nImajući u vidu strukturu Jedinstva, uspostavljene medjuodnose i korelacije, činjenicu da se čovek nalazi u “središtu” svih tih prostorno-vremenskih vrtloga, isprepletenih pri tom raznim nivoima svesnosti, na mestu “sudara” dimenzionih skala mikro i makro svemira, na granici izmedju onoga “izvan” i onoga “unutra“, prateći igru prostora i vremena, materije i duha, umesto sintagme:\nČOVEK I UNIVERZUM, sasvim slobodno možemo napisati:\nČOVEK = UNIVERZUM !!!\nSve opšteljudske spoznaje o tome kako su put “gore” i put “dole” zapravo jedan isti (Heraklit), preslikane u prostorno-vremenski zatvoren svet Jedinstva, govore nam da, ma gde gledali, možemo videti (gotovo) istu sliku, da je udaljavanje (sa jedne strane) u isto vreme i približavanje (sa druge strane), da je rodjenje možda isto što i smrt, da je smrt zapravo rodjenje …\nKamen jeste kamen ali on će za milion godina (kroz prah …) biti drvo,… Za nekoga (iz “viših” sfera) on je VEĆ SADA drvo i zato ga Sidarta (H.Hesea) voli i poštuje kao Boga (ili “Jedinstveno polje svesti”, npr.) …\nImajući to u vidu kao i ostale trenutno dostignute spoznaje raznih kultura iz raznih epoha, koje se kao takve moraju prihvatiti kao istinite, sve naše dileme i beskrajna razmišljanja o medjuodnosu\nČOVEK ó UNIVERZUM, gotovo sasvim sigurno možemo iskazati i kao UNIVERZUM ó BOG.\nGde je odgovor i kako on glasi? Ko bi to znao ? Ipak,…, možda bismo tihi šapat zvezda i vaskolikog Svemira, kao dela (hologramski strukturisanog) Jedinstva mogli (trebali, a možda čak i morali ?) čuti i kao:\nČOVEK (njegova svest) <treba da postane (deo) – postaje (?) – jeste (??)> UNIVERZUM,\nsa moguće-verovatnom korelacijom UNIVERZUM ó (BOG) ???\nNaravno, imajući u vidu osnovne postavke modela VOS-a, sasvim je moguća (i potpuno ravnopravna a po svojoj suštini istovetna) i suprotna pretpostavka (makar to za nas koji ne umemo razmišljati van modela linearnog vremena bilo “u nekom drugom vremenskom krugu”), jer i u “Večno Oscilujućem Svemiru:\n“… suprotnost svake istine, takodje mora biti istina … (H.Hese)“,\nma kakva ona bila …\n(„Von jeder Wahrheit ist das Gegenteil ebenso wahr!“ – Hermann Hesse, Siddhartha)\nod nocty » 30 Maj, 2012 15:59 pm\nrade1969 napisa: Odnos frekvencija biološkog i socijalnog vremena i njihova međusobna povezanost u globalnom istorijskom procesu je nazvan - Zakon vremena.\nto onda savrseno objasnjava simbol piramide okrenute ka vrhu i dnu\nvidjam na dosta poznatih licnosti slican privjesak\nod Grom » 30 Maj, 2012 20:48 pm\nОлибера! Могла си сваки дан по један текст, вероватно бих тада прочитао ово што нам сервираш. овако затрпан, сумњам!\nod Olivera » 30 Maj, 2012 21:10 pm\nRave, pa ovo je jedan text, samo sam ga razdelila da ne bude kilometarski... )\nČitaj ,čitaj bolje je nego Dnevnik\nPozdrav za tebe ; evo sad ću da ti nađem nešto kratko :\nod Olivera » 30 Maj, 2012 21:16 pm\n…Na prvom mestu se nalazi neostvarena želja da se živi sopstveni život…\nAustralijska negovateljica Broni Var napisala je knjigu o svom iskustvu provedenom uz ljude na kraju života. Ona je pitala ljude koji su bili na pragu smrti šta je to zbog čega se kaju, šta su u životu propustili i šta osećaju na kraju svog životnog veka.\nLjudi na samrtnoj postelji najčešće ne žale za neostvarenim velikim snovima ili postignućima, dalekm putovanjima, kućama, još više novca ili seksom, ono zbog čega se ljudi na kraju života najviše kaju su neispunjeni odnosi sa svojim bližnjima.\nNa prvom mestu se nalazi neostvarena želja da se živi sopstveni život. Mnogo ljudi žali da su previše polagali na mišljenje i očekivanja okoline, umesto da su uprkos tome sledili svoj put. „Većina ljudi nije ostvaila ni polovinu svojih snova“, kaže Broni koja je gdinama negovala umiruće i svoja iskustva prerađivala na svom blogu. http://www.inspirationandchai.com/\nNa drugom mestu ljudi misle da su trebali manje da rade, to se pre svega odnosi na muškarce koji u poslednjim trenutcima žale da su potrošili „previše vremena od svog života na vrtešci poslovnog života“. Žalosni su da se nisu dovoljno brinuli o deci, partneru, rodbini i prijateljima. U daleko manjem broju to se odnosi i na žene.\nPosle toga dolaze želje koje spadaju u „duševnu higijenu. „Trebalo je da svoja osećanja bolje izražavam“ i „ Želeo bih da sam se više starao o prijateljima“. Sa jedne strane stara prijateljstva daju osećaj sigurnosti dok sa druge strane potisnuta osećanja mogu voditi u bolest. Tako zaključuje autorka bloga i knjige: ko radi harmoničnih međuljudskih odnosa blokira emocije zatvara sebi mogućnost da živi iz cele svoje ličnosti.\nCela knjiga ostavlja utisak da veliki deo ljudi živi uklješten u svakodnevnici koja se sastoji od društvenih i familijarnih obaveza, poslova, zarađivanja novca i drugih „spoljašnjih okolnosti“ koje se preprečuju na putu ka bitnim stvarima. Na primer obična radost „ Žalim da sebi nisam dopustio više radosti“ je poslednja od pet stvari za kojom ljudi žale odlazeći sa ovog sveta.\n„Bila sam iznenađena koliko često je ovo mesto bilo pomenuto“, kaže Broni Var. „Mnogo ljudi primeti tek na kraju života da se čovek svesno mora opredeliti za sreću i radost .“\nIpak mnogi su toliko snažno uhvaćeni u čvrsto postavljene odnose da prosto zaborave da se nasmeju ili da budu neozbiljni.\nAutorka je provodila uz umiruće njihovih poslednjih tri do dvanaest nedelja. Skoro svi su se u nekom trenutku pomirili sa sopstvenom smrtnošću i mnogo njih se porastom ove neizbežnosti dalje razvilo napred. „Svako reaguje na svoj način, ali svako pojedinačno postigne sopstveni mir pre nego što ode.“\n1. „ Želeo bih da sam imao hrabrosti da živim svoj sopstveni život“\n„Za tim žale skoro svi ljudi. Ima toliko mnogo ljudi koji idu krož život i većinu vremena čine stvari za koje misle da drugi ljudi očekuju od njih.“\n2.“Želeo bih da nisam toliko puno radio.“\n„Skoro svi su previše radili a premalo živeli- jer su se bojali, nisu zaraivali dovoljno novca ili radi karijere.“\n3.“Želeo ih da sam imao hrabrosti da ispoljim svoja osećanja.“\n„Mnogo ljudi potiskuje osećanja da bi bi sačuvali mir.“ „ To vodi tome da su se prilagodili jednoj osrednjoj egzistenciji i nikad nisu postali ono što su mogli.“\n4.“Želeo bih da sam održavao kontakt sa prijateljima“\n„Mnogo mojih pacijenata žali da nisu investirali dovoljno vremena u svoja prijateljstva.“ „ Svima nedostaju njihovi prijatelji kada umiru.“\n5.“Želeo bih da sam sebi dopustio da budem srećniji“\n„Imamo slobodu izbora.“ Ova spoznaja je prvo iznenadila Broni. „ Mnogo pacijenata to otkriva tek na završetku. Oni su zaglavljeni u starim modelim i navikama i u udobnosti uobičajenosti.“\nKnjiga je pre svega korisna živima jer pokazuje šta i kako se treba promeniti da bi na kraju svojih dana bili više zadovoljni.\nNa jednom drugom mestu nađoh istu ovu temu, ali s praktičnim savetom:\nZamislite sebe na samrtnoj postelji i zamislite se , za čim najviše žalite, a zatim izađite napolje i radite upravo to,ili ispravite nešto, bez izgovora da nemate vremena, nemate s kim, ili ko zna zašto... Kad se legne na pravu, ONDA NEMA VREMENA ...\nod Grom » 31 Maj, 2012 15:18 pm\nЕ да си мало боље пратила шта пишем видела би да ми робујемо погрешним вредностима, а те наше погрешне вредности стварају у нама погрешне љубави којима робујемо. а онда кад дође старост ми схватимо да смо узалуд трчали у погрешном правцу пропуштајући да будемо истински срећни. Цео свој живот радимо да би се доказали другима као да нешто вредимо да би смо на крају схватили да смо у свему томе заборавили да будемо срећни.Купамо се да би били пријатни другима, купујемо фенси одећу да би били лепши другима, купујемо ауто, градимо виле,мириси, бунде и украсни тоалет папир, као да новине не могу да обришу дупе. Модерне фризуре,наочари за сунце,андроид телефон,Сони камера за успомене итд итд. колико човек треба да ради да би стеко све то, или колико треба да украде или дроге да прода да би себи обезбедио углед у друштву с поквареним вредностима. Љуте се на мене што пишем против уметности, образовања и културе овог света,иако су та три зла која предњаче у креирању погрешних вредности друштва у којем живимо.\nod Olivera » 31 Maj, 2012 21:51 pm\nja i ti smo se baš okršili ovde više puta, a najbolje se razumemo bez reči... To je nešto što treba ceniti.Jer isto mislimo na kraju krajeva.. i ostasmo u dobrim odnosima .\nDanas sam baš bila umorna i nađem ovaj film da gledam popodne. Umor me je savladao i samo što se nisam uspavala, ali me je ovo razbudilo... Obično se desi da te film uspava ... Nekome je ovo new age shit, u komentarima na youtube, a nekome nešto najbolje što je u poslednje vreme gledao...\nČIme smo uslovljeni ? I zašto ponavljamo jedne iste situacije u životu ? Zašto starimo ? Kako i koliko radi naš mozak.\nZašto nam niko nije objasnio kako sve funkcioniše, koliko su misli moćne i šta su zapravo emocije, kako se njima upravlja i kako one nama upravljaju ... Mi smo zavisni od biohemijskih produkata emocija na isti način kao narkomani od narkotika.\nKako nastaje ta zavisnost i kako je izmeniti... Neki filmovi i knjige sadrže samo pitanja, često pogrešna... u ovome ima i mrvica odgovora i korisnih pravaca za hvatanje ...\nod Olivera » 31 Maj, 2012 21:52 pm


Poslao: 22 Nov 2007 19:34\nPoslao: 22 Nov 2007 19:39\nPrva oznaka moze da prodje ova zadnja izgleda odlicno samo neznam cemu sluzi ovaj zuti krst lepse bi izgledalo bez njega. Srednja oznaka je neka verzija koja nije prosla.\nSto se tice natpisa mislim da ne treba kopirati amerikance.\nPoslao: 22 Nov 2007 19:42\nDiverzanti su odavno trazili Grifona kao oznaku,inace PTJ isto ima Grifona,uzeli su ga sa jedne freske iz Ravanice.\nKibo ::Ova druga je verovatno ratna flotila, nije lose uradjena mada bi se mozda tu trebaju dodati bas sablje. Zna se da kada kapetan jedno broda kapitulira on predaju sablju. Tako da ona ima zaista veliko znacenje u moreplovstvu odnosno u plovidbi uopste.\nSvačega ću se još ovde naslušati...\nPoslao: 22 Nov 2007 19:46\nResenja izgledaju interesantna, mada iskreno receno i meni ovaj srednji amblem nije bas sasvim jasan.\nMozda su padobranci ipak zasluzili malo lepsi znak, ona oznaka koju su nosili u VJ bila je zaista estetski gledano lepsa. Kazem i to je opet stvar ukusa.\nTema je:Amblemi jedinica i ustanova Vojske Srbije\nNema potrebe opterecivati temu amblemima nekih drugih vojski.\nPoslao: 23 Nov 2007 00:02\nCitat:Jedni su desantna vojska a drugi su vojna policija.\n63. падб није десанта војска него извиђачко-диверзантска јединица, а ови други су војна полиција због одређених овлашћења, то је OpFor већ објашњавао.\nИначе, такође би ми се више свидело решење ознаке за 63. падб са двоглавим орлом, ово које је усвојено ми делује некако сувише безлично, празно.\nPoslao: 23 Nov 2007 00:27\nOvo je predlog mislim da oznaka nije jos usvojena koliko sam video padobranci nemaju svoju oznaku vec nose na levom ramenu oznaku pripadnosti i na beretci onu oznaku sto se nosi i na kacektu.\nPoslao: 11 Dec 2007 03:12\nI sta bi sa oznakama?\nkada ce da ih gledamo na ramenima nasih\noficira i podoficira? i vojnika ukoliko ih bude ubuduce?\nPoslao: 11 Dec 2007 16:34\nVojska nema para za te ambleme, cak i da ima para ne isplati se stavljati te oznake posto uniforme treba da se zamene kad tad negde posle 2010\nTakodje ona oznaka pripadnosti izgleda ne odgovara pravilniku ako sam dobro razumeo, znaci i ona mora da se menja.\nOvaj topic je pregledan 947892 puta


Biznis Autor:N129. jan. 202120:03\nTo znači da iste uslove kao Telenoru ponudi i SBB-u, VIP-u i ostalim kablovskim operatorima u Srbiji, ukoliko su zainteresovani.\nTelekom i Telenor sklopili su tri Ugovora koji su sada pred komisijom za zaštitu konkurencije: Ugovor o pravu korišćenja optičkih vlakana, Ugovor o pružanju Ethernet bitstrim usluga i Ugovor o održavanju optičkih vlakana.


Opšti trening III | Heinrich Böll Stiftung | Ured u Sarajevo - Bosnia and Herzegovina,\nOpšti trening III\nU Sarajevu je 30.11. i 1.12.2013. u hotelu Sarajevo, održan trening pod nazivom (R)edukovanje homofobije i transfobije u srednjim školama u Bosni i Hercegovini, u okviru projekta koji finansira Evropska unija „Coming out! Zagovaranje i zaštite prava LGBT osoba”, koji implementira Fondacija Heinrich Böll, Ured za BiH, zajedno s Sarajevskim otvorenim centrom i Fondacijom CURE.\nUčesnice_ci ovog treninga su imali priliku da tokom prvog dana saznaju više o osnovnim terminima vezanim za aktivizam i ljudska prava LGBT osoba, te o specifičnostima, problemima i potrebama LGBT učenika_ca uz iskustva iz regije kroz predstavljanje istraživanja mišljenja i stavova o homoseksualnosti u srednjim školama u Zagrebu. Tokom drugog dana treninga, učesnici_ce su imali priliku da rade na osvještavanju predrasuda, problemima koje one izazivaju i kako to može utjecati na rad s mladim LGBT osobama, te kroz dijeljenja iskustava, interaktivne vježbe i diskusije usvoje pristup i način podrške LGBT učenicima_cama.\nOvom trening je prisustovalo 19 pedagoga_ginja, psihologa_ginja, te nastavnika razredne nastave iz Olova, Zenice, Sarajeva, Tuzle, Bihaća, Visokog, Odžaka, Kaknja, Zavidovića i Novog Travnika, koji su razgovarali, diskutovali i učili o načinima podrške LGBT učenicima_cama. Interaktivni trening je uspješno završen i osmišljeno je nekoliko konkretnih početnih koraka u senzibilizaciji stručnog, nastavnog i razrednog osoblja u srednjim školama za rad sa lezbejkama, gejevima, biseksualnim i transrodnim učenicima u srednjim školama širom Bosne i Hercegovine.\nLGBTQI+, prava i politike


Njihova bliska veza sa muškarcima i ženama koji uživaju u njihovim automobilima daje im priliku da sa razumevanjem pristupe svakom svom imućnom klijentu i ponude besprekoran odgovor na njihove estetske izbore, zahteve beskompromisnog životnog stila i promenjive ukuse. Jedino uz ovo razumevanje i brifinge koje im pruža Luxury intelligence Unit, ovaj brend kreira proizvode koji uvek oduševljavaju, a Black Badge je savršen, živi dokaz ove tvrdnje.\nRolls Royce Motor Cars su oduvek privlačili subverzivne klijente – muškarce i žene buntovničkog duha koji su svoje uspehe postigli kršenjem pravila, preduzimanjem rizika i izazivanjem onoga ustaljenog i konvencionalnog. Tokom proteklih nekoliko godina, upravo oni su odlučili da se prema luksuznim proizvodnima odnose na sopstveni način. Odbaciji su odela zarad streetwear mode, koriste blockchain umesto banke i utiču na analogni svet svojim digitalnim poduhvatima. Radeći upravo to, kreirali su nove kodove luksuza koji odjekuju njihovim senzibilitetima: mračnijim kada se radi o estetici, asertivnijim kada govorimo o karakteru i odvažnim, kada se priča o dizajnu.\nNjihov pristup Rolls Royce proizvodima nije nimalo drugačiji, a slavni brend je na njihove zahteve odgovorio prikladno, razvijajući nove palete boja, više tehničkih površinskih tretmana i još moćnija vozačka iskustva, bez kompromisa kada se radi o nonšalantnom senzibilitetu koji je ovu grubu ekstravagantnih klijenata privukao k njima.\nBlack Badge, uspešni alter ego Rolls Royce brenda, sada predstavlja više od 27 % prodaje širom sveta, a kodiran je matematičkim simbolom koji predstavlja potencijalnu večnost, a svoje mesto pronalazi unutar kabine ovog automobila. Ova grafika, poznata i kao Lemniscate, prvi put je predstavljena na Roll Royce Blue Bird K3 hidroplan ser Malkoma Kembela, da bi pre nekoliko godina dobila priliku da zablista na Black Badge automobilima kako bi reflektovala njihovu neutaživu žeđ za moći.\nRolls Royce je debitovao sa Black Badge Wraith i Ghost modelima 2016.godine, Dawn 2017. i Cullinan pre dve godine. Danas, nova, Post Opulent ekspresija pridružuje se porodici, kao najčistiji i tehnološki najnapredniji Black Badge automobil do sada.\nTamna strana raskoši\nOsmišljen kao odgovor na želje grupe klijenata koji su želeli Rolls Royce model okarakterisan agilnošću, diskretnim stilom, opcijama povezivanja i bez ikakvih suvišnih dizajnerskih detalja, novi Ghost nije samo tehnološki najnapredniji Rolls Royce do sada, već je estetski najčistiji. Za dvanaest meseci, koliko je ovaj automobil bio dostupan, postao je jedan od najprodavanijih proizvoda u istoriji brenda, predstavljajući više od 3.500 prodaja širom sveta.\nOvo vozilo takođe je započelo novi dizajnerski dijalog kada se radi o svojoj neumornoj poteri za minimalizmom i purizmom. Nazvan Post Opulence od strane Rolls Royce dizajnera, ovaj estetski pokret okarakterisan je redukcijama i značajem. U korist svemu navedenom, odabrani su samo najizuzetniji materijali, dok je generalni dizajn ograničen, inteligentan i besprekoran.\nIpak, unutar ove grupe klijenata – koji proslavljaju minimalizam i značaj – pobunjenička grupa želela je da kreira ekspresivnu verziju Ghost modela, permanentno ga kraseći nijansom koja je toliko čista, da njena sopstvena klasifikacija u formi boje i dalje ostaje predmet debate – crnom. Black Badge Ghost reflektuje želje upravo ovih klijenata i predstavlja mračnu stranu raskoši – ekstremni minimalizam.\nKlijenti mogu odabrati bilo koju od 44.000 “ready-to-wear” boja ili kreirati sopstvenu Bespoke nijansu kada naručuju svoj automobil. Ipak, neverovatna većina žena i muškaraca koji su odabrali ovu tamniju eksperiju Ghost modela odlučila se upravo za slavnu crnu. Kako bi kreirali najtamniju crnu boju u industriji automobila, 45 kilograma boje se atomizuje i nanosi na telo automobila u belim tonovima koje je pod elektrostatičkim nabojem, da bi se kasnije sušila u peći. Automobil potom dobija dva zaštitna prozirna sloja, pre nego što je ručno poliran od strane četiri majstora svog zanata, kako bi dobio čuveni high-gloss piano finiš.\nTrajući između tri i pet sati, ovaj proces je u potpunosti nepoznat kada se radi o masovno proizvedenim automobilima, kreirajući intenzitet koji je jednostavno nedostižan drugim brendovima. Dubina ove tamne nijanse služi kao savršeno platno klijentima koji dobijaju priliku da dodaju kontrastnu, ručno oslikanu finu Coachline liniju, koja je umnogome doprinela Black & Neon estetici Black Badge automobila.\nKako bi ih uskladili sa ovom dramatičnom karoserijom, visoko polirani Spirit of Ecstasy i Pantheon Grille pojavljuju se u zagasitim verzijama, kreiranim od strane Bespoke kolektive dizajnera, inžinjera i majstora. Umesto jednostavnog oslikavanja ovih elemenata, specifični elektrolit hroma se uvodi u tradicionalni proces hromiranja, koji je ko-deponovan na supstrat od nerđajućeg čelika, stvarajući tamnije završne detalje. Finalna debljina sloja boje je samo jedan mikrometar – otprilike stoti deo prečnika vlasi ljudske kose. Svaka od ovih komponenti precizno je ručno polirana, kako bi se dobio tamni hromirani finiš, pre nego što se montira na automobil.\nTretman eksterijera završen je Bespoke setom kompozitnih točkova od 21 inča. Dizajnirani u Black Badge stilu i rezervisani isključivo za Black Badge Ghost točkovi se sastoje od 22 sloja karbona koji je postavljen na tri osobine, a potom savijen na spoljnim ivicama oboda, formirajući 44 sloja karbona zarad veće snage. 3D liveni aluminijumski elementi spajaju se za obod upotrebom titanijumskih spojeva, dok su finiširani Floating Hubcap, koji se brine da je RR monogram uvek u pravoj poziciji, bez obzira na okretanje točkova.\nNapredni luksuzni materijali su besprekorno kreirani i proizvedeni zarad stvaranja unikatnog ambijenta u enterijeru ovog automobila. Podsećajući nas na dramatičnu mehaničku namenu ovog automobila, materijali su odani dizajnerskoj filozofiji koja se provlači kroz čitavu priču, a koja je definisana autentičnošću i značajem, radije nego svojim stilskim izjavama. U ovom duhu, kompleksno ali suptilno tkanje sa dijamantskim dezenom kreirano je od karbonskih i metalik vlakana, od strane glavnih majstora ovog brenda.\nViše slojeva drveta presovano je na podloge unutrašnjih komponenti, upotrebom crnog Bolivar furnira za gornji osnovni sloj. Upravo ovo stvara mračni osnov za Technical Fibre slojeve koji slede. Listovi tkani od karbona i kontrastnih niti obloženih metalom dobijaju dijamantski dezen koji se ručno nanosi na komponente u savršenom skladu, stvarajući trodimenzionalni efekat. Kako bi ovaj furnir bio kvalitetan i dugotrajan, svaka komponenta se tokom sat vremena steže pod pritiskom, uz temperaturu od 100 stepeni Celzijusa, da bi se potom peskiralo kako bi se kreirala povšina za šest slojeva laka, koja je dalje ručno išmirglana i polirana, pre nego što se inkorporira u automobil.\nUkoliko je klijent tako zahtevao, Technical Fibre Waterfall sekcija idividualnih zadnjih sedišta može dobiti Black Badge porodični motiv, odnosno matematički simbol koji predstavlja potencijalnu večnost, poznat kao Lemniscate. Kreiran od visoko kvalitetnog aluminijuma na poklopcu Black Badge Ghost hladnjaka za šampanjac, nanosi se između trećeg i četvrtog od ukupno šest slojeva suptilno obojenog laka, stvarajući iluziju lebdenja.\nEstete iz dizajnerskog tima ovog brenda odlučile su da dodatno poboljšaju noir ambijent Black Badge Ghost kreirajući svedene svetlostne detalje. Okruženja ventilacionih otvora na kontrolnoj tabli i u zadnjem delu kabine su postali tamniji korišćenjem fizičkog taloženja pare, jednim od samo nekoliko metoda bojenja metala koji obećava izostajanje diskoloracije ili gubljenje boje tokom vremena ili kroz čestu upotrebu. Post Opulent principi jednostavnosti takođe su dramatično upotrebljeni u dizajnu Black Badge Ghost sata samo vrhovi kazaljki i markeri za dvanaest, šest, tri i devet sati su akcentovani suptilnim hromiranim detaljima, stvarajući zaista minimalističko remek delo.\nSat je smešten usred Bespoke inovacije koja je po prvi put debitovala u Ghost modelu – Illuminated Fascia, koja nam predstavlja eterično sjajni Lemniscate motiv, okružen sa više od 850 zvezdica. Smešten na suvozačevoj strani kontrolne table, ovaj motiv i njegovo sazvežđe su u potpunosti nevidljivi kada enterijerna svetla nisu uključena. Lemniscate motiv osvetljen je uz pomoć 152 LED diode iznad i ispod maske, pri čemu je svaka besprekorno obojena kako bi se savršeno uklopila sa satom i osvetljenjem instrument table. Kako bi Lemniscate bio podjednako osvetljen, svetlosni vodič debljine 2 mm je korišćen, a on sadrži više od 90.000 laserski sečenih tačaka preko svoje površine, uz pomoć kojih ne samo da ravnomerno emituje svetlost, već generiše i efekat treperenja, kao eho Shooting Star Starlight Headliner neba.\nBlack Badge nije okarakterisan samo estetikom – to je u suštini iskustvo. Klijenti koji su želeli ova automobil zahtevali su da se Bespoke tretman Black Badge Ghost modela raširi iz njegovog dizajnerskog ateljea i prelije u odsek inžinjeringa. Imajući to na umu, Bespoke kolektiva dizajnera, inžinjera i zanatlija sarađivala je kako bi stvorila živahnu vozačku ličnost koja savršeno odgovara vizuelnoj ličnosti Black Badge Ghost, bez kompromisa kada se radi o kvalitetu vožnje.\nKljuč njegovog moćnog karaktera jeste Architecture of Luxury, Rolls Royce arhitektura sasvim aluminijumskog rama, koja je debitovala u Phantom modelu. Ova struktura ne samo da stvara neverovatnu rigidnost, već njena fleksibilnost omogućava Ghost modelu da bude opremljen pogoom i upravljanjem na svim točkovima, kao i Planar Suspension sistemom vešanja. Za Black Badge, ovi vanvremenski inžinjerski kvaliteti su ponovo obrađeni, uključujući opremanje voluminoznijim vazdušnim oprugama.\nKapacitet Rolls Royce twin-turbocharged 6.75 litarskog V12 motora smatrao se dovoljnim. Ipak, fleksibilnost njegovog pogonskog sklopa morala je biti iskorišćenja za generisanje dodatnih 29 PS, stvarajući 600 PS ukupno. Osećaj jedne, neograničene brzine dramatizovan je dodavanjem 50 Nm obrtnog momenta, za 900 Nm ukupno. Pogon je takođe dobio Bespoke transmisiju i dovod goriva, kako bi se dodatno poboljšale povećane reserve energije. ZF osmostepeni menjač i zadnja i prednja osovina zajedno rade kako bi pružili savršeni odziv vozaču.\nKako što je to slučaj sa svim proizvodima u Black Badge portfoliju, Low dugme smešteno na biraču brzina otključava čitav asortiman tehnologija Black Badge Ghost modela. Ovo se potvrđuje pojačanjem motora automobila kroz potpuno novi izduvni sistem, suptilno najavljujući njegovu moć. Svih 900 Nm obrtnog momenta sada je dostupno od samo 1.700 rpm, a kada je automobil u Low Mode režimu rada, brzina njegovog menjača se povećava za 50 procenata.\nKada se radi o sistemu kočnica, tačka kočenja je sada podignuta, dok je hod pedale smanjen. Običan Ghost model dobija robusni kočioni hardver koji se smatra prigodnim čak i za ekstremne uslove, prateći savršeno sklop svog moćnijeg, Black Badge Ghost alter ega. Ipak, nove boje kočionih klešta su sada razvijene, kako bi bile ponuđene novim klijentima, zainteresovanim za ovo remek delo.\nPoput elegantnog, vanvremenskog crnog odela pravljenog po meri ili male crne haljine koja vam dopušta da se osećate kao najbolja verzija sebe, Black Badge Ghost je namenjen onim najhrabrijim među nama, koji savršeno dobro znaju šta žele i kako da dođu do toga. Da li ste vi jedan od njih?


Povećana cijena električne energije za industrijske proizvođače - infoBirač\nPovećana cijena električne energije za industrijske proizvođače\nDirektor Direkcije za snabdijevanje električnom energijom u Elektorprivredi Republike Srpske Dalibor Šipovac rekao je da je povećana cijena električne energije za industrijske proizvođače, ali da je cijena za domaćinstva ostala nepromijenjena.\n– Pojedinim kategorijama kupaca cijene električne energije djelimično su uvećane, a to su proizvođači električne energije, veletrgovine i slično. Riječ je o 200 kupaca. Cijena električne energije sa najavljenim uvećanjem je u prosjeku 38 evra po megavat-času – rekao je Šipovac novinarima.\n– Кategorije bolnica, vodovoda i velika većina privrednih subjekata nisu obuhvaćena povećanjem – rekao je Šipovac i dodao da je neminovan proces otvaranja tržišta električne energije sa kojim Republika Srpska kasni već nekoliko godina.\nКako je objasnio, s tim u vezi u skladu sa Trećim energetskim paketom, zakonom o električnoj energiji, izdatim licencama od Regulatorne komisije za energetiku Srpske, matično preduzeće od elektrodistributivnih preduzeća preuzima snabdijevanje kupaca na naponskim nivoima od 110, 35 i 10 kilovata po tržišnim uslovima.\n– Ugovore smo ponudili prema 1.073 kupca i isti su u fazi potpisivanja. Кupci mogu slobodno da biraju snabdjevača na tržištu i nisu u obavezi da prihvate ponudu Elektroprivrede Republike Srpske – rekao je Šipovac.\n– Prema našim saznanjima u Federaciji BiH ta cijena je veća za više od 30 odsto, a u Srbiji za više od 50 odsto. Cijena na berzama električne energije je preko 60 evra po megavat-času – rekao je Šipovac.\nServisne informacije 23.8.2019.\nDevetnaesta godišnjica NATO bombardovanja Srbije\n24 Marta, 2018 admin\nU jesenjoj sjetvi u Zvorniku zasijano 30 odsto površina, čeka se kiša\n26 Oktobra, 2019 26 Oktobra, 2019 admin\nDrina – Slavija (video izvještaj)\n5 Maja, 2019 5 Maja, 2019 admin\n20 Januara, 2020, 03:01


Угљеша Марковић: СПС је бренд који постоји 29 година и дубоко је укорењен у историји Србије | Socijalistička partija Srbije\nUglješa Marković: SPS je brend koji postoji 29 godina i duboko je ukorenjen u istoriji Srbije Socijalistička omladina\njul 20, 2019 u 18:12\nPredsednik njene omladine je Uglješa Marković koji za BBC na srpskom kaže da je SPS „brend koji postoji 29 godina i duboko je ukorenjen u istoriji Srbije“.\n„SPS sad ulazi u ozbiljne godine – postala je zrela partija, koja itekako razume okolnosti.\nDa li je bilo grešaka? Jeste, i za to smo platili možda i previsoku cenu“, kaže Marković.\nOd gotovo tri decenije svoje istorije, socijalisti su na različite načine na vlasti bili 25 godina – bilo samostalno, kroz učešće u vladajućim koalicijama ili kroz manjinsku podršku vlasti.\nKada Markovića pitate šta je za njega SPS danas, poslužiće se sintagmama „kućno vaspitanje“ i „način života“.\nTo je odnos prema državi – indoktrinirani smo da na državu gledamo na poseban način, da razumemo šta je država, šta je patriotizam u svom obliku bez mržnje.“\nPrivukle su ga ideje levice za koje smatra da ih SPS najbolje zastupa – iako je u aktuelnoj vlasti sa SNS-om, u vladi koja je smanjivala plate i penzije, načelno se zalaže za kapitalizam, tržišnu privredu.\n„Da li je to bilo lako uraditi i podržati – nije, posebno za partiju levice, ali u tim momentima nemate mnogo prostora za izbor.\nIpak, sada je vreme za razvoj.“\nTeže će odgovoriti na pitanja zašto su socijalisti od 2004. godine bili deo svih vladajućih koalicija – bilo kao manjinska podrška, bilo kao ravnopravni partneri – a nisu promenili kurs kojim se država kreće, ako već njime nisu bili zadovoljni i sada ga rado kritikuju.\nSnosimo odgovornost za devedesete, ali ne i za ono posle toga“, kaže Marković.\nZa mlade ljude u Srbiji, političke stranke najčešće nisu primamljive i često ih opisuju kao „biroe za zapošljavanje“.\nZamislite da postojite u svakom mestu u Srbiji – krenete na more i negde vam stane auto, a SPS ima i tu čoveka koji može da vam se nađe i makar vam skuva kafu.\nTo je drugarstvo, pre svega.“\nTvrdi da socijalisti, zbog svog položaja u vladajućoj koaliciji – i nisu u prilici da zapošljavaju, već mladima nude „brušenje“ na način koji to sami članovi žele.\nNa pitanje o njegovim liderskim ambicijama – poseže za citatom aktuelnog stranačkog predsednika, i samog poniklog u omladini SPS-a.\nAli ću citirati Dačića: glupo je da se nečim bavite, a da ne želite da igrate Ligu šampiona jer onda ne treba time da se bavite.“\nNe brine ga što je od 180 odbora stranke na poslednjim izborima za predsednika stigao predlog samo za Ivicu Dačića – Marković ne smatra da je to pokazatelj odsustva unutarstranačke demokratije i činjenice da „dobre stvari ne treba menjati“.\nČak tri puta Marković će reći – državnik.\nBilo je grešaka u tim okolnostima, ali je iza sebe ostavio dva spomenika – Dejtonski sporazum i Rezoluciju 1244.“\n„Devedesete godine su, iz jedne perspektive, bile zlatne godine SPS-a – stranka je imala lidera koji je u jednom trenutku imao apsolutnu podršku.\nTo je i teško vreme za SPS, zbog bremena koje je stranka nosila i kasnije skupo platila.“\n„Mislim da nije bila greška.“