Balím kufry, opouštím Kašperk - Reportermagazin.cz\nBalím kufry, opouštím Kašperk\nObjel jsem půl světa, ale marně se snažím vybavit místo půvabnější než hrad Kašperk – zvlášť touto dobou, kdy podzim pestře barví Šumavu, přes modré kopce je vidět daleko do Bavorska, a kdo odbočí z lesní cesty, za chvíli se vrátí s košem hub. Hradní brána je návštěvníkům stále otevřená, desítky, někdy i stovky denně jich na Kašperk šplhají, ale nikdo si nevšimne, že se tu odehrává malé drama: pan kastelán vyklidil byt a odchází do údolí.\nKdyž chystal režisér Jiří Strach před patnácti lety pohádku Anděl Páně, potřeboval sníh a celkem logicky si vybral nejvýše položený královský hrad v Česku – gotický Kašperk (886 metrů nad mořem), na kterém se svým štábem strávil deset natáčecích dní.\nKe Kašperku má od té doby silný vztah, a teď se rozčiluje kvůli odchodu zdejšího kastelána Zdeňka Svobody: „Kdybych byl aristokratickým restituentem,“ zasní se Strach, „hned bych ho najal k správě svého panství!“\nCo přesně režiséra tak trápí?\nBere to zeširoka: „Už jsem točil na mnoha hradech, zámcích i v klášterech a všichni kasteláni jsou vesměs vzdělaní, laskaví lidé,“ říká, „ale nade všemi ční Zdeněk Svoboda. Za devatenáct let zpopularizoval Kašperk takřka z ničeho – polozříceninu vytáhl svou pílí a pracovitostí mezi nejznámější památky české gotiky. Natočil jsem tam první díl Anděla Páně a spolupráce s panem kastelánem byla naprosto příkladná, vřelá a vstřícná. Rád jsem se potom na Kašperk vracel, plánovali jsme spolu další natáčení, jenomže jsme v Čechách... Když to někde příkladně funguje, hned se objeví partička nýmandů, která se buď chce na cizí kvalitní práci přiživit, nebo do ní ze závisti zkouší hodit vidle. Město Kašperské Hory si zvolilo novou radnici, která zřejmě kastelánovu kvalitu neunesla – tleskalo se kastelánovi, nikoli jim... Milý Karle Schwarzenbergu,“ položí Strach na závěr své obžaloby řečnickou otázku, „nesháníte náhodou brilantního kastelána?“\nMusím tě varovat\nKdyby teď Jiří Strach vešel spolu s námi na nádvoří, zjistí dvě důležité věci. Za prvé by se mohl zeptat stále ještě přítomného Zdeňka Svobody osobně, zdali o jakékoli další místo kastelána stojí („Ani ne, tahle profesní kapitola je nejspíš uzavřená – já už raději nikdy nechci být ničím zaměstnancem...“), což by ho možná zamrzelo, ale vzápětí by se stal svědkem scény potěšující.\nNa hrad totiž přicházíme ve chvíli předávání štafety, posledního září. Dosluhující kastelán právě na nádvoří uděluje rady svému nástupci, a činí tak velmi přátelsky. Možná se v něm trochu vidí – bylo mu osmadvacet, když dostal v létě roku 2000 klíče od hradu, a teď je svěřuje muži jménem Václav Kůs, kterému je třicet jedna.\nMluví mu do duše: „Tohle zaměstnání ti tak trošku nalajnuje život,“ říká třeba, „všechno se teď bude řídit podle dění na hradě. Víš, jak to kdysi dopadlo u mě? V prvních letech na Kašperku se tady se mnou rozešla tehdejší přítelkyně, protože jsem pořád řešil jen hrad. Teď mám skvělou ženu, tři děti, jsme šťastná rodina, ale pořád platí, že náš program určuje rytmus hradu...“\nVáclav Kůs doufá, že se za ním přítelkyně na hrad přestěhuje a bude se jí tu líbit, ale kdyby náhodou ne, tak... „Umím si představit, že tu nějakou dobu budu žít jako poustevník, jenom s ovcemi a kočkou.“\nSedm ovcí se toulá okolo hradeb, ale chundelatá hradní kočka jménem Alžběta (v bráně se objevila jednoho večera v létě roku 2006, na nádvoří zrovna končilo divadelní představení Richard III., a od té doby chytá hradní myši) kastelánskou diskusi moudře sleduje.\n„Mysli i na to, Vašku,“ pokračuje Zdeněk Svoboda, „ať tady je dobrá atmosféra. Výhodou je, že Kašperk obvykle přitahuje bezvadný lidi, protože jak je ten hrad vysoko, odevšad daleko, hůř přístupný a se skromným zázemím, funguje to jako filtr: chodí sem fajn lidi, kteří drží při sobě. Což se bude hodit v létě, kdy přijde na prohlídky šest set padesát lidí denně, ale čtyři sta z nich mezi jedenáctou a druhou, což je jak cunami...“\nVáclav Kůs přikyvuje; svého předchůdce vnímá jako učitele, klidně by si ho tu ještě chvíli nechal. Však taky rovnou řekl: „V služebním bytě s rodinou zůstaňte, jak dlouho potřebujete!“ – a sám si hodil karimatku se spacákem do pokojíku pro průvodce v baště přímo nad pokladnou, kde dnes hodlá prodávat lístky: „Zatím jsem spíš páže než kastelán,“ uvědomuje si, „a chci si všechno osahat.“\nZdeněk Svoboda to podle všeho v duchu oceňuje, nahlas ale připomene, že od příštího týdne už Vašek skutečně kastelánem bude, a pokračuje v dobře myšlených radách. „Zkus ten hrad co nejrychleji detailně poznat, pořád po něm choď a vnímej. Mně se po pár měsících tak dostal pod kůži, že jsem nějak zvláštně začal chápat, co se sem hodí, a co už je hloupý nebo nudný.“\nVaška zajímá konkrétní příklad.\n„Určitě bych třeba nepořádal akce, které jsou na dalších padesáti místech stejné. Nezval bych průměrné šermíře, u kterých vidíš, že kdybychom my dva pár dnů trénovali, zvládneme to taky – taková akce hrad nikam neposune. Já měl vždycky radost, že tu míváme divadla, která chápou hradní genius loci. Třeba Jakub Špalek, principál spolku Kašpar, sem netahá žádné kulisy; hrad se stává součástí představení, i s těmi netopýry, kteří přelétávají nad hlavami diváků.“\nNapadne mě, že bych mohl Jakubu Špalkovi zavolat a přeptat se, jestli tu ještě někdy jeho Kašpar vystoupí. Vytáčím číslo: „Píp, píp...“. Než se dovolám, slyším další věty staršího kastelána: „Dohlídni i na to, aby průvodce nebyl příliš velký exhibicionista, který podléhá pocitu, že je zajímavější než hrad samotný. Hrad je základ. Ty už víš, že tu máme videoprojekce, které jsou efektní a oblíbené, ale všimni si, že trvají maximálně sedm minut z hodinové prohlídky, protože kvůli projekcím sem lidi, pevně doufám, nepřijeli.“\nKašperk versus Kašpar\n– Haló? Pan Jakub Špalek? Zdravím vás z Kašperku, budete tu ještě někdy vystupovat?\n– Tak to nevím... Jedině snad v případě, kdyby si to přál odcházející kastelán Zdeněk, který nám tam dal před osmnácti lety, a potom rok za rokem, příležitost i prostor.\n– Co pro vás vlastně Kašperk znamená?\n– Jeden z nejlepších nápadů, který jsme v historii našeho divadla měli. Na první dobrou nepůsobil jako vhodné místo, je těžké divadlo v něm připravit, špatně se tam dostanete autem, všechno musíte odtahat na zádech, není to výlet, spíš boj, ale my se od počátku posouvali dál a dál. Zdeněk dohlížel na opravy hradu a společně jsme přemýšleli, jak by mohly prospět i divadlu. Když se měla opravovat věž, tak jsem navrhl udělat to stylem, aby tam mohla být i provizorní herecká šatna. Tak se stalo, že jsme trpělivě budovali kromě krásnějšího hradu i úžasný divadelní prostor... Ten hrad je úzký, všechny inscenace jsme museli předělat a nazkoušet znova, ale chodívalo plno lidí a vznikla tradice, která se nedá s ničím srovnat. Dnes je Kašperk kusem mého života. Když jsem se například ženil (s Evou Elsnerovou, herečkou spolku Kašpar), volba byla jasná. Jaké místo bychom si mohli přát víc? A kdo jiný by nás měl oddávat než Zdeněk? Takže teď už možná chápete, proč zatím netuším, jestli tam budeme hrát po jeho odchodu.\nS Karlem IV. v kuchyni\nOdcházející kastelán má tři děti – dcerám je osm a pět, synovi tři a půl roku. V lednu si rodina postavila na nádvoří velké iglú, ale v únoru už se hrad otevírá – a v tu chvíli hrozilo, že návštěvníci, respektive jejich děti, sněhovou stavbu zničí. Proto se na ní objevila cedule s nápisem: „Buďte opatrní na naše iglú – děkujeme, kastelánčata.“\nVím to, protože jsem vyběhl do druhého patra budovy purkrabství, ve které je kastelánský byt, a na chvíli si popovídal s půvabnou paní stále-ještě-kastelánovou Olgou Svobodovou.\n„Pocházím z Prahy,“ vypráví, „a se Zdeňkem to bylo rychlý – přišla jsem za ním na Kašperk roku 2010 už těhotná. Neváhala jsem. Připadalo mi lepší vychovávat děti na Šumavě než v Praze, které jsem byla přesycená. Vyrůstala jsem v paneláku na sídlišti, což mě moc nebavilo, stejně jako mě nebaví nákupní centra, a tady je nádherná příroda; ráda fotím – a pořád mám co fotit.“\nJeště chvíli mluví klidně. Na Kašperku si okamžitě zvykla, ale vždycky žila s vědomím, že jde o služební byt přímo svázaný s profesí jejího muže. „Věděla jsem, že tyhle výhledy na šumavskou krajinu všude pod sebou nebudeme mít nadosmrti, že to jednou skončí, a teď ten čas přišel – nic s tím neuděláme.“\nNajednou její klid mizí. „Nějakou tu slzu jste uronila,“ poznamenám, „že jo?“ Přikývne: „Spoustu. A ještě jich spoustu uroním, stejně jako děti.“\nNačež se stane, co jsem nechtěl: opravdu si začne otírat slzy. „A klidně budu brečet i teď – vždyť všechny tři naše děti tady přišly na svět... Nestěhujeme se daleko, krásu si najdeme i na novém místě, ale teď to je smutný.“\nDěti vědí, že za pár dnů opustí hrad, však už je taky většina vybavení jejich bytu v krabicích, ale zatím řeší jednotlivosti: například se musí rozloučit s kočkou Alžbětou, to bude hrůza.\nMožná si nedovedou představit, že:\n– Už nebudou denně před dveřmi do bytu narážet na skupinky turistů.\n– Nebudou jim nadšeně vyprávět, co všechno samy vědí o historii hradu.\n– Nestráví spousty letních večerů v zákulisí divadel a koncertů.\n– Nestane se, že by z okna jejich kuchyně hovořil při nočních prohlídkách Karel IV., nestane se, že by v postelích čekaly na chvíli, kdy začne Eva Elsnerová zpívat z okna ložnice v jedné scéně Rozmarného léta...\n– Nikdo už jim neřekne, aby v době prohlídek nedupaly ani nehrály na klavír, protože to ruší návštěvníky v komnatě o patro níž, ale na druhou stranu už se nebudou moci připojit k prohlídce ve chvíli, kdy videoprojektor pouští na stěnu středověkou štvanici na jelena, což byl jejich nejmilejší animovaný film.\nZa pár dnů se odstěhují – sice jen na samotu Trnové Dvory, která leží dva kilometry pod hradem, ale vůbec není jisté, za jak dlouho se podívají na Kašperk zpátky. „Jednou sem určitě zajdeme, ale v nejbližší době spíš ne,“ říká Olga. „Je to moc čerstvé, bylo by nám smutno.“\nNa nádvoří dává její manžel ještě jednu radu nástupci Vaškovi: „Jeden z důvodů, proč odcházím,“ povídá, „je i ten, že moje další setrvávání na hradě by nebylo důstojné ani pro mě, ani pro hrad. A to je možná zásadní, Vašku: udržet důstojnost tohohle místa. Zkus hrad řídit co nejvíc ty, úředníci z radnice ho řídit nedovedou...“\nVašek přikyvuje a slibuje, že neuhne z kolegovy koncepce: „Vedl jsi to tu dobře,“ uznává, „i za mě Kašperk určitě zůstane otevřeným hradem, kde bude spousta kultury.“ Vylíčí mu pár nápadů, jak by sem chtěl například dostat co nejvíc obyvatel nedalekého městečka Kašperské Hory, v němž se sám narodil, a tak dobře ví, že spousta obyvatel sice na hrad vidí z okna, ale nebyli tady od školy; jak se sem nahoru pokusí nalákat co nejčastěji skauty; jak by bylo fajn, kdyby se na nádvoří dalo ochutnat místní, kašperské pivo.\n„Každopádně si beru k srdci teorii tří Pé, která tu fungovala za tebe,“ dodává: „Budeme myslet na to, aby byli návštěvníci Poučeni, aby se díky nám uměli na hrad pozorně Podívat a aby zapojili Představivost a aspoň trochu si v téhle polozřícenině dokázali představit, jak se tu žilo ve čtrnáctém století.“\nNačež se mladý Václav Kůs odebere do kasy, zatímco my se starším Zdeňkem Svobodou procházíme hradem. Vzpomíná: „Když jsem roku 2000 nastupoval, doprovázela mě sem sestra a její malé děti. Všichni jsme byli zvyklí na upravené prostředí hradu Švihov, kde jsem jako začínající kastelán strávil sezonu předešlou. Když se ale děti mé sestry rozhlédly po Kašperku, prohlásily, že tady je to hrozný a že sem za mnou rozhodně jezdit nebudou.“\nVšechno bylo zpustlé, ale Zdeněk Svoboda situaci brzy zásadně změnil, což uznává v okolí každý – například i Bohuslava Bernardová, současná starostka města Kašperské Hory, které hrad vlastní: „Je nesporné,“ konstatuje, „že zejména díky nápadům, schopnostem a zkušenostem vytáhl kastelán hrad z popela, za což mu patří poděkování.“\nKastelán Svoboda vysvětluje: „Po revoluci město vysoudilo hrad od památkového ústavu, ale nemělo představu, co s ním dál. Vlastnili hrad Karla IV. a podle mě si mysleli, že kastelán vybere od turistů peníze a ono to poběží samo. Nikdo si neuvědomoval, že ten hrad byl několik set let zříceninou a hodně zdí je rozvolněných.“\nPřístupová cesta byla vymletá od dešťů a špatně sjízdná, celý hrad zarostlý keři a stromy, přímo v areálu se válely hromady suti. Turisté mohli z bezpečnostních důvodů chodit pouze po přesně určených cestičkách, aby na ně něco nespadlo, a Zdeněk Svoboda se pustil do zajišťovacích prací: „Vám dneska Kašperk připadá jako romantické místo,“ odtuší, „a on taky je, ale já si nevybavuju, že bych to tak vnímal hned zpočátku. Zásadní emocí byla zdravá naštvanost. A měl jsem chuť dokázat, že se umím postarat o památku a někam ji posunout.“\nV jeho první sezoně navštívilo hrad sedmatřicet tisíc platících návštěvníků. V té předposlední, loňské, jich bylo skoro šedesát tisíc.\nA Svoboda už zdejší romantiku dávno vnímá. V jednu chvíli nás vede na vrchol věže: „Když mám špatný den,“ říká, „a musím třeba zavřít okenice, protože má pršet, tak než sem nahoru – do výšky 914 metrů nad mořem – vyběhnu, naštvání mě přejde. Dívám se na špičky stromů, sleduju poštolky, hnízdí hned vedle mé kanceláře, třikrát jsem už dole pod hradbami viděl rysa...“\nNa hradě mají slogan: Z Kašperku vidíte vše s nadhledem! „A nemyslíme tím jen fakt, že jsme na nejvýše položeném královském hradě. Podle mě platí i to, že všechny problémy, které se dole zdají neřešitelné, jsou z pohledu odsud menší.“\nDron bourá do věže\nMezi Svobodovými předchůdci na kastelánské pozici bývali často podivíni, které spojoval vřelý vztah k alkoholu, což není vzhledem k dlouhým šumavským zimám překvapení.\nNapříklad ve třicátých letech byl kastelánem sudetský Němec a ten, když to s pitím přehnal, zažíval stavy nacionalistického vzedmutí. „Jednou sem přišli čtyři Češi z nedalekého Strašína, chtěli si koupit vstupenky, ale on se na ně rozeřval, ať zmizí, že stejně zanedlouho dorazí Hitler a celé to tu obsadí. Načež vytáhl browning a začal střílet.“\nLegendou je Karel Blahout, který tu dělal kastelána v letech sedmdesátých (poté, co dlouhým pobytem v kriminále ukončil kariéru pašeráka a převaděče do Německa). „Blahout si vyloženě vymýšlel. V úterý vykládal jinou historii hradu než v sobotu, navíc například Karla IV. popisoval, jako kdyby to byl jeho vrstevník a ještě včera spolu popíjeli víno. Nikdo z návštěvníků ale nelitoval,“ směje se Zdeněk Svoboda.\nOn sám je celkem normální, střízlivý historik; snad jen trochu tvrdohlavý, což mu letos mění život.\nPo návštěvnících hradu ale nikdy nestřílel, neříká jim „kobylky“, bývá k nim vlídný. Krize zažíval pravidelně koncem srpna, po měsíci největšího frmolu – to občas vybuchl. Několikrát to bylo třeba kvůli dronu, který lítal návštěvníkům těsně nad hlavami.\n„Bohužel ho nemůžu nijak sestřelit, ale jednou jsem zavolal na policii v Kašperských Horách, že nám začíná divadlo, ale ruší tu hlasitý dron. Možná si říkali, že mají důležitější věci na práci než honit dron po hradě, ale přijeli brzy. Přesně ve chvíli, kdy dron naboural do věže, čímž se situace vyřešila.“\nZapálení kasteláni bývají v obtížné pozici: na pracovišti zároveň i bydlí, takže jsou v zápřahu po večerech i o víkendech, je to vyčerpávající. Právě koncem srpna jezdívali Svobodovi v zájmu zachování duševní rovnováhy na krátkou dovolenou. Teď plánují, že si příští léto udělají dovolenou delší – tak dlouhou, jak budou chtít.\nCo se letos v městečku Kašperské Hory a na hradě Kašperk vlastně přihodilo?\nPohledem nezaujatého návštěvníka nic šokujícího. Kastelán ani nebyl ze svého místa vyhozen, výpověď podal sám.\nSoučasné vedení města se jako vlastník a provozovatel rozhodlo, že chce mít nad provozem hradu co největší kontrolu, na což má právo. Kastelán Svoboda měl podobně oprávněný pocit, že přece vede hrad nejlépe, jak umí. Obětoval se mu, a pokud přijde o své dosavadní pravomoci, je to za prvé urážka, a za druhé byrokratická brzda v dalším rozvoji Kašperku.\n„Jsem celkem klidná povaha,“ začíná se svou verzí končící kastelán, „ale jak jsem čím dál víc cítil, že mě radnice nepodporuje, začal jsem být nevrlej, špatně spal, ztrácel energii. Myslím, že se blížilo vyhoření. Bylo mi jasné, že vyhořelý člověk bude pro hrad přítěží – ještě bych pokazil všechno, co jsem tady vybudoval.“\nVedení města se čtrnácti stovkami obyvatel má zase verzi svou.\nSvobodovi sice nic zásadního nevytklo, ale pro jistotu poslalo na hrad nezávislou externí společnost, aby vyhodnotila tamní situaci, a výsledek kontroly zněl tak, že památka vedená možná až příliš sebevědomým kastelánem představuje riziko jak pro hrad samotný, tak i pro zřizovatele, čili pro město: „A jako řádný hospodář jsme museli přistoupit odpovědně k řešení vyhodnocených rizik,“ vysvětluje starostka Bernardová: „Mezi nástroji, které k tomu mají pomoci, je úprava zřizovací listiny, delegování kompetencí a nastavení vhodných kontrolních procesů provozu a hospodaření...“\nAč je kastelán Svoboda sympatický, chci se před ním starostky zastat.\nNemá ona vlastně pravdu?\nNechoval se, jako by mu hrad patřil?\nPřikývne: „Uznávám, že jsem Kaš-\nperk po tolika letech tak trochu za svůj hrad považoval, ale podle mě to je dobře. Jinak bych možná nedohlížel tak úzkostlivě i na to, jestli se u nás po odchodu z místností zhasíná, tolik bych se nesnažil, abychom měli peníze na opravy a na údržbu. Bral jsem to tak, že po městě skoro nic nechci, a za to si přál jediné: volnost a trochu důvěry.“ Vypráví scénky, které ho poslední dobou rozčílily, například tuto: „V posledních letech nám pomáhala s propagací hradu a akcí na něm PR agentura – městské kulturní středisko to stálo osmnáct tisíc korun měsíčně. Letos ale město řeklo, že to je příliš drahé, a navíc v televizi běží seriál Policie Modrava, který se v Kašperských Horách natáčel a spousta lidí přijíždí kvůli němu. Na což říkám na radě města: Vy přece nemáte zkušenost s marketingem. Můžete mi říct, jak mám přes Policii Modrava prodávat divadlo na hradě?! Vytáčelo mě, že do provozu hradu neustále mluví lidé, kteří o něm nic nevědí, a jasně jsem viděl, že nastává doba, kdy ať budu žádat o cokoli, čeká mě dlouhé schvalovací kolečko, na což nemám; zvykl jsem si dělat všechno co možná nejakčněji.“\nPetici podporující kastelána Svobodu v létě podepsalo přes dva tisíce lidí, ale nejspíš přišla moc pozdě: mezi kastelánem a vedením města už bylo takové napětí, že cesta zpátky prostě neexistovala.\nKe cti města je třeba říct, že při výběru nového kastelána nikterak nepolitikařilo: vítěz konkurzu, tedy Václav Kůs, který stále ještě sedí v pokladně, se nijak netajil tím, že práci svého předchůdce uznává, a zvolen byl i tak. Což dává naději, že se na Kašperk vrátí jak spolek Kašpar, tak i režisér Jiří Strach se svým filmovým štábem.\nKonečně se vyspat!\nPaní dosluhující kastelánová je už zase v pohodě. Pokračuje ve vyklízení bytu a balení do krabic, nahlas přemýšlí. „Třeba se ukáže, že to bylo správné. Zdeněk bude mít víc času na rodinu – byl s hradem tak svázaný, že opravdu pracoval skoro pořád. Teď budeme hledat nový režim, což může být hezký...“\nManžel se tváří souhlasně a nadhazuje, že by nebylo špatné pořídit si příští rok karavan a léto strávit cestováním po Evropě.\nJo, rodina by byla pro.\n„Ale to začneme pořádně plánovat až za pár týdnů. Teď počkáme na výsledek poslední hradní inventury, přestěhujeme se, no a já,“ doufá kastelán Svoboda, „já tak trochu sobecky doufám, že se po pár měsících zase jednou dobře a klidně vyspím.“


Parní sanitizér Polti Cimex Eridicator - desinfektor\nÚvodní stránka > E-shop > Produkty > Pro domácnost > Sterilizace a dezinfekce > Cimex Eradicator\nZvolte Poltiho metodu\nTest v reálném prostředí\nÚČINNÝ: stačí jen pár vteřin, aby dospělci a larvální stádia vystavení páře uhynuli.\nNENÁROČNÝ: lehce přenosný a skladný.\nÚSPORNÝ: k provozu stačí obyčejná voda.\nDEZINFIKUJÍCÍ: ničí též bakterie, plísně a roztoče.\nEKOLOGICKÝ: nevypouští žádné škodlivé výpary.\nKde na štěnice můžete narazit? Nejčastěji v hostelech a noclehárnách, kde se usídlí v prasklinách uvnitř starého dřevěného nábytku, v dutinách a záhybech pružinových matrací, za čelem postele, v nočním stolku, za obrazy, nebo dokonce v elektroinstalaci.\nPoté stačí, abyste na takovém místě strávili noc, a otravné parazity si ve svých zavazadlech přinesete až k sobě domů.\nNapadení domácnosti štěnicemi nesouvisí s nedostatečným úklidem a hygienou.\nZVOLTE POLTI METODU\nDOPADY NA ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ A LIDI: pára v kombinaci s přípravkem HPMed může být používána v přítomnosti lidí. Vdechnutí ani přímý kontakt s kůží nemají žádné negativní dopady na lidské zdraví.\nČEKÁNÍ: místnosti jsou připraveny k použití ihned po ukončení prací. Není třeba je dlouze větrat.\nÚČINNOST: štěnice jsou velmi citlivé na teplotní změny. Pára o teplotě 180 °C zabije dospělce, larvální stádia i vajíčka štěnic.\nPRONIKNE VŠUDE: proud páry s přípravkem HPMed proniká do všech záhybů, skulin a rohů, které jsou jinak těžko dostupné. Ničí tak i štěnice skryté pod povrchem.\nPřípravek HPMed pomáhá rozkládat „lepidlo“, kterým štěnice připevňují svá vajíčka. Poradí si také s různými organickými zbytky a eliminuje zápach.\nBěhem laboratorních testů bylo uměle napodobeno prostředí, kde se štěnice obvykle vyskytují. Do tohoto prostředí byli umístěni dospělí jedinci (testování účinnosti na pohyblivá stádia) a těhotné samičky (testování účinnosti na vajíčka).\nJiž po jediném ošetření napadených prostředí byla zničena všechna vajíčka štěnic a většina dospělých jedinců.\nPokud dáváte před grafy a výsledky laboratorních testů přednost podrobení zařízení podmínkám v reálném prostředí, nabízíme vám ke zhlédnutí video z testování Cimex Eradicatoru ve skutečné domácnosti napadené štěnicemi.\nVýsledky jsou více než potěšující – zatímco konvenční metody využívající k hubení štěnic dráždivé chemikálie bylo nutné opakovat třikrát až čtyřikrát, Cimex Eradicatoru stačila k dosažení úplného odstranění těchto parazitů pouze dvě až tři opakování.\nVýsledky 1 - 2 z 2 30 60 120 300 18\nCena s DPH15490 Kč


Lžička se jménem ROMANA Krásný domov - Nekupto.cz\nDomů / Dárky / Lžička se jménem ROMANA Krásný domov\nLžička se jménem ROMANA Krásný domov\nPotěšte své nejbližší milým věnováním na jmenné lžičce s puntíky. Tuto lžičku se jménem ROMANA a keramickou rukojetí si zamiluje každý. S hrnečky ve stejném designu tvoří dokonalý dárek.\nPořiďte sobě či svým blízkým tuto sadu, se kterou bude snídaně skvělým začátkem nového dne. Tedy pokud se jmenují ROMANA.\nLžička se jménem ROMANA Retro\nKeramické lžičky v originálním retro stylu se jménem ROMANA jsou ideální dárek pro vaše nejbližší. S Retro hrnky tvoří dokonalý dárek.


Do Francie je nutný alkotester, v Německu hlavně nikoho nepodjíždějte, radí expert | Radiožurnál\nDo Francie je nutný alkotester, v Německu hlavně nikoho nepodjíždějte, radí expert\nDálniční most Millau ve Francii|foto:Fotobanka Pixabay\nPo letech úpadku hlásí cestovní kanceláře zvýšený zájem českých turistů o dovolenou na severu Německa u pobřeží Baltského moře. Češi ale stále častěji navštěvují také německá a francouzská města. Na co si tam mají řidiči dát nejvíc pozor?\nPro vjezd autem do německých měst jako jsou Berlín nebo Lipsko, potřebujete ekologickou plaketu. „Nově je vyžadují i některá města ve Francii. Musíte si ji ale koupit s dostatečným předstihem," upozorňuje Petr Vomáčka z Ústředního automotoklubu. „Ve Francii je to Lyon, Paříž a další města se přidávají po vzoru té francouzské ekologické plakety. Dodací doba je zhruba 30 dní a dá se objednat pouze přes internet, ve Francii už jí sehnat nejde.“\n„Rozhodně se vyplatí dbát zákazu používání sluchátek a dalších audio zařízení umístěných v uchu nebo na něm. To platí jak pro telefonování, tak i pro poslech hudby. Co se týče poslechu hudby, Francouzi zakazují hlasitou reprodukci hudby při řízení vozidla. Je to kvůli tomu, aby byl řidič schopen slyšet projíždějící vozidla záchranářů.\nVe Francii musejí mít řidiči u sebe i alkotester. Prodává se tam běžně na čerpacích stanicích. „Pokud jedete na motorce, musíte mít také povinně rukavice a vesty," dodává Budský. „Jednak jsou motocyklisté i jejich spolujezdci povinni používat certifikované rukavice a současně platí od loňského roku povinnost používat reflexní vestu. Budou ji používat v případě, že zastaví na silnici z důvodu nehody nebo poruchy a budou se pohybovat po vozovce."\nV Německu budou dálnice až do roku 2019 bezplatné a zhruba polovina jich nemá rychlostní limity. „Když ale někdo jede v levém pruhu pomalu, tak ho určitě nepodjíždějte," varuje Petr Vomáčka z ÚAMK. „Za podjíždění, pokud třeba někdo jede 100 km/h v levém pruhu, hrozí pokuta až 100 eur. Vztahuje se to dokonce i na podjíždění vozu v koloně ze strany motorkáře. U nás se toto nějakým způsobem toleruje. A pokud v koloně vystoupím z auta, abych si třeba vzal něco z kufru, a vidí mě u toho policista, tak dostanu pokutu 10 eur."\nBudský ještě upozorňuje, na nižší rychlost při projíždějí obytnou zónou v Německu. „Na rozdíl od České republiky je daleko striktnější omezení rychlosti, to znamená maximálně 7 km/h, což je rychlejší chůze.“ V Německu i ve Francii počítejte také s vyšší cenou pohonných hmot. A to asi o dvacet procent.


Letos jsme se s létem rozloučili na zahradě v podobě výtvarného tvoření. Děti měly 21. září 2020 možnost malovat barvičkami na plátno, karton nebo tvořit z dýní. K malování mohly použít klacíky, trávu, listy, barvu z hlíny. Chtěly bychom poděkovat všem rodičům, kteří materiál do školky přinesly. Foto ve "Fotogalerii".\nPROJEKTOVÝ DEN MIMO MŠ (ŠABLONY II.) - HISTORYPARK LEDČICE\nDne 17.9.2020 jsme se vypravili se třídou Soviček do HistoryParku Ledčice. Děti se moc těšily na to, co nového je čeká, protože jsme si celý týden ve školce povídali o pravěku. Instruktor dětem představil práci archeologa, pak je přivedl ke dvěma zakrytým hrobům. Vysvětlil jim jakými nástroji budou pracovat a upozornil je, že musí odebírat zeminu opatrně, aby nalezené poklady neporušili. Poté naši odborníci z praxe děti rozdělili kolem hrobů a oni z pokleku opatrně pomocí lžíce odebíraly zeminu, kterou odkládaly do zednické fanky a pak když něco zahlédli tak odhalovaly štětci podzemní poklady. Činnost je velice bavila, výkřiky upozorňovaly na různá překvapení. Odborníci z praxe dětem přiblížili dovednosti rozpoznání jednotlivých nástrojů od pravěku po středověk. V budově, kde mohly děti vidět pracoviště řemesel ze středověku, si mohly děti vyzkoušet. Bylo to mletí obilí, broušení břidlice na výrobu sekerky. Také zde bylo veliké pískoviště, takový experiment, kde si děti mohly ovládat techniku tak, aby si nasimulovaly krajinu tak, aby stavěly domy na ta místa, kde je neohrozí voda – tato aktivita se jim velice líbila. Plni zážitků jsme se vraceli domů. Foto ve "Fotogalerii".\nTento týden (14. - 18.9.) jsme zavítali do minulosti. Děti se dozvěděly jak lidé žili v pravěku, jak se oblékali, jaká zvířata v této době žila, co jedli, jak si obstarávali obživu… Vyzkoušely si také pravěk postavit z různých přírodnin, rostlin, umělých zvířátek (dinosaurů)… Nakonec si děti z hlíny vymodelovaly pravěké nádobky (ostatky). Na vše se můžete podívat ve "Fotogalerii".\nSPORTOVNÍ DOPOLEDNE-PROJEKT "SVĚT NEKONČÍ ZA VRÁTKY, CVIČÍME SE ZVÍŘÁTKY"\nV loňském roce jsme se zapojili do projektu „Svět nekončí z vrátky, cvičíme se zvířátky“. Motivací pro děti byla zvířátka, která je provázela v rámci jednotlivých činností. Zvířátka jedou do světa, pomocí vláčku otevírají dětem pomyslná vrátka a seznamují je s jednotlivými pohybovými a rozumovými činnostmi. V rámci těchto činností se děti snažily zvládnout jednotlivé úkoly. Přínosem pro děti bylo, že dané činnosti plnily v kolektivu vrstevníků, a tak se celá skupina mohla vzájemně ovlivňovat. Obsahem projektu je široká škála činností, do kterých jsou děti zapojovány. Skládají se jak z procvičování a zdokonalování přirozených pohybových schopností (chůze, běh, skoky, házení, chytání), tak ze základů cvičení na nářadí a s náčiním. Rozšířením nad rámec pohybových aktivit jsou činnosti rozumové, kterými jsme cvičení doplňovali. Na závěr tohoto projektu jsme dnes pro děti připravili sportovní dopoledne, kde si děti mohly vyzkoušet různá cvičení, která jsme v loňském roce již vyzkoušeli. Děti byly odměněny medailí, odnášejí si i pexeso s motivem zvířátek a diplom. Těšíme se na další projekt v tomto školním roce. Foto ve "Fotogalerii".\nSPORTOVNÍ DOPOLEDNE KE DNI DĚTÍ\nAni letos, i přes mimořádný koronavirový stav, jsme nezapomněli naplánovat pro děti soutěže, hry a pohybové aktivity ke dni jejich svátku. Celé dopoledne se neslo v duchu „Pilné jak včeličky“. Děti musely zvládnout slalom mezi kužely, skákání v pytli, hod kroužky na cíl, postavit nejzajímavější stavbu z písku…. A tak bychom mohli pokračovat. Nadšení dětí je vidět i na fotkách, které si můžete prohlédnout ve "Fotogalerii". Nakonec nechyběla odměna :)\nAKTIVITY V DOBĚ UZAVŘENÍ, JAK TO BYLO DOMA...\nI v době krize se celá řada dětí aktivit zasílaných z naší mateřské školy nevzdala a pracovaly i doma. Vznikly tak dvě krásné prezentace, které si můžete prohlédnout v menu "Fotogalerie".\nI když momentálně nepracujeme s dětmi, děláme jiné činnosti související s pedagogickou prací v mateřské škole. V kontextu aktuálního dění jsme se také pustili do šití roušek (už před měsícem jsme prezentovali nějaké foto na webu školy). K dnešnímu dni jsme ušili 800 roušek, které jsme věnovali do ZD Liběšice, některým zaměstnancům naší ZŠ a MŠ, oddělení rentgenu v litoměřické nemocnici, některým zaměstnancům Kauflandu, domovu na Dómském pahorku v Litoměřicích, charitnímu domovu sv. Zdislavy, domovu seniorů na Milešově, obchodu s potravinami v Liběšicích, lékárně v Liběšicích a další...\nTímto bych chtěla poděkovat všem, kteří vypomáhali při šití roušek (paní Daně Váchové, kolektivu učitelek MŠ, Janě Šipulové, paní kuchařkám), i těm, kteří nějak přispěli materiálně…\nDěkujeme. Společně to zvládneme. Jana Žišková. Foto ve "Fotogalerii".\nNAROZENINY V MĚSÍCI ÚNORU:\nI tento měsíc někdo slavil. Adélka a Stelinka oslavily 5 let se svými kamarády. Společně si to užili. Všichni jim moc blahopřejeme. Foto ve "Fotogalerii".\nKARNEVAL S HUDEBNÍM PROGRAMEM\n14. února 2020 školku rozveselily veselé kostýmy a svižná muzika. Na parketu se společně bavily víly, princezny i čarodějnice, ruku v ruce poskakovala zvířátka ze současného i dávného světa, potkávaly se různé profese, na pořádek dohlíželi policisté, v případě nouze zasáhli přítomní akční hrdinové. Pedagogický sbor se proměnil ve veselou bandu. Všichni se náramně bavili. Karnevalovému veselí předchází každoročně příprava - společná výzdoba MŠ, barvení masek. Téma masopust a karneval se prolíná všemi výchovně vzdělávacími činnostmi v měsíci únoru. Foto ve "Fotogalerii".\nLOUTKOVÉ DIVADLO "SNĚHOVÁ KRÁLOVNA"\nDne 11. února 2020 děti shlédly klasickou pohádku ze studeného severu podle předlohy Hanse Christiana Andersena. Příběh o putování malého děvčátka Gerdy do říše věčného ledu, kde vládne bezcitná Sněhová královna. Ta chce získat chlapce Káje pro sebe, ovšem velká láska Gerdy je mocnější. Pohádka o dobru, které nakonec zvítězí nad zlem, o lásce, o odvaze a síle kamarádství. Foto ve "Fotogalerii".\nV lednu se Sovičky dozvěděly více o zimním životě ptactva v naší republice. Zjišťovaly, kdo u nás přezimuje, kdo naopak odlétá do Afriky a z jakého důvodu. Vše jsme propojili s prožitkovým učením, čtenářskou a matematickou pregramotností, kdy jsme poměřovali počet sesbíraných semínek z pet lahví. Děti se učily spolupracovat ve skupinách, zjišťovaly, co patří do krmítek, venku pozorovaly ptáčky. Do celého projektu jsme zapojili i interaktivní pomocníky a těšíme na únorový projekt, kdy budeme stopovat zvířata. Snažili jsme se vytvořit i ledovou lucernu, ale v letošní zimě nám zatím zamrzl jen povrch. Přesto doufáme, že bude ještě mrznout a povede se nám ji z formy vyklopit. Takto alespoň sledujeme, zda mrzne. Foto ve "Fotogalerii".\nSOVIČKY SE UČÍ PLAVAT\nKaždé pondělí jezdí děti ze třídy předškolních dětí, Soviček, do Litoměřic, kde se účastní předplaveckého výcviku a seznamují se se základy plavání, což se jim velice líbí a na každé pondělí se těší. Foto ve "Fotogalerii".\nBěžný den ve třídě Broučků. Výroba sněhuláků pomocí vatových tampónků, malovaní štětcem na čtvrtku a také procházka v přírodě. Foto ve "Fotogalerii".\nCVIČÍME S JEŽEČKEM MAREČKEM (třída Rybičky)\nTentokrát si děti v rámci projektu „Svět nekončí za vrátky, cvičíme se zvířátky“ zacvičily s ježečkem Marečkem. Pohybové aktivity jsou pro děti velice důležité pro jejich zdraví a harmonický vývoj. Při cvičení i pohybové hře děti rozvíjejí správné držení těla, základní pohybové dovednosti i prostorovou orientaci. Děti se učí zvládat překážky, chůzi v nerovném terénu, házejí i chytají míč, pohybují se ve skupině, spolupracují a dodržují herní pravidla. Foto ve "Fotogalerii".\nPo vánočních prázdninách jsme se setkali ve školce a celý týden jsme věnovali příchodu tří králů: s pomocí paní učitelky jsme si vyrobili koruny na hlavu, sehráli jsme scénku, ve které králové přicházejí za Ježíškem s dary a zpívali jsme písničku-koledičku "My tři králové, jdeme k vám". Foto ve "Fotogalerii".\nKAŽDÝ MĚSÍC POHÁDKU\nDRAMATIZACE: "O DVANÁCTI MĚSÍČKÁCH"\nA už je tu leden s další známou pohádkou Boženy Němcové, ve které hodnou Marušku macecha a zlá sestra vyženou do zasněžených hor pro jahody, fialky a jablka. Zahrály si jí děti ze třídy Rybiček. Ve třídě se nejen hrálo, ale také ochutnávalo – Maruška přinesla od svých pomocníků měsíčků nejen pěkná jablíčka, ale také sladké jahody.Vše jsme doplnili poslechem a rytmizací operetky O dvanácti měsíčkách od pánů Svěráka a Uhlíře. Foto ve "Fotogalerii".\nVe čtvrtek 19. prosince dopoledne jsme si společně užili vánoční posezení při čaji a cukroví, kterého bylo opravdu hodně a moc za něj všem děkujeme. Společně jsme si zazpívali, zahráli, zarecitovali. A teď už jen čekání na Ježíška… Foto ve "Fotogalerii".\nDIVADELNÍ PŘEDSTAVENÍ: Haló Jácíčku\nDnes k nám do mateřské školy zavítalo divadlo PUK. Představení Haló Jácíčku vzniklo podle knížky Daisy Mrázkové. Pohádka o velikém přátelství dvou malých kamarádů, zajíčka a veverky. Malý zajíček Jácíček objevuje svět kolem sebe. Dobrodružství zajíčka a veverky jsou plná něhy a lásky, aniž by to vlastně ti dva tušili. Dětem se toto komorní představení moc líbilo… Foto ve "Fotogalerii".\nDne 5. prosince 2019 k nám do školky dorazil Mikuláš s andílky a zlobivými čerty. Naštěstí máme ve školce pouze hodné děti a tak jsme si užili mikulášskou besídku v pohodě, z vesela a děti dostaly něco dobrého na zub. Foto ve "Fotogalerii".\nDRAMATIZACE: "PŮJDEM SPOLU DO BETLÉMA"\nJe měsíc prosinec a my jsme tu opět s novou pohádkou, příběhem. Tentokrát jsme si zahráli příběh o zrození Ježíška. Všem se nám hraní moc líbilo. Nejspíše z nás budou již po čtvrté odehrané pohádce herci... :) Foto ve "Fotogalerii".\nLISTOPAD U SOVIČEK\nMěsíc listopad jsme ve třídě předškolních děti zahájili další stránkou našeho hmyzího kalendáře a přenesli jsme se do říše pavoukovců, protože pavouk není hmyz. Děti objevily, že se od hmyzu liší počtem noh a stavbou těla. Dokonce jsme překonali strach z pavouků a zjistili jsme, že pavouk, kterého máme ve školce je šikovný a dokáže zahubit ty černé pavouky, které nás už jen trochu děsí, takže si je teď ve třídě necháváme. Pletli jsme pavoučí sítě, vyráběli pavouka ze sušenky, jedlé modelíny a tyčinek. V listopadu jsme si všimli toho, že jsou téměř všechny listnaté stromy holé a víme také proč. Víme, proč potřebujeme stromy k životu my lidé i zvířátka. V rámci recyklace jsme si vyrobili i vlastní papír, který použijeme při vánočním tvoření. První náznak do potemnělých dní nám přinesl bílý kůň svatého Martina. V této pochmurné době se Martin dokázal podělit o svůj plášť se žebrákem. Tento příběh nám do třídy přinesl téma soucitu, rozdělení se a otevřel naše srdce i mimo rodinu. Děti si upekly z perníčků koníky, podkovy, pracovaly podle vlastního výběru v centru, které si vybraly. Vyráběly koňské hlavy, zdobily perníčky, snažily se napodobit písmena ve jméně Martin. V Liběšicích jsme našli i bílého koníka. Děti tento příběh tak zaujal, že jsme další dny pracovali s pohádkou „Hrnečku, vař“, kde se chudá dívka dokázala rozdělit o tmavý chléb a byla za to žebračkou odměněna. Opět jsme se učily spolupracovat a dohodnout v centrech a děti pracovaly podle svého momentálního výběru a zájmu. Vyráběly jsme papírové hrnky pomocí experimentů s pěnou na holení, krupicí a lepidlem. Některé děti chtěly do krupice malovat a vyrábět tisk z výšky, chlapce zaujalo konstruování z hrnků, víček a korálku. Každý si chtěl zkusit udělat vlastní instantní krupicovou kaši :) Foto ve "Fotogalerii".\nTak jako podzim hýří všemi barvami, tak i práce dětí v naší školce září barevností a nápaditostí. Příjemné počasí letošního podzimu nás zve k trávení času venku, v parku, kde sbíráme kaštany a krásně zbarvené listí, podle kterého také poznáváme druhy stromů, vyrábíme listové růžičky a nebo stavíme domečky pro zvířátka z přírodnin. A když je venku náhodou deštivo, děláme si hezký podzim i ve třídě. Vyrábíme, kreslíme či malujeme obrázky s podzimní tématikou, dlabeme dýně… Foto ve "Fotogalerii".\nNĚCO MÁLO Z LOGOCHVILEK\nV posledních letech si stále častěji všímáme toho, že více a více dětí má narušené komunikační schopnosti, opožděný vývoj řeči, vady řeči... Během celého školního roku se proto zaměřujeme na logopedickou prevenci, kterou s dětmi provádíme téměř každý den. Při ranních hrách se individuálně věnujeme rozvoji obratnosti mluvidel, správnému dýchání, rozvoji slovní zásoby a vyjadřovacích schopností. U leporel popisují děti co vidí na obrázku. K nejrozšířenějším aktivitám patří přednes a rytmizace známých říkadel, veršovánek, jednoduchých básniček a zpěv písní. Provádíme dechová cvičení - např. foukání do peříček, míčků, do bublifuku, foukání na flétnu. Při pobytu venku využíváme i samotné přírody. Provádíme také cviky na hybnost jazyka, hravou formou procvičujeme jednotlivé hlásky. Denně před poledním odpočinkem čteme dětem pohádky nebo příběhy na pokračování, čímž pěstujeme i kladný vztah ke knize a současně nenásilně rozvíjíme jazykové dovednosti, všeobecné vědomosti a formujeme v dětech návyk na pozdější potřebu číst si. Při čtení se děti učí soustředění, probouzí se v nich fantazie a v neposlední řadě jazykové bohatství. Foto ve "Fotogalerii".\nNAROZENINY V MĚSÍCI LISTOPADU\nI tento měsíc někdo slavil. Ella ze třídy Rybičky oslavila 4 roky se svými kamarády. Společně si to užili. Všichni jí moc blahopřejeme. Foto ve "Fotogalerii".\nDRAMATIZACE: "TŘI MEDVĚDI"\nZnáte pohádku Tři medvědi? To jsou oni - táta medvěd,máma medvědice a malý Mišutka. V listopadu jsme si ve třídě Rybiček zahráli pohádku "O třech medvědech". Nejdříve jsme si pohádku poslechli a pak jsme se pomocí kouzelných čepiček proměnili ve zvířátka a pohádkové postavy. A protože se nám již třetí pohádka velmi líbila, budeme se těšit se na tu prosincovou… Foto ve "Fotogalerii".\nTÝDEN U RYBIČEK\nJeden celý týden se nesl v duchu vzájemnosti s heslem "Jsme na jedné lodi". Byl nabitý spoustou týmových her a mořem krásy okolní přírody. Foto ve "Fotogalerii".\nDIVADELNÍ PŘEDSTAVENÍ: Skřítkové z lesa\nDěti společně s lesní vílou uvítaly podzim. Představení, které se odehrálo v kouzelném lese, kde žije nejen spousta zvířátek, ale také skřítkové. Nesmíme však ani zapomenout na moudrý strom, který dává celému lesu ten správný řád. Lesní víla naučila děti i spoustu tanečků a též si vyzkoušely zručnost a dovednost v rámci soutěží o pěkné ceny. Představení se dětem moc líbilo. Foto ve "Fotogalerii".\nVÝUKA V PŘÍRODĚ A S PŘÍRODOU\nV září a říjnu využily děti ze třídy Soviček krásného počasí a seznamovaly se s okolím své mateřské školy, kde sbíraly plody podzimu, ovoce, zeleninu a tímto způsobem se učily poznat některé druhy bylinek, poznají rozdíl mezi stromem a keřem, stromem listnatým a jehličnatým. Ve třídě jsme si potom vyrobili jitrocelový sirup proti kašli podle receptu babky Kořenářky, vyráběli jsme z kaštanů a zakládáme si semínkový atlas a herbář listů. Foto ve "Fotogalerii".\nPROJEKT MRAVENČÍ DŘINA\nEnvironmentální projekt o mravenčím společenství seznámil děti s tímto druhem hmyzu, jeho obydlím, životem, ale i jejich nepřáteli. Projekt byl zaměřen na pozorování, zkoumání a získávání nových poznatků o mravencích a jejich způsobu života. Děti si formou her rozvíjely také slovní zásobu, hrubou i jemnou motoriku, empatii k živočichům, které mnohdy zbytečně hubí. Prostřednictvím her a pozorování děti získaly povědomí o životě celého hmyzího společenství. Prohloubily si pocit sounáležitosti s ostatními dětmi a potřebu spolupráce ve skupinách, kde stavěly mraveniště. Naučily se vést i podřídit, což nebylo úplně snadné. Uplatnily své pohybové dovednosti i výtvarné schopnosti při modelování mravenců z domácí modelíny a malbě mraveniště. Foto ve "Fotogalerii".\nNAROZENINY V MĚSÍCI ŘÍJNU\nJak už to v naší MŠ bývá zvykem, téměř každý měsíc někdo z dětí slaví narozeniny. V měsíci říjnu to je Elenka. Foto ve "Fotogalerii".\nDRAMATIZACE: "O ČERVENÉ KARKULCE"\nKonečně jsme se dočkali. V rámci tematického bloku jsme se těšili již na druhou pohádku, která nás opět provází celý měsíc. Pohádku O červené Karkulce některé děti znaly, ostatní se s příběhem a postavami vlka, Karkulky, babičky a myslivce setkaly poprvé. V listopadu se budeme těšit na další pohádku...Foto ve "Fotogalerii".\nDIVADELNÍ PŘEDSTAVENÍ: Šikulka\nV pátek k nám do MŠ zavítalo maňáskové divadlo “Šikulka“, které nám prostřednictvím třech pohádek ukázalo, jak bychom se měly správně chovat. Také jsme si společně zacvičili a naučili se písničku. Podle reakcí dětí se představení všem líbilo. Foto ve "Fotogalerii".\nToho dne jsme se sešli na zahradě, kde už byla připravena sokolnice, která nám dravce přijela ukázat a povědět nám o nich spoustu zajímavých a užitečných informací. Měla s sebou 9 druhů dravých ptáků (puštíka, sovu pálenou, dvouměsíční mládě krkavce, 2x káně, sokola a další). Poté jsme měli možnost si dravce přivolat na velkou hnědou rukavici za pomoci asistence sokolnice. Dokonce jsme si je mohli pohladit nebo je podržet na ruce. Zahráli jsme si spousty zajímavých her. Všechno jsme poctivě zdokumentovali a foto najdete ve "Fotogalerii". Byl to pro nás všechny neskutečný zážitek!\nZÁŘÍ VE TŘÍDĚ BROUČKŮ\nZačátek školního roku bývá rušný. Děti si zvykají na nové kamarády a těm novým občas ukápne slzička. Proto se snažíme dětem vymyslet pestrý program, aby se všem ve školce líbilo. V naší fotogalerii si můžete s dětmi prohlédnout fotografie a ony vám určitě rády poví co na nich zrovna vidíte a co že to zajímavého právě dělají :) Foto ve "Fotogalerii".\nZáří, září, na léto jde stáří… Tak tento rok rým z písničky autorů Zdeňka Svěráka a Jaroslava Uhlíře neplatil. Září bylo nádherné a my jsme si ho v mateřské škole užívali plnými doušky… Přivítali jsme nové kamarády a nemůžeme si je vynachválit. Jsou úžasní parťáci, je s nimi legrace a na vstup do mateřské školy byli skvěle připraveni. Ani bychom neřekli, že k nám chodí jenom pár dní… Foto ve "Fotogalerii".\nDRAMATIZACE: "O VELIKÉ ŘEPĚ"\nJe měsíc září, začínáme pohádkou "O veliké řepě"- to je pro nás opravdová zábava. Každý měsíc nás bude provázet jiná pohádka, kterou si společně zahrajeme. Rády si hrajeme na různé pohádkové bytosti a zvířátka, mluvíme jejich řečí a což teprve obléknout si masky a převleky! Do hraní se zapojily všechny děti, postupně si vystřídaly role. To jsme se vyřádili.\nV říjnu se těšíme na další pohádku… Foto ve "Fotogalerii".\nZAČÍNÁME... "SVĚT NEKONČÍ ZA VRÁTKY, CVIČÍME SE ZVÍŘÁTKY"\nTento rok jsme se zapojili do projektu, který je určen pro děti od 3 do 6 let, je pod záštitou MŠMT a Svazu měst a obcí (SMOČR). V jeho rámci děti plní nejrůznější pohybové aktivity, rozvíjí své poznání a čekají je i netradiční aktivity. Všechny úkoly v projektu jsou rozděleny do pěti oblastí:\nKaždá věková kategorie má svůj pracovní sešit, ve kterém jsou zahrnuty všechny výše popsané oblasti s přiměřeným počtem úkolů a náročností.\nPrvní úkol jsme již splnili a těšíme se na další… Foto ve "Fotogalerii".\n9. - 13. září 2019\nPROJEKTOVÝ TÝDEN "VČELÍ KRÁLOVSTVÍ"\nDruhý týden v září jsme ve třídě předškolních dětí, Soviček, zahájili celoroční projekt „V říši obrů“ zaměřenému na ekologickou výchovu. Věnuje se tématu včel a hmyzu. Na každý měsíc je připraveno jedno téma zaměřené na jednu skupinu hmyzu. Kalendář samotný slouží pak jako pracovní list pro skupinovou práci, do kterého děti kreslí či nalepují. V září jsme se přenesli na týden do Včelího království a děti se pomocí her, různých aktivit, výtvarných činností a pozorování seznámily prožitkovým učením se životem včel.\nPomocí simulačních her sbíraly pyl, sály nektar, který v brčku přenášely, rozdělily se podle vůně na zápěstí do dvou družstev a dokázaly se i seřadit podle velikosti od největšího po nejmenšího pomocí vzájemného poměřování. Poznali jsme život v úlu, uspořádání společenstva včel, jaké role postupně prostřídá dělnice. Na stavitelky jsme si i zahrály. Děti si celý týden vyráběly časopis, kde se seznámily i s prací včelaře, o kterém shlédly krátký dokument, procvičily si grafomotoriku a početní řadu do šesti. Ochutnali jsme med, banány v medu a medové perníčky.\nDěti znají vývoj včely, její význam, sběr nektaru a pylu a způsob jejich života. Foto ve "Fotogalerii".\nSPORTOVNÍ DOPOLEDNE NA HŘIŠTI\nNejen náboru nových fotbalistů se zúčastnily i naše děti z mateřské školy. Vyzkoušely si různé techniky fotbalistů, které jsou při trénování fotbalu důležité. S dětmi jsme si celé dopoledne moc užili. Z některých možná budou reprezentanti liběšického fotbalu :) Foto ve "Fotogalerii".\nVÝLET DO PLOSKOVIC - třída Broučci\nV úterý jsme za krásného slunečného počasí navštívili se třídou Broučků zámek Ploskovice. Děti zhlédly výstavu plyšových medvědů, prohlédly si prostory zámeckého parku a nejvíce je zaujali pávi. Výlet se dětem moc líbil a unavení, ale spokojení jsme se v 11:00 hodin vrátili do školky na oběd. Foto ve "Fotogalerii".\nProjekt s názvem „Není zvíře jako zvíře“ si pro nás připravila paní Adéla Vrchovská. Nejprve jsme si zopakovali něco o domácích zvířatech, kuřátkách, morčeti, štěňátkách, koze, králíčcích… kde bydlí, v jakém stavení – chlévy, kurníky, stáj, králíkárny a co žerou – seno, žito, suchý chleba, granule a vodu…Děti se také dozvěděly, jak se ke zvířátkům chovat (cizí zvířata nekrmit, nehladit, nemačkat, nesahat jim do jídla….) Všechna zvířátka si děti mohly pomazlit, nakrmit. Projektu se účastnily tři třídy ve stejnou dobu, vzájemně spolu spolupracovaly, vytvářely kolektivní výtvarné dílo (Kráva). Při výrobě krávy jsme využili krabice, odpadový a přírodní materiál (karton, PET lahve, kelímky, ruličky od toaletního papíru…).\nDěti získaly zajímavé poznatky, hezkou zkušenost. Počasí nám přálo, celý půl den jsme si super užili. Těšíme se zase na další tak vydařený projektový den. Foto ve "Fotogalerii".\nVYHLÁŠENÍ SBĚROVÉ SOUTĚŽE + PŘECHOD DĚTÍ DO JINÉ MŠ\nPro některé děti z naší mateřské školy byl tento den velikou událostí. Vyhlásili jsme výsledky ve sběru papíru. Na prvním místě se umístila Adélka Čadová,druhé místo obsadil Jan Kovrzek a jeho bráška Míša a třetí místo získala Eliška Knopová. Každý z nich si odnesl nějakou odměnu. Gratulujeme a děkujeme. Foto ve "Fotogalerii".\nJeště jsme se loučili se třemi dětmi, Natálkou Hamiovou, Jiříkem Budkou a Alexem Chajbullinem, které po prázdninách nastoupí do jiné mateřské školy. Přejeme jim, ať se jim v nové školce líbí. Foto ve "Fotogalerii".\nÚterý bylo pro liběšické předškoláky důležitým dnem. S ostatními Sovičkami si pro svoje rodiče, prarodiče a samozřejmě sourozence a kamarády přichystali pěkné vystoupení plné pohybu a básniček. Po představení nastalo loučení. Dojemné loučení s předškoláky, kteří už po prázdninách neotevřou dveře mateřské školy, ale zasednou do lavice v 1. třídě základní školy. Při loučení nemohlo chybět pasování a předání šerpy a drobných dárečků. Sovičky se loučili básní „ Dětství, jako vánek letí, než se setmí uteče ti, mami zítra škola začíná…“. A věřte, že slova písně vehnala slzy do očí všech přítomných. V závěru si všichni, malí i velcí užili zábavného programu, plném soutěží, tančení. Budoucím školákům přejeme z celého srdce úspěšný a pohodový start do nové etapy života a ve škole hodnou a příjemnou paní učitelku. Foto ve "Fotogalerii.\nŠKOLKA V PŘÍRODĚ - Kryštofovo údolí, Penzion Eva\nCestu jsme zvládli bez větších potíží, ubytování je fajn a prostředí přímo úžasné. Po příjezdu a po seznámení se s penzionem jsme šli hned na procházku do přírody vyrobit domečky skřítkům. Po obědě byla vycházka na místní a jedinečný orloj, kostel ještě dřevěný a poté do lesa udělat další domečky pro skřítky. Následovala výborná večeře. Dětem se vše moc líbí. Prozkoumávali jsme okolí, hráli hry... Tak nás ten celý den nějak vyčerpal, že jsme zalehli do postýlek a chrněli jsme až do rána :) Foto ve "Fotogalerii".\nHurááá, další den za námi a vše s úsměvem a bez slziček! Jen to počasí se už trochu kazí, ale nám to náladu nezkazí :) Dopoledne nás čekal celkem krátký výlet na nejvyšší viadukt pro vlaky. Po obědě byla volná zábava formou her a pak důkaz toho, že nás ani malý déšť nezažene máte ve "Fotogalerii" :)\nTak už i ta středa nám utekla jako voda. I když nám tento den počasí nepřálo, nenechali jsme si ho zkazit. Dopoledne jsme si malovali naše maskoty na trička, po obědě nás už vyhlížela v malebném domečku paní, kde si děti vyrobily a pomalovaly už vypálenou keramiku. Poté si venku dětičky po splnění několika jednoduchých úkolů našly poklad, který ihned snědly:) Po příchodu do penzionu následoval rej v maskách a stolní hry. Foto ve "Fotogalerii".\nJeště před chvílí jsme z kufru vybalovali oblečení a už balíme zpátky :( Zkrátka týden utekl jako voda a zítra budete mít zlatíčka svá doma. Ještě předtím vám napíšu o dnešním překvapení pro děti. Ihned po snídani si děti zabalily balíčky do batůžku a vyšli jsme na cestu (do kopce, takže to bylo řečí) na vlakové nádraží. Již po pár minutách přijel vlak a cílová stanice Liberec. Pak nás čekala jak cesta tramvají, tak i autobusem, kde na nás už ze střechy vykukovala obrovská hlava dinosaura. Dinopark, to bylo to překvapeni. Ty zážitky z něj vám doufám budou děti vyprávět už doma :) Cesta nazpět a šupky, dupky na večeři. Foto ve "Fotogalerii".\nV úterý 7.5. se v naší školce konalo vystoupení dětí k příležitosti oslavy Dne matek. Každá třída si připravila různé scénky, básničky, písničky a tanečky pro potěšení svých nejbližších. Děti spolu s učitelkami pilně a svědomitě nacvičovaly, aby svým krásným a spontánním projevem přinesly láskyplnou náladu a zároveň předvedly, co se ve školce naučily. Hlavní odměnou jim za to byly úsměvy a potlesk všech přítomných.\nAvšak nejenom děti si z vystoupení něco odnesly. Každý z malých účinkujících si pro maminku přichystal drobnou upomínku jako poděkování za jejich celoroční péči.\nPotom následovala společná dílnička, při které si zhotovily různé výrobky. Doufáme, že si všichni z tohoto dne odnesli příjemný a radostný zážitek. Foto ve "Fotogalerii".\nPROJEKTOVÝ DEN "STAVITEL MĚSTA"\nDěti si užily krásné dopoledne plné přemýšlení, budování, práce s plány. Nejdříve děti musely sestavit podle plánu silnici, která by vedla našÍm městem. Stálo to trochu přemýšlení a nakonec se podařilo. Poté skupinky dětí dostaly za úkol postavit lékárnu, hasičskou stanici, obchod, kostel, policejní stanici, restauraci... a umístit je kolem naší silnice. Z velkých kostek Lego Duplo si každé dítě vyrobilo svůj domek a pojmenovalo ho podle druhu stavby (pošta, nemocnice, obchod, hasičárna...) Přitom si také procvičovaly pravo-levou orientaci, který dům stojí vedle toho dalšího. Na závěr programu děti vše překreslovaly do map, dozvěděly se, kdo je kartograf a všechny přítomné děti získaly za svou skvělou práci diplom s titulem "Stavitel města". Foto ve "Fotogalerii".\nDo naší školky zavítal Australský ovčák. Zábavnou a nenásilnou formou otázek a odpovědí se děti dozvěděly, jak se k pejskům mají chovat a jak být s nimi kamarád. Za odměnu si děti mohly pejska pohladit, a to se jim moc líbila. Foto ve "Fotogalerii".


Pokoj Standard s výhledem na bazén, zahradu\nAl Walima restaurace\nTeama Lobby Bar\nPOTÁPĚČSKÉ CENTRUM „DIVING ABU DABBAB“\nPotápěčské centrum se nacházínapravéstranězátoky. Společnost “diving.DE” by mělabýtznámátéměřvšemturistům v jižníčástiEgypta.Evropskyřízenépotápěčské centrum pracujenajihuRudéhomořejižvícejak 17 let.\nDOKONALE UMÍSTĚNÉ POTÁPĚČSKÉ CENTRUM\nV hotelovémkomplexu El Malikia Abu Dabbab, najehookraji, najdetepotápěčské centrum v samostatnébudově, kterou je velmisnadnénajít. Jak z hotelovéhorezortu, takiodhotelovýchbazénů, mátekrásnývýhlednanašepotápěčské centrum a opravduho nemůžeteminoutnavašícestěnapláž. Běhemdovolenébymělivšichnirelaxovat, a pokudnechcete, nemusítetakaniopustithotelovýrezort.\nJEDNA Z NEJKRÁSNĚJŠÍCH ZÁTOK RUDÉHO MOŘE\nNepopsatelněkrásnýdomácíútes, kekterému se dostanetepřesvelkoupísčitoupláž v zátoce, je jenom 150 metrůdalekoodnašehopotápěčskéhocentra. Oblíbenýkorálovýútes Abu Dabbab se nacházínapravéstraněpovstupu do dobřechráněnézátoky. Pro pohodlnějšípřístupnaplážz místa, kdesipřipravujetesvojipotápěčskouvýstroj, můžetevyužítdřevěnoulávku. Stejnějakojinde v ostatníchčástechjižníhoRudéhomoředosahujekorálovýútesaž k pobřeží.Samotnázátoka je zarostlámořskoutrávou, která je základnípotravou pro obrovskéželvy, kterémůžetepotkatkaždodenněběhemšnorchlováníanebopotápění.Kdejinde se můžetepotápětpřímopřed“dveřmi” jedné z nejkrásnějšíchzátok, kteréRudémořenabízí?\nSSI SCUBA DIVING KURZY\nJaksamiuvidíte, naučit se potápět je mnohemjednodušší a zábavnější, nežjstesimysleli. Buďtenadšeni z novýchvýzev, zažijtedobrodružství, prozkoumejte “nekonečnoumodř” a seznamte se s novýmipřáteli.Nabízímevám SSI (Scuba Schools International) potápěčskékurzyvysokékvality.Potápění je úžasný sport a vašenovápotápěčskálicencebudeuznánacelosvětově.\nDiving.DE týminstruktorůbudenadšennaučitvás se potápět.Instruktořiváspřipravínajednu z nejkrásnějšíchaktivitbezpečně a pohodově s velkoudávkouzábavy. Potápěčské centrum nabízíkurzyodzkušebníchponorůaž k instruktorovi. Víceinformací o kurzech a cenáchmůžetenajítzde: http://www.diving.de/en/tauchen-aegypten-tauchbasis-hurghada-tauchschule-rotes-meer-tauchkurs.html\nVELKÝ VÝBĚR ÚŽASNÝCH POTÁPĚČSKÝCH MÍST\nKroměkaždodenníchponorů v zátoce, kteréjsouvámvždy k dispozici, potápěčské centrum takénabízíkaždý den dvapůldennívýletydo bezprostředníhookolí .Zároveňnašihostémajímožnostpotápět se mimozátoku Abu Dabbab s využitímzodiacu/člunu.Samozřejmostí je nabídkacelodenníchvýletů – dvakráttýdně do ShaabMarsaAlam, jednoutýdněna Elphinstone činavrak Abu Ghusun. Doprava do jednoho z nejkrásnějšíchmístRudéhomořenezaberetolikčasu.\nPokudmátejakékolivdotazytýkající se potápění, velmirádivám je zodpovíme.Takémůžetekontaktovatnáštýmpřímona e-mailovéadrese: abudabab@diving.de.\nDalšíinformacenajdetenanašiwebovéstráncewww.diving.de v sekcihttp://www.diving.de/en/diving-centre-marsa-alam-abu-dabab.html.\nMarsa Alam, Red Sea , Egypt\nCairo Sales Office:\nCornish EL Nile, Aghahan Towers,Tower No. 24, 24th floor\nTel.: + (202) 4327415, +(202) 2055936\nFax: +(202) 4328990\n© 2017 malikiaabudabbab.com, All rights reserved.


V době globálního neklidu, povrchnosti, hluku, materialismu a obecného úpadku hodnoty je pro rozvoj osobnosti, sebepoznání a seberealizace více než kdy jindy zapotřebí intenzivní propojení s pohádkami a legendami. Pohádky jsou známé jako vítaná pomůcka při zvládání osobních problémů, zejména v pubertě. Cesta pohádky sama nebo společně ve skupině umožňuje návštěvníkům komunikovat s minulostí a jejími předky. Ponořte se do mystického světa Oberpfälzerových pohádek a legend! Schönwerth Pohádková stezka byla otevřena 21. září 2014 a stala se tak první svého druhu. Přibližně 400 m dlouhá schönwerthská pohádková stezka Sinzing u Řezna nabízí pro všechny věky ticho lesa společně s kouzelnými pohádkami a legendami Horního Falcka. Jako návštěvníci můžete relaxovat, meditovat, hledat, zkoumat, objevovat a vidět umělecké předměty, které doprovázejí cestu na devíti pohádkových stanic. Na těchto stanicích můžete objevovat v digitální podobě na informačních tabulí pohádkové příběhy nebo pokud budete rozumět německy, tak si je můžete nechat vyprávět přímo vyškolenými vypravěči, kteří vyprávějí pohádky podle věku dětí. Následně se pohádkový les a jeho devět lesních pohádek postarají o to, aby se tato cesta stala zážitkem. Pohádky na Schönwerth v Sinzingu byly záměrně vybrány, aby návštěvníkům přiblížili zájem o les, přírodu a ochrany životního prostředí. Cílové skupiny jsou individuální návštěvníci nebo skupiny všech generací, tj. rodiny, školy, školky, senioři, zdravotně postižení atd. Co tedy v následujících stanicích uvidíte a uslyšíte?\n1. Prince Roßzwifl / Hloupý Friedl\n2. Trpasličí král / V paláci trpasličího krále\n3. Divoký lov / Lněné kužely / Tři vřetena\n4. Uerl go hoam / Pasti ze dřeva\n5. Höydl / Průchod do pekla\n6. Hloupá žena / Zemědělec Harch a jeho starší Els\n7. Strom zpěvu / Mluvící pták, strom zpěvu a zlatý pramen\n8. Devil and Broombinder / Sázka na ďábla\n9. Jodl, vklouzni za mě / ropucha jako nevěsta\nTrasa je bez průvodce a přístupná po celý rok. V první neděli každého měsíce (duben až listopad v 15.00 hod.) nebo po skupinové registraci jsou za poplatek uspořádány speciální pohádkové prohlídky. Otevírací dobu si ověřte na webu.


Phoenix site - Hvězdná pěchota - Hvězdná pěchota - kapitola VIII.\nÚvod » Hvězdná pěchota » Hvězdná pěchota - kapitola VIII.\nHvězdná pěchota - kapitola VIII.\nVyučuj mladého podlé způsobu cesty jeho;\nnebo když se i zestará, neuchýlí se od ní\n– Kniha Přísloví XXII:6\nByli i další zmrskaní, ale bylo jich zatraceně málo. Hendrick byl z našeho pluku jediný, kdo k tomu byl odsouzen válečným soudem, ostatní byly administrativní tresty, jako ten můj, a pro mrskání bylo nezbytné projít celou cestu až k veliteli pluku – což podřízenému veliteli připadalo nechutný, abych to vyjádřil jemně. I pak major Malloy spíš dotyčného vykopnul, „propuštění pro nežádoucí chování“, než aby nechal vztyčit bičovací kůl. Určitým způsobem je administrativní mrskání tou nejmenší poklonou; znamená totiž, že si vaši nadřízení myslí, že existuje slabounká možnost, že byste mohli mít charakter, z kterýho se nakonec nechá udělat voják a občan, přestože to v tom okamžiku na to nevypadá.\nJá jsem byl jediný, kdo dostal plný administrativní trest, nikdo z ostatních nedostal víc než tři rány. Nikdo se taky nedostal tak blízko k civilu, ale ještě jsem proklouzl. Je to určitý sociální postavení. Nedoporučuju ho.\nAle měli jsme jiný případ, mnohem horší než můj nebo Teda Hendricka – opravdu nechutný. Jednou vztyčili šibenici.\nKoukejte, nechápejte to špatně. Ten případ doopravdy neměl co dělat s armádou. Zločin se nestal v táboře Currie a rozmísťovací důstojník, který toho kluka přijal k M. P., by měl jít pořádně do sebe.\nDezertoval, jenom dva dni po příjezdu do Currie. Divný, že jo, ale nic v tom případě nedávalo smysl – proč nepožádal o propuštění? Dezerce je přirozeně jedno z „jedenatřiceti tvrdejch přistání“, ale armáda za ni nepředepisuje trest smrti, pokud zde nejsou nějaké zvláštní okolnosti, jako „tváří v tvář nepříteli“ nebo něco jiného, co vede k tomu, že se z neformálního propuštění stane něco, co se nedá přejít.\nArmáda se nenamáhá s hledáním dezertérů a jejich taháním zpátky. Tohle má hlubokej smysl. My všichni jsme dobrovolníci, jsme M. P., protože jima chceme být, jsme hrdý na to, že jsme M. P. a M. P. je hrdá na nás. Pokud to někdo takhle necítí, od svejch plochejch nohou až k svejm chlupatejm uším, nechci ho mít vedle sebe v rojnici, až půjde do tuhého. Jestli to koupím, chci mít kolem sebe chlápky, co mě vyzvednou, protože oni jsou M. P. a já jsem M. P. a moje kůže pro ně znamená zrovna tolik, co jejich vlastní. Nechci tam žádný náhražkový vojáčky se stáhnutým ocasem a zdrhající pryč, když se zábava stane poněkud tvrdou. Je mnohem bezpečnější jít proti ostrý palbě s mezerou v rojnici než mít vedle sebe rádobyvojáka, co si pěstuje „braneckej“ syndrom. Takže když utečou, nechte je běžet, je to ztráta času a peněz, vláčet se s nima zpátky.\nJasně, většina z nich se vrátí, i když jim to může trvat roky – v kterémžto případě jim armáda věnuje jejich padesát ran, místo aby je pověsili, a nechá je jít. Předpokládám, že to jednomu musí jít na nervy, být uprchlík, když kolem je každý buď občan, nebo má povolení k pobytu, i když se je policie nesnaží hledat. „Proklet je uprchlík, kterého nikdo nepronásleduje.“ Touha se přihlásit, přijmout svůj díl a znova se volně nadechnout musí být postupně nesnesitelná.\nAle tenhle kluk se sám nepřihlásil. Byl pryč čtyři měsíce a pochybuju, že by si ho pamatovali i u jeho vlastní roty, když s nima byl jenom pár dní, nejspíš to bylo jenom takové jméno bez tváře, „Dillinger N. L.“, kterého museli při ranním nástupu hlásit den za dnem jako nepřítomného bez povolení.\nPak zabil holčičku.\nByl chycen a souzen místním soudem, ale kontrola totožnosti ukázala, že je to voják, museli informovat ministerstvo a náš velící generál se do toho okamžitě vložil. Vrátili ho k nám, protože vojenský zákon a pravomoc mají přednost před civilním právem.\nProč se s tím generál otravoval? Proč tu práci nenechal udělat místního šerifa?\nAby nám „dal lekci“?\nVůbec ne. Jsem si jistej, že si náš generál nemyslel, že by se někdo z jeho chlapců potřeboval pozvracet, jenom aby nezabil další holčičky. Teď věřím, že by nás toho pohledu ušetřil – kdyby to bylo možný.\nDostali jsme lekci, i když to tak tenkrát nikdo nemyslel, je to jedna z těch, co potřebujou dlouhou dobu, než se ponoří tak hluboko, až se stanou druhou přirozeností: M. P. se o svý věci stará – a nezáleží na tom, o jaký. Dillinger patřil k nám, ještě pořád byl v našich záznamech. I když jsme o něj nestáli, i když se k nám nikdy neměl dostat, i když bychom byli mnohem šťastnější, kdybychom se ho mohli zříct, byl to člen našeho pluku. Nemohli jsme ho smést a nechat to vyřídit šerifa tisíc mil daleko. Když se to musí udělat, muž – opravdovej muž – svýho psa zastřelí sám, nenajme si na to záskok, kterej by to za něj uklidil. Plukovní záznamy říkaly, že Dillinger je náš, takže bylo naší povinností se o něj postarat.\nTen večer jsme na shromaždiště pochodovali pomalým krokem, šedesát taktů za minutu (dost těžký udržet krok, když jste zvyklí na stočtyřicet), za zvuků Hymnu za neoplakávané. Pak přivedli Dillingera oblečeného do parádní uniformy, tak jako my, a za doprovodu Danny Deever ho zbavili všech distinkcí, dokonce knoflíků a baretu, nechali ho v rudohnědém a bleděmodrém obleku, který už nebyl uniformou. Chvíli vířily bubny a byl konec.\nPřehlídka i cesta zpátky proběhly v poklusu. Nemyslím, že někdo omdlel nebo že by se někomu udělalo opravdu špatně, i když většina nás ten večer toho moc nesnědla a ještě nikdy jsem v jídelně neslyšel takový ticho. Ale přesto, jak to bylo hrozný (poprvý jsem viděl smrt, stejně jako většina ostatních), nebyl to takovej šok jako zmrskání Teda Hendricka – myslím tím, že jste si nemohli představit sebe na jeho místě, neměli jste pocit: „To jsem moh být já.“ Nepočítaje v to spíše administrativní delikt, jakým byla dezerce, Dillinger spáchal nejmíň čtyři hrdelní zločiny, i kdyby jeho oběť bývala přežila, stejně by tančil Danny Deevera za ostatní tři – únos, vymáhání výkupného, zločinný zanedbání, atd.\nNecítil jsem k němu žádný sympatie a pořád je necítím. Ta stará průpovídka, že „Chápat znamená odpouštět“ je pěknej nesmysl. Čím víc některý věci chápete, tím víc si je hnusíte. Moje sympatie patří Barbaře Anne Enthwaiteové, kterou jsem nikdy neviděl, a jejím rodičům, kteří svoji malou holčičku už nikdy neuvidí.\nKdyž ten večer kapela odložila svý nástroje, začali jsme držet třicetidenní smutek za Barbaru a za naši potupu, naše prapory byly zahalené do černého, nástupy bez hudby, pochody bez zpěvu. Jen jednou jsem slyšel, jak si kdosi stěžuje, a jinej bažant se ho okamžitě zeptal, jak by se mu líbilo dostat pořádnou do zubů. Jasně, nebyla to naše chyba, ale naše práce je chránit malý holčičky, ne je zabíjet. Náš pluk byl potupen, museli jsme ho očistit. My jsme byli potupeni a my se cítili potupený.\nTu noc jsem se snažil vydumat, jak by se dalo takovejm věcem zabránit. Samozřejmě se to dneska stává jenom zřídka – ale i jedenkrát je jednou navíc. Nikdy jsem nenašel uspokojivou odpověď. Tenhle Dillinger – vypadal jako každý jiný a jeho chování a záznamy nemohly být příliš špatný, jinak by se na prvním místě nikdy do tábora Currie nedostal. Předpokládám, že to byl jeden z těch patologických typů, co se o nich dočtete – nedají se poznat předem.\nNo, i když neexistuje způsob, jak tomu zabránit poprvé, určitě byl způsob, jak tomu zabránit podruhý. A ten jsme použili.\nViděl jsem akorát dvě možnosti. Buď se nedal vyléčit – v tom případě mu bylo líp mrtvýmu pro jeho vlastní dobro a bezpečnost ostatních –, nebo se měl léčit a uzdravit. V tom případě (zdálo se mi), kdyby se někdy stal natolik příčetným pro civilizovanou společnost… a přemýšlel o tom, co udělal, když byl , „nemocnej“ – co jinýho by mu zbývalo, než sebevražda? Jak by mohl žít s tím vědomím?\nA co kdyby uprchl předtím, než by byl vyléčenej, a udělal to znova? A možná ještě jednou? Jak vysvětlíte tohle zarmouceným rodičům? Vzhledem k jeho trestnímu rejstříku? Viděl jsem jenom jednu odpověď.\nNajednou jsem zjistil, že si přemílám diskusi v naší třídě při hodině dějepisu a morální filozofie. Pan Dubois hovořil o nepokojích, které předcházely rozpadu Severoamerické republiky, tenkrát v 20. století. Podle něj byly doby, těsně předtím, než se spláchly do kanálu, kdy takové zločiny jako Dillingerův, byly stejně běžné jako psí rvačky. Teror se nevyskytoval jenom v Severní Americe – taky v Rusku a na Britských ostrovech, stejně jako leckde jinde. Ale vrcholu dosáhl v Severní Americe krátce předtím, než se všechno rozpadlo na kusy.\n„Zákona dbalí lidé,“ říkal nám Dubois, „se téměř neodvažovali vstoupit v noci do veřejného parku. Riskovali by tím útok smečky dětí ozbrojených řetězy, noži, doma vyrobenými zbraněmi, obušky… zranění, přinejmenším, oloupení zcela jistě, celoživotní invalidita pravděpodobně – či dokonce smrt.\nTak to šlo léta, rovnou k válce mezi rusko–angloamerickou Aliancí a čínskou Hegemonií. Vraždy, toxikománie, krádeže, útoky a vandalismus byly běžnou věcí. A nejen v parcích – tyto věci se děly také v ulicích za denního světla, na školních hřištích, dokonce i ve školních budovách. Ale parky byly tak nebezpečné, že se jim slušní lidé po setmění vyhýbali.“\nPokoušel jsem si tyhle věci představit na naší škole. Prostě to nešlo. Ani v našich parcích. Park byl místo pro zábavu, ne pro ubližování. A být v jednom z nich zabitej – „Pane Dubois, to oni neměli policii? Nebo soudy?“\n„Měli mnohem více policistů, než máme my. A více soudců. Všechny přepracované.“\n„Myslím, že to nechápu.“ Kdyby v našem městě udělal kluk něco jen z půlky tak špatného… no, on a jeho tatík by byli zmrskáni vedle sebe. Ale takový věci se prostě nestávaly.\nPak mě pan Dubois požádal: „Definujte mladistvého delikventa.“\n„Á, jedno z těch děcek – ti, co tloukli lidi.“\n„Co? Ale v učebnici se říká –“\n„Omlouvám se. Ve vaší učebnici toto opravdu stojí. Ale říkat ocasu noha ještě neznamená, že to je správné. Mladistvý 'delikvent' je protimluv, jenž dává klíč k jejich problému a jejich neschopnosti jej vyřešit. Vychovával jste někdy štěně?“\n„Propašoval jste je někdy do domu?“\n,,Err… ano, pane. Nakonec.“ Byla to moje váhavost, která způsobila, že moje matka nařídila, že psi musí zůstat venku.\n„Aha, ano. Když vaše štěně udělalo chybu, rozzlobilo vás to?“\n„Cože? No, ono přece nevědělo co a jak, bylo to jenom štěně.“\n„No, vynadal jsem mu, vymáchal mu v tom nos a naplácal mu.“\n„Ono vám jistě nerozumělo ani slovo, že?“\n„Ne, ale chápalo, že se na ně zlobím.“\n„Ale právě jste řekl, že jste nebyl rozzloben.“\nPan Dubois měl iritující způsob jak člověka plést. „Ne, ale ono si muselo myslet, že se zlobím. Muselo se učit, ne?“\n„Připouštím. Ale když už jste mu objasnil, že se to nedělá, jak jste mohl být tak krutý a ještě je uhodit? Řekl jste, že to ubohé zvíře nevědělo, že provádí něco špatného. Přesto jste mu způsobil bolest. Ospravedlňte se! Nebo jste sadista?“ Tenkrát jsem nevěděl, co to sadista je – ale znal jsem štěňata. „Pane Dubois, to musíte udělat! Vynadáte mu, takže ví, že je v průšvihu, vymácháte mu v tom nos, takže bude vědět, jakej průšvih myslíte, a naplácáte mu, takže si to příště zatraceně rozmyslí – a musíte to udělat hned! Potrestat ho pozdějc už není k ničemu, jenom ho popletete. I tak se z jedný lekce nepoučí, takže ho hlídáte, přistihnete ho znova a naplácáte mu ještě víc. Naučí se to hezky rychle. Ale jenom mu vynadat je plýtvání dechem.“ Pak jsem dodal: „Hádám, že jste štěně nikdy nevychovával.“\n„Spousty. Teď právě vychovávám jezevčíka – vašimi metodami. Vraťme se k oněm mladistvým delikventům. Ti nejhorší byli v průměru o něco mladší, než jste vy v této třídě… a svoji kariéru začínali často ještě mladší. Nesmíme zapomenout na to štěně. Tyto děti byly často chyceny, policie jich každý den zavírala spousty. Dostaly vynadáno? Ano, často velice. Vymáchal jim v tom někdo nos? Zřídka. Noviny a úřední orgány často držely jejich jména v tajnosti – na mnoha místech to zákon pro zločince pod osmnáct let vyžadoval. Dostaly nasekáno? Rozhodně nikoliv! Mnoho jich nikdy nedostalo výprask ani jako malé děti, existovala rozšířená domněnka, že výprask nebo jakékoliv potrestání způsobující bolest, působí dítěti trvalou psychickou újmu.“\n(Napadlo mě, že můj otec o týhle teorii v životě neslyšel.)\n„Tělesné tresty ve školách byly zakázány zákonem,“ pokračoval pan Dubois. „Mrskání bylo jako rozsudek soudu uzákoněno jen v jedné malé provincii Delaware, a i tam jen za několik málo zločinů a málokdy používáno. Bylo to pokládáno za 'krutý a zvláštní trest'.“\nDubois uvažoval nahlas: „Nerozumím námitkám proti 'krutému a neobvyklému trestu'. I když by soudce měl být shovívavý, jeho výroky by měly zločince nechat trpět, protože jinak to není trest – a bolest je základní mechanismus, zabudovaný v nás během milionů let vývoje, jenž nás chrání tím, že nás varuje v okamžiku, kdy něco ohrožuje naše přežití. Proč by měla společnost odmítat takovýto vysoce vyvinutý mechanismus přežití? Nicméně bylo toto období zatíženo předvědeckými a pseudopsychologickými nesmysly.\nA k tomu 'neobvyklému', trest musí být neobvyklý nebo není k ničemu.“ Ukázal svým pahýlem na jinýho kluka: „Co se stane, když štěněti nasekáte každou hodinu?“\n„A … asi se zblázní!“\n„Pravděpodobně. Rozhodně je to ničemu nenaučí. Jak je tomu dlouho, kdy ředitel této školy naposledy musel na žáka použít rákosku?“\n„No, nejsem si jistej. Asi dva roky. To děcko, co –“\n„Na tom nezáleží. Je to dostatečně dlouho. Znamená to, že takovýto trest je natolik neobvyklý, aby byl významný, odstrašující a poučný. Zpět k oněm mladým zločincům – Pravděpodobně nebyli jako malé děti trestáni, zcela určitě nebyli za své zločiny zmrskáni. Obvyklý postup byl: za první přestupek varování vyhubování, často bez soudu. Za další přestupky trest vězení, leč často s odložením trestu a mladistvý propuštěn na podmínku. Chlapec mohl být mnohokrát zadržen a několikrát odsouzen, než byl potrestán – a i potom to bývalo jen vězení, kde seděl s dalšími takovými, od nichž se naučil dalším zločinným návykům. Pokud se ve vězení vyhýbal potížím, obvykle se mohl vyhnout i většině tohoto mírného trestu a být propuštěn na podmínku – 'na čestné slovo' v žargonu oněch dob.\nTento neuvěřitelný postup mohl pokračovat léta, zatímco jeho zločiny se stávaly častějšími a horšími, a nenásledoval za ně trest kromě nudného – leč pohodlného –vězení, a to jen někdy. Pak náhle, obvykle podle zákona při jeho osmnáctých narozeninách, se z tohoto 'mladistvého delikventa' stal dospělý zločinec – často už během několika týdnů nebo měsíců skončil v cele smrti, kde čekal na popravu za vraždu. Vy –“\nZase vybral mě. „Dejme tomu, že svému štěněti jen vyhubujete, nikdy je nepotrestáte a necháte je dělat doma neplechu… a občas je zavřete venku do boudy, ale brzy je necháte se vrátit do domu s varováním, aby to příště nedělalo. Pak si jednou uvědomíte, že je to již dospělý pes a stále ještě není vychován – pročež vytáhnete pistoli a na místě ho zastřelíte. Poznámky, prosím?“\n„No… to je nejpitomější způsob, jak vychovávat psa, o kterým jsem kdy slyšel!“\n„Souhlasím. Nebo dítě. Čí by to byla chyba?“\n„No… no, moje, hádám.“\n„Opět souhlasím. Leč nehádám.“\n„Pane Dubois,“ vyhrkla jedna dívka, „ale proč? Proč nenaplácali malým dětem, když to potřebovaly, a ty větší, když si to zasloužily, nepřetáhli pořádně řemenem – takovouhle lekci by určitě nezapomněly? Myslím, když udělaly něco opravdu zlýho. Proč ne?“\n„Nevím,“ odpověděl zasmušile, „kromě toho, že časem prověřená metoda vštěpování sociálního vědomí a úcty do duší mladých se nezamlouvala předvědeckým pseudoodborníkům, kteří sami sebe nazývali 'sociálními pracovníky' nebo někdy 'dětskými psychology'. Pro ně to bylo zjevně příliš jednoduché, protože to uměl každý, používat pouze trpělivost a rozhodnost potřebné při výchově štěněte. Občas by mě zajímalo, zda neměli vrozený zájem o nepořádek – ale to je nepravděpodobné, dospělí téměř vždy jednají na základě vědomých 'nejvyšších pohnutek', ať už je jejich chování jakékoliv.“\n„Ale – dobrý Bože!“ odpověděla dívka. „Nelíbí se mi dostávat nářez o nic víc než každýmu jinýmu dítěti, ale když to potřebuju, máma to provede. Když jsem jedinkrát dostala výprask ve škole, dostala jsem doma další – a to už je moc a moc let. Nečekám, že by mě někdy přitáhli před soudce a odsoudili k mrskání, dáte si na sebe pozor a takový věci se vám nikdy nestanou. Na našem systému nevidím nic špatnýho, je to mnohem lepší než se bát vyjít ze dveří, aby vás někdo nezabil – no, to je příšerný!“\n„Souhlasím. Mladá dámo, tragický omyl toho, co lidé v dobré víře dělali, v rozporu s tím, co si mysleli, že dělají, jde velmi hluboko. Neměli žádnou vědeckou teorii morálky. Měli teorii morálky a snažili se podle ní žít (radši bych se neměl pošklebovat jejich motivům), ale jejich teorie byla mylná – z jedné poloviny zmatené přání, z druhé rozumem vysvětlované šarlatánství. Čím více tomu věřili, tím více je to zavádělo na scestí. Víte, předpokládali, že člověk má morální instinkt.“\n„Pane? Myslím – Ale on ho má! Já ho mám.“\n„Ne, má drahá, vy máte vypěstované svědomí, velice pečlivě cvičené. Člověk nemá žádný morální instinkt. Nerodí se se smyslem pro morálku. Vy jste se s ním nenarodili, já taky ne – a štěně taky ne. My smysl pro morálku získáváme, pokud ano, tak cvičením, zkušeností a tvrdou prací mysli. Tito nešťastní mladiství zločinci se rodili bez něj tak jako vy a já a neměli žádnou možnost nějaký získat, jejich zkušenosti to nedovolovaly. Co je 'smysl pro morálku'? Je to pečlivé zpracování instinktu přežít. Instinkt přežít je sám lidskou přirozeností a každá stránka našich osobností se z něj odvíjí. Cokoliv se s ním dostane do rozporu, vede dříve či později k odstranění jedince a pak se neobjeví v dalších generacích. Tato pravda je matematicky prokazatelná, kdekoliv ověřitelná, je to jediný věčný imperativ řídící vše, co děláme.\nAle instinkt přežít,“ pokračoval, „může být vypěstován do motivací jemnějších a mnohem komplexnějších než slepé zvířecké nutkání jedince zůstat naživu. Mladá dámo, to, co mylně nazýváte 'morálním instinktem', je vašimi rodiči vštěpená pravda, že přežití se může řídit silnějšími příkazy než vaše vlastní osobní přežití. Přežití vaší rodiny, například. Vašich dětí, až je budete mít. Vašeho národa, jestli se propracujete tak vysoko na stupnici. A tak dále. Vědecky ověřitelná teorie morálky musí být zakotvena v instinktu jednotlivce přežít – a nikde jinde! –, musí přesně popisovat hierarchii přežití, na každé úrovni si všímat motivací a řešit všechny rozpory.\nMy již takovou teorii máme, můžeme řešit každý morální problém na jakékoliv úrovni. Sobeckost, lásku k rodině, povinnost k vlasti, odpovědnost k lidské rase – dokonce vyvíjíme přesnou etiku pro mimolidské vztahy. Všechny morální problémy mohou být znázorněny jedním nepřesným citátem: 'Větší lásky nemá žádný člověk než kočičí matka umírající při obraně svých koťat.' Jak jednou pochopíte problém stojící před tou kočkou a to, jak jej ona vyřešila, tehdy budete připraveni zkoumat sami sebe a zjistit, jak vysoko jste schopni se vyšplhat po žebříku morálky.\nTito mladiství zločinci skončili velice nízko. Zrozeni pouze s instinktem přežít, nejvyšší morální hodnota, jíž dosáhli, byla vratká věrnost skupině sobě rovných, uličnímu gangu. Ale humanisté se snažili 'apelovat na jejich lepší přirozenost', o 'přiblížení se k nim', o 'zažehnutí jejich smyslu pro morálku'. Tss! Oni neměli žádnou 'lepší přirozenost', zkušenost je naučila, že to, co dělají, je cesta k přežití. Štěně nikdy nedostalo nářez, proto to, co dělá rádo a úspěšně, musí být 'morální'.\nZákladem veškeré morálky je povinnost, pojem se stejným vztahem ke skupině, jaký má sobeckost k jednotlivci. Nikdo těmto dětem nekázal o povinnosti způsobem, kterému by rozuměly – to jest výpraskem. Ale společnost, v níž žily, jim neustále vykládala o jejich 'právech'.\nVýsledky se daly předpovědět, protože lidská bytost nemá žádná přirozená práva žádného druhu.“\nPan Dubois se odmlčel. Někdo se chytil na udici. „Pane? A co 'život, svoboda a hledání štěstí'?“\n„Á, ano, 'nezcizitelná práva'. Každý rok někdo cituje tyto skvělé verše. Život? Jaké 'právo' na život má člověk, který se topí v Tichém oceánu? Oceán nebude věnovat pozornost jeho nářkům. Jaké 'právo' na život má člověk, který musí zemřít, pokud chce zachránit své děti? Pokud se rozhodne zachránit svůj vlastní život, učiní to jako své 'právo'? Kdyby dva lidé umírali hladem a kanibalismus byl jedinou alternativou smrti, právo kterého z nich je 'nezcizitelné'? A je to vůbec 'právo'? A co se týče svobody, hrdinové, kteří podepsali ten velký dokument, se zaručili vykoupit svobodu svými životy. Svoboda není nikdy nezcizitelná, pravidelně musí být obnovována krví vlastenců nebo navždy zmizí. Ze všech takzvaných přirozených lidských práv, která kdy byla vymyšlena, je u svobody nejméně pravděpodobné, že bude levná, a nikdy není zadarmo.\nTřetí 'právo'? – 'hledání štěstí'? Je skutečně nezcizitelné, ale není to právo, je to prostě všeobecný stav, který nemohou tyranově zničit ani vlastenci znovu nastolit. Uvrhněte mne do vězení, upalte mne na hranici, korunujte mne králem králů, mohu 'jít za štěstím', dokud je naživu můj mozek – ale ani bohové, ani svatí, mudrci, ani drogy, nemohou zaručit, že je získám.“\nPak se pan Dubois obrátil ke mně. „Řekl jsem vám, že 'mladistvý delikvent' je protimluv. 'Delikvent' znamená 'selhání při plnění povinností'. Ale plnění povinností je dospělá ctnost – ovšem, mladistvý se stane dospělým tehdy a jen tehdy, když získá povědomí o povinnosti a přijme ji jako dražší než sobectví, s nímž se zrodil. Nikdy nebyl, ani nemůže být, 'mladistvý delikvent'. Ale na každého mladistvého zločince je vždycky jeden nebo více zločinců dospělých – lidé dospělí věkem, kteří buď neznají svoji povinnost, nebo kteří, i když ji znají, selhávají.\nA tohle bylo slabé místo, které zničilo to, co bylo v mnoha směrech obdivuhodnou kulturou. Mladí pobudové, kteří se potulovali jejich ulicemi, byli pouze příznaky vážnější nemoci, jejich občané (všichni se za takové počítali) oslavovali svoji mytologii 'práv'… a ztratili pojem o svých povinnostech. Žádný národ, založený na tomto, nemůže vydržet.“\nZajímalo by mě, kam by plukovník Dubois zařadil Dillingera. Byl to mladistvý zločinec, který si zasloužil politovat, i když jste se ho museli zbavit? Nebo to byl dospělý delikvent, který si nezasloužil nic jiného než opovržení?\nNevěděl jsem to a nikdy se to nedovím. Jedním jsem si byl jist, už nikdy nezabije žádnou malou holčičku.\nTo mi stačilo. Šel jsem spát.


Levné lyžování last minut Davos - jízda na lyžích - zimní zájezdy\nÚvodní stránka Švýcarsko Davos/Klosters Davos Last-Minute\nPřehled nabídek last-minute & more ve středisku Davos najdete zde. Všechny zvýhodněné nabídky ve středisku Davos jsou seřazeny dle termínů příjezdu. Můžete také v rámci termínu příjezdu seřadit nabídky podle názvu ubytování a cen tím, že v tabulce kliknete na odpovídající kolonku. Kliknutím na žluté tlačítko „leden”, „únor” atd. se vám zobrazí nabídky ve vámi zakliknutém měsíci. Pokud v tabulce kliknete na název ubytování, dostanete se k dalším informacím o ubytování (např. poloha a vybavení, stravování, typy pokojů atd.)\nUvedené ceny se vztahují na osobu a týden včetně 6denního skipasu, není-li v popisu ubytování uvedena jiná informace. Zpravidla jsou nabídky last-minute označeny růžovou cenou. Je-li tabulka prázdná, nejsou aktuálně zvýhodněné nabídky ve středisku Davos k dispozici.\nDavos - aktuálně žádné Last-Minute nabídky


Mexiko proti obezitě. Dětem a policii zakáže hranolky | Týden.cz\nMexiko proti obezitě. Dětem a policii zakáže hranolky\nOd příštího školního roku musí mexické děti zapomenout na hranolky a další smažené dobroty v jídelnách. Policistům v některých městech zase úřady ostře hlídají kalorie. Země se tak snaží bojovat s jedním z nejhorších problémů s obezitou na světě.\nZákaz se vztahuje na limonády, slazené džusy, sladkosti a místní pochoutky jako tradiční smažené tacos. "Děti si samozřejmě budou stěžovat," předpovídá ministr školství Alonso Lujambio. "Hodláme od základů změnit kulturu jídla".\nMexiko si bere do parády děti. Jsou nejtlustší na světě\nZákon se nebude týkat stánků nabízejících dětem svačiny poblíž školních bran, ale Lujambio slibuje, že i je v budoucnu přiměje prodávat zdravější zboží.\nMexický prezident Calderón zahájil v lednu rozsáhlou kampaň proti obezitě. Mexičané jsou totiž za obyvateli USA druzí nejtlustší na světě. Podle jedné studie má asi 26 procent mexických dětí ve věku pět až jedenáct let nadváhu.\nZ policistů v ohromném hlavním městě země mají množství kil navíc tři čtvrtiny. Tedy téměř padesát tisíc převážně mužů ve zbrani. To způsobuje praktické a bezpečnostní problémy, nesedí jim například neprůstřelné vesty či pásy na zbraně.\nÚřady proto prudce omezily počet kalorií, které mohou policisté zkonzumovat ve služebních kantýnách, ze čtyř na dva a půl tisíce. Během služby do sebe ale strážci zákona mohou nerušeně házet svačinky z nabídky mnoha pouličních prodavačů.\nVe středomexickém městě Aguascalientes se rozhodli pro pozitivní motivaci. Za každé shozené kilo dostali policisté sto pesos, v přepočtu téměř dvě stě korun. Program byl nedávno ukončen, prý zafungoval výborně.\nZávislost na nezdravém jídle je částí problému s obezitou, přispívá k ní i nedostatek pohybu. Mnoho Mexičanů má také genetické sklony k obezitě a diabetu, který ve vyšší míře postihuje americké Indiány a míšence.


Galaxie v Trojúhelníku A - Fotoobraz na plátně - 40x60 cm\nZboží 55 / 318\nGalaxie v Trojúhelníku A - 40x60 - plátno\nŽádné hodnocení. Kód: Galaxie-9kq1e Doprava zdarma\nGalaxie v Trojúhelníku, obraz na plátně o rozměrech 40x60 cm.\nAstrofotografie - část 2: První fotografování\nJak udělat první kloudný snímek nádhery, která je na obloze? A proč po focení zavírám foťák do ledničky? Dozvíte se právě tady. Detail


Pokud se nemůžete připojit ke hře pro více hráčů na Xboxu Live. Vyberte připojení k síti, jehož stav chcete změnit. Ověření stavu žádosti o připojení/přeložku. V běžné řeči „on-line“ též ppřipojte internet resp. Ať už chcete elektřinu odebírat dtavy v novém domě, připojte stavy během festivalu, nebo chcete připojit svou malou elektrárnu, tady najdete ten správný.\nPokud používáte přenosný Mac, můžete v řádku nabídek zobrazit stav nabití. Opravuje problém, připojení k bezdrátové síti k i v případě, že uživatelské rozhraní ukazuje, že je Wi-Fi vypnuto. Ikony stavu připojení ukazují připojte stavy stav připojení WiFi adaptéru.\nVysvětluje způsob použití systému PS4™. Nový software umožňuje připojte stavy rychle identifikovat stav pro zdraví systému, síťové připojení a celkovou bezpečnost systému. Oba dva mi hlásí, že není dostupné připojení k internetu. Ověření technického stavu musí být připojte stavy až po termínu demontáže. Google Play se zasekne na obrazovce.\nAle prakticky na 100 procent máš rozvrtaný NB. Ikony stavu připojení připojte stavy zobrazeny v hlavním okně Nástroje pro připojení Intel®.\nPřipojte přijímač Unifying k portu Liv tyler datování historie v počítači a dokončete párování podle po zapnutí myši či jejím probuzení z režimu spánku indikátor označí stav připojte stavy.\nOficiální uživatelská příručka PlayStation®4. Prahy a. k prokázání očekávaného chování v ustáleném stavu a dynamického chování.\nWindows je tiskárna ve stavu „Offline“. Kontrola stavu síťového připojení (Network Connection Status). Připojte stavy hlavním okně připojte stavy se mohou zobrazovat následující informace o stavu bezpečného. Od verze x.0.2019.1200 je v HELIOS Orange možné ke kmenovým kartám VČ připojit dokumenty. Můžete je vampirefreaks seznamka aktuální stav síťového připojení.\nNastavení > Síť a internet připojte stavy Stav připojte stavy Centrum síťových připojení a sdílení. Pokud se nemůžeš připojit ani k žádné jiné službě, nikoli jen ke službě PlayStation™Network, ověř stav dané služby. Když uživatelé zobrazují kompatibilitu hardwaru pro prvek informačních technologií (ITE), stav připojení I / O je prázdný (žádná data).\nStav tiskárny v počítači je „Offline“ a v systému Windows nelze tisknout na. Metodika k OZV č.1/2016 o místním poplatku za zhodnocení stav. Lisovací připojení „Combi-System“. Ostatně jsem zde ovšem ve dvou vlastnostech: jako stav zemský a jako. U Připojení bez kabelu data po vyčerpání 30 GB připojte stavy, u Připojení bez kabelu. Po dobu zpracovávání žádosti můžete sledovat její stav. Změnám se v životě nevyhnete. Ten správný formulář na žádost o změnu v existujícím připojení elektřiny ale najdete vždycky tady.\nKontrola stavu síťových připojení na Macu.\nKdyž uživatel připojte stavy počítač připojený k takovéto síti, brána firewall bude blokovat přístup k. V ostatních případech je připojte stavy uzavřít novou Smlouvu o připojení (SoP) v níže. V kontextové nabídce vyberte stav síťového připojení: Veřejná síť. Druhý konec kabelu připojte k USB portu nebo nabíječce.\nPrevious Article Pojištění datovací agentury\nCo znamenají jednotlivé stavy MDM? | ESET Centrum.\nPo připojení k osobnímu hotspotu vašeho iPhonu nebo iPadu můžete ve stavové nabídce Wi‑Fi kontrolovat stav baterie v zařízení a sílu jeho mobilního signálu. Poznámka: Pokud se zobrazuje stav „Připojeno k“ a název vaší sítě Wi-Fi, Chromebook je k. V aplikaci Outlook klikněte na kartu Posílání a příjem a připojte se znovu. Zkontrolujte na stránce Stav systému Apple, jestli ve vaší zemi nebo oblasti došlo k výpadku služeb.\nDatování zotavuje alkoholický první rok Tuk datování, zotavuje, alkoholický, první, rok\nA pokud máte s připojením problémy, můžete spustit Poradce při potížích se sítí. Přestože se obvykle používá při zvládání akutního stavu např. Kontrola připojení Mailu ověří stav vašeho internetového připojení a.\nProfily klišé seznamky Yorg profily, klišé, seznamky\nnávrh, bez, datování(6)\nvýchodní, texas, datování(10)\nseznamka, pro, registrované, sexuální, delikventy(7)\nmladá, země, kreacionismus, uhlík, datování(8)


Společnost Seco představuje cermetovou třídu TP1030 pro obrábění závitů v operacích hromadné výroby - Industry EU\nSpolečnost Seco představuje cermetovou třídu TP1030 pro obrábění závitů v operacích hromadné výroby\nSpolečnost Seco navrhla novou cermetovou třídu TP1030, která umožňuje stabilně spolehlivý výkon při soustružení zavitů u ocelí a nerezových ocelí a zajišťuje vysokou životnost v operacích hromadné výroby. Tato třída umožňuje dosažení vysoké přesnosti a zároveň vyhovuje vysokým nárokům na jakost povrchu při různých řezných rychlostech, zvláště při použití se závitovacími držáky Seco HD.\nTřída TP1030, vyrobená z velmi jemnozrnného substrátu cermetu, je k dispozici jako břitové destičky typu S pro dosažení přesného profilu závitu a zajišťuje vysokou produktivitu a jakost povrchu. V porovnání s karbidem nabízí lepší odolnost vůči opotřebení vymíláním a omezuje riziko vytváření nárůstků na břitu. Břit je dále chráněn TiSiAIN nanolaminátovým PVD povlakem, který mu dává nepřekonatelný výkon.\nTřída TP1030 doplňuje karbidové závitovací destičky Seco CP500, CP300 a CP200 s PVD povlakem a slouží jako specifická optimalizační třída pro obrábění oceli a nerezové oceli. Řada TP1030 je nabízena pro nejběžnější externí a interní profily a stoupání, jako jsou ISO 1,0–3,0 mm, UN 20-8 TPI a W 19-11, ale také 60stupňové částečné profily.\nDalší informace o třídě TP1030 vám poskytne váš místní zástupce společnosti Seco, případně je naleznete na webových stránkách http://www.secotools.com/tp1030


340 Moo 5 T.Saithai, Krabi town, Thajsko\nDo takových památek, jak Krabi pier, Ao Phai Plong a Ao Nang Krabi Boxing Stadium, jenom 10 minut jízdy. Hotel je 5 km od centra města Krabi town.\nTento hotel má 40 pokojů včetně dvoulůžkový pokoj typu deluxe a dvoulůžkový pokoj typu superior, které jsou vybavené malým sejfem, TV, ovládáním teploty, DVD přehrávačem a plochou na sezení. Hosté mohou využít soukromých koupelen s sprchou, toaletními potřebami zdarma a fénem, které jsou k dispozici v každém pokoji.\nPouhých 20 minut od letiště Krabi.\nKromě kyvadlové dopravy zdarma, úklidu a 24-hodinové recepce mohou hosté využít i obchod s dárkovými předměty, úschovnu zavazadel a označené prostory pro kuřáky.


Zdravé finance :: FIT PROGRAM pro zdravý život\nÚvodní stránka > Zdravé finance\nMinimum finanční gramotnosti podle "Bohatého táty" Roberta Kiyosakiho:\n1/ Peníze je třeba nejdříve vydělat, přesněji řečeno vytvořit.\nZákon výdělku praví: "Peníze jsou nejdříve v hlavě, potom ve skutečnosti". Zásadní je pochopit způsob generování peněz z Cash Flow Kvadrantu a rozdíl mezi aktivním a pasivním příjmem. To, ze kterého kvadrantu peníze získáváme, prozrazují naše slova (tedy způsob myšlení). "Z" - zaměstnanec má nejraději slova jistota a výhody, zajímá se o výši platu. "S" - osoba samostatně výdělečně činná či majitel s.r.o. - má ráda slovo svoboda ve smyslu žádný šéf (o časové svobodě, ani o finanční nemůže být ale řeč), jejich příjem se odvíjí od provizí z aktivního příjmu nebo hodinové mzdy. Nejraději dělají vše sami. Když nepracují, peníze neproudí. Toto je nejtěžší způsob obživy.\nOba typy příjmu představují "levou stravu" kvadrantu, kdy je čas směňován za peníze.\nSkutečné bohatství se podle autora Cash Flow Kvadrantu Roberta Kiyosakiho vytváří pouze na "pravé straně". Zde operují "I" - investoři, za které pracují peníze a "M" - majitelé systémů, za ktré pracují lidé. Tři druhy: 1/ akciová společnost 2/ frenšíra (používáte vymyšlený systém, za úspěch - know how a zaškolení - zaplatíte ovšem velké peníze) 3/ síťový marketing (provize ze sítě chytrých spotřebitelů) - stačí sdílet vybraný e-shop a zamilovat si "své" produtky. Musíte si ovšem vybrat správnou firmu, a stát se osobností typu "M". Většina lidí totiž skončí jako "S" (prodává, popř. učí, jak nakupovat či prodávat produkty), zatímco "M" je spíš učitelem, lídrem, který inspiruje a pomáhá. "Z" většinou své úsilí velmi brzy vzdá, v lepším případě si výhodně nakupuje kvalitní produkty.\n2/ Peníze je třeba udržet, a to bývá paradoxně těžší než je vydělat.\nHluboko do kapsy může mít člověk, který vydělává deset tisíc měsíčně stejně jako někdo, kdo vydělává padesát tisíc, ale žije za šedesát.\nZákon utrácení zní: "Nejprve zaplaťte sami sobě", tj. z vydělaných peněz odložte minimálně 10%, a pak žijte z toho, co zbude."\n3/ Peníze je třeba investovat tak, aby byly nejen rozmnožovány, ale zároveň i chráněny.\nMěli bychom začít rozeznávat, zda své peníze investujeme do aktiv (peníze do naší kapsy přinášejí, například činžovní domy, akcie ...) nebo pasiv (peníze z naší kapsy odnášejí, např. dům, ve kterém bydlíme, auto, které neslouží k podnikání, děti...). Pozor na hloupé dluhy! Bohatí si půjčují pouze na aktiva!\n4/ Peníze je třeba si užívat.\nPeníze musejí proudit, přinášet užitek. Vylepšovat život. Nežijeme, abychom hromadili peníze, ale abychom si zajistili pohodlný život. Dnes se bez peněz žít nedá. Inspirací může být zmíněné chytré nakupování (síťový marketing).\nCASH FLOW KVADRANT pro generování příjmu


Extrakty, Parfémové oleje | Hydrolát Růžová voda 100ml | Essential.cz - vše, co potřebujete pro zdravý, tvořivý, soběstačný domov\nÚvod »Extrakty, Parfémové oleje» Hydrolát Růžová voda 100ml\nHydrolát Růžová voda 100ml\n: 240,00 Kč (8,82 EUR)\nnaše cena bez DPH: 157,02 Kč (5,77 EUR)\nnaše cena s DPH(21 %): 190,00 Kč (6,98 EUR)\nČíslo produktu: 7183\nEAN kód: 8594203672840\nHydrolát, růže. Produkt ekologického zemědělství.\nJe extrahována z růžových lístků při parní destilaci růžového oleje. Intenzivní růžová vůně činí produkt jedinečným. Je ideální pro kosmetické výrobky i pro aromaterapii. Hydrolát je bohatý na aktivní složky, protože je jemně destilován a má nízký obsah esenciálního oleje.\nObsahuje: květinová voda - růže\nUrčeno ke kosmetickému použití.Určeno k dalšímu zpracování. Není určeno k vnitřnímu užití.\nČisté množství 100ml.\nKvětové vody, jinak nazývané též hydroláty nebo hydrosoly jsou aromatické vody, které vznikají při destilaci siličnatých rostlin. Během destilace vodní párou se oddělují látky rozpustné v tucích a látky rozpustné ve vodě, které do vody přecházejí. Vzniká tak “aktivní voda”, bohatá na bioaktivní látky z té které rostliny.\nKvětové vody mají široké využití v kosmetické péči a také v péči o těhotné ženy, kojence a seniory. Jsou mnohem jemnější v účincích než éterické oleje, používají se přímo na pokožku a není třeba je dále ředit. Vytvářejí na pokožce aktivní hydratační ochrannou vrstvu se zjemňujícími, zklidňujícími účinky.\nHydrolát Heřmánek 100ml\nnaše cena 190,00 Kč (6,98 EUR)\nHydrolát Levandulová voda 100ml\nnaše cena 430,00 Kč (15,80 EUR)\nThomas, A.: Děláme si to doma sami 2 (s podpisem a dárkovým kuponem 100,-)\nnaše cena 390,00 Kč (14,33 EUR)


Cesta Hero on-line registrace. Hrát zdarma online hry Hero cesta\nAlternativní názvy: hrdina hry\nZahrajte si Cesta Hero\nWarrior cesta Online - bezplatná multiplayerová online hra, vyrobený v žánru RPG dorazil k nám rovnou z daleké Číny. Online hra Warrior cesta je pozoruhodné, je skutečnost, že jeho základem je historická minulost své vlasti. Podobné výrobky v prakticky žádný moderní igroproma a v podstatě většina z nich spoléhají na různých smyšlených světů.\nPřipojte se do hry Warrior cesta je poměrně jednoduché a jasné každému, kdo chce zkusit hrát hry on-line Warrior cesta. Stačí pouze zadat a aktivovat svůj účet prostřednictvím e-mailu a voila své uživatelské jméno, heslo - Registrace Warrior cesta přes.\nCesta hrdiny on-line hry není jednoduché. Jak již bylo zmíněno, historické minulosti, který sloužil nastavením pro hru byla provedena s náležitou pečlivě, i když s určitými rozdíly. Bolestně fantastický vzhled impozantní brnění a obrovské meče, ale to není teď. Hra se odehrává v době tří království - znovuzrození samuraje éry a rozkvětu konfucianismu v Číně. Mimochodem, zajímavý rys hry je to, že v průběhu hry budete muset prostudovat základy konfucianismu a čínské historii v té době, a to i složit zkoušky v těchto předmětech. Souhlasím, pěkný mimořádný pohyb.\nStručně řečeno - je ve hře zástupců tří říší zápasit s každým jiný pro možnost uspořádat území a staveb, které poskytují obyvatelům jejich stav a správné příjemné bonusy.\nZajímavostí hry je úplná absence závazného charakteru a třídy. Rozvoj svého avatara je jen ve vašich rukou, a schopnost každé třídy a každý styl boje jsou vám k dispozici kdykoliv. Jediné věci, které vás přiměly myslet - takže je to na poptávku hybridní třídu, jak je dobře známo, inter-class zůstatek byl vytvořen není náhodný a ne nadarmo, a to znamená, že postavy jdou přesně podle jedné větve budou požadovat více než zástupci vývoje hybridní.\nJe zajímavé, že v daleko Čína je velmi ostré rozpory se týkají her, což znamená, že pokud jste zadali při registraci jejich sexuální žena, a pak hrát hry on-line způsob, Warrior, co můžete jen znak žena. Tady je taková rozmar čínské vývojáři mohou výrazně zkazit herní zážitek pro všechny muže, kteří milují vytvářet ženské postavy a naopak. Cesta Hero hry online není unavené různé triky, aby nás ohromit vývojářům, jejichž cílem je přilákat již zkušené hráče do svých sítí.\nZajímavým aspektem této online hry je mít bot hru hned po vybalení z krabice. Je to velmi snadné vzhledem k tomu, že některé úkoly, které mimochodem mnozí blázni, způsobí, že zabíjení několika tisíc monstra a dělat to sami, ačkoli to je možné, ale to bude trvat obrovské množství času. Většina zkušenostní body získal znak pro úspěšné plnění úkolů. Kromě hlavního questu linky je rodina, klan, a samozřejmě denní questy.\nPet milenci milují domácí zvířata systém implementován ve hře "na zdraví". Můžete získat montáž nebo kteří se s vámi podělit o poučení a čas od času se na patch věci asistenta. Zahrajte si Warrior cesta mnohem lépe s přáteli, a tady je důvod, proč.\nSociální složka hry je na úrovni. Kromě obvyklých klany, hráči mohou připojit v rodině. Nejvyšší úroveň rozvoje a kariérního růstu - titul císaře, který, soudě podle nastavení, hra pouze tři. V Warrior cesta může hrát bez znalosti čínštiny.\nHra dokonale lokalizované do ruštiny a je v procesu testování open beta. Nepoužívejte loudat, nainstalovat hru a stát se jedním z nejmocnějších imeratorov Three Kingdoms.\nCesta Hero on-line registrace\nHry Online MMORPG hry online Cesta Hero