Zajímavosti - Stránky 26 - Vojsko - Fórum\nZačátky naší televize\nPříspěvekod J. Knížek » stř 17 bře, 2010 21:13\nChtěl bych naznači něco o začátcích naší TV. Televize v některých zemích existovala už před válkou.\nTehdejší televizory byly velké asi jako dnešní ledničky, obrazovku měly trychtýřovitou, nahoře ukončenou vypouklým stínítkem. Horní deska skříně, opatřená zespodu zrcadlem, se musela zpředu zvednout do úhlu 45 stupňů a odražený černobílý obraz se sledoval z povzdálí. U nás se první zmenšené TVP (ruské výroby) objevily r. 1952 - zmenšilo se hlavně stínítko a tak zase koumáci vymysleli zvětšování obrazu mohutnou lupou, ale jakou: bylo to jakési skleněné akvárium s vypuklou přední a rovnou zadní stěnou, upevněné na držáku před obrazovkou a do toho se musela nalít čirá voda. Kupodivu si to lidé chválili. Televizor byl kombinován s rádiem a měl tvar široké bedýnky, kde vlevo byla obrazovka a vpravo skleněná stupnice s názvy rozhlasových stanic. Vpředu byl šoupací kryt, zakrývající momentálně neužívanou část přístroje a ovládací knoflíky.\nVysílalo se z Petřínské věže a na obyčenou směrovou dipólovou anténu jsme obraz zachytili až v jihočeském Písku. Leckde se jako anténa použila třeba jen rozdvojená dvoulinka upevněná na prkénko. Později se postavilo někoilik vysílacích věží, první byla na Cukráku poblíž Dobříše. Signál se k dalším vysílačům přenášel translačními stanicemi na kopcích z počátku jednosměrně - když bylo potřeba přenášet signál v opačném směru, musely všechny retranslační stanice své antény otočit. Protože se televizní spojitý signál vysílal v nižším frekvenčním pásmu, snadněji se v terénu ohýbal a byl zachytitelný i na velkou vzdálenost. Uplynulo mnoho vody, než se začly vyrábět TV přístroje u nás. Do té doby jsme je dováželi ze SSSR. Snad první naše TVP z Tesly Strašnice (kolem r. 1957) byly typy Mánes a Aleš, později byl na TVP postaven závod Tesla Orava.\nSoučasná digitalizace přinesla zase jiné problémy, ale pokrok se zastavit nedá, jenže také něco stojí.\nNěco o sdělovací technice\nPříspěvekod J. Knížek » stř 17 bře, 2010 21:45\nUž od mládí se o sdělovací techniku zajímám. Můj tatínek býval v Čs. armádě po první světové válce dělostřeleckým spojařem, měl odtud doma tlustý sešit, kde měl zapsáno všechno podstatné, počínaje bleskosvodem, popisem tehdy užívaných spojovacích zařízení – včetně zemní rádiové stanice, měl tam jednoduché el. obvody počínaje zvonkem, telefony a jejich součásti, druhy el. článků, popisy tranformací proudu, dynama, elektromotoru, aj., také morseovku – měl tam vysvědčení – sluchočtení 130 znaků za minutu. Vzal mě na Českobrodský okruh (automobilové závody před válkou), kde vojáci z Milovic měli kolem závodní tratě telefon na jednodrátovém vedení + zem. To byla taková deska asi jedenapůl krát jedenapůl m zavěšená na stromě, na které byly připevněny díly telefonu – několik velkých cívek, barevné propojovací dráty a ohromný induktor s klikou; u toho dva vojáci se sluchátky na uších a blokem zapisovali zprávy.\nTaky tam na dřevěném stativu měli otočně upevněnou reportážní filmovací kameru – hranatá skříňka asi jako kafemlejnek ze světlého dřeva s úzkým objektivem a dlouhou ručkou k otáčení, přitom kameraman musel ještě rovnoměrně točit kličkou. Doma jsme měli na špaletě okna černou skříňku krystalky s několika zdířkami pro banánky a krystalem ve skleněném pouzdře s ručkou a pérkem. Anténa vedla od vysokého sloupu k oknu a měřila nejmíň 20 m, tam byl bezpečnostní přepínač – přepínal se při bouřce. U krystalky byly dvoje sluchátka. Otec někde sehnal mohutné sluchátko od poštovního telefonu, mezi elmagn. cívky upevnil jakousi jehlu a na ni šroubkem připevnil papírový trychtýř jako amplion, takže se rádio dalo slabě poslouchat celý den. Byl tam rádiosignál dost silný, bydleli jsme asi 12 km o vysílačů Liblice – Přistoupim. Např. strážní domky na dráze neměly odkud přivést elektřinu, tak měly k domku staženo několik rádiových antén a ty dodávaly tolik proudu, že malou žárovičkou mohli doma svítit (místo petrolejkou).\nPozději, když nám někdy r. 1936 zavedli elektřinu, otec sehnal dvoulampové rádio, ze kterého čněly 2 velké stříbřité lampy a jedna menší žlutá. Vpředu byl vypínač, dva knoflíky – jeden ladicí a druhý zpětnovazební a osvětlené okénko s ryskou, kde se otáčela segmentová stupnice s čárkami a čísly. K tomu patřil ještě amplion, což byl nízký široký válec a z jeho středu se tyčila vzhůru černá rozšiřující se a zahnutá trumpeta, vyzařující zvuk do místnosti. Ale že byl otec koumák, z překližky si vyrobil úhlednou skříňku s brokátem zakrytou dírou pro plochý reproduktor, který někde objevil a zamontoval ho dovnitř i s tou dvoulampovkou se stupnicí.\nNa začátku války někde otec koupil třílampovku Telefunken, která měla i krátké vlny; každý večer lovil v éteru domácí i cizí stanice a pečlivě si zapisoval jejich frekvence (resp. čísla ze stupnice). Zachytil dokonce nějaká námořní plavidla a na KV také Londýn. Jenže jsme dostali od p. poštmistra při registraci rádia příkaz k vymontování krátkých vln a hnědou kartičku na knoflík rádia s textem “Pamatuj, že poslech zahraničního rozhlasu se trestá dlouholetou káznicí, anebo i smrtí !“. Dali jsme rádio k vykuchání KV a potvrzení předložili p. poštmistrovi; sousedův zeť nám rád ty krátké vlny zase přidělal. Tehdy bylo povinné zatemnění, takže do baráku vidět nebylo, ale stejně muselo hrát rádio slabě, když jsme poslouchali Londýn.\nOtec si také vyrobil zařízení na hledání vody (byl uznávaný proutkař). Při hledání vody stál otec proti někomu jinému a oba drželi v rukou pevné dráty (vyrobené z deštníku) se zakončením do sebe zapadajícím a ty otcovy dráty byly omotány odporovým drátkem. Kde se nacházel pramen, dráty se překřížily a připojený aparát (pouhý bateriový bzučák) zabzučel. Otec uměl podle terénu odhadnout i hloubku pramene, často na parcele žádný pramen nenašel, ale co našel, bylo 100% spolehlivé.\nV Třebohosticích Na plachtě (v nadmoř. výšce cca 400 m) východně Prahy stál letecký světelný maják někdy od dvacátých let min. století; od setmění do rozednění se pomalu otáčel a letadlům bez rádiospojení pomáhal v orientaci. Za války v provozu nebyl a po válce byl zrušen.\nPo mém vyučení klavírníkem r. 1945 jsem 4 roky pacoval v Teplicích-Šanově a po večerech jsem jako laik experimentoval s telefony. Zaujalo mne zapojení aut. ústředen a zejména využití translátorů, kterými se daly znásobit linky na galvanických vedeních (fantom). V té době se začaly objevovat obchůdky s radiotechným zbožím, zejména trofejními díly, kde se dalo levně nakoupit, takže jsem si z nich vyráběl bateriové zesilovače a s využitím servomotorků i různé hračky. Vycházely i různé časopisy s návody a schématy, tak jsem si vymyslel schéma, koupil díly včetně elektronek RV a udělal si přenosné bateriové rádio. O rok později jsem si koupil stavebnici superhetu Minibat, udělal jsem si vlastní šasí a skříňku tvaru polního telefonu a užíval jsem ho léta i jako zesilovač telef. hovorů. Už v základní voj. službě v roce 1950 jsem něco ze svých zkušeností mohl využít u ženistů – k dálkovému odpalování minových polí a zaminovaných objektů či k odminování průchodů. Po aspirantské škole jsem byl aktován za důstojníka a dostal jsem se k šifrantům.\nV kurzu r. 1952 jsem měl možnost se seznámit s voj. sdělovacími zařízeními, jako např. něměckými dálnopisy Lorencz a Siemens a také Hell, který byl užíván k dálkovému spojení přes rádiostanice. Tam se muselo psát v rytmu, nestačila-li obsluha stisknout klávesu, vyslal se prázdný impuls. Seznámili jsme se s předválečnou i novější spojovací a šifrovací technikou různé provenience a už tehdy nám ukazovali v Podbabě experimentování s počítačem. Např. nám ukazovali programy na tisk obrázků z písmen. Každý program byl vytvořen drátěnými spoji na kovové desce cca 60x60 cm a tím se ovládal tisk. Trochu se to blížilo nastavování prvků na šifr. stroji ENIGMA. Také jsme se tehdy ve vojenském ústavu v Ruzyni seznámili se zkušební prvovýrobou tranzistorů a magnetických pamětí. Tehdy začala naše televize se zkušebním vysíláním z Petřínské rozhledny a kdo mohl, nějaký TV přijímač si opatřil. Na domech i třeba jen sloupech se objevovaly jednoduché dipólové antény – dva kovové úhelníky s prodlouženými kovovými rameny a dvoulinkovým svodem k přijímači.\nZ Petřínské věže jsme obraz zachytili až v jihočeském Písku. Leckde se jako anténa použila třeba jen rozříznutá dvoulinka upevněná na prkénko. Později se postavilo někoilik vysílacích věží, první byla na Cukráku poblíž Dobříše. Signál se k dalším vysílačům přenášel translačními stanicemi. Protože se televizní spojitý signál vysílal v nižším frekvenčním pásmu, snadněji se v terénu ohýbal a byl zachytitelný i na velkou vzdálenost. V r. 1958 jsme používali TVP Mánes a vynikající signál z Petřína jsme chytali až v Liberci. Dnes využíváme kabelový rozvod UPC (DTV, internet a telefon), co pokládám za nejvhodnější.\nMohl bych pokračovat dál, třeba o starých a novějších gramofonech, podobně i o magnetofonech. Když jsem sloužil v Sušici, pomáhali jsme si s šifranty tamní brigády PS. Oni měli k dispozici rádiostanici Lambda a cívkový magnetofon Tesla, kde jako záznamové médium sloužil magnetický drát (navinutý na cívkách). Já si koupil někdy r. 1954 přenosný bateriový magnetofon z Tesly Liberec zn. Start, s malými cívkami feritového pásku, ještě ho někde mám i s instrukční knížkou. Někdy kolem r. 1965 nám k divizi ve Slaném byl dodán k vyzkoušení diktafon Tesla s nožním pedálem kvůli přepisu, ten měl zvláštní dvoucívkové výměnné moduly feritovým páskem; byl to takový předchůdce japonských kazetových magnetofonů. Jeden z nich – National ještě občas používám.\nKolem r. 1955 se objevily kapesní a kabelkové přijímače, zprvu tranzistorové, později s integr. čipy, vyráběly se např. v Bratislavě a r. 1971 se objevil i náš In-70. Po čase se přestaly užívat střední vlny a většina přístrojů se nedala použít;. i takové ještě někde mám. Televizory mi sloužívaly vždy kolem 10 let, pak jsem e likvidoval. Rádi jsme v Praze v min. režimu sledovali i vysílání sovětské televize z jejich velvyslanectví, byly to převážně divadelní hry a balety. Podobně jako TVP jsem likvidoval i velká rádia – např. Tábor, Copélia, aj. U Copélie jsem objevil zajímavost: po připojení výstupu z magnetofonu Start do mohutného výstupního trafa se magnetofon dal poslouchat všemi pěti reproduktory i bez zapnutí sítě. Ještě pamatuji, jak jsme v r. 1968 přes Copélii sledovali mnohé nové TV a VKV vysílače. Tehdy prý byl TV signál šířen i prostřednictvím trolejového vedení, za přispění techniků Tesly Karlín.\nZajímavé zkušenosti mám i s počítači a kalkulátory. Od r. 1975 jsem po mnoha školách a kurzech včetně VA dělal jako plukovník programátora-analytika u GŠ ČSLA a ještě v r. 1976 jsem musel počítat na log. pravítku, neboť kalkulačky ještě nebyly a počítače byly jen sálové, kde bylo nutno předem si vyžádat strojový čas. O svých zkušenostech bych mohl vyprávět celé hodiny, ale myslím, že jsem toho zde uvedl až příliš. Nechť pokračují druzí.\nJ. Knížek (*1928)\nNaposledy upravil(a) J. Knížek dne ned 16 kvě, 2010 14:53, celkem upraveno 2 x.\nPříspěvekod Duke » stř 17 bře, 2010 23:25\nWow tak to je dlouhý. Nechcete to zveřejnit v celku třeba na Vojsko.net?\nZ historie motorů a dopravy\nPříspěvekod J. Knížek » ned 21 bře, 2010 3:19\nKolem r. 1930 bylo ještě událostí, když se někde na vsi objevilo auto. Historie naší moto a automobilové výroby je zajímavá, a proto o ní aspoň v kostce povyprávím. Máme se skutečně světu čím pochlubit a být na to hrdi.\nNáš vynálezce Josef Božek představil r. 1815 na Slovanském ostrově v Praze svůj parovůz a později i parník. Časem vznikly i sentinely - nákladní auta na parní pohon a udržely se až do poloviny 20. století.\nV r. 1859 byl Francouzem Etienem Lenoirem předveden v Paříži první spalovací motor na plyn a první tzv. petrolejový motor postavil r. 1873 Julius Hock ve Vídni.\nPřevrat v pohonu silničních vozidel nastal vynálezem benzinového motoru r. 1876 Němcem Augustem Ottou, který pak zdokonalil německý vynálezce Gottlieb Daimler spolu s W. Maybachem a představili jej v roce 1883 jako první rychloběžný benzinový motor.\nPočátkem dvacátého století způsobil vynález benzinového motoru revoluci v dopravě.\nV r. 1886 začal nezávisle s tím vyrábět motorovou tříkolku Němec Karl Benz.\nVozidla s benzinovými motory brzy ze silnic vytlačila vozidla na parní či plynový pohon. Ve vzduchu létala letadla rovněž poháněná benzinovými motory. Motory se objevovaly i v lodní dopravě.\nV r. 1898 Němec Rudolf Diesel způsobil další revoluci svým vysokotlakým spalovacím motorem na těžký olej - naftu, který si podržel prvenství v těžké silniční a lodní dopravě dodnes.\nJeště je třeba se zmínit o motokolech a motocyklech. Např. již koncem 19. století začal konstruktér Laurin výrobu motokol ve Slaném a v zápětí s knihařem Klementem založil automobilku Laurin a Klement v Mladé Boleslavi, kterou dnes známe jako Auto Škoda.\nV Praze na Pankráci (v tzv. Janečkárně - Janeček-Wanderer - Ja-Wa) se vyráběla od r. 1929 zprvu jen motokola Ja-Wa Robot, potom i motocykly a automobily Minor, které držely několikaletý primát v cestě Afrikou. Naše motocykly měly mnohaletý primát v mezinárodní Šestidenní soutěži n a ostrove Man.\nTéměř nezničitelné motocykly ČZ (třeba s postranní lodičkou) se tehdy vyráběly ve strakonické České zbrojovce.\nDílnu na dlouhé motocykly Čechie (německy Böhmerland) založil v roce 1925 v Krásné Lípě mechanik Leibisch.\nV r. 1933 v Praze-Strašnicích vznikla továrna na těžší motocykly značky Ogar.\nVšechny tyto značky značně rozšířily výrobu po 2. světové válce, kdy byl o ně největší zájem.\nJednou z nejstarších našich automobilek byla kopřivnická Tatra (její smíchovský jmenovec vyráběl trolejbusy a vagony), která se zabývala jak výrobou osobních vozů vyšší třídy, tak zejména těžkých terénních nákladních aut - převážně se vduchem chlazenými motory. Jejím nejznámějším výrobkem byl osobní automobil NW Präsident od konstruktéra Svitáka z r. 1897, který byl jedním z prvních automobilů na světě vůbec. Za zmínku stojí, že populární automobil BROUK, vyráběný na několika místech v cizině a který dobyl celý svět, byl vyvinutý Tatrou Kopřivnice. Tatru proslavili také cestovatelé Hanzelka a Zikmund a účast na saharské soutěži do Dakaru.\nV Praze vznikla r. 1907 u strojíren ČKD automobilka Praga, která rovněž vyráběla jak osobní, tak i nákladní, zejména užitková vozidla. Tím není výčet výrobců u konce. V r. 1913 byla zahájena výroba aut Walter v Praze-Jinonicích, ale pak vyráběla jen letecké motory, které dodávala asi do 13 států.\nTěžká nákladní a kamionová vozidla se vyráběla v Mnichově Hradišti a v Liberci (začka LIAZ), autobusy ve Vysokém Mýtě (KAROSA), lehčí nákladní a speciální vozidla v Avii Čakovice a Ivančice.\nMusím také vzpomenout populárních sportovních vozů zn. Aero, vyráběných od r. 1934 v bývalém vysočanském pivovaru leteckou továrnou Aero (pro zvonivý start dostal první typ Aero-30 HP přezdívku Cililink). Také jsem vídával tříkolové nákladní auto značky Tempo, nevím ani odkud.\nPokud vím, letadla se u nás vyráběla v Aeru Vodochody (od r. 1919), v Letňaském Letově (od r. 1919) a v LETu Kunovice na Moravě (od r. 1936).\nTaké se u nás zejména po válce vyráběly traktory značky Zetor a Škoda, autojeřáby v ČKD Slaný, v Ostrově n. Ohří trolejbusy a ve Vysokém Mýtě autobusy Karosa. Neměli bychom zapomenout na vojenské prostředky, včetně obrněné techniky. Vyrábělo se mnoho typů pohonných pojízdných, nebo přívěsných motorů benzinových, či naftových k pohonu skladových, hospodářských, důlních a stavebních strojů, nebo kompresorů a čerpadel. Vyráběly se i přenosné strojky se spalovacím motorem - trávní sekačky, řetězové pily, motorvesla člunů a mnoho dalších typů. Jako děti jsme obdivovali mohutné setrvačníky u velkých pojízdných poháněcích motorů, např. k pohonu mlátičky obilí, čerpadel, nebo katru k rozřezání klád na pile.\nNejvětší podíl na dopravě patřil železnici, zejména u nákladů. Auta se užívala hlavně k místní dopravě na a z nádraží. Dnes gró dopravy je silniční, zejména užíváním kamionů, vodní doprava poněkud zaostává.\nVzpomenu ještě poválečnou výrobu aut u nás. Pro lidovou potřebu byl rychle uveden na trh vůz Jawa - Minor, později Škoda - Tudor, pak Spartak, sportovní Felicie, Škoda 1200 a Škoda 1000 MB, následovaná dalšími typy - Škoda 110/120/130, až typ Forman. Po válce se muselo na auto léta čekat v pořadníku. Zažádal jsem v roce 1958 a dočkal se v roce 1965, právě když bylo přidělování poukazů na auta zrušeno.\nNová etapa automobilizmu u nás nastala převzetím výroby škodovek Němci po roce 1990 a výstavbou dalších autozávodů cizích značek.\nAutomotokluby pořádaly časté místní moto a automobilové závody, na které zvaly známé i zahraniční závodníky. S otcem jsme jako děti už před válkou chodívali na Českobrodský okruh, kde se sešla elita závodníků a veliká návštěva diváků. Tyto tradice jsou nadále udržovány.\n- Tatínek v r. 1933 pracoval v cihelně. Cihly se odtud vozily těžkým nákladním autem s přívěsem na nádraží k vagonování. Dělal na přívěsu brzdaře a seděl na otevřeném sedátku bez boudy, drže se brzdové kliky. Tažné auto mělo zadní kola poháněná širokým řetězem, což jsem jinde neviděl.\n- Za 2. světové války pro nedostatek benzinu přišli koumáci na možnost pohánět auta dřevoplynem. Za řidičskou kabinu umístli kotel, ve kterém spalovali naštípané tvrdé dřeví, z něhož se při vhánění vzduchu a nedokonalém hoření vyvíjel čpavý, ale hořlavý plyn. Po jeho přefiltrování jej spalovali v upraveném benzinovém motoru. Stačilo tedy jen vozit sebou dříví nebo aspoň pilu a sekyrku namísto kanystru s benzínem. Na dřevoplyn se upravovala i osobní auta.\n- Dříve se místo dnešních směrových blinkrů užívaly buď velké světelné šipky, nebo vysouvací či mávající světelná křidélka po stranách řidičské kabiny.\n- V začátcích automobilismu podle platné vyhlášky musel před autem běžet zřízenec s praporkem (v noci se světlem) a upozorňovat lidi ve směru jízdy na příjezd auta (auto tedy muselo jet velmi pomalu).\n- První auta většinou neměla střechu a podobala se kočáru. Všechny auta či traktory se startovaly roztáčecí klikou pevně zastrčenou ve spodní části předku vozu do esíčka v ose motoru. Protože docházelo k mnoha úrazům (napíchnutí nepozorných dětí na vyčnívající kliku), byla později roztáčecí klika vyndavací a ukládala se vedle motoru. Kromě roztáčení motoru se užívala také k utahování matek kol.\n- Téměř všechny spalovací motory byly opatřeny vodním chladičem, který v parném létě a při větší námaze motoru chladit nestačil a voda se rychle vypařovala. K vůli tomu mnoho aut do cíle nedojelo.\n- Dosti často docházelo k tomu, že řidič při krátké zastávce nechal běžet motor a zajistil auto jen ruční brzdou; otřesy motoru se brzda uvolnila a auto se samovolně s kopce rozjelo. Bohužel, to se stalo jednou i mně; najednou bylo auto pryč a nevěděl jsem co se stalo; jenže auto skončlo jen v křoví a nic se nepoškodilo.\n- Sudové pivo Kozel už před válkou rozvážela těžká auta Ringhofer -Tatra; skoro všechny silnice byly jen štěto-vané a prašné. Kvůli odtoku dešťové vody musely být udržovány škarpy a mostové propustky, aby nedošlo k podmáčení silnice. To se však nedaleko našeho domu stalo a pivovarské auto se tam zabořilo do měkké silnice až po nápravy. Přivolanému traktoru z panského dvora značky Mac Cormick se při pokusu o vytažení auta jen protáčela kola s ocelovými klíny a tak se jen zahrabával do silnice. Nakonec museli přivolat dvě další stejná pivovarská auta až z pivovaru Velké Popovice k vyproštění a cestář byl za to propuštěn. Holt, všechno se má dělat pořádně. Dnes už k rozbřednutí vozovek nedochází, máme i dálnice.\n- za 2. světové války byl benzín vyráběn především pro Wehrmacht a stále se ho nedostávalo. V Záluží u Mostu vyráběli benzín z uhlí. Tehdy vymysleli a začli v autech i u nás používat vyvíječ dřevoplynu. Stačilo s sebou vozit pytel dřeva. Dřevoplyn měl asi o 25 - 30 % menší účinnost než benzín, ale byl snadněji dosažitelný. Užíval se nejen v nákladních autech, ale dokonce i v osobních. Místo zásoby benzínu v kanystrech stačila řidiči pouhá sekyrka. Ten podnik v Záluží připadl po válce v rámci válečných reparací Sovětskému svazu, ale ten jej přenechal ČSR.\nNaposledy upravil(a) J. Knížek dne sob 8 kvě, 2010 22:17, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvekod J. Knížek » ned 21 bře, 2010 23:21\nZa minulého režimu docházelo k přeměně vesnice. Trochu to rozeberu, žil jsem tam už před válkou. Tehdy v našem městečku nedaleko Prahy pulsoval čilý život, lidé se vzájemně stýkali i v širokém okolí - chodívali do stejné měšťanské školy v našem městečku, kde také bylo mnoho malých žívnostníků, se kterými přicházeli do styku. Celé party pracovaly spolu na polích, různých stavbách či v lesích a místních závodech v okolí. Chodívalo se na vesnické zábavy, na poutě, trhy, a na místně pořádané kulturní a sportovní akce přes několik vesnic daleko. Asi třetina námezdně pracujících občanů byla trvale zaměstnána mimo svou obec, dojížděla za prací do měst, i hodně daleko, třeba jako mladí se učili ve Zlíně, nebo ve vzdálených učilištích, někteří vystudovaní tu měli rodiče, vzájemně se navštěvovali i ve vzdálených místech, odkud se přivdali či přiženili. Městští lidé mnohde ohrnovali nos nad venkovem, což se poznalo na jejich vyjadřování a přezírání. Třeba městská slova "kydat hnůj" nikde na vsi neuslyšíte. Tam má každá věc i slovo své vžité místo.\nTaké musíme vzpomenout na nositele kultury i do těch nejvzdálenějších míst a samot. Byli to hlavně vesničtí učitelé, faráři, lékaři, řemeslníci, podnikatelé, stavitelé i zaměstnanci závodů a služeb ve městech či jen na dráze a poště. Byli to lidé velice vážení, rozšafní, kteří kromě svých odborných znalostí byli činní v mnoha různých spolcích a vychovali v nich nové funkcionáře a ušlechtilé zájmy. Obrátil-li se někdo o radu, hned se našlo několik občanů ochotných přispět k řešení, nebo doporučili někoho fundovanějšího. Mám zkušenost, ještě z války, že na venkově se hodně četly knihy, nejen romány, ale také o historii a vědecko-technická literatura. Našlo se tam mnoho místních vypravěčů. Scházeli se lidé v podvečer na táčkách u sousedů i jen na návsi včetně mládeže a sdělovali své zážitky a zkušenosti. Byla to jakási lidová univerzita, ze které každý odcházel něčím poučen. Také se tu semlely místní drby, takže si lidé dávali pozor, aby se sami do drbů nedostali a tím se upevňovala morálka. Velkou pomocí bylo zavedení telefonu, zprvu šlo o veřejné telefonní stanice zpravidla u hospody na návsi, rádio ve dvacátých letech na sluchátka a v padesátých letech televize. Každá novota přinesla zvýšený zájem, každý ji chtěl vyzkoušet a tak se nejprve u rádia a později u televize třeba v soukromých bytech scházeli sousedé. Hostitelka jim uchystala občerstvení a často hosté vydrželi i přes půlnoc, kdy hostitelé odešli na kutě. Jindy něco přinesli zase hosté. Znal jsem starého pana Filingra, co kdysi vozil lidi omnibusem na nádraží, kterého ve třicátých letech vnuk vzal do místního kina v sokolovně. Když uviděl na plátně přjíždět zvětšující se vlak, začal se uhýbat v lavici - byla to pro něho nevídaná novota. Ale zato dovedl vyprávět místní historii, že nikdo ani nedutal.\nNa vsi byly spolky - baráčníků v krojích s různými tradicemi, kynologů, rybářů, včelařů, ovocnářů, myslivců i různých sportů. Všude se aspoň pokoušeli o pěvecký sbor a ochotnické divadlo, byli tu různí chovatelé a progresivní hospodáři zavádějící nové metody v zemědělství, aj. Aktivní byly i církve - nevynechaly tradiční procesí a pěší poutě třeba na Svatou horu u Příbrami, apod. Večer se z kostelních věží do ticha neslo klekání a občas zvon-umíráček, místy i troubení ponocných. Život na vsi měl svůj řád, na takovém pohřbu se sešly stovky lidí s hudbou a plačky u hrobu, za asistence uniformovaných hasičů apod. Místní kapela vyhrávala třeba Aničkám u domů k svátku, a pod. Zajímavé i pro měšťáky bylo, jak se všichni navzájem dokázali mile pozdravit a to se naučili už jako děti. Málokdy došlo k rozepřím, spíš jen o meze a vyjímečně o polní pych. Na vsích byli obecní strážníci, co chodili vybubnovávat vyhlášky po určených postech. Četníci měli své trasy obchůzek po několika vsích, ale většinou nebylo co řešit. Stavení se většinou ani nezamykala, lidé se navzájem znali a nic jim neuniklo. Cizí člověk byl ostražitě všemi sledován, takže se musel přizpůsobit. Ještě víc se občané semkli za války proti společnému nepříteli - německým okupantům.\nOproti městům, na vsích lidé srpnový vpád r. 1968 jako nepřátelský akt nebrali, panovala družba. V šedesátých letech už byly všude na vsích MŠ a zdravotnická střediska, zajížděly do nich pojízdné prodejny a knihovny, každá samota měla při silnici vlastní autobusovou zastávku a dalo se návazně cestovat autobusem podle jízdního řádu kamkoliv. Řemeslníci byli sdruženi v komunálních podnicích a družstvech, většina zemědělců vstoupila do družstev a pracovala na směny s možností společných výletů a rekreace, což předtím bývalo nemyslitelné. Vím jen o jednom statkáři, který byl povolán do jednotek PTP - p. Bejšovec. Mnozí občané měst v těch letech lacino přišli k chalupám. Mně ji nabízeli za 10 tisíc, ale neměl jsem na chalupaření čas.\nNa vesnici se tehdy žilo na úrovni města, včetně vybavení domků, obecné péče o občany a možností využívání volného času ke sportu a kultuře. Leckde si občané upravili kulturní a obchodní domy, svépomocné objekty a služby, zorganizovali investiční akce (kanalizace, vodovod, zavedení plynu, sportoviště a místa oddechu). K tomu měly obce podporu státu, půjčky se daly snadno splácet, protože byly pravidelné dotace a příjmy a většinou bez dnešních poplatků.\nA jak to vypadá na venkově dnes? Bohužel nevábně. Mnoho obcí je zadluženo, protože nebyly připraveny na nynější změny. Většina vesnických škol slouží jiným účelům. Restituce zkomplikovaly život a tím mnoho dříve vynaložené práce přišlo v niveč. Restituenti rozprodávají úrodná pole a staví se na nich cizí objekty. Zemědělci jsou umořeni novými podmínkami, skládkami městských odpadků, akcemi teknařů, hlukem a smogem z nebývale houstnoucí dopravy včetně letecké. Ztrácejí se z přírody ptáci, množí se hmyz a škodná, mnohde je nedostatek pitné vody. Dopravní spoje a účelná zařízení se ruší, mnohde leží půda ladem. Mnohé akce zůstaly rozestavěny - nedokončeny. Vznikají satelitní městečka lidí, kteří vztah k půdě, venkovským lidem a zvykům ani nemají a straní se jich, myslí úplně jinak než venkované. Mnohde zase chybí signál TV či mobilu a vázne zásobování.\nDříve venkov zabezpečoval města a zpětně města venkov. Dnes se ve městě kvalitních potravin nedostává, často se nabizejí náhražky z dovozu a vsím chybí podpora státu. Občané nemají důvěru k zastupitelům měst, pod které jejich obce spadají. Není již přirozené rovnováhy. Mělo by se to změnit, aby opět lidé z venkova neutíkali, nebo se z nás stanou exulanti, jako už několikrát v naší historii.\nNaposledy upravil(a) J. Knížek dne sob 8 kvě, 2010 22:19, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvekod J. Knížek » ned 21 bře, 2010 23:46\nKybernetika dnes hýbe světem; není oboru, kde by se nevyužívaly stále novější poznatky digitalizace. Chtěl bych zde - dnes už jako pamětník - vzpomenout na počátky a rozvoj kybernetiky také u nás. Počátky sahají do dávné historie, kdy se někteří jednotlivci pokoušeli sestavit různé počítačky/kalkulačky. Nejjednodušší byl dodnes užívaný sčot - druh počitadla, kde se šoupaly vlevo-vpravo po drátech kolečka, znamenající jednotky, desítky, stovky, atd. Již před několika sty léty se dokonce podařilo sestavit z dřevěných dílků točicí strojek na kliku, který násobil a dělil. Když se začaly užívat skleněné zesilovací elektronky (při vzniku rádia), již tehdy se dělaly úspěšné digitální pokusy a v USA se už na začátku 2. světové války dokonce podařilo sestavit funkční počítač. Ten měl několik tisíc přímožhavených elektronek (v několika místnostech) a principiálně se podobal dnešnímu počítači.\nNedlouho po válce jsem si postavil několik rádiopřijímačů, dokonce třírozsahový superhet a byl jsem tedy zdatným radioamatérem. Další skok kybernetiky nastartovalo zavedení miniaturních diod a poté i tranzistorů. Laborovalo se s umělou pamětí, kde se bludištěm pohybovala umělá myš a zaznamenávala si úspěšné pokusy, takže po několika neúspěšných blouděních zvládla průchod celým bludištěm bez zaváhání. Nastal problém vytvořit dostatečně rychlé a kapacitou vyhovující paměťové prvky, např. cívky s magnetovými jádry. Měl jsem to štěstí, už začátkem padesátých let min. století jsem se mohl seznámit v našem vojenském výzkumném ústavu s prvotní, ještě ruční výrobou paměťových prvků, ale také s vývojem tranzistorů - leptáním destiček s natištěnými elektrodami, téměř shodně s dnešními schem. značkami tranzistorů s tlustou bází, emitorem a kolektorem s vývody, uzavřenými do kovového pouzdra. Tehdy jsme byli třetím státem na světě, který výrobu polovodičových prvků plně zvládnul. Také jsme tehdy vyvinuli zajímavou součástku, která dostala zkratkové jméno TANDEL.\nTím se rychle rozběhlo další využití takových součástek v jednoduchých i složitějších zařízeních, sloužících k ovládání strojů, testování, měření a automatizaci. Jako paměťový i přepravní sdělovací prostředek se užívala nejpve unifikovaná papírová děrná páska (z dovozu) s různým způsobem krokování a rychlosti čtení, kde místo počátečních čtecích kolíčků se později používal světelný paprsek za vysoké rychlosti, což usnadnilo rychlejší přenos informací na dálku; následovala i další média, prakticky na dnes užívaném principu - včetně velkokapacitních pamětí, jaké známe dnes a které se dále zdokonalují. Prakticky nyní se každoročně rychlost i miniaturizace a širší využitelnost snad nejméně zdvojnásobují.\nJe zajímavé, jaké názory se v padesátých letech při zmínkách o prvním kybernetickém laborování i mezi vzdělanými kapacitami šířily. Slovo kybernetika bylo tehdy věřejně zesměšňováno a i hmatatelné kladné výsledky byly odkazovány mezi science fiction, asi jako UFO. Sám jsem měl postupně možnost takových zařízení prakticky užívat a za několik let se to stalo mou základní profesí. Prošel jsem řadou dalších školení a stal se ze mne postupně i programátor našeho oddělení na GŠ ČSLA. Program pro diskový operační systém jsem tehdy zapisoval na předtištěné listy s kolonkami pro formát příslušného programovacího jazyka, nejčastěji PL1, na kterém byly sloupce očíslovány a vyplňovány perem a celý eleborát podléhal schválení, zaevidování a přidělení čísla, než mohl být předán výpočetnímu středisku k naperforofání děrných štítků, ze kterých se program (štos štítků) do sálového počítače EC33 (apod.) načítal a ukládal před spuštěním úlohy na pevný magnetický disk.\nDisk s příklopem vypadal asi jako veliký kulatý pecen chleba , měl asi 10 magnetických oboustranných ploten. Disky se ukládaly do přísně střeženého úložiště (trezorové místnosti) a při každé manipulaci se prováděl průvodní záznam s několika podpisy. Pak již stačilo vyžádat si podle časového plánu zpracování sestavy, dodat na děrné pásce příslušná předděrovaná data pořízená na dálnopisu s perforátorem a dodat sadu děrných štítků pro spuštění úlohy z disku. Odladěný program na tiskopisu i sada jeho děrných štítků včetně sady ke spouštění úlohy zůstávaly uložené na našem oddělení.\nPřed spuštěním úlohy se musel vložit do stolice (velikosti menší ledničky - byly tam čtyři) příslušný disk, do snímače děrné pásky založit kotouč pásky s první částí dat, do sacího snímače děrných štítků vložit štítky pro spuštění úlohy, do řetězové tiskárny založit dostatečnou zásobu skládaného papíru k tisku sestav (tzv. sjetin) a s operátorem si sjednat dorozumívací signály (v sále byl hluk). Totiž, jakmile je úloha spuštěna musí se sledovat správný průběh, reagovat na event. poruchu čtení či tisku a také na údaje na displeji počítači, kde se kromě postupu práce objevovaly i pokyny\noperátorovi - např. kolik má čeho pomocí klávesnice nastavit pro další práci, kolik se má čeho vyrobit, apod.\nŘetězová tiskárna byla asi jako člověk vysoká a tiskla vždy celý řádek naráz, kdežto snímač děrné pásky či děrných štítků byla jen malá zařízení. V sále bylo také několik dalších skříní s magnetickými pracovními cívkami a další s hejblátky a světýlky. Někdy se muselo na uvolněný čas výpočetního střediska i dva týdny čekat. Pochopitelně se musela plánovat a konat také technická údržba.\nTo jsem se ještě nezmínil o ladění nově zpracovávaných programů, kde se zkoušely různé varianty postupů. K úspěšné práci jsem se musel trochu zabývat i linquistikou. Leckdy to byly děsné nervy, když se mi nedařilo najít ten nejvhodnější algoritmus. Byl jsem z toho často zcela vyčerpaný, ale nakonec se mi vždy podařilo dílo úspěšně dokončit; prostě ten mus nade mnou zvítězil. Některé mé programy byly poskytnuty i NLA NDR. Ještě v r. 1975 nebyly ani kalkulačky a všechny náročné programové výpočty bylo nutné provádět logaritmickým pravítkem a ručním výpočtem. Byl jsem na veškeré speciální práce sám jediný a radit jsem se mohl jenom s experty. Všechna má práce měla totiž charakter Přísně tajné - zvláštní státní důležitosti. Přiznám se, že jsem rád odcházel na vlastní žádost do důchodu, bylo toho na mne moc. V penzi jsem už nechtěl o PC ani slyšet, jenže časem ... aspoň surfuji a přispívám do časopisů.\nPříspěvekod J. Knížek » ned 21 bře, 2010 23:58\nStará báje vypravuje, že v krajině Elis na západním pobřeží jižního Řecka, několik set let před narozením Krista, zápasil na nebi bůh Zeus o vládu se svým otcem Kronem. Zeus zvítězil a toto své vítězství oslavil tělocvičnými závody. V upomínku na tuto událost byly podobné závody opakovány, z počátku v obdobích nestejných, později pravidelně každý čtvrtý rok. Místo konání závodů se nazývalo Olympie. Doba od jedné slavnosti k druhé se nazývala Olympiádou. Psalo se, že nějaká událost se stala v páté olympiádě, to znamená v pátém čtyřletí od olympijských závodů. Na první olympiádě v r. 776 před naším letopočtem byl poprvé pořízen seznam závodníků. Všichni atleti zápasili nazí. Ženy se nemohly her ani účastnit, ani být mezi diváky. Vstup na hry byl zdarma. Existovalo pouze 1. místo pro vítěze. Vážnost vítězů se přenášela na celé rodiny a také na obce a kraje, z nichž vítězové pocházeli. Básníci a sochaři vytvářeli svá nesmrtelná díla k poctě bohů a vítězů.\nSportovní soutěže, z nichž nejstarší a nejznámější jsou Olympijské hry, patřily neodmyslitelně k duchovnímu a kulturnímu životu v antickém Řecku. Olympijských her se účastnili atleti z celého řecky mluvícího světa, k nimž patřila tehdy i jižní Itálie a Sicílie. Až do roku 393 našeho letopočtu, tedy více jak 1000 let, se tyto hry konaly vždy v červenci každým 4. rokem, a to téměř bez přerušení!\nŘímané a celá západní část tehdejší říše se věnovala spíše gladiátorským hrám a vozovým závodům. Z tohoto důvodu můžeme ještě dnes např. v Itálii, Francii. Německu a Španělsku nalézt římské amfiteátry, či jejich zříceniny. Naopak v Řecku a Malé Asii můžeme obdivovat dosud zachovalé stadiony. Hlediště nebylo prakticky žádné, diváci (jejich počet je odhadován na desítky tisíc) stáli na okolních zdech a stejně, jak je tomu i dnes, povzbuzovali závodníky svým křikem, pískáním a opovržlivým křikem. Pouze několik vyvolených a čestní hosté měli tu vymoženost pohodlně sedět v mramorových křeslech. Celý jeden měsíc před začátkem olympijských her museli atleti trénovat v Olympii pod vedením zkušených trenérů, čímž dokázali, že jsou schopni se těchto her zúčastnit.\nV době konání her byly v Řecku přerušeny všechny války; žádné hry nebyly v důsledku válek přerušeny. Olympijské hry byly vyhlašovány vždy na jaře olympijského roku. Současně byl vyhlášen Olympijský boží mír, který platil vždy jeden měsíc před zahájením her a jeden měsíc po jejich skončení. Toto příměří zbraní umožňovalo účastníkům her dostat se v klidu a bez obav na místo konání her a zase zpět domů.\nNaposledy upravil(a) J. Knížek dne sob 8 kvě, 2010 22:20, celkem upraveno 1 x.\nJaká byla ČSR\nPříspěvekod J. Knížek » pon 22 bře, 2010 1:19\nMnohde jsou dnes slyšet stesky, že není dost souhrnného materiálu o první Československé republice. Timto se snažím mezeru vyplnit.\nRepublika Česko-Slovenská (ČSR) vznikla 28. října 1918 na troskách feudálního Rakousko-Uherska po prohrané 1. světové válce. Tím vyvrcholil 300letý osvobozenecký boj českého a slovenského lidu za národní samostatnost. Vlády se chopili tehdejší vrcholní politici. Premiérem se stal dosavadní předseda Národního výboru Karel Kramář, potvrzený Národním shromážděním v listopadu 1918 a v prosinci byl zvolen za prezidenta ČSR bývalý člen Říšské rady ve Vídni prof. T. G. Masaryk, V platnosti byly ponechány Rakousko-Uherské zákony, včetně dvouleté povinné vojenské služby a byla přijata vlastní ústava.\nEvropa procházela dělením na řadu nových států. ČSR byla složena z Čech, Moravy s částí Slezska, Slovenska a Podkarpatské Rusi. Jeho mapová silueta připomínala jakéhosi dlouhého vlnitého dětského draka, jehož hlavu tvořily Čechy a ocas Podkarpatská Rus. Rozkládala se mezi 12 - 23 st. vých. délky (od Aše až k Jasině) a 48 - 51 st. sev. šířky. Z Rakousko-Uherska se kromě ČSR vydělily Rakousko, jižní část Polska, severozáp. část Rumunska, Maďarsko a severozápadní část Jugoslávie. ČSR tehdy měla nejdelší hranici s Německem (od Č. Krumlova po Hlučín), pak Polskem, Maďarskem a Rakouskem; nejkratší hranici měla s Rumunskem. Měla celkem 140 120 km2 a 13,550.065 obyvatel (sčítání z r. 1911) s jednotnou národností Čechoslovák (třebaže mezi nimi byli bývalí Němci, Slováci, Rusové, Rusíni, Poláci, Maďaři i Židé).\nNárodnostní třenice vznikaly zejména v českomoravském pohraničí s nespokojenými Němci a na Jižním Slovensku s Maďary, což si vyžádalo státní bezpečnostní zásahy. Četnictvo i vojsko ale zasahovaly i proti neozbrojeným stávkujícím dělníkům a někteří, dokonce i děti, přišli přitom o život. Nebylo vždy všechno tak, jak se mnohde vychvaluje. K dobru budiž přičteno, že stát zajistil povinnou školní docházku, ale místy zůstaly i německé školy, také v Praze. Těžilo se u nás uhlí, rudy i suroviny k výrobě skla a keramiky, na jižní Moravě i nafta, více rud i na Slovensku, hojně se pěstovaly len, chmel, víno a cukrová řepa, také konopí na provazy. Velkým bohatsvím zůstaly lázeňské prameny a hlavně lesy, z nichž se těžilo kvalitní dřevo na stavby i nábytek. Tím vznikalo mnoho menších provozů i velkých zpracovatelských továren; vlivem průmyslu se rozrůstala města a jeho strojírenské podniky; vyrábělo se u nás všechno na světě. Naši inženýři byli světoznámí svou erudicí a přizpůsobivostí, uplatnili se všude. Byli jsme známí i novátorstvím a zaváděním nových metod. Stát tím bohatnul, jenže také docházelo k exekucím majetku i těch nejchudších, kteří se tak ocitali na ulici. Ne všem válečným poškozencům z 1. světové války a nemocným se dostávalo potřebné péče a pomoci, mnozí museli žebrat a zemřít bez pomoci. Léky a operace si mnozí nemohli dovolit, mnoho občanů nebylo pojištěno.\nVesnice hospodařily postaru, takže vznikaly velké rozdíly v jednotlivých regionech. Nejchudší bylo jižní a východní Slovensko, Podkarpatská Rus, ale i jihovýchodní Čechy a Šumava. Naopak nejbohatšími regiony byly Plzeňsko, severní pohraničí Čech, Opavsko a Brněnsko (kde žilo více německy mluvících obyvatel). Také v Národním shromáždění (sídlilo v domě umělců, kdežto senát ve Sněmovní ulici) rostl německý vliv. Němci organizovali fašistické provokace proti českým orgánům a bylo třeba pomýšlet na obranu. Naše zbrojovky jely naplno a výzbroj naší armády patřila k nejlepší na světě. Ve třicátých letech vznikl státní plán na vybudování vojenských pevností, jež nás měly chránit před německým vpádem po vzoru Maginotovy linie ve Francii, která se stala vzorem tehdejší naší armádě. Na pomoc byly organizovány národní sbírky. V té době byl v Německu u moci Adolf Hitler, který chtěl mít z Němců nadlidi a vládnout Evropě, ostatní (ale pouze arijci) mu měli sloužit. K tomu zahájil zbrojení a výcvik k dobyvatelské válce, vojensky obsadil 12. 3. 1937 Rakousko a připojil ho k Německu.\nV r. 1938 se německá válečná hrozba vystupňovala a náš stát vyhlásil 23. 9. 1938 mobilizaci, která trochu Němce zchladila. Do zbraně bylo ukázněně uvedeno 1,5 milionu vojáků. Všichni byli odhodláni k obraně a třeba i položit svůj život; byly obsazeny i nedokončené pevnosti. Prezident Beneš neunesl tíži odpovědnosti, abdikoval a vystřídal ho v úřadě právník Emil Hácha. Představitel Německa (Adolf Hitler) si 29. září 1938 na konferenci v Mnichově vymohl od představitelů Anglie (Neville Chamberlain), Francie (Edouard Daladier) a Itálie (Benito Musolini) souhlas k připojení našeho pohraničí k Německu a ti raději souhlasili, než by se mu vzepřeli, aby nemuseli vojensky zasahovat. Chtěli tím válku oddálit. Hitler, aniž prezidenta Háchu aspoň vyslechnul, záhy vydal příkaz k připojení našeho pohraničí k Německu. Bylo rozhodnuto o nás bez nás. Všechny naše předchozí smlouvy se ukázaly jako neúčinné. V té době se od nás distancovalo i Slovensko a nabídlo Hiitlerovi spojenectví. Tím byl náš osud zpečetěn; vojsko dostalo rozkaz se stáhnout a naši obyvatelé při záboru pohraničí byli donuceni své domovy opustit, což bylo vlastně vyhnání; neměli kam se uchýlit. Protože se tato akce Hitlerovi vydařila, neváhal l5. března 1939 vojensky obsadit zbytek Čech a Moravy a začlenit jej do Německé říše jako svůj protektorát, který po všech stránkách svým aparátem ovládal. Všude byly německé posádky, gestapo se svými pochopy a všechny zásoby zabrali. Nastala nenáviděná okupace a teror.\nPřed první světovou válkou se rozkládalo Německo od alpské řeky Adiže podél Baltu až k Němenu (v dnešní Litvě, kde kolem Královce [dnes Kaliningrad] se rozkládalo tzv. Malé Německo) a za spojence mělo Rakousko-Uhersko (středoevropské země s Haličem, Bukovinou, Besarabií a částí Balkánu, až k Benátkám). Protějškem těchto centrálních mocností byl Trojspolek - carské Rusko se Srbskem, Anglií a Francií. Při červnových manévrech r. 1914 v Bosně došlo k atentátu na Františka Ferdinanda (následníka R-U trůnu) srbským nacionalistou Principem a Rusko začalo Srby chránit. Toho využilo Německo k zahájení války s Ruskem 1. 8. 1914, do níž se postupně zapojilo mnoho zemí Euroasie i Afriky a bojovalo se současně na několika frontách. Válka byla ukončena příměřím - Versailskou mírovou smlouvou (která nově stanovila hranice evropských států a byla ratifikována Společností národů 10. ledna 1920 v Ženevě s následným Trianonským dodatkem o změnách hranic některých balkánských zemí ze 4. 6. 1920). Požadovala, aby Německo přijalo plnou odpovědnost za zahájení první světové války. Německo se nemínilo s tímto rozhodnutím smířit a získalo nazpět Porýní, Sársko a později Klajpedu. Dne 11. března 1938 proběhl v Rakousku ozbrojený převrat, který vedl nacista Arthur Seyß-Inquart, který povolal na pomoc Německé vojsko a to 12. 3. 1938 provedlo anexi Rakouska; Hitler na místě vyhlásil jeho připojení k Německu a zanedlouho mnichovským diktátem získal i území bývalé ČSR. Neukojené zájmy tak pomohly Hitlerovi připravit a rozpoutat přepadením Polska 1. 9. 1939 druhou světovou vál-ku.\nBez vyhlášení války 1. září 1939 nacisté přepadli Polsko a tím začala 2. světová válka, tehdy mi bylo necelých 11 roků. Činnost fašistů jsem osobně prožíval: viděl jsem, jak nás v březnu 1939 za sněhu fašističtí okupanti obsazovali, viděl jsem ty seznamy popravených, viděl jsem jak bombardovací svazy ničí kolínskou rafinerii olejů, jak vojáček zajatci bodlem propíchnul v Kolíně ruku, že si chtěl natočit do bandasky na peronu vodu, viděl jsem transporty hladovějících. Žil jsem s lidmi a dětmi, co musely snášet bezpráví, užil jsem si to i v učení - k nám do továrny byli nasazeni žáci ze zavřených škol; aby nemusela šestnáctiletá děvčata na práci do Říše tak se musela vdát; často jsem neměl co jíst (přídělové lístky nestačily) a načerno jsme jezdili za tmy k mlynáři semlít mouku, nebo bez lístků u pekaře loudit pecen chleba. Neměl jsem pořádné oblečení ani obuv, všude jsem měl záplaty, dostal jsem na poukaz šněrovací dřeváky a po vyzutí jsem měl krvavé nohy. Ani se mi nechce všechno vypisovat, ale nikdy na to nezapomenu, ani na osvobození r. 1945.\nNebyli jsme to my, kdo tehdy Němce ohrožoval a terorizoval. To oni nám způsobili nekonečné hoře terorizováním a likvidací nepohodlných osob, zmocňováním se našeho majetku a znemožněním žít normálním kulturním životem. Nikdo z nás je k nám nezval, bylo to jejich rozhodnutí i schvalování takových zásahů. Proto není na místě uplatňovat tolerance kromě mála jejich civilistů, kteří prokazatelně německé mašinérii škodili a poskytovali pomoc jejich nepřátelům. Jak má být postupováno, to po válce rozhodly vítězné mocnosti Postupimskou dohodou a to pak bylo zapracováno do prezidentských dekretů, jelikož nebyl, kdo jiný by vydával státní právní akty, nebyl parlament. Ani dnes by se Němci neměli divit, že jim naši občané často nedůvěřují a nevycházejí jim vstříc třeba k vybudování jejich válečných pomníků na našem území. Ti jejich padlí to byli, kteří nám působili za Protektorátu tolik ztrát a bolesti. Měli by si své mrtvé odvézt domů a tam je uctívat, dělat to u nás před jejich oběťmi by byl cynismus. Naopak je nezbytné uctívat ty padlé, kteří nás přišli osvobozovat a před fašisty chránit, bez ohledu na jejich národnost. Jejich tehdejší činnost nemá nic společného s událostmi v jiné době, za jiných podmínek a souvislostí. Dnes je úplně jiná situace; je třeba za minulostí konečně udělat čáru a již se k ní nevracet. Historii stejně nelze měnit, ale ze zkušeností bychm se měli poučit.\nPříspěvekod Col. Kadlik » pon 22 bře, 2010 11:06\nJe mi skoro až líto přerušovat toto zajímavé vyprávění pana Knížka, ale myslím si, že tato zpráva do této rubriky patří.\nPříspěvekod J. Knížek » pon 22 bře, 2010 17:42\nTento článek věnuji mladší generaci, aby si opravila některé názory na nedávnou minulost. V roce 1934 postavili v našem podlipanském městečku Škvorci Kampeličku. Pan účetní mi předal kovovou kasičku a já do ní spořil drobné mince, málokdy koruny, ale o svém svátku i stříbrnou pětikorunu od tety a ještě papírovou desetikorunu od babičky. Tak velké peníze jsem ještě neměl. Pan Kafka mi dával padesátník od donášky piva. Houska tenkrát stála 20, vuřt 50, školní sešit nebo tužka 80 haléřů, učebnice kolem 5 až 10 Kčs. Pan účetní mi úspory spočítal a připsal do účetní knihy i do spořitelní knížky. Podobně jsem také spořil lepením dopisních známek na zvláštní kartičku, kterou mi pan poštmistr přerazítkoval, spočítal a hodnotu připsal do poštovní spořitelní knížky. Ročně mi připisovali asi 2-3 % úroků; nestrhávali si žádné poplatky, takže se spoření vyplácelo.\nDěti většinou chodily bosky, botky nosily hlavně do školy a k nedělním šatům. Neděle byla vlastně svátkem, protože to byl jediný den v týdnu, kdy se nevyučovalo a nepracovalo. Všechno se vysmýčilo, okrášlilo a ve svátečním se chodilo do kostela. V sokolovně se v sobotu promítalo kino, vstupenky byly za 2, 3, nejdražší za 4 Kčs. Doma jsme poslouchali tichý rozhlas z ampliónu krystalky; hrála celý den bez napájení – energii dodávala dlouhá anténa. Někde na samotách měli natažené i několikanásobné antény a jimi zachycená energie stačila i na svícení malinkou žárovičkou; ne všude měli zavedenou elektřinu. Školáci se připravovali většinou sami, případně jim pomáhali spolužáci, náboženství učili faráři. Děti měly doma povinnosti – zalévání zahrádky, čištění bot, úklid dvorku, péči o králíky, aj.\nV domácnosti nic nepřišlo nazmar. Voda z nádobí zasypaná otrubami se dávala jako pití dobytku, odpadky se pálily v kamnech a popel se sypal na dvorek – popelily se v něm slepice, aby se zbavily čmelíků. Všechno se dalo opravit či nějak zužitkovat, příp. spálit. Po vsích chodili drotári s pastičkami na myši, drátovali kameninové nádobí či letovali děravé plecháče a sklenáři s krosnou zasklívali rozbitá okna. Bosňáci s krámem na krku prodávali kudly, hřebínky, tkaničky, apod. Švec Ptáček roznášel na holi přes rameno opravené boty, pekař Novák rozvážel po domech chleba a mlékař Janák mléko. Pan Košík jezdil po vsích sbírat kožky a ochotně je i stahoval. Kovový odpad se použil na uzemnění hromosvodů, láhve se vracely, rum a střepy se sypaly do základů cest. Nikde nebyly potřeba skládky, nebylo nic k vyhození. V městečku o tisíci duší se uživilo na 100 drobných živnostníků, telefony měli jen 4 subjekty, auta také jen 4 a koupelny měly jen 3 rodiny. Vodovod ani kanalizace nebyly. Většina obyvatel jezdila za prací do Prahy, ostatní pracovali ponejvíce v zemědělství.\nV lese otcové na přidělených dílcích dobývali pařezy a babičky vyřezávaly pilkou na bidýlku spodní větve na otop. V lesích bylo čistě uklizeno, i šišky byly vysbírané. Děti chodily s rodiči okopávat zabrané dílce okopanin a dobývat řepu – podle práce jim pak hospodáři rozdělovali cukr. Nebo chodily sbírat léčivé byliny, houby, borůvky či padané ovoce a po žních klásky. Vše se doma zužitkovalo, hodně se zavařovalo, nakládala se zelenina, atd. Večer se držela černá hodinka, vyprávělo se a zpívalo, někdy se chodilo k sousedům „na táčky“ (debatovat) a uspořilo se svícení elektrikou či petrolejem. Hodně se četly knihy z obecní knihovny. Půjčovali jsme si 3-4 knihy týdně.\nChodívalo se hodně zkratkami pěšky, třeba až 10 km – k příbuzným, na poutě či trhy, do okresní nemocnice nebo jen na výlety. Na cestách jezdily hlavně zemědělské povozy, málokdy se objevila auta, cesty byly prašné. Do práce si lidé nosili jídlo z domova, obyčejně v kastrůlku s pokličkou připevněnou zavařovací gumičkou. Když už bylo oblečení dětem malé, předávalo se mladším sourozencům, anebo dobrým známým. Ženy uměly vyrábět spoustu věcí takřka z ničeho a se vším si dovedly samy poradit; pečovaly nejen o děti a zahrádky, ale i o dům, drůbež a domácí zvířectvo, které se nedalo z denní péče vynechat, všechno musely včas nakrmit a ošetřit. Tatínkové chodili z práce pozdě večer, ale přesto stačili udělat doma hromadu hrubé práce, i hračky dětem, byli to všeumělci. Dodržovalo se desatero božích přikázání a lidé se proto varovali hříchu. O sexu se vůbec nemluvilo, první sexuální zkušenosti byly získávány ve věku kolem 17-18 let, bylo mnoho jiých starostí.\nMnohé domy se nezamykaly. Nic (ani lup) se nedalo utajit – rodiny se navzájem znaly i přes několik vesnic. Nalezené věci se odevzdávaly a mohly se najít ve Ztrátách a nálezech na radnici, protože se občané styděli si nalezenou věc přisvojit. K tomu byly vychovány i děti. Občané se k sobě chovali přátelsky a při setkání se vždy zdravili. Soudili se hlavně kvůli mezím. Nebyli bezdomovci. U radnice stála pastouška a tam se ocitali občané s domovským právem obce, pokud jim došly prostředky. Chudým obec dávala žebračenky a pověřovala je nějakou činností za odměnu, případně jim půjčovala flašinet. Je s podivem, že taková jednoduchá opatření dnešní systém není schopen svým občanům zajistit. Občas se objevily na okraji vsi cikánské vozy a zmizelo pár slepic; byli to většinou šlejfíři a brousili dům od domu nože.\nPřišla německá okupace. Při záboru Češi opouštěli pohraničí a lidé se sblížili, pomáhali si, ale ne všichni. Dost bylo kolaborantů, kteří chtěli ze spojenectví s okupanty získat výhody. Němci rozšířili udavačství, mnoho lidí bylo pronásledováno, řada z nich přišla o život. Marka dostala kurs ke koruně 1:10, takže okupanti všecko snadno skupovali. Mnoho zboží se nedostávalo, výroba sloužila wehrmachtu, z věžních zvonů se dělaly nábojnice. Peníze ztratily svou hodnotu, což na druhou stranu umožnilo snadněji splatit prvorepublikové dluhy. Největší cenu měly potraviny a kuřivo, za cigaretu se platilo až 20 korun. Když četník či gestapák chytil někoho, jak veze načerno (bez lístků) potraviny, šel za to třeba do koncentráku a už se nikdy nevrátil. Byly zavírány vyšší školy. Zakládaly se odbojové skupiny a vedl se partyzánský boj, spojenci ničili Němcům lokomotivy, apod.; Němci se mstili, vzpomeňme Lidice. Obchodovalo se načerno se vším, kolaboranti a šmelináři z toho bohatli. Mnoho občanů bylo totálně nasazeno k práci v Říši a na vojenské výrobě.\nPo 2. svět. válce byli zrádci potrestáni a nastolena skutečná svoboda. Došlo ale k rozvratu společenských vztahů – jedni chtěli návrat k prvorepublikovému kapitalismu, většina však prosadila nastolení cesty k socialismu. Došlo ke kolektivizaci a zavedení zemědělské velkovýroby, k znárodnění bank a průmyslu, čím se uvolnily prostředky k soustavnému snižování cen produktů za přispění plánovitého hospodářství (pětiletek). Města pomáhala venkovu. Drobné provozy a služby se spojily do družstev. Byly pevné ceny životních potřeb a nebyly starosti o zítřek. Nikdo nehladověl a nevykořisťoval druhé. Platilo heslo: kdo nepracuje, ať nejí. Stavěly se nové byty, továrny, přehrady, aj. Bylo přebudováno celé národní hospodářství, prioritu měli horníci. Došlo k vyrovnávání úrovně oblastí, mnoho prostředků bylo poskytnuto válkou zničenému Slovensku. Zdravotnictví a školství (i vysoké) byly bezplatné, jeden lékař připadal na 200 obyvatel. Ve školách práce a večerních školách si mnoho zájemců zdarma zvýšilo vzdělání. Do všech míst byla zavedena levná doprava. Byl podporován rozvoj kultury, sportu, kroužků a společenských organizací. Odbory řešily sociální otázky, zastřešovaly rekreaci, zájezdy za kulturou a uspokojování zájmů. Vzrostla životní úroveň, kultura a rozmohlo se novátorství. Na úřadech se poplatky neplatily, mnohde nebyli ani vrátní a přece nedocházelo k narušení pořádku. Obědy v záv. kuchyni byly za 4 koruny. Ne všechno se všude dařilo, ne všechno se dalo předpokládat. Jisté je, že se celý tento systém vlivem studené války zhroutil a octli jsme se opět v kapitalismu, tvrdším než za Masaryka.\nJak je tomu dnes? Panuje závist a hon za mamonem, běžné je podvádění, okrádání, tunelování, podplácení a pomlouvání, snaha o bezpracný zisk. Opět máme boháče a nezaměstnanost, roste zadlužení rodin i státu, který se zbavil lukrativního majetku a stal se závislým na cizině. Více než asi 60 % rodin má příjem nižšší než je vypočtený průměrný příjem. Ubývá půdní fond, potomci rolníků už nechtějí hospodařit, když je výroba dražší než produkce a proto hospodářství rozprodávají. Mění se zákony a jsou čím dál méně průhledné, mnozí se práva ani nedovolají, EU nám diktuje podmínky. Proletariát jako třída už neexistuje, odbory se rozdrobily a ztratily sílu, jsou tlačeny do kouta. Média jsou v cizích rukou. V politických stranách se leckde dostali k veslům přeběhlíci a dobrodruzi, členské základny jsou nepočetné a programy stran mnohdy nevěrohodné. V této džungli se daří podnikavcům a podvodníkům, snadno mezi ně spadne i poctivý podnikatel v důsledku druhotné platební neschopnosti a při nesolventnosti je proti němu postupováno často tvrději, než proti těm nepoctivým. Znám bývalou spořitelní pracovnici – samoživitelku s dítětem, která si nevydělala ani na splácení běžných půjček. Osamostatnila se, ale dřívějšími spolupracovníky jí není přáno si na provizích vydělat, dokonce přemlouvají její klienty, aby si přes ni žádné úvěry nezařizovali, takže si až zoufá. Nelze se divit, že státní systém dnes dohání k sebevraždám více občanů. Statistika to ani neregistruje. Jisté je, že se rodí méně dětí a národ spíše vymírá.\nBankovní podmínky jsou dnes nastaveny tak, že klient platí za každou maličkost či opomenutí nehorázné poplatky či penále, často celkově převyšující půjčenou částku. To si může každý sám vypočítat, jistě mi dá za pravdu. Leckdy odplývají poplatky z účtu i tehdy, když v daném období k žadné transakci nedošlo. Přitom banky čím dál více přecházejí na využití elektroniky a ta moderním hakerům umožňuje převádět takto vedené peníze na jejich účet, a to nejen zjišťováním dat u bankomatů. Horentní sumy si přitom nárokují jako odměny členové správních rad a managementu bank, které fakticky odplývají z účtů klientů. Další sumy odplývají k právníkům a exekutorům. Je na čase tyto praktiky odhalit, zdokumentovat a zákonem stanovit kolik max. procent a zač si banky či poradci smějí z účtu klienta srážet. Exekutorská institut by se měl úplně zrušit, stačí soudy. Když to šlo za první republiky bez poplatků, měly by dnes při mnohohonásobně vyšším využití automatizační techniky bankovní poplatky klesnout. Penále při zpoždění platby by se nemělo účtovat, nanejvýš porto za automatickou upomínku. Domnívám se, že jinak musí dojít ke kolapsu celé soustavy. Pak asi bude lépe si peníze ukládat doma do punčochy, obchodovat z ruky do ruky a banky či podobné instituce úplně vynechat. Vše by se mělo projevit v úpravě ústavy a zákonů, na jejichž znění by se měli noví politici domluvit jak u nás, tak s jinými zeměmi.\nPříspěvekod DC » úte 23 bře, 2010 15:36\nMůžu se zeptat - to je co? Nějaké přiblížení doby? Ať čtu jak čtu, popisuje všechno možný, co se v tý době dělo a jak lidi žili\nPříspěvekod Livefire » čtv 25 bře, 2010 22:49\nSlováci nás vyklepli ve fotbale 9:0\nPříspěvekod Duke » pát 26 bře, 2010 12:25\nLivefire píše: Slováci nás vyklepli ve fotbale 9:0\nSakra tak to je moc špatný.\nPříspěvekod Livefire » čtv 1 dub, 2010 11:30\npříroda čarodějka... na Mimasu je Pac-Man\nPříspěvekod Col. Kadlik » čtv 1 dub, 2010 19:56\nTo s tim Pac-manam jsem taky včera četl fakt hustý\nJinak tu mám taky něco zajímavého\nK dnešnímu aprílovému vzoru Peacka se radši vyjadřovat nebudu


50S-Themed Restaurant má Nostalgii na Menu - cs.mobbybusiness.com\n50S-tematická restaurace má Nostalgii na menu\nSvět může být každý den stále více technicky, ale to neznamená, že lidé nejsou pro staré dobré časy nostalgické ... a jsou ochotni platit za zkušenost. > 5 & Diner, nostalgický restaurační řetězec, který nabízí autentický 50-letý rodinný stolní zážitek, který pravidelně hostí klasické autosalony a ponožky chmelu, vybírá tuto touhu po všech starých.\nŘetěz má v současné době 12 míst v pěti státy. Bob Watson, generální ředitel společnosti 5 & Diner, říká MobbyBusiness, proč si myslí, že je vhodný čas být v podnikání nostalgie.\nProč jste si mysleli, že to bylo dobré koupit? Watson: Koncept 5 & Diner je na rozdíl od čehokoli jiného na trhu - od dekorace a designu interiéru v roce 1950 až po menu plné komfortních pokrmů. Když vstoupíte do jedné z našich restaurací, okamžitě se budete cítit jako kdybyste udělali cestu zpět včas. Jako franchisant jsme viděli potenciál růstu značky a rozhodli se, že si v srpnu 2008 koupíme celou franšízu.\nMB: Změnil jste značně obchod, jak jste to koupili? :\nNeprovedli jsme významné změny, ale zpřísnili naše provozy a postupy v restauracích. Zjednodušili jsme menu a potraviny, které pomohou našim franšízantům lépe řídit náklady na potraviny. V mnoha ohledech jsme modernizovali naše postupy, ale zároveň nezapomněli, že jsme 50. večírek. MB:\nProč si myslíte, že lidé jsou již tak nostalgičtí? BW :\nKdyž si lidé myslí o 50. letech, myslí si na klidnější dobu v historii. Myslím si, že televize a hudba z té doby hraje velkou roli v fascinaci lidí v daném časovém období. MB:\nCo děláte - kromě výzdoby - vytvořit pro ně ten pocit? BW:\nDekor hraje velkou roli při vytváření nostalgie 50. let, ale i naše menu a služby zákazníkům. Naše menu je založeno na komfortních pokrmových pokrmech, jako je masový salát, koláč kuřecích kuřic, omelety tří vajíček, mléčné koktejly a banánové štěpky. Náš zákaznický servis je založen na službě s úsměvem. Zapojíme každého zákazníka a budeme se cítit jako jediný host v restauraci. To je něco, co dnes v každé restauraci nenajdete. Udržujeme také klasické autosalony a ponožky chmele pravidelně na všech našich místech a přinášejí zábavu zpět do rodiny. MB:\nJak se podnik, který se snaží být "staromódní", mění a inovuje? BW:\nPokud se neměníte a inovujete, nebude váš koncept příliš dlouhý. Nemáme žádný problém se měnit, ale vždy se snažíme být i nadále věrní tomu, kdo jsme, což je jídelníček z 50. let. Myslím si, že naši zákazníci mají jisté očekávání ze zkušenosti 5 & Diner a vždy se snažíme stavět na tom.\n5 Hlavních chyb při zasílání e-mailu\nEmail marketing je jedním z nejlevnějších způsobů, jak oslovit zákazníky a zvýšit jejich tržby. Umožňuje obchodníkům a poskytovatelům služeb jednoduše posílat nabídky, propagační akce a oznámení, stejně jako řídit nový obchod tím, že osloví vyhlídky a otepluje studené vedení. Spuštění efektivní e-mailové marketingové kampaně je však uměleckou formou.\nSpousta lidí má skvělé podnikatelské nápady, ale jen zlomek těchto budoucích podnikatelů někdy najít způsob, jak financovat své spouštěcí sny. Úvěry na malé podniky jsou těžké a jen málo lidí má osobní prostředky na financování spuštění. John Cerasani, podnikatel a autor knihy "Paid Training" (Outskirts Press, 2011), nabízí tipy, jak začít podnikat bez peníze v bance: Partner up - Zjistěte, jaký je váš podnik nebo specialita, a rozvíjejte partnerství s již existující společností, kterou vaše podnikání může doplnit.\nJak se vyhnout porušování autorských práv ve věku sociálních médií\nZaměstnávat vůdce? Nevyberte konformistu\nZaměstnanci věcí chtějí nejvíce ze zaměstnání\nNejlepší systémy podnikové bezpečnosti\n5 Způsobů, jak přilákat nejlepší zaměstnance v novém roce\nTyto buzzwords jsou nepříjemné pro vaše zaměstnance\n3 Chyby, které by mohly tlačit vaše zaměstnance pryč\nČAs ukončit svou práci? 5 Otázky, které si můžete poprvé položit\nSmall Business Sobota spojuje Etsy prodejce s místními prodejnami\nRychlé příjmy: Jak může technologie pomoci růstu elektronického obchodu s palivem\nRecenzie výkonnosti zaměstnanců: Vzorové šablony


Třeboň - Exkurze mimo Prahu\nDomov/Exkurze mimo Prahu/Třeboň\nTřeboň je po celé České republice známá jako domov oblíbeného kapra, který je stálicí štědrovečerní večeře. Kapři se spolu s dalšími rybami loví ze stovky rybníků v této oblasti, které byly původně založeny na konci středověku. Ty se dochovaly až do současnosti.\nTřeboň má však na víc než na ryby. Je to malebné městečko s hradbami, které, i když ne tak podmanivé jako Český Krumlov , si zachovalo velkou část svého renesančního kouzla. Má nádherné hlavní náměstí pro pěší a části jeho původních městských hradeb stále existují. Navíc jeho pivovar Regent, který pochází z roku 1379, stále vyrábí – alespoň podle názoru tohoto recenzenta – mnoho z nejlepších piv v zemi.\nJe také hlavním rekreačním uzlem jižních Čech. Turistické a cyklistické stezky se táhnou ze všech směrů a vedou lesy a kolem rybníků na míle daleko (viz text v rámečku pod „Protahováním nohou“). Pokud máte pár volných dní a hledáte způsob, jak se provětrat venkovem, nehledejte za Třeboní, kde si můžete půjčit kola, získat cyklomapy a vyhřívat se v panenské přírodě regionu.\nTřeboň se postupně rozrůstala od 12. do poloviny 14. století, kdy ovládli čtyři bratři Rožmberkové (také nazývaní Rožmberkové) a udělali z Třeboně svůj druhý domov (jejich rodné sídlo bylo v Českém Krumlově u silnice). Třeboň rychle prosperovala, získala důležité solné zvyky a právo várečné.\nPřestože požáry a války v 17. a 18. století zničily část historické renesanční architektury ve městě, postupná rekonstrukce nakonec přestavěla prakticky každý centimetr tohoto opevněného města do původního stavu. Za komunistické vlády dostala Třeboň lázeňská práva, která neustále přicházela v hotovosti, aby se budovy mohly dobře udržovat.\nKaždoročně se zde koncem června koná čtyřdenní festival „Okolo Třeboně“. Můžete být svědky mnoha zábavných, sportovních soutěží a pouličních akcí a poslechnout si tradiční českou lidovou hudbu hranou na jevištích v centru města a v nedalekém parku. Tato multižánrová akce se nikdy nezmění v prodlouženou párty s nezapomenutelnou atmosférou. Navštivte informační centrum, kde si ověříte přesná data a zeptejte se na historickou rytířskou soutěž, která, pokud k ní dojde, je často velmi zábavná. Bohužel pro tuto událost není stanoveno žádné datum a nejedná se o každoroční událost.\nÚředníci města, kteří turistům vždy rychle pomohou, umístili značky, které turisty navedou prakticky ke každému otvoru centra. Protože je toto opevněné město poměrně malé, není zde žádné nesprávné místo pro zahájení prohlídky, i když nejlepší je začít u brány na jižní straně, u Svinenské brány. Důvod bude jasný. Jedná se o nejstarší ze 3 bran města. Po pravé straně za touto branou se nachází Regentský pivovar ( www.pivovar-regent.cz ), založený v roce 1379. Místní řeknou, že je to pivo stejně dobré jako Budvar, a neflákají. Pokud se chcete zastavit, mějte prosím na paměti, že prohlídky pivovaru je nutné rezervovat předem (za pěkného slunečného dne si nenechte ujít venkovní terasu pivovaru). Po vjezdu do Starého Města pokračujte přes Žižkovo náměstí na Masarykovo náměstí, kde vypadají nádherně barevné fasády z dob renesance, jako by je postavili včera.\nPo levé straně je vchod do zámku Třeboň ( www.zamek-trebon.eu ), dominanty města. Historie tohoto hradu odráží historii města. Původní gotický hrad byl zničen požárem a při mnoha příležitostech přestavován. Naposledy se tak stalo v roce 1611. Zvenčí vypadá docela obyčejně, ale vyznačuje se působivě zařízenými pokoji, které nabízejí fantastické pozadí nábytku ze šestnáctého století.\nVstupné je formou komentovaných prohlídek (pouze v češtině, angličtině po předchozí domluvě), přičemž nabízeny jsou 2 základní prohlídky: Prohlídka A se soustředí na renesanční interiéry zámku; Prohlídka B se zaměřuje na šlechtický byt Schwarzenbergů z 19. století. Oba zájezdy stojí 100 Kč (150 Kč na oba), se slevou pro seniory, rodiny a děti. Během srpna a července je nabízena i 3. prohlídka křídel a sklepů. Otevírací doba v říjnu, září, květnu a dubnu je úterý až neděle od 9:00 do 16:00. Od června do srpna je otevřeno od úterý do neděle od 9:00 do 17:15.\nProjděte se od hradní brány a vydejte se Březanovou ulicí směrem k augustiniánskému klášteru a přilehlému kostelu sv. Jiljí ze 14. století. Uvnitř kostela jsou kopie mnoha nejlepších gotických děl střední Evropy; originály byly převezeny do pražské Národní galerie. Klášter a kostel jsou otevřeny od pondělí do soboty od 9:00 do 19:00 a v neděli od 9:00 do 18:00.\nRybník Svět leží jižně od Starého Města. Jedná se o velký rybník, který místní lidé navštěvují za teplých odpolední. Za pěkného počasí lze na různých místech v okolí rybníka půjčit lodě. Po obvodu rybníka se můžete projet na kole nebo projít po značených stezkách. Na túru si vyhraďte asi 3-4 hodiny. Na jihovýchodním břehu rybníka (asi dvacet minut chůze od centra) leží Schwarzenberské mauzoleum (Schwarzenberská Hrobka). Tato novogotická krypta a kaple byla postavena v roce 1877 a je místem, kde je pohřbena většina členů rodu Schwarzenbergů. Prohlídka mauzolea je 50 Kč pro každou osobu. Během října, září, května a dubna jsou tyto krypty otevřeny úterý-neděle od 9:00 do 11:30 a od 13:00 do 15:30. Během srpna, července a června jsou hodiny dopoledne totožné, ale hodiny odpoledne jsou prodlouženy do 16:30.\nAugustinský klášter je v Třeboni od roku 1367 a původně jej založili Rožmberkové. Kaple sv. Vincenta a ambit v klášteře jsou dvě z nejstarších částí budovy a můžete zde navštívit i kostel sv. Jiljí. Otevřeno je od pondělí do soboty od 9 do 18 hodin.\nTuristické informační centrum se nachází na Masarykově nám, v centru Starého Města. 103 ( www.trebon-mesto.cz ). Každý zaměstnanec je skvělý a mluví mnoha jazyky, zejména německy. Nabízejí mapy, průvodce a podrobnosti o možnostech ubytování, půjčovnách kol a výletech. Otevřeno je od pondělí do pátku od 9:00 do 17:00.\nJsou jen 3 způsoby, jak proniknout staroměstskými hradbami Třeboně (kromě klenutí na tyči!). Východně je Hradní brána; na jižním okraji města Svinenská brána; a na západní straně je Budějovická brána. Poté, co projdete kterýmkoli z těchto vchodů, je snadná navigace asi 6 silnic, které tvoří Staré Město.\nAutobusy odjíždějí z autobusového nádraží v Českých Budějovicích každých zhruba šedesát minut. Cesta trvá třicet až čtyřicet minut, jízdné bývá 30 Kč.\nPři jízdě vlakem z Prahy je při této cestě obvykle nutné přestupovat ve Veself nad Lužnicí. Tento vlak jede asi tři hodiny; jízdné 2. třídy je 200 Kč. Autobusy a vlaky také často vyjíždějí do Třeboně z Tábora a Jindřichova Hradce. Dobré spojení z Vídně a do Vídně je také přes České Velenice, pohraniční město, kam se z Třeboně dostanete vlakem nebo autobusem.\nZ Prahy jeďte po dálnici E55 přes Tábor a za Veselím nad Lužnicí odbočte vlevo na silnici 150. Tato cesta trvá minimálně jednu až dvě hodiny. Z Českých Budějovic se napojte na silnici E551 východním směrem na Třeboň.\nMinibus Praha – Třeboň . Rezervujte si pohodlný transfer minibusem online. Anglicky mluvící řidiči.\nAugustinův klášter chwarzenbergské mauzoleum Denní výlety Exkurze Kapr Okolo Třeboně Pivovar Regent Rožmberkové Rybník Svět Schwarzenberská Hrobka Svinenská brána Třeboň Zámek Třeboň\n1. Vidět Třeboň\n2. Turistické informace\n3. Hledání orientace\n4. Cestování tam


Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome recenze a popis\nProdukt Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome recenze a popis\nBotník je vyroben z tvrdého akátového dřeva. Má 3 stabilní police a boční kovové držáky pro pantofle. Rozměry: šířka: 85 cm hloubka: 26 cm výška: 62 cm Materiál: akátové dřevoDodáváno v demontu. Zobrazit celý popis >>>\nRecenze Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome DE\nSpecifikace výrobku Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome naleznete na našich stránkách, nebo i na webu prodejce Inpostele.cz, u kterého si snadno můžete tento výrobek zakoupit online v eshopu - cena je výhodná 1 220 Kč. Od tohoto výrobce DE najdete v nabídce i další zajímavé kousky.\nNakupoval: v NÁBYTEK DE\n- vrobní EAN a identifikační kód 12363\nZkušenosti Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome od uživatelů\nPřečtěte si zpětnou vazbu, doporučení a reálné hodnocení které napsali zákazníci co nakupovali na e-shopu Inpostele.cz.. Zjistíte tak přímo před nákupem, zda vám bude Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome vyhovovat a splní vše co potřebujete.\nSrovávací portál nabízí porovnat Botník z akátového dřeva D5379 Dekorhome s podobnými výrobky nebo dle výrobce DE či si vybrat nejbližíš místo vyzvednutí nebo najítí prodejnky, kde koupit. Internetový obchod Inpostele.cz nabízí dopravu od - Info v obchodu. Zobrazit zboží na Heurece.\nBarová židle CARBRY černá Tempo Kondela\nBarová židle GLADI zelená Tempo Kondela\nŽidle, bílá / buk, BALI NEW 0000183448 Tempo Kondela\nŽidle, capuccino vanilková / buk, BALI NEW 0000183447 Tempo Kondela\nŽidle, koňaková / buk, BALI NEW 0000183454 Tempo Kondela\nŽidle, mentolová / buk, BALI NEW 0000183449 Tempo Kondela\nŽidle, petrolej / buk, BALI NEW 0000183451 Tempo Kondela


Základní umělecká škola v Mýtě symbolicky oslavila čarodějnice - Orlický deník\nZákladní umělecká škola v Mýtě symbolicky oslavila čarodějnice\n/FOTOGALERIE/ Filipojakubská noc byla i v tomto roce poznamenaná pandemií koronaviru. Tradiční zvyky spojené s pálením ohňů a čarodějnic v noci z 30. dubna se tak konaly pouze v omezeném režimu. Základní umělecká škola ve Vysokém Mýtě tak alespoň připravila venkovní výstavu vyrobených a nakreslených čarodějnic.\nZákladní umělecká škola ve Vysokém Mýtě tak alespoň připravila venkovní výstavu vyrobených a nakreslených čarodějnic. | Foto: Deník/Karolína Velšová\nA právě liduška v Mýtě veřejný prostor zkrášlila i o minulém víkendu, kdy největší čtvercové náměstí v Čechách proměnila v malířské plátno.\nPořadatelé akce připravili kbelíky s barvou a připravili jasnou výzvu: namalujte květinu jako poděkování všem zdravotníkům za jejich obětavost a sílu v boji s pandemií koronaviru. A netrvalo dlouho a náměstí se zaplnilo namalovanými květinami. Ty měly symbolizovat slova díků pro zdravotníky napříč celou republikou.


:: OSEL.CZ :: - Úspěchy vědy v roce 2011\nRok 2011 symbolizovaný drahami neutrin. Kredit: CERN.\nJaký byl rok 2011 ve světě vědy? Navzdory bohaté nepřízni osudu, která se mohla na loňské vědecké úrodě podepsat, podle všeho zábavnější, než si mnozí mysleli. Jak se dalo čekat, významné vědecké weby se na největších peckách roku 2011 docela pěkně shodly. Jeden ze zajímavých seznamů přinesl vlivný blog io9 ze stáje společností online médií Gawker Media, který balancuje mezi tvrdou vědou, futurismem a science fiction.\nLehčí než pápěří. Kredit: Dan Little, HRL Laboratories LLC\nV loňském roce se zrodily pozoruhodné materiály, mimo jiné i takzvaná ultralehká kovová mikromřížka od materiálových mágů z vědeckých institucí slunné Kalifornie. S hustotou nižší než jeden miligram na centimetr krychlový, tedy zhruba 1000krát menší oproti hustotě vody, dovede takové kousky, jako ležet na chmýří pampelišek, aniž by ho uvolnila. Neskutečně lehký a také velmi pružný materiál si určitě najde spoustu zajímavých aplikací. Viz článek „Nejlehčí materiál“.\nVIDEO2: Pružnost nového materiálu (Kredit: T. A. Schaedler et al., Science 2011)\nPro někoho nepřijatelná noční můra, pro jiného zase šance na důstojný život. Neuroinženýři se pohybují na tenkém ledě a pod rukama jim vznikají pohádkové věci. Tým vedený odborníky z Duke University vytvořil rafinované rozhraní, které umožňuje obousměrný provoz mezi mozkem a strojem, prozatím u makaků rhesus. Zdá se, že budeme moci brzo nejen ovládat mozkovými implantáty protézy či dokonce celé robotické exoskeletony, ale také jejich prostřednictvím cítit předměty v okolním světě.\nVIDEO: Mikročip implantovaný do mozku komunikuje s počítačem a ten ovládá robotickou paži.\nÚplně špatně si nevedla ani NASA. Američtí vesmírní inženýři bodují u veliké planetky Vesta z hlavního pásu planetek, kde pracuje jejich sonda Dawn. Už teď jsme se o Vestě dozvěděli spoustu zajímavých věcí a to ještě není všem dnům konec. Mezi nezapomenutelné momentky z Vesty určitě patří trojice kráterů, trefně přezdívaná Sněhulák. Díky Dawn se nepochybně náš pohled na planetky změní.\nKepler-22b. Kredit: NASA/Ames/JPL-Caltech, Wikimedia Commons.\nDawn v hlavním pásu planetek. Kredit: NASA/JPL, Wikimedia Commons.\nÚžasná data posílá i další ostře sledovaná mise NASA – lovec planet Kepler. Nejde přitom zdaleka jenom o cizí světy. Z Keplera se radují i astroseismologové, odborníci na hvězdotřesení nebo astrofyzici pátrající po primordiálních černých děrách, které snad v našem vesmíru zůstávají od dob Velkého třesku. Asi největší pozornost si získal nedávný objev terestrické planety v soustavě Kepler-22, která podle všeho obíhá v obyvatelné zóně. Dočká se Kepler-22b vědeckofantastického příběhu nebo snad velkorysého blockbusteru?\nBrzy si už možná nebudeme muset dělat starosti s energií pro osobní elektroniku. Tým z Georgia Institute of Technology loni představil vpravdě revoluční nanogenerátory sestavené ze 20 tisíc nanodrátků oxidu zinečnatého. Maličké zařízení je schopné získávat energii i z nepatrných pohybů lidského těla. Pokud se slibný výzkum někde nezadrhne, tak baterie chytrých telefonů či MP3 přehrávačů v dohledné době třeba skončí v muzeu.\nLoni se odehrál i pozoruhodný průlom v neurovědě, který má na kontě tým University of California v Berkeley. S nasazením funkčního zobrazování magnetickou rezonancí a sofistikovaných modelů interpretace dat se jim podařilo ve zrakové kůře mozku dobrovolníků rekonstruovat obrazy z upoutávek hollywoodských filmů, které dotyční sledovali. Možná máme nadosah čtení myšlenek pacientů v komatu nebo pořizování videonahrávek ze snů.\nVIDEO4: Dekódování vizuálních vjemů skenováním lidského mozku\nBadatelé zkoumající jeskyni Blombos Cave v jihoafrickém Kapském městě odkryli dvě mušle staré 100 tisíc let, které obsahují okrovou směs. Pokud se nemýlí v interpretaci, tak je to nejstarší známý doklad malování a komplexního umění vůbec u našich předků. Oproti předešlému rekordu jde o posun v délce 40 tisíc let.\nVIDEO: Blombos Cave\nAž nečekaný úspěch na poli vědy zaznamenali milovníci online her. Autoři projektu Foldit z Washington University lstivě využili nesmírnou moc světové sítě a také svůdnou přitažlivost soutěžení. Motivovaní hráči pod jejich taktovkou skládali trojrozměrnou strukturu proteinů a šlo jim to více než dobře. Za pár dní vytvořili funkční model struktury proteázy významného modelového retroviru, o což se odborníci marně snažili 15 let. V hraní je síla. Podle všeho můžeme čekat boom podobných projektů vědy pro nadšence.\nKamenné nástroje z Jebel Faya. Kredit: Armitage et al. (2011), Science/AAAS.\nMinulost našeho druhu se komplikuje. K tomuto mrzutému, ale zároveň pochopitelně napínavému trendu přispěly i loňské objevy ve Spojených arabských emirátech, na místě zvaném Jebel Faya. Našly se tu kamenné nástroje staré 100 tisíc a možná až 125 tisíc let, které badatelé přisuzují anatomicky moderním lidem. Pokud nejsou vedle, tak se naši předci trousili ven z Afriky mnohem dřív, než jsme si mysleli, nejspíš už během eemského interglaciálu.\nNa spletité historii moderních lidí se podle všeho podílelo i křížení s našimi nejbližšími příbuznými – neandrtálci. Loňské publikace to potvrzují asi už definitivně. Ať už se nám to líbí nebo ne, náš genom je skládačkou, možná nejen s neandrtálci. Upřímně řečeno, ve frivolní přírodě planety Země to mezi organismy není nic neobvyklého.\nCo kdybychom postavili počítač, který by fungoval jako mozek? Lidé z IBM v roce 2011 představili experimentální počítačové čipy, které něco takového umožňují. Konstruktéři nakombinovali triky z neurovědy a nanotechnologií, aby tyhle čipy fungovaly podobně jako buňky mozku a dokázaly se poučit ze zkušenosti. Nespornou výhodou prý je, že spotřebují mnohem méně energie, než dosavadní technologie.\nMars Science Laboratory vyráží na Mars. Kredit: NASA/JPL, Wikimedia Commons.\nLoňský rok bude znám i jako datum startu Marsovské vědecké laboratoře, čili Curiosity, velmi ambiciózního robota NASA, který by mohl na Marsu najít život nebo něco podobného. Přistání na Marsu není zrovna procházkou růžovým sadem, ale pokud Curiosity uspěje a zahájí práci, můžeme se těšit na fascinující show z Rudé planety.\nNelenili ani v MIT. Světová média loni zaujal jejich pozoruhodný radarový systém, který vidí v reálném čase skrz slušnou betonovou zeď. Není zatím úplně praktický a mobilní, ale zvládne to do vzdálenosti 20 metrů od dotyčné zdi, což z něj činí užitečného pomocníka pro boj v městském prostředí. Údajně za zdmi najde i lidi, kteří se snaží nehýbat, takže se vojáci mají na co těšit.\nPostupně se víc a víc stáváme kyborgy. Možná to nebude trvat dlouho a budeme běžně nosit elektroniku na těle. Snaží se o to na University of Illinois, kde vyvíjejí elektronickou kůži, tedy ohebné a pružné obvody s vlastnostmi naší staré dobré kůže. Minulý rok jsme mohli vidět, jak je lze nosit podobně jako dočasné tetování.\nVIDEO: Elektronické tetování\nLaboratorní myši možná budou slavit rok 2011 jako počátek myší nesmrtelnosti. Vědci z Mayo Clinic College of Medicine totiž dokázali z myšek geneticky upravených tak, aby postupně zemřely na srdce, vypláchnout opotřebované a nefunkční buňky a tím jim významně prodloužit život. Třeba se to někdy povede i u lidí. Pilulky proti stárnutí by v dnešní demograficky bizarní době šly jistě na dračku.\nJak vést válku s nevyzpytatelně mutující chřipkou? Mnozí si myslí, že nejlepší bude s maximální péčí regulovat každičký krok špičkových výzkumných týmů a předivem dokonalých zákazů, příkazů a výkazů zajistit, aby temná strana síly nezneužila vědu o chřipce ke svým rejdům. Druzí mají za to, že právě experimentování s nebezpečnými viry na ostří nože nás může zachránit před možnou apokalypsou a že věda potřebuje volné ruce. Od konce roku 2011 se mezi těmito dvěma tábory hraje o budoucnost vědy.\nZávěr loňského roku se nesl ve znamení čekání na Higgsův boson. Celý svět se zatajeným dechem sledoval mašinu zázraků v CERN, kde fyzici sráželi myriády urychlených částic jako diví. Toužebně očekávaný boson je ale jako přízrak a lovcům stále jenom protéká mezi prsty. Jsme už jenom krůček od jeho nalezení anebo jsme úplně vedle a budeme muset překopat celý Standardní model částicové fyziky?\nAsi jen málokdo by hádal, že největší vědeckou senzaci roku 2011 připraví experiment OPERA, projekt zaměřený na oscilace neutrin. Původně nepříliš mediálně atraktivní výzkum šokoval celý svět, když na detektorech v italském Gran Sasso naměřili neutrinům letícím 730 kilometrů z CERN rychlost o něco vyšší, než je všemi uctívaná rychlost světla. Viz články: „Neutrina rychlejší než světlo?“ a „Vylučuje opravdu experiment ICARUS výsledky experimentu OPERA?\nI kdyby se ukázalo, že šlo jenom o trapnou chybu ve výpočtech, vřava kolem neutrin z OPERA si zaslouží primát už jenom pro zasetí pochybností a rozvíření fyzikálních jistot. Doufejme, že ani v roce 2012 nebude o podobná podivuhodná překvapení nouze.\nPramen: Io9 28.12. 2011.\nDatum: 29.01.2012 12:34\nMarek Fucila,2012-02-03 11:41:42\nTeraz sa zas v Berkley podarilo rekonstruovat vypocutu rec zo signalov elektrod implantovanych v mozgu:\nTomáš Matějka,2012-01-29 15:04:12\n"Mimozemšťané nedorazili" - ano, pravda, z našeho stále ještě poměrně primitivního pohledu. Přece nemůžu chtít po bytostech, které by teoreticky mohli být i přes milion napřed, aby dorazily v klasickém pojetí, tj. v ohni, hřmotu a dosedli před Bílí dům, že s vlaječkou "ahoj, kamarádi" :-)


Prohrávali dávky, dostávají jen stravenky - Deník.cz\nDěčín - S rozsáhlými kontrolami návštěvníků heren zaměřenými na možné zneužívání sociálních dávek začala před nedávnem děčínská městská policie.\nStrážníci kontrolovali herny v Děčíně. | Foto: MP Děčín\nPodle prvních předběžných výsledků bude nově dávky ve stravenkách dostávat více než desítka příjemců. Kontroly budou podle vedení městské policie dlouhodobou či spíše trvalou činností strážníků.\n„Co se týče provozování heren, tato oblast je ošetřena nedávno vydanou vyhláškou. Je potřeba se ale intenzivně zaměřit na samotné návštěvníky heren. Obsluha jen těžko rozezná, kdo v automatu prohrává sociální dávky a logicky ani není v jejím zájmu se proti tomu bránit. Dal jsem proto pokyn strážníkům, aby se velmi intenzivně zaměřili na kontroly návštěvníků heren. Využívají při tom osobní znalosti a v mnoha případech mají přehled o tom, kdo z hráčů pobírá nějakou formu sociálních dávek,“ vysvětlil důvody kontrol děčínský primátor František Pelant.\nStrážníci do této chvíle zkontrolovali většinu heren, které jsou na území města v provozu. Řada z nich zažila opakované kontroly a podle strážníků je to na návštěvnosti mnoha z nich znát. Informace o kontrolách městské policie se mezi hráči velmi rychle rozšířila. „V období, kdy byl prvním lidem změněn systém vyplácení dávek, přičemž část nově dostávají ve stravenkách, jsme během kontrol zaznamenali podstatnou změnu ve struktuře návštěvníků, kteří se obávají, že na ně strážníci přijdou. Kontrolovaní samozřejmě mají obavy, že přijdou o dávky. První reakcí tedy často bývá úpěnlivá prosba, ať strážníci nic neříkají na úřadu práce. To samozřejmě vyslyšet nemůžeme,“ uvedl ředitel děčínské městské policie Marcel Horák. Dodal, že systém kontrol funguje výborně zejména díky úzké spolupráci s Úřadem práce, který veškeré informace od strážníků okamžitě ověřuje a v případě pozitivního zjištění vyplácení dávek mění.\nNetřeba se asi zmiňovat o tom, že kontroly nejsou hráčům příliš po chuti a snaží se předkládat spoustu výmluv. Nejčastěji jde o tvrzení, že šli za kamarádem do herny, dali si kávu a posledních dvacet korun hodili poprvé v životě do automatu, který vlastně ani hrát neumí. „Druhou věcí je krátká paměť těchto lidí, které strážníci často při hře u automatu přistihnou opakovaně a nutno podotknout, že ovládání automatu, občas i dvou automatů najednou, zvládají bravurně. Výjimkou nejsou ani zpětné stížnosti, že jim někdo asi ukradl občanský průkaz a podobné výmluvy, paměť se jim často vrací při konfrontaci se strážníky, kteří kontrolu prováděli. Věříme, že náš postup časem přinese zamýšlený efekt a stát přes příjemce sociálních dávek přestane alespoň částečně dotovat zisky herního průmyslu,“ dodal ředitel Horák.