10. října 2007: Offline konference ke zdraví a životní cestě\nKdyž jsem nedávno procházela poštovní schránku, opět bylo jasné, že se musí trochu uklidit. Proto je tady další netradiční offline konference, tentokrát na téma: zdraví a životní cesta.\nKdyž jsem nedávno procházela poštovní schránku, opět bylo jasné, že se musí trochu uklidit.\nProto je tady další netradiční offline konference, tentokrát na téma: zdraví a životní cesta.\nTermín není ještě stanoven, ale pro jiné povinnosti to jistě nebude dřív než v říjnu 2007.\n© Wahlgrenis 2.8.2007\npročítám Tvé stránky a přemýšlím, jak formulovat svůj dotaz. Mám pocit, že jednou budu mít na hrobě nápis: Zde leží člověk, co žil včera a byl šťasten zítra. Snažím se na sobě pracovat, ale neustále se probírám svou minulostí - dětstvím, bývalými partnery, životními omyly atd. Někomu to možná příjde jako malicherný problém, ale já už nevím, jak z toho začarovaného kruhu ven. Je ve mně nějaký blok nebo co to je?? Předem děkuji za odpověď a přeji dobrou noc. S pozdravem Markéta. 7.8.2007\nTen blok, který sama moc dobře vnímáte, není nikde jinde než ve Vás. Vypadá to, jako byste zkoumala neustále datum v kalendáři a bylo Vám moc smutno nad tím, jak se to všechno pořád mění, zatímco ale u Vás nic hezkého nepřichází. Nevěříte ani, že by něco pozitivního vůbec mohlo přijít. Dokonce to vypadá až tak, že se do budoucna vůbec na žádné hezké věci netěšíte. Jenže budoucnost nekončí, budoucnost trvá... Každým nádechem se jí vydáváte vstříc. Zúžila jste si všechny své budoucí cesty na jednu jedinou - která je navíc slepá, nikam nevede. Tam byste dorazila jen ke hromadě slz, což není rozhodně příjemný pohled. Ideální by bylo, kdybyste konečně už sundala tyto brýle (slovo růžové se por ně moc nehodí...), které Vám ukazují všechno kolem v těch nejčernějších barvách. Chybí Vám důležitý náboj, těšení se na příští vteřiny, na setkání s někým milým, na východ slunce, když ten člověk třeba chvíli chybí... Kamarádky, s kterými si občas můžete promluvit, na Vás chrlí jenom své starosti, snažíte se jim poradit, pomoci, ale nemáte z toho dobrý pocit. Jako by Vás vysávaly. Zbavte se všeho, co Vám nedělá dobře, přestaňte se stýkat s lidmi, kteří Vás ponižují, srážejí sebevědomí a mluví jen o sobě. Tuhle cestu tušíte, ale brzy se po ní už naprosto jistě vydáte. Zatím jste šla hodně proti přírodě. Nad Vámi je boží oko, jako by dohlíželo, kdy konečně pochopíte, co máte dělat... Možná byste i měla na několik dní opustit domov, vydat se na dovolenou nebo odjet služebně. Jen mimo Vaše teritorium si dokážete udělat patřičný odstup od všech problémů. Pak se vrátíte úplně jiná, vyměněná. Příliš Vás také srážejí nepříliš dobré zkušenosti s muži. Nejste si už sama sebou vůbec jistá. Tohle byste měla jedno provždy ustřihnout a začít se dívat na svět kolem sebe jinak, pozitivně.\nPíšu Ti proto, že hledám radu pro jednu starou pani. Přátelé mají babičku (80 let). Ta byla na operaci srdce a teď už je zase doma. A najednou slyší praskání v parketách, cítí intenzivní vůně, vidí věci, co jiní lidé nevidí. Cítí hučení a energii procházející ve vlnách, v noci jí to budí a buší jí srdíčko. Dokonce chodí spát do vany - tuším, že bez vody. Nebo si máčí prostěradlo a přikrývku do vody a spí pod nimi. Když jí z podpřikrývky vykoukl kus tváře, ráno jej měla spálený jako od sluníčka... Jinak je prý zdravá. Normálně si na to lidem nestěžuje, jen těmto jejím vnoučatům, kterým důvěřuje. A ti se zase zeptali mě a manžela, protože vědí, že se jim nevysmějeme.\nMám zkušenost, že když hodně starý člověk dostane narkózu, jsou následky často podobné. Teta (asi 83 let) před půl rokem ležela v nemocnici a po probuzení z narkózy byla několik dní ve stavu "mezi světy", její mysl se toulala a popisovala mně a manželovi příhody z astrálních výletů, kde všude byla a co zcela živě viděla. Po týdnu to odeznělo a vědomí se jí vrátilo do normálu. Stejně tak moje devadesátiletá babička (už zemřela) po operaci kyčle začala vidět obrazy a bytosti, které samo sebou nikdo jiný neviděl. Rvali jí práškama, trvalo to dál, ale už o tom s nikým nechtěla mluvit a dělala, že nic.\nNo a já píšu proto, že nevím, co by jim mohlo pomoct. Osobně mám dojem, že je to fáze jejich vývoje, že u starého člověka už vědomí není tak pevně upoutané ve hmotě, že už se chystá na druhý břeh... Ale ta babka s těmi mokrými prostěradly - vadí jí to a chtěla by žít "normálně". Nemůže spát... a ten spálený obličej... Doufám, že to není nějaký zlý duch. Kdybys měla radu, jak by jí šlo pomoct, prosím napiš.\nDěkuji Ti. Za tvojí práci. Přeji Ti štěstí a mír.\nP.S. Před půl rokem jsem Ti psala - nebylo to důležité, už se to vyřešilo samo a míří k nám miminko :)7.8.2007\nNa všechny procesy v lidském těle je možné se dívat z několika úhlů. Medicína má své postupy, své chytré knihy, odborníky, kteří tyto knihy už nastudovali a ti vědí, odkud kam která tekutina míří a co má za úkol. Podobné je to i s procesy psychickými. Na všechno existují z odborného hlediska jistě vynikající preparáty, které dokáží utlumit všechno, co není tzv. normální. Chápu, že je snadné uvěřit, že všechno máme pod kontrolou a když už něco vypadá podezřele... tak si řekneme: "děj se vůle boží...". Já to mám trochu jinak. Pohybovala jsem se mnohokrát na hraně mezi životem a smrtí, prožila jsem si vteřiny společně se sebevrahy, vím, co se jim honí hlavou, když už svůj čin dokonají, a najednou vidí, že cesta zpět není. Narkóza - ale i jiné zásahy do psychiky - může s lidskou duší udělat ledacos. To, co popisujete, vnímám jako přípravu na cestu z tohoto světa. Tohle je naprosto individuální, neexistují cesty zcela shodné pro všechny. Tato paní prožívá konfrontaci s materiálním světem, kdy k ní přicházejí důkazy, že je ještě něco jinak. Mám z toho pocit, jako by celý život byla spíš na zemi a nyní k ní má teprve dorazit nějaký důkaz. Jako by se mu dlouhodobě bránila... Proto teď zazívá takové věci, proto se musí ukrývat pod deku, proto má najednou spálený obličej, aby pochopila, že nejsou jen věci dané přísnou logikou. Záleží na ní, jak se s tím vyrovná. Je to ale pro ni úkol do budoucna, ne pro tento den. Nesmí jí nikdo nic násilím vnucovat, ke všemu si musí člověk dojít sám.\nDobrý den omlouvam se ze obtěžuji ale potrebovala bych pomoci a nevim na koho se obratit vaše stranky jsem navštívila poprvé asi pred měsícem a moc na mě zapusobily tak nějak vnitřně jsem k vam pocítila důvěru a pocit že právě vy by jste mi mohla pomoci v mé situaci. Jsem matka 5 dětí z toho 3 už jsou dospělé, ale neschopni žít svůj život a sami se snažit, stále si jen připadám zneužívaná a pokud řeknu dost, stejně to neberou vážně, hlavně 1. a 3. v pořadí, nechají se ode mne živit, nepracují, na nic nepřispějí a já kvůli nim zapadla do dluhů, ze kterých se nemohu vymotat, navíc mám v péči 4letou vnučku od nejstarší dcery, ta mi na ni nepřispívá, její otec také neplatí výživné, ani soudy na něj neplatí, navíc si ke mně proti mé vůli nastěhovala přítele a nechávají se živit, když jim nechci nic dát, tak si vemou sami bez ptaní, nemám problém vše říct na rovinu, ale neposlouchají a manžel je moc hodný, ale není pro mě oporou, spíš naopak. Teď jsem v situaci, že dlužím na nájmu a na účtech, majitelka je moc hodná paní, ale stále čekat nemůže a navíc sama se v září musí vrátit do svého domu bydlet a já s dětmi nemám kam jít, všude jsou nájmy tak drahé, že si je nemohu dovolit a na akontaci už vůbec nemohu pomyslet, jen prostřední dcera, která je na mateřské, vše financuje se mnou, ale nezvládáme to, vůbec nemám ponětí, co s námi bude a kde skončíme. Moc vás prosím, mohla byste se na můj případ podívat a zjistit do budoucna, jak to s námi dopadne, jestli mame nějakou šanci abychom mohli žit v klidu a jestli to není nějakou mojí chybou nebo vinou třeba v minulém životě, přece musí být důvod, proč mám stále problémy a smůlu, byť jsem člověk, který pomáhá každému, komu může pomoci, a nikdy nikomu neubližuji, moc se vám omlouvám, ještě jednou prosím, pomozte mi to pochopit a snad ulevit, pokud to v budoucnu půjde, moc děkuji předem vaše čtenařka Věra 3.8.2007\nNěkdy je život skoro k nepřežití. Bohužel jste se dostala do role oběti, každý si na Vás bere přesně tolik, kolik potřebuje, a nezajímá ho, že to máte jinak. Když je člověk sám, má jen minimální potřeby. Ovšem sám je málokdy. Kolem Vás je širší rodina, která Vás pasovala právě do Vaší role - zachránce a ochránce. Je třeba, abyste se od - pokud možno - všeho odstřihla. Samozřejmě se nejspíš nepropracujete k bydlení za pět millionů, ale to ani není smysluplné. Vám s malou holčičkou by jistě stačily mnohem skromnější podmínky. Pokud jste ale už úplně na dně, existují také azylové domy, kde Vás mohou ubytovat. Každopádně se máte spojit s člověkem, který zná kličky, jak z této zamotané situace ven. Může to být oddělení péče o dítě, které Vám svěřilo do péče holčičku, měli by vědět, jak na tom jste, mají doblížet na její potřeby. Tato cesta je pro Vás schůdná, najdou se dobří lidé, kteří Vám pomohou jít dál. Vaši nejbližší to sice nejspíš nepochopí, ale Vám bude moci konečně začít nový život. Nemůžete věčně financovat děti, měly by se postavit na vlastní nohy a vydělávat sami. Samozřejmě se dá v tuto chvíli jen těžko předpokládat, že Vám budou přispívat... Zatím se na Vás jen lepí jedna zrada za druhou, ale už to má brzy skončit. Jako vyrování tady vystupuje nemoc, která jistě dokáže kartami všem zúčastněných pěkně zamíchat. Těžko odhadovat, koho přesně postihne a v jakém rozsahu, ale je to spíše informace pro všechny, okamžik zastavení, abyste se už konečně všichni vzpamatovali a začali žít tak, jak se má.\nDobry den Wahlgrenis,\npred par mesici jsem nahodou narazila na Vase stranky a od te doby si na chodim velmi rada cist. Je neuveritelne, jake osudy lidi jsou vsude kolem nas. A Vase odpovedi jsou uzasne. Urcite mate kupu dotazu a prace, presto bych Vas rada poprosila o Vas nazor.\nPred asi 6 lety jsme se s mym soucasnym manzelem vydali na nase prvni "oficielni" rande. Byl to krasny den a na vylet jsme jeli autem. Ten den vsak byly velke zacpy, a tak jsme uvizli uprostred jedne obrovske krizovatky - kdyz v tom na nas z auta v jinem smeru - velmi SILNE, NASTVANE zarvala jedna starsi zenska (promin, ale nemohuji nazvat "pani") " AT ZEMRETE V OHNIVE HAVARCE" !!! Clovek by si proste rekl, ze jde jen o nastvanou ridicku, ale mi to proste ani po tech letech nejde z hlavy. Kdyz manzel vzpomina na nase prvni rande a zmini se o danem vyroku - zamrazi me.\nProto bych se chtela zeptat, jestli je mozne, ze se vlastne muze jednat o kletbu.\nVite, znepokojuje me fakt, ze se to vlastne stalo pri "zahajeni" naseho vztahu. Navic mi byla astrologicky predpovezena moznost nasilne smrti, nehody a take ma zivotni cara na ruce je v urcitem useku prerusena na cca 15 let. Mam strach, ze tu jednou s manzelem nechame nase dite samo. Pokud by se tedy mohlo jednat o nejakou formu kletby, co bychom meli udelat, aby se eliminovala? Dekuji moc za jakoukoliv odpoved a za Vasi pomoc druhym. Marketa A. 3.8.2007\nVšechno, co je vyřčeno ve vzteku, s energetickým nábojem, má dopad na okolí, tedy na toho, ke komu bylo pronášeno. Je to prokletí, o kterém se i na tomto webu mluví docela často. V tomto případě je nad Vámi vyšší ochrana, je to spíš vazba na ten konkrétní okamžik před šesti lety, ne do budoucna. Nemuíste mít tedy strach. V té paní bylo skutečně nashromážděné zlo, ona snad ani netušila, co by mohla její jediná věta způsobit. Tohle si bohužel uvědomuje jen málokdo. Spíš se mi tady ukázalo propojení na minulost té paní, která při jedné takové nehodě zemřela. Možná proto je v ní tento obraz tak silný, i když samam to nemusí ani vědět. Nežijte ve strachu, buďte pozitivně naladění i s ohledem na své dítě.\nZa normalnych okolnosti by som ti nepisala, ale som v situacii, ktoru neviem riesit. Uz od dvanastich sa mi stava, ze vidim duchov, chodia za mnou ked nieco potrebuju, takze som zvyknuta na pozoruhodne veci. Pred mesiacom som prisla s priatelom do Anglicka, byvame v starom dome. Pred dvoma tyzdnami sa mi "ukazali" viaceri duchovia v jednu noc. Su to viaceri ludia, ktori zili v tomto dome. Bezne im aj viem nejako pomoct, ale tentokrat nie. Je ich vela a intenzita ich naliehania sa zvysuje. Neviem, co mam robit a preto ta prosim, aby si mi nieco poradila. Budem ti velmi vdacna. Ak by si potrebovala viac detailov, tak kludne napisem. Vopred dakujem za tvoju odpoved a pomoc 2.8.2007\nKontakty s bytostmi jemnohmotného světa - jak je Vy nazýváte duchy - se nedějí jen tak. Nikdy nekontaktují člověka, který by jejich přítomnost neunesl. Vždy mají nějakou informaci a potřebují něco konkrétního vyřešit. Není to nic tragického, i když chápu, že napoprvé z toho můžete být docela vedle. Není to jistě nic obvyklého, nic, na co se dá sáhnout, případně zmačkat a vyhodit do koše. Tohle si vyžaduje už jiný přístup. Ideální by bylo, kdybyste s nimi začala komunikovat. K tomu ale potřebujete znát řeč jemnohmotného světa. Začíná se s kyvadlem - kde jsou pouze odpovědi: ano nebo ne, pak se může přejít na vějíř, věšteckou mapu... To k Vám mohou bytosti mluvit v celých větách. V poslední fázi už ale žádné pomůcky nepotřebujete a přijímáte informace mimosmyslově. To je už takové vyšší dívčí... Berte to tak, že se něco v domě, kde bydlíte, děje, jste na dobré vlně, můžete těmto bytostem pomoci. Hlavně ale do komunikace nesmíte vkládat strach, "mluvte" s nimi jako s normálními lidmi. Když nebudete nijak reagovat, ony to ještě párkát zkusí, ale nakonec toho nechají. Pochopí, že Vy jste nebyli těmi, za které Vás považovaly. A budou čekat na jiný kontakt třeba za dalších 300 let.\nDobrý den Wahlgrenis. Potřebuji tvou radu. Potřebuji zjistit co se stane v mém osudu 23. prosince 2012. Prosím odpověz a zeptej se jestli mně pomohou mí ochranní bohové a bytosti. Prosím je to velice důležité. Je to otázka života a smrti. Velice na tom záleží. Odepiš co nejdříve. HAVRAN 2.8.2007\nTuším, na co se ptáš. Tento den pro Tebe končí jistý druh spolupráce. Jako by pouto, které dosud drželo, přestalo fungovat, anebo magnet, který něco držel, najednou přestal být magnetem. Svou nemalou roli tady hraje jistá žena, která je Ti hodně blízko. Je to hodně krizový den, ale vypadá to, jako by ti Tví ochranní bohové a další bytosti, které definuješ, zůstali někde stranou a všechno to bylo jenom na Tobě. Je to velká, náročná zkouška. Vnímám tady zradu, nenávist, nesprávné jednání. Nic není tak, jak by sis přál. Je tady silné uvědomění si pohybu v čase a prostoru, jako bys čekal na nějakou zprávu, které ale v daném termínu nedorazí, je to zklamání, velké zklamání. I když se člověk dostane do takto podivné spirály, neměl by v ní setrvávat. Věřím, že tyto tlaky zvládneš a půjdeš dál. Nikdy si nesmíme sami nechat spadnout před sebe tu osudovou závoru, tohle je řízeno odjinud...\nnedavno jsem objevila tve stranky, ktere me velice zaujaly. Chtela bych Te poprosit o radu, zda muj problem nema neco spolecneho s nejakym minulym zivotem a co muzu udelat pro jeho odstraneni. Mam neskutecne neprijemne pocity z pohledu druhych lidi, citim se nesva v jakekoliv spolecnosti, i pro me milych lidi, prestoze jsem velice spolecenska, nedokazu se chovat prirozene a tohle me velice ovlivnuje. Jakmile se na me upne nejaka pozornost,\nokamzite se zacnu cervenat a jsem zbrkla, delam veci, aby ostatni nevideli, ze se cervenam. dalsi vec jsou me vztahy, rada bych vedela, jestli na me ceka nejaky osudovy, prestoze si nemuzu stezovat na nezajem, pripada mi, ze se v tom akorat placam a nevim, co je spravne. je moc dobe, ze existuji lidi, jako Ty a i kdyz se ke mne nedostane Tva odpoved, pochopim, ze jsou lide kteri Tvoji pomoc potrebuji vice. Jana 2.8.2007\nTvoje červenání a neschopnost chovat se přirozeně mají své kořeny ve Tvé minulosti, tedy v některém z Tvých minulých životů. Byla jsi zamilovaná, už se chystala svatba, ale najednou si to Tvůj milý rozmyslel. Snad dokonce nepřišel v domluvený okamžik k oltáři. Zůstala jsi sama a zklamaná na věky. Z toho důvodu ses uzavřela do sebe, prakticky žádný muž neměl šanci dostat se k Tobě blíž. Příliš jsi milovala toho svého nastávajícího, že sis řekla, že když nebudeš mít toho, tak tedy žádného jiného. Už předem jsi očekávala nepříjemnosti, byla jsi nedůvěřivá a vlastně jsi už nikdy nikoho do svého srdce nepřijala. Podobné to ale je i s dalšími lidmi, nemusí se jednat nutně jen o potencionálního partnera. Nedůvěřivá jsi i směrem k ženám, je prakticky jedno, s kým se máš setkat, Tvé reakce budou podobné. Přestože se zdá problém hodně komplikovaný, řešení tady je. Měla bys dojít ke komunikaci s duší Tvého tehdejšího nastávajícího, vysvětlit mu, co pro Tebe znamenal a jak hlubokou rýhu udělal do Tvého srdce. Jakmile si tole spolu ujasníte, měla by bariéra směrem k okolí padnout. Zatím se k Tobě žádný osudový muž nemůže přiblížit... Ale po tomto odpuštění a vyladění správných energií muže svého života potkat máš, je tady i chlapeček, který by se Ti měl narodit. Není to tedy krize. Duchovní svět Ti pouze chystá lekci, kterou bys ovšem měla zvládnout.\nMoje otazka zni, jak a kudy mam jit da? Je mi 21 let. Pred par lety jsem mela ucitele, ktery ve me nechal spoustu nezodpovezenych otazek, ale take odpovedi, ktere ve mne zustaly. Nedokazu podle nich zit, ale stale tu jsou a ovlivnuji me.Topim se uprostred reky a nevim, na ktery breh mam vstoupit.\nTen ucitel zmizel, chtela jsem, aby zmizel, protoze jsem mela strach. Mam pocit, ze bych ho mela najit, ale nejde to, nechce. Muj zivot je zmateny, spatne se rozhoduji a nejradeji bych se pred svetem nekam schovala. Mam pritele, 2,5 roku, ted je v Anglii. Pracuje tam, chce si me vzit a mit se mnou deti. Myslela jsem, ze to tak ma byt a smirila se s tim, ale pak jsem na dovolene potkala muze. Jako by se mi otevrely nove cesty, novy rozmer. Vyvstava tu otazka. Mam pocit, ze to neni jen otazka vztahu, proto pisi, jde o to, proc tu jsem a proc se ve me spustilo tolik novych veci a otazek, po poznani tohoto muze. Tocim se ve viru a potrebuji se neceho chytit, proto prosim tebe o pomoc. dekuji, Aneta 2.8.2007\nTvůj dlouhodobý vztah s partnerem, který je nnyí v zahraničí, je už pro Tebe minulostí. Vidíš na něm stále více chyb a nemá smysl chtít je ostraňovat. Navíc není ani důvod, když Ti do života vstoupil nový člověk. Navíc tady nestály v cestě žádné překážky, všechno bylo nesmírně snadné a rychlé. Našli jste hned společnou řeč. Všechno nudné z minula je pryč. Nic se nemusíš učit, cokoli uděláš, je správné a vyhovuje to i partnerovi. Sundáváš masku, jsi konečně sama sebou. Nespíš ale budeš muset omezit (nebo úplně zrušit) kontakty s kamarádkou, která neunese Tvé štěstí a mohla by Ti hodně uškodit.\nnašla jsem náhodně tvoje stránky na netu a moc mi zaujaly. Je mi 40 let, jsem 3x rozvedená, bezdětná (nikdy se mi nepodařilo otěhotnět) a už jsem zažila tolik věcí, že by to vydalo na několik životů. Zabývala jsem se trochu magií, ted už ne, nemám sílu... Ale proč píšu - poslední dobou se mi nic nedaří, jsem často unavená, podrážděná a nemocná. Nedaří se mi ani v podnikání, finančně strádám... Připadá mi, že mi bývalý manžel proklel a navíc mi ještě škodí negativní energií. Nechtěl mi od sebe pustit a zdůrazňoval, že jsem jen jeho a vždycky budu. Odešla jsem od něj, protože byl chorobně žárlivý a agresivní, a jeho agresivita se stupnovala. Bil mi a psychicky týral. On se také zabýval magií. Vím, že takových lidiček, jako jsem já, ti denně píše spousta, ale přesto jsem tě chtěla poprosit o radu, o pomoc. Lucie 1.8.2007\nKdybych Tě mohla definovat jedním slovem, tak jsi anděl. Ovšem nemáš jednoduchou životní cestu, ostatní Ti ji komplikují, házejí klacky pod nohy. Už už to vypadá dobře, a zase se přihodí něco, co Tě srazí na zem. Stejně tak v práci. Žiješ v neustálých vlnách, chvíli dole, chvíli nahoře. Přátelé se tváří přátelsky taky jen pár minut. Jsi v bodě zastavení, abys pochopila, že nesmíš tolik každému důvěřovat. Brzy bys měla poznat člověka, s kterým budeš vnímat obrovské spojení z minulosti, jako byste se velice důvěrně už znali. Ještě mi připadá, že věrně kopíruješ obraz své matky nebo jiné starší příbuzné, jako by ses nedokázala od ní odpoutat, jako bys neuměla žít po svém. Práci by sis měla vyhledat takovou, aby Tě skutečně vnitřně naplňovala. Chodit někam jenom kvůli penězům je špatně. Potřebuješ do sebe zapracovat novou energii, jsi jako bez náboje. Měla by ses celá energeticky pročistit a potom nabít. Měla by ses naučit fungovat v energetickém obalu, to, co se děje, by mělo skončit. Posunuješ se dál. Hlavně už nikdy neříkej - nikdy... Je třeba žít dál, stýkat se s lidmi, ale jinak, to je Tvůj hlavní problém.\nráda bych se Vás zeptala, zda můžete zjistit, proč se pořád všeho bojím. Mám strach z úplně obyčejných věcí, z hloubek, výšek, uzavřených prostor, z letadel, prostě úplně ze všeho a také bych ráda věděla, jestli se to dá nějak odblokovat. Také bych ráda věděla, zda se mi podaří koupit dům po babičce nebo zda je to marné přání. Nebo jaké mě čekají finanční vyhlídky. Strašně moc děkuji za odpověď. Eva 1.8.2007\nNic není jen tak. Původ Vašich stavů má kořeny v minulém životě, kdy jste z nešťastné lásky skočila ze skály. Bylo to jednání pod tlakem, zkratkovité. Máte hluboko v podvědomí zakódován strach ze smrti. Není přesně dané místo, ale je to všude tam, kde se cítíte ohrožená. Je jasné, že v tomto životě máte postoj k sebevraždám jiný. Bojíte se smrti. Má to svůj důvod. Proto byste měla žít naplno a s radostí. Cestou k nápravě je komunikace s oním člověkem, který způsobil, že jste si sáhla na život. Pak byste se mohla posunout dál.\nOtázku ohledně domu řešit nebudu.\nčas od času chodím na vaše stránky, dnes jsem se rozhodla napsat vám... Už tři roky bojuji se svým zdravím, za ty roky jsem mnohé pochopila a snad i poznala kořeny své nemoci - nejsem si však jistá, mám pocit, že mé udravení je stále něčím blokováno. Mám zasaženou pravou polovinu těla, trpím neurologickými potížemi typu brnění, tuhnutí svalů, kostí, závratěmi, různé třesy, potíže s očima, se strachem jsem procházela různými lék. vyšetřeními, zvažovala se možná rostroušená skleroza, když mi nabírali mozkomíšní mok k vyšetření na neuroinfekce, neudělali nejpodstatnější vyšetření protilátek, které mohlo přinést odpověď. ..? Přiznávám, že se v tom pěkně plácám - duševně i fyzicky... nicméně během této doby jsem nastoupila svou duchovní cestu, poznala Boha i své anděle strážné, snažím se naslouchat jejich vedení i vedení svého vyššího Já... řeším stále "správné" a "nesprávné " rozhodnutí a moc toužím po zdravém těle, které jsem měla dříve. Mám pocit, že mé uzdravení souvisí buď s mou matkou, či s mým manželem? Možná jsem úplně vedle a nesu si prostě karmickou zátěž, už opravdu nevím, co s tím. Prošla jsem vším možným včetně metody SRT - něco se odkrylo, něco bylo úplně zcestné, klasická homeopatie mi "snad" ukázala kořeny mých potíží a poznala jsem program svého podvědomí, fungující z dětství, nicméně mi totálně nabourala psychiku...mám asi obrovskou vnitřní sílu, zvládla jsem to. Nejlépe jsem se cítila u astroložky, která mi vnesla světlo do mého života - díky za to.....stále se ale nemohu "pohnout z místa" -užívám různé pročištující a regenerační přírodní přípravky, stojí mě to sílu i peníze, nevím, co dál.Cvičím, "krmím" se pozitivníma myšlenkama a snažím se změnit své myšlení... tělo ale stále "zlobí".Co dělám špatně, co mám ještě pochopit, aby se mé tělo i duše mohli společně uzdravit??\nMám malého syna 5 let a mým snem je ještě jedno dítko, zdravá holčinka, která bude mým druhým andělem - spolu s mým synem, nevím, zda se jí v tomto životě dočkám.... modlím se a stále věřím v uzdravení! Děkuji Vám za odpověď. Markéta 30.7.2007\nVaše uzdravení souvisí s manželem. Vypadá to, že ve Vašem vztahu figuroval ještě někdo další. Možná jste si to s manželem vyjasnili, možná jste to přešli anebo se vůbec nic neřešilo. Každopádně od této doby došlo k narušení Vaší rovnováhy. To jsou všechny ty neurologické projevy, které popisujete. Ideální by bylo probrat tu startující situaci ještě jednou. Přitom ale manžel nemusí promluvit ani jediné slovo. Lze to udělat na úrovni mimosmyslové komunikace, tedy bez něho. Jakmile dojde o protištění těchto zanesených energetických kanálů, měly by postupně odcházet i zdravotní komplikace. Lékaři sice mohou dělat zázraky, ale v té duchovní oblasti toho moc nezvládnou.\nMilá naše Wahlgrenis,\nVaše stránky navštěvuji pravidelně už asi rok. Čerpám z nich sílu a moudrost a lásku Vašeho srdce. Myslím, že za tu dobu jsem se změnila k lepšímu, snažím se na sobě pracovat a krotit svoji duši. Mám k Vám prosbu. Můžete se prosím podívat na moje zdraví a na můj život???? S láskou a úctou Jablunka 9.8.2007\nVáš současný program je: slzy, slzy, slzy. Jste zklamaná a máte problém s celým světem. Nejspíš nebudete šťastná ani v práci. Připadáte si jako oběť, kterou nemá a už nikdy ani nebude mít nikdo rád. Potřebujete se od této pesimistické hladiny odrazit, najít v sobě zase ten lepší náboj a mít se zase ráda. Jinak Vám do života nikdo nemůže vstoupit, nikdo, kdo by s Vámi chtěl něco probrat, vyřešit. Jako byste totiž měla před sebou staženou těžkou závoru... Jakmile ale sama sebe přijmete a pochopíte, že nejste úplně ta nejhorší holka na světě, jakmile se Vám rozzáří oči, začnou se teprve dít věci. Váš životní partner bude sice trochu starší, ale bude to ON!\nMilá Wahlgrenis, ráda bych se zeptala na svou životní cestu. Žiji s přítelem delší dobu, ale mám pocit, že spíš žijeme vedle sebe než spolu. Potkám na své cestě muže /snad osud/, s kterým budu štastná? Blíží se mi 50 let a mám jiné hodnoty na partnera než dřív, jde mi hlavně o duši než o materiální stránky. Děkuji Hanka 9.8.2007\nVáš život se začne ubírat jinudy, pokud mu to sama dovolíte. Jsou situace, které Vás už vůbec nebaví, ale až přijde jejich čas, začnete je řešit. S přítelem máte už jen velice málo společného. To víte sama nejlépe. Ale před láskou byste se neměla uzavírat. Blíží se k Vám člověk, který Vám zase dovolí poznat, že jste ženou. O mnoho jste totiž přicházela. Neuzavírejte se do sebe, dívejte se lidem do očí. Mohl by to být člověk, kterého už nějakou dobu znáte, ale zatím jste se k sobě blíž nedostali. Bude stačit jediná věta, při které přeskočí jiskra a najednou bude všechno jinak.\nDobrý den Wahlgrenis, předchozí mejl se mi nepodařil odeslat, snad k Vám dorazí tento. Dcera, která nemá přístup k netu mi poprosila, jestli bych se Vás nezeptala na její zdraví. Je velice křehká, stačí malé vyčerpání a onemocní. Jak roste, nemoci jí přibývají a zdraví se horší (alergička, astmatička)Hubne, ztrácí se před očima. Děkujem, mějte se krásně, pa H. 9.8.2007\nOnemocnění dcery souvisí s jejím minulým životem. Tehdy byla zamilovaná do přítele, který ale těsně před svatbou odešel k jiné ženě. Byl to šok, který se jíá nepodařil zpracovat a rozhodla se odejít doborovolně ze života. Narušená imunita mluví o potřebě lásky. Ona se vnitřně bojí zklamání, i kdžy třeba v tuto chvíli vedle ní žádný partner být nemusí. Je to tlak z minulosti, že by zase mohla zůstat sama. Proto se její tělo brání alergií a astmatickými záchvaty. Kašle, aby na sebe upozornila. Říká tím, že je tady, že si zaslouží pozornost. Pomohla by jí komunikace s oním bývalým pířtelem, měli by si popovídat o jejich minulé lásce. Ona se neposunula dál, zůstala v tom bodě zklamání, potřebuje to ze sebe dostat. Je to cesta, jak dál.\nMilá Wahlgrenis, před rokem mi zemřel manžel. Onemocněl (ne příliš častým typem rakoviny měkkých tkání) a po pěti letech, bylo mu 38 roků, zemřel. Zůstala jsem sama se dvěma syny 9 a 14 let. I když se snažím (i pomocí Tvých stránek) vše zvládat a pochopit, chtěla bych se zeptat, zda se moje životní cesta ubírá správným směrem. Nedovedu si představit, že by mě život postavil do podobné situace znovu. Často mám strach o zdraví svých synů i své, abych je stihla vychovat. Dále bych se chtěla zeptat, jestli s tím má souvislost i ostrá bolest (jen při pokleku) v mém pravém koleni, která mě trápí asi tři roky. Nevím, jestli jsem dokázala přesně popsat to, co mě tíží, ale pokud mi má od Tebe, milá Wahlgrenis, přijít odpověď, tak určitě víš mnohem víc, než mohu vyjádřit slovy. Děkuji. Ivana 9.8.2007\nAno, vaše životní cesta se ubírá správným směrem. I smrt Vašeho muže byla důležitým momentem Vašeho života. Bez ní byste byla jinde. Nikdy nejste sama, nepropadejte panice, všechno zvládnete. Synové budou v pořádku. Vychováte je v pohodě. Hlavně byste ale měla mít pořád nějaký program, abyste se nenudila.\nKolena tady symbolizují pokoru, měla byste více uvažovat o tom, že je nad námi někdo vyšší,\nMilá Wahlgrenis, před pár měsíci jsem si uvědomila, že jsem celý život spala. Také kolik chyb jsem ve svém životě udělala a kolika lidem jsem ublížila.\nJak moc jsem zablokovaná. Píšu, neboť se snažím změnit, něco "dělat". Jen mám pocit, že je to málo. Vím, že není univerzální recept, ale možná by jsi mi mohla říci, na co bych se měla soustředit. Každé tvé slovo velmi ocením. Předem ti velmi děkuji. La 9.8.2007\nVšechno, co prožíváme, je k něčemu dobré. Nic se neděje jen tak. Pokud jste se rozhodla postupovat ve svém životě jinak, než dosud, udělejte si pomyslnou čáru za včerejším dnem a začněte nově. Je to výzva. Odstraňte ze života všechno, co tam nepatří, věci, které nepoužíváte, oblečení, které nenosíte, omezte kontakty s lidmi, kteří Vás vysávají. Začne se Vám najednou mnohem lépe dýchat. Takhle to sice vypadá jednoduše, ale měla byste si udělat opravdu velkou inventuru ve všem, co prožíváte. Možná někteří lidé už pro Vás nebudou podstatní. I bez nich se ale dá žít. Hlavně si na sobě nenechte líbit žádné násilí.\nDobry den, poslednych 12 mesiacov mam pocit, ze som ako macka, ktora stoji na mieste a nahana vlastny chvost. Neprijemnosti poslednych obdobi som uzavrela (aspon myslim), a rada by som sa posunula niekam dalej... rada by som mala kompletnu rodinu, dalsie dieta..pojde to ? robim niekde chybu? dakujem renata 9.8.2007\nPřestože píšete, že jste nepříjemnosti posledních období uzavřela, asi to nebude ještě úplně definitivní. Trápí Vás krize s partnerem, který se projevil tak, jak jste to nečekala. Ovšem posunujete se dál, nejste ztuhlá na jednom místě, vyvíjíte se. Jen byste neměla jen očekávat, že něco dorazí k Vám, ale také nabídnout něco sama. Ideální by pro Vás byl rovnoprávný vztah, kde by měla Vaše řeč stejnou váhu jako partnerova. Není možné být jenom pořád v pozici toho slabšího, což jste dosud nejspíš praktikovala. Muži mají rádi ženy s vlastním názorem, ne takové, které na všechno jenom kývnou a udělají, co muži vidí na očích (nebo jinde...). Pomalu se vracíte do života, který má mít už smysl, nejste loutkou. V pasti se nikomu dlouho líbit nemůže.\nmoc Tě zdravím. Každý den si pročítám Tvé stránky a zajásala jsem nad offline konferencí na téma zdraví a životní cesta. Už roky mě trápí\ntrávení (plynatost, občas průjmy) a bolesti hlavy. Vyzkoušela jsem klasickou medicínu i alternativní, různé léčitele, homeopatii, bylinky, meditace, duchovní práci na sobě apod., ale efekt je vždy dočasný či žádný. Kde stále dělám chybu? Co dělám špatně? Bohužel z důvodu mého přiklonění se k netradičním způsobům léčby a nástupu mého duchovního hledání je v krizi mé manželství (jsme svoji 22 let). Nastoupila jsem jinou cestu, změnila jsem se a on to nemůže přenést přes srdce. Věci "mezi nebem a zemí" považuje za nesmysl a vysmívá se tomu. Nevím, zda tyto neshody mají také podíl na mém zdraví a co mám udělat, aby se vše zharmonizovalo. Moc děkuji za odpověď. S pozdravem Evaa 9.8.2007\nTrávicí problémy, které popisujete, souvisí s rychlými procesy, kterými máte pocit, že musíte okamžitě něco vyřešit pro druhé. Je to jednání pod tlakem, často si ani nestačíte domyslet všechny následky, které takové Vaše jednání může mít do budoucna. Chcete hned teď pro druhého něco udělat, ale nepřemýšlíte, zda je to dobré, nebo ne. Právě tady se projeví vnitřní strach, který ani jako strach nemusíte zaregistrovat, ale objeví se právě v podobě průjmů nebo plynatosti. Léčba tradičními postupy nemá moc význam. Je třeba každé jednání, každý skutek mít podložený láskou, tou čistou, nekonečnou a hlavně bezelstnou. Nedělat nic jen kvůli případnímu zisku nebo jiným výhodám.\nS partnerem Vám nejspíš příliš nepomohu. Často při posunu člověka na duchovní cestu dochází k výměně blízkých lidí. Nemůžete chtít, když Vy se měníte, aby okolí zůstalo nehnutě stát. Buďte připravena na všechno.\nDobrý den milá Wahlgrenis.\nObracím se na Vás s menší prosbou jako spousta ostatních lidiček kolem mě a doufám, že se mi dostane odpovědi, abych věděla, co v současném životě dělám špatně, že jsem dospěla po letech bolestí páteře do stádia, kdy mám ulomenou ploténku a čekám ted pár dnů doma na operaci zminované páteře. Přijde mi, že nejsem snad sobecký člověk, který myslí jen na sebe, ale naopak mám pocit, že většinu života se snažím být ostatním nápomocna, né snad ze zvlášt zištných důvodů, ale naopak pro svůj vnitřní pocit naplnění, že jsem směla a mohla v danou chvíli někomu pomoct, poradit. Že o to někdo stál, že to uvítal. Zároven jsem si vědoma, že ne všechno, co dělám, je podle pravidel, ale taky mám pocit, že jsem už hodně zakusila a jak jsem už jednou psala v mém současném životě trochu tápu, tak ho nechávám jenom plynout, změnu nevyhledávám a ani žádná pro mě znatelná se nenabízí. Tak jen nevím, jestli můj zdravotní stav odrazil mou současnou životní situaci, nebo to je následkem nějakého špatného postoje, jelikož první bolesti se mi objevily už dá se říct v dětství, mládí, kdy jsem byla nepopsaný list a nijak nikým zvlášt uznávaná. Mnohokrát děkuji, pokud byste si našla chviličku a spatřila Vaši odpověd, naše všemi na těchto stránkách milovaná, uznávaná Wahlgrenis. Děkuji! Hezký zbytek dne a dny následující.... 29.7.2007\nJe to ho na Vás v poslední době skutečně až moc. Pomáhala jste každému, ale na sebe jste v tom zmatku nějak pozapomněla. Jenmže všechno se to pěkně nasčítalo a konečně přišla i ta poslední kapka. Najednou jste byla postavena před fakt, že je něco špatně a nechápete, že is za to vlastně můžete sama. Jak je to ale těžké na pochopení. Mnohokrát jste dávala, aniž ta druhá strana to vůbec chtěla. Tímhle si člověk moc ubližuje, protože vnucovana pomoc se proti nám staví jako nůž. Tudy cesta nevede. Píšete, že jste v mládí nebyla nikým uznávaná, ale to s tím také souvisí. Najednou jste měla pocit, že dokážete pomoci, tak už to do Vás začínalo chodit. Bohužel málokdy to šlo v tom správném směru ke správným lidem. Operace bude nevyhnutelná, ale je to pro Vás důležitý moment. Snad konečně pochopíte, že takhle dál už pokračovat nelze. Měla byste víc myslet na sebe.\nMůj podle mě těžký život mě dovedl do invalidního důchodu a denně se trápím, co jsem udělala špatně a viním se ze smrti svého syna, moje lékařka (na psychiatrii ) tvrdí, že to bylo jeho rozhodnutí, ale já s tím neumím žít, dvakrát jsem se pokusila odejít za ním, dnes vím že to určitě nebylo správné, ale klid nemám. Dcera, jak skočila ve 14 z 8. patra, je nadále vážně nemocná, přidala se jí cirhosa jater, léčí se v IKEMU, můj druhý manžel nemá pochopení pro moje 2 vnoučátka od nejstarší dcery z prvního manželství, tak, jak mu vadil můj syn, který se zabil ve 20 letech, tak neustále brojí proti vnoučkovi, který má 5 let, prý ho rozmazluji. Wahl, nevím jak dál, prosím dej mi vědět souvislosti. Čtu různé knížky, ale nevyznám se v tom. Mám kvůli vnoučatům opustit muže, nebo se to zlepší, co dělat, prosím moc, odpověz, nevím, kam bych jinak se obrátila a co dělat, jsem moc bezradná. Pořád přemýšlím o smyslu života, kamarádka mi říká, když věřím na reinkarnaci, musím věřit a nedělat hlouposti. Ale když přijde ta moje deprese, přestanu myslet. Děkuji ať za kladnou či zápornou odpověď Zdenka 27.7.2007\nOdchod ze života není program. Všechno ostatní si člověk plánovat může, ale tohle ne. Čas je vyměřen jinudy, z jiného řídícho centra a co těchto postupů s nesmí nikdo míchat. Va Vaší rodině je silná karma, problémy, před kterými se obecně všichni snaží prchnout. Proto tolik sebevražd nebo pokusů o sebevraždy. Jediná šance, jak z toho ven, je vystoupit z toho kruhu, nedovolit, aby ten tlak byl silnější a taky Vás semlel. Buďte silná, najděte si program, který Vás bude bavit. Nebuďte jenom služkou ostatním. Potřebovala byste se osvobodit od všeho, co Vás tíží. Ale sebevraždou si nepomůžete.\npřed nedávnem si manžel vzal život. Byl pro mne to nejvzácnější, co mi život mohl dát. Byl pro mne středem celého VESMÍRU. Máme spolu dvouletou dceru. Obě ho moc milujeme, vždy tomu tak bylo. Cítím prázdnotu a bolest. Poslední dny byl velmi vyčerpaný, moc pracoval. Nebyla jsem mu před jeho odchodem velkou podporou, protože tou dobou můj otec bojoval o život. Manžel odešel bez rozloučení. Pro svůj další život potřebuji vědět, zda chtěl dobrovolně odejít, zda by to nyní udělal znovu? Byl to jeho osud? Stále si říkám, že jsem tomu mohla zabránit a spoustu věcí si vyčítám....potřebuji vědět, zda jsem mohla něco změnit? Vím, že jsem nyní zodpovědná za naši holčičku. Ona je také jediný člověk, pro kterého teď žiji a snažím se být silná. Moje vlastní rodina mi v mé těžké chvíli moc nepomáhá a manželova rodina jen chrlí zlo a nenávist, což dělali i za jeho života. Cítím, že je manžel stále s námi. Prosím Vás, Wahlgrenis, MOC Vás prosím, pokud je možné se s ním spojit, zeptejte se ho, jak máme toto těžké období překonat a zda bude stále v naší přízni. Jestli je to možné, ať vzkáže něco mně a dceři. Nevím, jak a kdy malinké říci, jak ukončil její tatínek svůj život. Bojím se, že i ona jednou sáhne po takovém řešení, až bude v životě mít nějaký problém. Také bych chtěla vědět, jestli je možné, že se ještě s manželovou duší setkám v mém současném životě? Zní to možná celé jako zoufalství, ale to vše pramení z velké bolesti a stezku po mém milovaném. Děkuji za všechny, kterým pomáháte. Vaše odpověď mi velmi pomůže. Marazu 25.7.2007\nSlzy nemají žádný význam, láska má význam. Byl to nepromyšlený skutek... Návrat je jasný, holčička nic takového neudělá... Byla to zrada, ale ne... Do budoucna je jasná spolupráce. Neměla by ses uzavírat do sebe... Potřebuješ život prozářit radostí. Jsi ukryta pod neprostupnou maskou. Do života Ti už brzy přijde muž a mohli byste mít spolu miminko...\njak najít radost ze sebe samé? Je někde možné tuto informaci vyčíst. Vím, že není snadné žít, pro nikoho, ale já pořád nevím proč nejsem šťastná? Je to rouhání? Kdysi jsem si myslela, že mám zajít na psychiatrii, dnes se kloním k alternativám energií a snažím se něco vyčíst z karet, ale mám pocit, že se mi nic nemůže ani zdařit. Jsem napůl neživá bytost. Neschopná se plně soustředit, něčemu se věnovat, něco vytvořit. Jak se najít? Co udělat? Je\nmožno mi poradit? L. Děkuji. 25.7.2007\nChybí vám energetický náboj, radost a štěstí jsou program, který se dá naučit... Nic na tom není, jen se naučíte těšit na úplně ty nejobyčejnější zázraky lidského života. To je to celé tajemství.\nmůj snoubenec spáchal sebevraždu. Prožili jsme spolu 8,5 nádherných let, postavili jsme si domeček, požádal mě o ruku, pak jsme si vybírali svatební\nšaty, v létě jsme se měli pokusit o dítě... A najednou konec... Jsem z toho v šoku. Nevím, co se stalo, proč se to stalo. Myslela jsem si, že jsme šťastní... Chtěla bych vědět, jestli se ještě setkáme, jestli spolu budeme moci komunikovat. Chtěla bych vědět, proč se to stalo. Proč mě opustil, proč chtěl, abych žila dál, bez něj... prosím o pár řádek, jestli by to bylo možné. Už nemůžu dál. Děkuji, s pozdravem Leny\ndnes se mi zdálo o Martínkovi. Ve snu mi nějaká žena o Martínkovi řekla něco ošklivého, nepamatuji si co a martínek za mnou přišel a povídal si se mnou.Šli jsme na kraji potoka nebo řeky, pamatuju si , že on i já jsme vchvílema nešli, ale poskakovali po kraji a občas šlápli do vody. On poskakoval přede mnou a já za ním. vyprávěli jsme si tak, že to nebylo jako by umřel, ale jako by jsme se rozešli, on prodával náš domeček a dělili jsme se o peníze z toho domečku. A já se ho vyptávala jestli je šťastý a on řekl, že je .Celou dobu se šťastně smál a mě zahřálo u srdíčka jak je šťastný a spokojený, protože jsem ho takového šťastného, spokojeného uvolněného nikdy neviděla. vyprávěl mi jak prodal baráček, peníze za něj dostal, jak byl s kamarádem (ten žije a chodil k nám na návštěvy) na nějaké akci a jak to bylo super, nepamatuji si přesně, ale vyprávěl i o flirtu s nějakou holkou a mě začalo po cestě bolet srdíčko z toho, že je tak moc šťastný až opustil mě. Ještě teď mi zní v uších jeho šťastný a spokojený smích. Chtěla bych se Vás zeptat, jestli mi Martínek chtěl sdělit, že mám jít po své cestě dál, protože on už mě nepotřebuje a je šťastný, nebo jestli mi chtěl ukázat, že na sobě musím pracovat, protože jsem ho hrozně utiskovala - jeho názory a potřeby. Prosím, mohla by jste si na mě najít chvilku času a napsala mi pár řádek???Mockrát děkuji, s pozdravem Leny 25.7.2007\nSebevražda je pokaždé opředena mnoha otazníky, protože ten dotyčný už nedokáže na nic odpovědět. U Vašeho přítele to vypadá na neschopnost řešit jistou jeho závislost, snad alkohol nebo něco jiného. Připadalo mu, že by tím omezil nejen sebe, ale i Vás a nejspíš i budoucí miminko. Bylo to něco, co bylo ovšem silnější než on, jako by mu to nakázalo takhle řešit situaci. Byl v podivném stavu, odkud nevěděl, jak se dostat ven. Byl obětí.\nTen sen je hodně vypovídací. Máte jít dál, on svou roli ve Vašem životě splnil. Vaše cesty se ještě potkají, nebylo řečeno všechno. Možná by se Vám i mohl v tomto životě narodit, pochopil - ale pozdě, že udělal něco, na co neměl právo. Zatím zůstává při Vás, dává na Vás pozor. Lituje svého skutku, ale už se to nedá vrátit.\nvelmi pekne Vas prosim o radu ohladom mojej dcerky, ktora ma problem s ockami, nosi dost silne dioptrie a prave ocko jej aj skuli. Moj problem spociva v padani vlasov az tak, ze musim na hlave nosit satku a po materskej dovolenke si neviem najst pracu a hlavne sa neviem rozhodnut co mam robit... Jedna pani mi raz povedala, ze mam velky dar, ale aky, na to vraj musim prist sama. Velmi Vam dakujem a prosim o zaradenie do OFFINE KONFERENCE KE ZDRAVI A ZIVOTNI CESTE. Vela lasky a pohladeni! Jana 10.8.2007\nVypadávání vlasů souvisí se životní silou, jako by Vám odcházela síla. Je toho na Vás hodně, potřebujete si výrazně odpočinout. Těhotenství je náročným obdobím v životě ženy a s darem miminka žena musí i něco odevzdat. Až časem se zase dostává do normy. Měl byste najít klid ve svém životě, zpomalit, nesnažit se být nejlepší za každou cenu. Měla byste jíst více červené řepy, červeného zelí a mrkve. Chybí Vám optimistické naladění. Partner je jinde, s tím na toto téma mluvit nemůžete. Tohle je ale Vaše vnitřní cesta, měla byste se přeorientovat a zase bude dobře.\nrada bych se TE zeptala na to, co si myslis o mem zivotnim setkani s mou tetou - sestrou meho otce. Zije nyni v Nemecku, jiz 30 let. Ale neni zde stastna. Neni ve svem zivote vubec stastna a asi ani nikdy nebyla. O to vice mne prekvapuje, jak se chova nenavistne ke mne - vlastni neteri, ktera ji ma a vzdy mela rada.\nNikdy ji nemohu v nicem vyhovet, nic nedelam dobre, meho tatu neustale upozornuje na me chyby a na to, jakeho ze mne vychoval nevdecneho spratka. Pred 2 lety pohar me trpelivosti pretekl a ja jsem dostala hystericky zachvat. Ani nevim, co jsem ji vse rekla, ale od te doby se jeji vztah ke mne trochu zlepsil - minimalne mne jiz nenapada v kazde vete, kterou rekne.\nDuvod, proc ti pisu, je zvlastni - pry kdyz mi byly 3 roky a ja jsem ji videla poprve, aniz by mi cokoliv udelala, kopala jsem do ni a nenavidela ji. Proste jen tak - jako male decko jsem ji nesnasela (ale sama si to nepamatuju, jen z vypraveni). Kartarka mi rekla, ze je tu neco z minuleho zivota, ale nechtela to rozebirast s tim, ze minule zivoty nerada rozebira. Chtela jsem se proto zeptat, co se stalo - abych ji mohla pochopit a zamyslet se nad tim. Lepe by se mi pak zvladaly situace, ktere se mi nyni zdaji neresitelne. Mohla bys mi prosim poradit, jak na tetu? Jsme totiz mala rodina, tatovi na ni velmi zalezi, proto bych chtela vyresit problem, ktery jsem sama ani nezavinila. Je mi to vsechno strasne lito... Dekuji moc za Tvuj cas, ktery mi (mozna) venujes. Lea 15.8.2007\naj ja som castym navstevnom tvojich stranok.Sledujem ako aj ine citatelky pribehy a osudy ludi ktori sa ti pridu vyzalovat a ocakavaju od teba pomoc, pochopenie.. Tiez by som ta touto cestou chcela poprosit o usmernenie ci radu v mojom zivote.\nKedysi som sa obratila na teba s prosbou pri rieseni mojich zdravotnych problemov... zatial sa s nimi trapim nadalej, nejak sa mi nedari ich prekonat.\nChceta by som ta chcela poprosit keby si mi vedela napisat ktorym smerom sa mam - co sa tyka prace - uberat. /Stale len premyslam a neviem sa nejak najst. Nemam vobec jasno v tom - aka praca by bola pre mna najvhodnejsia aby som v nej nasla vseobecne uspokojenie./\nAk ta este mozem poprosit - mam dost velke problemy s mladsim synom... sama neviem aka buducnost ho caka, su tam zdravotne aj existencne problemy.Ak mi mozes nieco k tomuto napisat, budem ti velmi vdacna.. Katka 16.8.2007\nVáš syn toho ví víc, než si myslíte. Nesmíte mu ale směr jeho cesty upravovat násilně. On se vydá po té cestě, která bude nejsprávnější, a to zcela sám. Bez vaší pomoci.\nMožná by Vás naplňovala práce v cestovním ruchu, kdy byste mohla lidem doporučovat, kam by se mohli vydat na dovolenou, případně jezdit jako delegátka s nimi. Ráda poznáváte cizí země, cizí přírodu. To by Vás mohlo naplňovat.\nrozhodla jsem se Vám napsat, i když si nedělám velké naděje v odpověď vzhledem k tomu, jak jste zaneprázdněná. Nicméně Vám musím napsat, že jste neuvěřitelný člověk, neznám nikoho, jako jste Vy...\nRáda bych Vás poprosila o radu. Mám velmi zvláštní vztah se svojí matkou. Byla jsem nechtěné dítě (matka mi to řekla), dětství jsem také neměla z její strany lehké. Měla jsem pocit, že mě neměla ráda. Často nás děti bila a měla velký odstup. Dnes ten odstup cítím já. Nemůžu jí zapomenout, jak se v minulosti chovala, lásku, kterou jsem od ní necítila, nechovala se jako matka, byla opravdu velmi krutá. Podvědomně mám strach, abych nebyla jako ona. Chovám k ní odstup, zlobu, ale i lásku. Dost jsem o tom uvažovala a chtěla bych situaci nějak vyřešit, ale nevím jak. Napadlo mě, jestli jsem jí nějak neublížila v minulém životě a ona mi neoplácí stejnou mincí. Byla jsem na ní zlá, udělala jsem jí něco? Potřebovala bych tu situaci pochopit, jestli jsem na to dost zralá. Vím, že nejsem bez chyby, ale snažím se na sobě pracovat. Jestli myslíš, že je mi pomoci, děkuji za radu.\nMám ještě jeden malý dotaz. Byla jsem na potratu. Už to bude nějaký ten pátek. Našla jsem si tenkrát tisíce důvodů, dnes už vím, že když se chce... Byla jsem dítě, neměla jsem oporu. Nicméně jsem dostala po zákroku velké deprese a hořce jsem litovala. Plakala jsem, omlouvala jsem se nenarozenému za to, co jsem udělala, trvalo to dlouho... Odpustí mi někdy? Přeju vše krásné Nataša 24.7.2007\nVaše otázka je současně i odpovědí. Vaše matka Vám řekla, že jste byla nechtěné dítě, což si nesete v sobě a mezi sebou dodnes. Ale když jste se dostala do podobné situace jako ona asi tehdy - rozhodla jste se miminko si nenechat. Už víte, že to nebylo dobré. Dostala jste se tak vlastně do velice blízké situace, kterou prožívala Vaše matka, jenže ona tehdy miminku dovolila, že se narodilo, Vy ne. Takže teď nakonec vidíte, že ani jedna z těchto cest není správná - ani potrat, ale ani nechtěné dítě. Oboje je špatně. Vlastně jste si tak nevědomky nastavily zrcadlo. To, že žijete spolu není náhoda. Časem se bariéra mezi Vámi zruší, ale bude k tomu třeba vzájemné komunikace. Možná právě problém kolem těhotenství bude důležitým spojovacím mezníkem.\nmáte zvláštní jméno a krásná kukadla na fotce. Vaše stránky jsem objevila zcela náhodou, pokud ovšem nějaké náhody existují? Je mi 31 let, mám spokojené manželství a krásnou dcerušku. V poslední době ale nevím, kam se vrtnout, jako když se člověk ocitne ve vyprahlé planině a neví, co si dál počít, kde se ovlažit a kudy jít. Již celý rok jsem vedena na úřadu práce, ale protože jsem po mateřské, řadím se mezi velmi "nevyhledávané zboží". Mám pocit, že stojím na rozcestí a za žádnou cenu se nemohu hnout z místa. Ráda bych začala samostatně podnikat jako OSVČ. Dá se nějak dopředu určit, jestli by se mi dařilo? Myslíte, že byste mi mohla poradit? Děkuji za odpověď Andrea 24.7.2007\nMateřství by nemělo být problém, pokud byste chtěla pracovat. Vaši ochránci jsou při Vás a posunou Vás k takovým příležitostem, které Vám budou vyhovovat. Nesmíte ale propadat depresím, když nevyjde první projekt, do kterého se pustíte. Neměla byste začínat s technikou, ale spíše s lidmi, tam kde jste s nimi v přímém kontaktu, kde jim můžete nějak pomoci. Objevíte v sobě schopnosti, o kterých jste zatím vůbec neuvažovala. Nikdy neříkejte nikdy. Nebojte se nových vecí.\nloni v květnu mi umřela kamarádka. Měla roztroušenou sklerózu. Jednou za čas ji bývalo hůř. Měla svou hlavu a dost často si všechno řešila "po svém". Nakonec ji odmítli i v nemocnici. Nechala si posílat reiki, ale nezvládla to. Umřela doma prý na zánět srdečního svalu. Šlo to zachránit, kdyby věřila doktorům? Hodně pomáhala ostatním, měla velké plány, pracovala pro handicapované a chtěla otevřít školku pro děti s vadami. Proč se to nemělo podařit? Potkám ji ještě někdy? Děkuji. Slunce v duši. Katka 23.7.2007\nNejhorší jsou otázky typu "kdyby..." Nezkoumejte, co zůstalo v minulosti.\nnáhodně jsem narazila na Vaši stránku a rozhodla jsem se Vám napsat.\nTrápí mě pár věcí, které si myslím nemůžu nijak moc ovlivnit a proto by mě zajímala Vaše odpověd na moje dotazy.\nMám staršího sourozence, bratra, se kterým si už odjakživa vůbec nerozumím, moc mě to trápí, protože se mu snažím porozumět někdy, ale je to pro mě velmi obtížné. Je velmi nervozní, náladový a vzteklý a často na to já s moji mamkou doplácíme, což mě velmi mrzí :( protože mám pocit, že to už jiné nebude ...zajímalo by mě, jestli to náhodou není také nějaký blok z minulého života, já osobně si myslím, že to je i celkem dosti pravděpodobné, protože opravdu mám někdy takový pocit z našeho sourozeneckého vztahu..\nDruhá věc , která mě velmi už dlouho trápí, je že mám velikou smůlu na lidi, nikdy jsem neměla skutečné přátelé na které bych se mohla ve všem spolehnout, protože pokaždé mě moji ,,přátelé" využívali, anebo jsem jim byla dobrá jen na určité věci ... a nebo to byli jen pouzí známí:( většinu času trávím doma a moc mě mrzí, že když najdu nějakou sprízněnou duši, má své zájmy a své přátelé.. Mám občas poucit, jako by mě nikdo nikdy nemohl postrádat..i přesto že se mi zdá, že jsem komunikativní typ a s lidmi si rozumím:)nevím, zdali mám hledat chybu ve mně nebo v mém okolí..\nPředem mnohokrát děkuji za zodpovězení mých otázek:) Mnoho úspěchů Vám přeje Pralinka 17.7.2007\nVšichni lidé, s kterými se potkáme, nám mají něco sdělit. Tedy i bratr má určité poslání ve Vašem životě. V minulém životě jste byli jako partneři, ale Vy jste dala přednost jinému muži, proto se nyní dostal zase do Vaší blízkosti, aby Vám dal vědět, že to nebyl správný krok, že Vás měl moc rád. Samozřejmě mantinely sourozenecké lásky jsou trochu jinde než partnerské. Časem se ale Váš vztah bude upravovat, pak si i porozumíte.\nVe vztazích k druhým lidem vnímám Vaši obrovskou důvěřivost, zapomínáte na sebe a pro to, aby se na Vás druhý jen podíval, jste ochotna udělat cokoli. To není dobré. Měla byste objevit svoji vlastní cenu.\npo precitani vasis stranok som ostala uplne ocarena. Uz dlhsie hladam nejaky hlbsi duchovny zazitok... Casto mam pocit, ze zivot ma nebavi a nic sa mi nechce.... Mam dve dcery, ktore nado vsetko milujem. Starsia ma 16. Krasny vek. Zial, velmi casto je chora. Velmi ma to trapi. Bojim sa o nu a bojim sa, ze jej caste choroby su pociatkom este vacsich problemov....Absolvovali sme uz velmi vela vysetreni... Myslim, ze vsetky boli takmer v norme.\nNic vazne jej nezistili. Ale cca 1x do mesiaca zacne kaslat, nadcha, zatekajuce hlieny a problemy s prieduskami sa u nas riesia takmer kazdy den. Kupila som bioptronovu lampu, parnu saunu, zacala som chodit s nou behat.... Uz dlhsie citim, ze je tu nejaky iny problem, nez fyzicky. Nieco, co som zatial nebola schopna pochopit... Dnes, pri citani vasich stranok som mala intenzivny pocit, ze vy to viete. Neziadam pomoc pre seba. Ale pre nu.\nProsim, ak sa nemylim, odpovedzte, Jana 20.7.2007\nChodit po světě a hledat na hlubší duchovní zážetek - to je docela dobrý program... Jen by mě zajímalo, kudy se za takovými duchovními zážitky může jít.\nProblém Vaší dcery vypadá, že je usazen v její krvi. Navíc spí v geopatogenní zóně, je velice oslabená. V minulosti ji opustil partner a nyní jsou všechny její problémy především upozorňováním na sebe. Aby zase nezůstala sama... Potřebovala by změnit stravu, ale především by se měla v jemnohmotném světě domluvit s duší toho bývalého přítele, aby si spolu vyříkali, jak to vlastně je. Tím by se od potíží mohla osvobodit. Ale je to docela náročná cesta. Chtělo by to někoho, kdo by jí v tom pomohl.\npřed nedávnem si manžel vzal život. Byl pro mne to nejvzácnější, co mi život mohl dát. Byl pro mne středem celého VESMÍRU. Máme spolu dvouletou dceru. Obě ho moc milujeme, vždy tomu tak bylo. Cítím prázdnotu a bolest. Poslední dny byl velmi vyčerpaný, moc pracoval. Nebyla jsem mu před jeho odchodem velkou podporou, protože tou dobou můj otec bojoval o život. Manžel odešel bez rozloučení. Pro svůj další život potřebuji vědět, zda chtěl dobrovolně odejít, zda by to nyní udělal znovu? Byl to jeho osud? Stále si říkám, že jsem tomu mohla zabránit a spoustu věcí si vyčítám....potřebuji vědět, zda jsem mohla něco změnit? Vím, že jsem nyní zodpovědná za naši holčičku. Ona je také jediný člověk, pro kterého teď žiji a snažím se být silná. Moje vlastní rodina mi v mé těžké chvíli moc nepomáhá a manželova rodina jen chrlí zlo a nenávist, což dělali i za jeho života. Cítím, že je manžel stále s námi. Prosím Vás, Wahlgrenis, MOC Vás prosím, pokud je možné se s ním spojit, zeptejte se ho, jak máme toto těžké období překonat a zda bude stále v naší přízni. Jestli je to možné, ať vzkáže něco mně a dceři. Nevím, jak a kdy malinké říci, jak ukončil její tatínek svůj život. Bojím se, že i ona jednou sáhne po takovém řešení, až bude v životě mít nějaký problém. Také bych chtěla vědět, jestli je možné, že se ještě s manželovou duší setkám v mém současném životě? Zní to možná celé jako zoufalství, ale to vše pramení z velké bolesti a stezku po mém milovaném. Děkuji za všechny, kterým pomáháte. Vaše odpověď mi velmi pomůže. Marazu 19.7.2007\nViz 21. otázka.\nnáhodou jsem zabrousila na Vaše stránky, o kterých jsem do dneška nic nevěděla a taky dokud vše pořádně nepročtu asi nebudu vědět o nic více, než doposud. Mám však na Vás dotaz a prosbu: Moje sestra Šárka má rakovinu plic k tomu malou metastázu v hlavě, kyč. kloubech a asi i v páteři. Její stav není dobrý, nemá chuť k jídlu, ale věří, že se vše k dobrému obrátí, ovšem neví o metastázach, snažím se věřit také, ale jsem už nahlodaná, vtírají se mi pesimistické myšlenky, ale zaháním je!!! Můžete nám pomoci? Co nás do budoucná čeká? S pozdravem Alena 15.8.2007\nRakovina přichází v okamžiku, kdy člověk nepochopil varování, která k němu docházejí. Přicházejí ve vlnách, v těch počátcích je ještě čas změnit směr cesty, přestat komunikovat s jistými lidmi, udělat změnu v životě nebo se aspoň na chvilku zastavit. Hromadná očkování nepomohou, rakovina je čistě individuální problém jednotlivců, varování na cestě. Někdy ale varování nejsou pochopena...\nzdravím Tě a chtěla bych Tě poprosit o výklad z minulého života, nebo alespoň radu. Zajímá mne i budoucnost. Pokud to lze provést takto na dálku.\nDlouho jsem se snažila najít práci a nakonec se mi to podařilo. Dělám v kanceláři a říkám si, že se hodně naučím. Musím být pečlivá, rozhodná, komunikativní, ...Zdá se, že bych měla být šťastná, ale necítím se tak. Mám pocit duševní únavy a prázdnoty. Má práce mne posune dál ve výše zmiňovaných vlastnostech, ale nenaplňuje mne. Tíhnu více k humanitním oborům, bohužel zatím jsem neměla to štěstí takovou práci dělat. Mám pocit, že se pořád hledám, i když to trvá poněkud dlouho. Já vím, kdo má to štěstí, dělat práci, kterou miluje... Taky ve vztahu to není úplně ideální. Pokud jsem velmi tolerantní, zdá se být vše v pořádku. Alespoň můj partner si to myslí. Ale já někdy citově strádám. Vím, že mne má rád, jen kdyby byl méně pasivní. Asi nebudeš mít čas na odpověď, přesto děkuji. Hlavně za Tvé stránky. Pokud odepíšeš na stránky, prosím Tě o anonymitu.Díky. Ahoj Lenka.15.8.2007\nvčera jsem narazila na Vaše stránky, ta náhoda by se dala nazvat šťastnou, protože mně již třetí měsíc sužují splíny, i když vlastně nemají proč. Snažím se sama sebe přesvědčit, že můj život je šťastný a že přát si víc by bylo sobecké, i přes to mám často plačtivé nálady. Dlouho jsem přemýšlela, jak formuluji svou otázku směřovanou k Vám a nakonec jsem se rozhodla, zeptat se na věc, která mě sužuje asi nejvíce. Tak nějak od dětství jsem vyrůstala sama, sice v milující rodině, ale ve svém vlastním světě. V patnácti jsem dostala svého prvního psa a upjala se k němu. Najednou byl tady kámoš, který se mnou byl pořád, který nikam neodcházel a dával mi lásku. Jak jsem dospívala přála jsem si takového lidského parťáka, s kterým budu sdílet svůj život. Teď takového mám, řekla bych, že ani on neměl lehké dětství a hledal někoho, kdo ho bude milovat, stejně tak jako já. Takže jsme se našli, jenže je tu několik překážek, které mi hlodají v mysli.Tou první je dálka,která se v dnešní době dá zvládat bez problémů. Druhým problémem je náš věkový rozdíl, který je také nepatrných 5 let, jenže já už žiju sama a rozhoduji o svém životě sama, zatímco o jeho životě bude ještě pár let rozhodovat někdo jiný- bude ještě pár let na někom závislý. nevím, zda jsem tak moc majetnická, a jestli mě sužuje právě tento problém. Jen se bojím, že se na něj moc upnu a někdo náš vztah překazí. Někdy mě tahle myšlenka sžírá tak, že se chovám zcela iracionálně. Můj přítel je naštěstí v tomhle hodně tolerantní, ale stejně vím, že ho moje scény překvapují. Kvůli strachu ze samoty a opuštění mám kolem sebe dostatek zvířátek. Je skoro nemožné mě někde potkat bez psího kamaráda. Dokonce jsem uvažovala o vysazení antikoncepce a o otěhotnění, jenže jak už jsem psala výše s přítelem jsme oba mladí a nejdřív bychom chtěli vybudovat kariéru, abychom miminku mohli dopřát vše potřebné. Chtěla bych se tedy zeptat, kde se ve mně tenhle pocit samoty bere a zda s ním jde nějak pracovat??? Ještě bych chtěla dodat, že jsem dost uzavřený člověk a s problémy se svěřuji maximálně svým psům. Na povrchu vypadám optimisticky,což si poslední 3 měsíce nedokážu udržet a hodně mých přátel je v šoku,když teď mě vidí se trápit. Prostě už si nedokážu udržet svou milou "masku". Také se tento rok prohloubil můj problém s přijímáním autorit (nevím, zda to souvisí). Přeji krásný den Lenka 21.8.2007\nVaše otázka je složitá. Vypadá to, že silný lok vznikl ve Vašem dětství, kam se pořád v myšlenkách vracíte. Jste vlastně sama. Všechno, co ostatní mají v přítomnosti nebo budoucnosti, je u Vás už prožité. Jako byste ani od života nic dalšího nečekala... To je smutné. Náboj byste měla v sobě objevit. Bez naděje se žít nedá. Jen láska žije věčně, na tu byste se měla dokázat naladit. Pes není o nic méně než člověk, i kdžy je samozřejmě přirozené, že žijeme v lidském světě. Na miminko máte ještě čas, přijde, až bude vhodná chvíle. Zatím to nejste Vy, kdo by se měl stát matkou. Teď byste se hlavně měla najít Vy sama. Objevit se, protože všechno, co by ve Vás mělo žít, je udušené, bez energie. Naučte se mít především ráda sama sebe. Od toho se potom odrazí přístup k celému světu.\nDobry den mila pani Wahlgrenis,\npisem vam pretoze som sa dostal na vase stranky a tieto informacie ma velmi zaujimaju, tiez sa venujem duchovnym veciam. Aj tak ale mam este mnoho nezodpovedanych otazok, ktore by som rad vyriesil. Mozno mi nepride na tieto otazky ani odpoved pretoze existuju aj iny ludia a tym maju urcite\ndolezitejsie problemy ako su tie moje. Ale aj tak to skusim zhrnut do jedneho celku:\nVolam sa Marian byvam na slovensku a som 22 r. stary, studujem na vysokej skole Komenskeho v BA odbor pravo. Urcite to nie j lahka skola a uz som\ntretiak cize tento rok ma cakaju statnice, ktorych sa velmi bojim ci ich naizaj spravim. Aj ked som zatial 2 roky nemal problemy so skuskami predsa\nteraz ide na mna strach. Vzdy bol moj sen byt pravnikom uz od detstva nic ine osm nechcel robit. Niekedy si myslim, ze nemam na tuto skolu pretoze ked vidim ake sa tam robia nekale praktiky tak si myslim, ze ja sa povahovo nehodim na toto povolanie aj ked je to moj vnutorny sen. myslite si ze mam\nna tuto skolu aby som ju stastne dostudoval a vykonaval povolanie pravnika?\nDalsi problem ma trapi su financie. aj ked viem, ze peniaze nemaju v zivote velku hodnotu ale predsa niekedy ulahcuju zivot. Mozno preto ze sme v zivote doma od malicka nemali dost penazi sa snazim mat teraz co najviac aby som mal istotu ze mam nieco. Moj otec nikdy poriadne nepracoval takze vsetko tahala mama a mala aj 3 prace len aby nas uzivila - velka obet. Ja som si uz od strednej skoly zarabal na potreby svoje ciastocne sam a naucil som sa vazit si cenu penazi prave preto ze mi nikto nikdy nic nedal zadarmo. Teraz popri skole pracujem v jednej IT firme aby som si zarobil na svoj zivot a na skolu. Aby som nemusel mojich rodicov otravovat. No zda sa mi aj tak ze mi plat nestaci na vydavky. teraz by som si chcel aj kupit nejake novsie auto pretoze to ktore mam je pozicane od mamy Skoda 120 a uz sa zvykne aj kazit. Ale z platu si ho nemozem dovolit platit. Preto je teraz u nas velka sutaz loto a vela penazi v banku myslim tym 131 mil. a skusam aj ja stastie. Co myslite mam to skusat dalej alebo sa spoliehat na to co si tvrdo zarobim. Pretoze existuje urcite vela ludi, ktori to potrebuju viac ako ja, Aj ked nemam velky plat snazim sa robit dobre veci a posielam kazdy mesiac z platu 100 sk na ucet pre onkologicky chorych pacientov. myslite si ze v zivote ako pravnik si zarobim dost penazi aby som bol spokojny ze aky vediem zivot?\nJa viem, ze nebude mat asi cas odpisovat ale aj tak vam dakujem vopred za precitanie mojho mailuu, ze ste si nasli cas. prajem aby vam dlho sluzilo\nzdravie a sila aby ste este mohli dlho pomat ludom. S pozdravom Marian 24.8.2007\nSvoji cestu stát se právníkem jste zvolil dobře. Měl byste ale věnovat studiu maximum, nemáte se na nikoho spoléhat. Ve finále by se mohla Vaše zrada nebo nesolidní přístup otočit proti Vám. Tak opatrně. Je pravděpodobné, že s nástupem do zaměstnání se změní mnoho Vašich dosavadních hodnot.\nOtazky fiannci prosím po mně nechtějte řešit. Přijdou k tomu, kdo je opravdu potřebuje...\nnevím,jestli je to troufalost žádat o radu, ale po přečtení některých odpovědí na dotazy mi bylo smutno u srdíčka, např.na dotaz umírá mi dcera.\nJá kdybych měla začít, tak ani nevím z kterého konce, nejdříve by jsem napsala, jak je obdivuhodné vaše úsilí pomoci lidem, odpovědět, když to nejvíce potřebují, jste velice laskava, proto bych se i já ráda pozeptala. Jsem v takovém začarovaném kruhu, nevím jestli mé zdravotní potíže vyplynuly z tempa, které občas denně nasazuji - rodina, zaměstnání, od září si přeji dodělat třetí ročník nástavbového studia, takže učení (maturita), a stále dokola. Již hodně dlouho se potýkám s bolestmi celých zad, jenže takovýma, že se pomalu kroutím bolestí, a stav se zhoršil natolik, že mám velké bolesti rukou, nohou, krku, prostě pomalu každého místa na těle. Tyto stavy řeším analgetiky, silnýma kapkama, až jsem se rozhodla jít k lékaři. Po odběru krve mi byla zjištěna těžká anemie, ale s bolestma nedělal nikdo nic. Absolvovala jsem kolonoskopii, gastroskopii, ale pro velké bolesti při výkonu se vyšetření nedodělalo. Pohybuji se mezi hematologem a praktickým lékařem, až jsem se objednala sama na ortopedii, aby se postup trochu pohnul, ten mě odeslal na revmatologii. Nevíš prosím, v čem se vlastně pohybuji, co mi je? Bojím se, mám dvě děti 9 a 7 let, chci odmaturovat. Jen mě tíží ty protivné bolesti i v noci. Moc se omlouvám za obtěžování. Irena 28.8.2007\nJste v bodě zastavení, abyste pochopila, že ne všechno, co se na Vás valí, musíte nutně zvládnout a navíc sama. Jako by se všechno zkomplikovalo od posledního porodu, tehdy jste si připadala jako silná žena, která všechno zvládne. Od té doby je to tedy všechno pěkně na Vás posazené. Přijímáte všechny rány osudu a ještě jste za ně ráda, místo abyste zaujala bojový postoj a řekla jasné - ne. Potřebujete si od všeho na chvíli odpočinout, zase se máte objevit, mít se ráda. Možná to zní jako fráze, ale ve Vašem případě to fráze není. Nebudu popisovat, o co se snaží zdravotnictví a jak se jen jejich lékařským řešením Váš problém odsunuje... Zvolněte, zpomalte, udělejte si čas a naplňte ho činností, která Vás baví, při které se jen nestaráte o své nejbližší. Bolesti pak najednou začnou samy ustupovat.\nHezký den milá Wahl,\nNa Tvé stránky chodím téměř pravidelně, většinou když je mi velmi těžko a potřebuji si nějak dodat kuráže. Mám velký problém, který se táhne již několik let a nevím si s ním rady. Stále bojuju, ale nějak se mi nedaří. Mládí jsem přežila v rodině, kde byl jednoznačnou jedničkou bratr a "velitelem" babička. Byla jsem problémistka, rebel. Proto jsem se snažila co nejrychleji "domov" opustit, vdát se a založit si vlastní rodinu. Toto se mi podařilo - mám zlatého manžela a dvě šikovné děti. Často si vzpomínám na slova jedné z babiččiných kamarádek v můj svatební den :"Děvčico, ty nejdeš na hody, ty jdeš z hodú". Já s hrdostí odpovídám, že se mi podařilo, že jsem na hodech pořád - tedy ve vztahu k mé nové rodině.\nManžel jako voják z povolání se v letech 1999 - 2003 zúčastnil války v Perském zálivu a poté mise na území bývalé Jugoslávie. Vrátil se psychicky\nstarší, velmi si vážil rodiny a našeho vztahu. Bohužel, v roce 2000 se u něj projevila nemoc, kterou lékaři označili jako parkinsonovu chorobu. Myslíme\nsi oba, že něco musel hrozného zažít, co se snaží vytěsnit. Manžel se moc snaží, aby na to přišel, ale zatím se mu to nedaří. Kvůli nemoci, ale také z\ntouhy konečně pracovat sám pro sebe, odešel z prestižního zaměstnání a nyní se snaží naplnit svoje sny a touhy v podnikání. Bohužel, už druhý rok se\nzmýtá v neúspěších a ne a ne se mu to podařit.\nI já jsem na první pohled dokázala něco, o čem se mnohým lidem jen zdá. Se dvěma dětmi jsem vystudovala práva a moje ambice mne zavedly až pro někoho na post nejvyšší - na post soudce. Obrovské vyčerpání, touha nalézt v sobě "vnitřní klid" a také necitelné jednání nadřízených mne dohnaly k tomu, že jsem na tento post dobrovolně rezignovala a nyní se plácám jako advokát. Práce mne vůbec nebaví, prakticky se jí vyhýbám. Nemám v sobě hnací sílu - to světýlko v dálce, cítím se nevýkonná, bez zájmu a nálady.\nOba s manželem se již skoro dva roky snažíme nalézt Něco, co by nás moc bavilo, co by nás dobíjelo energií a přinášelo nám vnitřní pocit radosti a\nsmyslu. Vím, že to někde musí existovat, ale jak to najít? Co udělat pro to, aby se nám otevřely prostory, po kterých tak moc toužíme? Snažila jsem se i dostat zpět do justice, ale vždy někdo za mými zády udělá něco, že to nakonec nevyjde. Já si sama nejsem jistá, zda-li bych byla spokojená - na\njednu stranu vím, že jsem již "dospěla" a pochopila hodně věcí, na druhou stranu mám ještě v živé paměti to, co se mi nelíbilo.\nVím, že každý Ti píše, že by rád dostal Tvou odpověď. Já nejsem výjimkou, také bych chtěla zjistit jaký máš na vše názor. Moc Ti za vše děkuji.\nManžel se vrátil s otřesným zážitkem, že smrt je běžnější než si třeba do té doby myslel. Žít v její přítomnosti není vůbec jednoduché, i když sám se na žádných takových konkrétních akcích podílet nemusel. Pochopil ale, že tento směr - tedy zabíjet - není správný, proto se také pokusil dostat na jiné místo v životě. Přítomnost smrti se mu už ale nepodařilo vytěsnit.\nProblémy v práci nejsou lehce řešitelné. Jste otřesena poměry, které tady vládnou. Ani se Vám nechce znovu začínat. Je nad Vámi ale Boží oko, nevzdávejte se předčasně. Zatím máte ještě na očích nasazené brýle, ale už brzy by mělo dojít k zásadní změně, která se ale odehraje bez Vašeho přičinění. Najednou jako byste byla někde jinde... Naučte se radovat z maličkostí.\nMoudrá a milá Wahl,\ndovol mi, prosím, požádat tě o radu, o pomoc.\nZe všeho nejvíc se snažím sama si poradit, někdy to tak dokázat, tak jako poradím druhým... Občas se obracím o radu či myšlenku ke své dobré známé, "pracuje" s karmickými životy. Ale tak dlouhý čas vnímám, jak to není celé... tolik tomu chybí, aby mé porozumění bylo opravdu dobré. Jde mi o vztah, trojúhelník, on prý je ten pravý, je ale třeba, aby on dokončil, co je třeba, ve stávajícím manželství a pak bude mezi námi jen to nejlepší... Další, zásadní moje otázka je - dlouho se snažím jít duchovní cestou a tím si i ve velmi těžkém vztahu, kde tedy z mé strany určitě nechybí láska, pomáhat. Milá Wahl, jdu dobře, správně...? Můžeš-li pomoc mi radou, naznačit směr, pokud to bude možné.. Moc ti děkuji a přeji všechno dobré, Jindra 4.9.2007\nV manželství, které přítel řeší, má ještě úkol, nemůže odejít dřív, než ho splní. Budete si muset ještě počkat.\nVe své duchovní cestě jste nyní zastavena, protože se příliš poutátáe k vidině života s budoucím partnerem, který však volný není. Potřebujete se od této iluze zatím osvobodit. Tím dáte příběhu jiný rozměr, on se pak také bude cítit svobodnější. Vrátí se, bude-li se mít vrátit, ale musíte mu dát křídla. Nechtějte ho zísávat násilím, to by nebylo k ničemu dobré.\nSetkaly jsme se před 4 lety. Proč píši? Potřebuji nějak rozeznat, co dál. Hodně jsem od té doby, co jsme se neviděly, cestovala. Letos jsem potkala svého budoucího manžela. Bereme se 10. listopadu 07. Což je super atd, docela bych ráda miminko, ale to ještě nemůžem, tože nevíme, kde budeme bydlet, pracovat. Můj skoromanžel se asi nebojí, je to angličan, potkali jsme se na Kanárech. Jenže já tápu. Nevím co dál. Nemám utkvělou představu. Vím, co nechci, ale nevím, jak to změnit na to, co chci. Věc se má tak, že jsem teď od prvního bez práce a další se mi nedaří najít. Jenže ne že bych se přetrhla. Nějak je mi to jedno. Nevím, co je mé poslání. Od mala jsem si myslela že zpívat, ale to se nikdy nestalo. A nikdy mě nelákalo nic jiného, snad kromě cestování. Ani nevím jak zformulovat otázku, ale jsi-li ta osoba, co mi má pomoci, budeš vědět na co odpovědět. Nevíš-li, prosím, napiš a budu hledat dál. Díky moc a přeji Ti, ať vždy víš, kam jít a máš okolo sebe lidi, co ti pomůžou. Pa Lia 12.9.2007\nTvůj život se hodně změnil. Zbavila ses nenávisti, už tolik lidi neporovnáváš, nezkoumáš, co kdo má a co bys mohla mít taky. Najela jsi na cestu, která Tě naplňuje láskou, máš vedle sebe člověka, které jsi najít měla. Nejsi už dítě a když se ohlížíš zpět, jsi ráda, že jsi už dospělou ženou. Nebylo to snadné... Máš jisté zkušenosti s duchovním světem, ale přesto ses ráda vrátila zpět na zem, nechceš experimetnovat s věcmi, o kterých tišíš, že je stějně nikdy nepochopíš. Odžíváš si další příběh ve své životní knize, je krásně barevný, jsi šťastná. V minulosti zůstalo všechno, cos tam chtěla nechat, nejsi zatížena žádnými předsudky, netáhneš s sebou dál nic špatného. Už brzy bys mohla svoje energie přeměnit v energie mateřské, v Tvé blízkosti je chlapeček. Nedělej nic násilím, všechno půjde, nikdy nebudeš úplně na dně, bez prostředků a bez naděje. Přeji Ti jen to dobré... Však víš...\nuž dlouho chodím na tvoje stránky, které se mi moc líbí. Ted jsem sebrala odvahu a také tě chci poprosit o radu co mám dělat. Mám už od února kožní potíže a to na takovém místě, že se stydím, nemohu se toho zbavit, byla jsem i na kožním, dali mi mast a stále bez efektu, chodím kvůli tomu i na gyndu, tam mi moje lékařka zkouší rúzné masti a stále nic. ba už se mi zdá, že je to pořád horší, ten problém je zatím na povrchu a mám obavy, aby se nedostal dovnitř. Wahl, mám pocit, jestli nemám někde blok, že se mi to pořád nehojí, co myslíš?\nTaké vůbec nemůžu nosit řetízky, když si ho nasadím, mám pocit, jako by mě tížil, jak ho sundám, tak se cítím doslova volná. Prosím tebe moc, mohla by ses na mě podívat respektive na můj problém? Byla bych ti moc a moc vděčná a to do slova. Díky moc, že tu jsi pro nás, které stále něco trápí a mají problémy. S úctou a sluníčkem v duši Leontýna. 16.9.2007\nŘetízky nenoste, zbavte se všech svých pout... Buďte volná.\nTady je problém ve vztazích. připadá mi to jako zrada kamarádky, která se dala dohromady s Vaším přítelem. Svou roli tady hrály i peníze. Nebo to může být také účinkování v erotickém průmyslu. Obojí je možné. Jako by se ta nejkrásnější role ženy - kdy miluje... dostala jinam, kde je jenom objektem, věcí, naplněním potřeb někoho jiného. Tady není láska. Tohle by se mělo všechno zrušit, odblokovat a najíit zase cestu k té čisté partnersé lásce. Odložte také navždy černé a rudé spodní prádlo, to je znak erotiky, ale už ne lásky... Láska má úplně jiné barvy. Problém by se zatím do těla dostat neměl, protože jste pochopila možnost řešení. Podívejte se na sebe také očima svého partnera, jak on Vás vidí. Zkuste se najít v jeho očích. Je tady skutečně láska? Nebo bude třeba udělat změnu... Bude. Přicházejí k Vám stále duchovní informace, tak proč se před nimi uzavíráte? Snad pochopíte, kudy vede tato cesta. Nemoc by se měla ocitnout ve Vaší minulosti. Zase bude lépe.\nmoc Vás zdravím a přeji krásný den! Jsem mamina od dvou dětí a ne vždy si vím rady... hledám odpovědi a ne vždy je najdu, myslím, že některé ani neslyším či nedešifruji. Mám sedmiměsíční dcerku, chvíli jí trvalo, než k nám přišla, ale já věděla, že bez ní to je neúplné, že chybí někdo důležitý. Do půl roku s ní bylo vše ok, 10. 8. jsme ji dali očkovat poslední dávkou hexavakcíny a zároveň píchnout uši, vše bylo rychlé a zdálo se mi, že to zvládla dobře. Den na to, v sobotu ráno se objevily tiky hlavou, záškuby k levému rameni... Skončili jsme na 5 dní v nemocnici - EEG, sono, krev, lumbálka... na nic nepřišli. Bylo mi hrozně, ale moc jsem prosila o pomoc, nechci to všechno vypisovat. Cca po 14 dnech jsme se toho postupně zbavili. Od 11. 9. malá spí velice špatně a v pátek 14. 9. se opět objevil jeden tik a během dneška už několikrát.\nVůbec nevím, o co jde a proč se to vrátilo. Bojím se, aby to nebylo něco vážnějšího a pokud to jde, ráda bych tomu předešla. Možná jsem jen něco nepochopila, nevím, jsem zmatená a vylekaná. V SRT vyšlo, že jsme ji s manželem v minulém životě zneužívali jako médium a nyní se to objevilo v rámci strachu jako obrana. Nevím, co dělat a hlavně nevím, po jak tenkém ledu kráčím. Máme jít do nemocnice na kontrolu a bojím se, aby jí nechtěli\ndělat CT či magnet.rezonanci. Wahl, můžete -li, poraďte mi prosím. Moc prosím a velice děkuji za Váš čas, který nám všem věnujete. S pozdravem Marcela 17.9.2007\nProblém, který řešíte u holčičky, je skutečně daný z minulosti. Opravdu jako by měla říkat slova, která nebyla její. Souhlasí to, co jste zjistili na SRT. Ostatně to, že se Vám opět narodila, je dobrým znamením. Strach tady samozřejmě je, ale přichází hlavně s nadějí, že se to už nebude nikdy opakovat. Je to pro ni náročná zkouška, neví, jak na tom Vy dva jste, a co můžete udělat. Musí věřit, že bude lépe, ale tato krize se projevila právě zmíněnými problémy. Měli byste ji přesvědčit o své nekonečné lásce, měla by vědět, že jí nechcete ničím ublížit, že vždycky budete poslouchat to, co ona říká. Je to hodně náročné, ale pochopí to. I když hlavně je to na Vás. Takhle malý človíček neumí říct, co ho trápí, co se mu honí v hlavě. Buďte na ni hodní.\npřipojuji se k tisícům lidí, kteří Vám píší. Mám dlouhodobě úporné bolesti hlavy, které vycházejí z uší a krku. Už jsem navštívila několik nemocnic a lékařů, ale zatím bez výrazného efektu. Před 15ti lety jsem byla na operaci, která údajně tyto následné problémy po tolika letech způsobuje. Budu ráda za jakoukoli odpověď. Vaše stránky mi doporučila kamarádka. Když jsem je poprvé navštívila, měla jsem takový zvláštní pocit, jako mnozí další,\nopravdu jsem CÍTILA něco mezi nebem a zemí, zvláštní. Je pro mě velmi příjemné jimi "brouzdat", jako by se na chvíli zastavil čas a člověk si uvědomuje najednou to, co dřív snad vůbec nevnímal. Děkuji, děkuji, děkuji, přidávám se k nekonečné řadě Vašich "věrných", přeji Vám hodně, hodně sil, abyste nám ještě dlouho mohla radit, pomáhat a hladit na duši. A také Vám přeji, ať je Vám moc dobře u srdíčka, zasloužíte si to!!!. S pozdravem Miluše 28.9.2007\nViz 46. otázka\nDobrý den Wahlgrenis,\nna vaše stránky chodím rok, prosila bych pokud na mne vyzbyde místečko na můj dotaz, zda bych se nemohla zúčastnit se svou starostí do offline konference ohledně zdraví a životní cesty.\nStrašně ráda bych kolem sebe měla pohodu, která by i mne držela v lepší psychické kondici, ale nějak mne vše zraňuje, zasahuje a odtud pak prý pramení i mé zdravotní problémy. Svůj zdravotní stav jsem konzultovala i s Auapé, říkala mi o čakrách, které mám zablokované a že se vůbec nediví, neboť mi nechodí žádná životní energie. Doporučila mi, abych si vyčistila hlavu a všímala si jen sebe a svých dětí. Nějaký ten měsíc, se toto snažím dodržovat a postavit si náš život tak, aby se nám tu líbilo a byli jsme spokojení.\nJENŹE, neustále se mi snaží vstupovat 2 osoby do života a neustále mi ho přestavovat. Ačkoli se snažím, nedovolit jim to, zasahují přes děti. Jedná se o mou mámu a bývalého manžela.\nOdmalička nějak necítím takové to pouto, lásku k mámě. V 18ti jsem utekla z domova, které bylo pro mne bylo místem věznění, neustálým zakazováním, přikazováním a psychickým vydíráním. Po 11 letech manželství, ze kterého přišli dva mí miláčkové odešel manžel k cizince. No odešel, donutil nás k odchodu z jeho bydliště zpátky k mým rodičům. Bohužel, se nic doma nezměnilo, vše bylo jak před tím, než jsem odešla. No trochu horší, byli jsme už tři a trochu to zasahovalo už i k dětem.\nPo pár měsících jsem se seznámila s mužem, ke kterému jsme odešli a po několika letech jsme se vzali. Ačkoli to byl starý mládenec, který mnoho rodinný není, mám ho ráda a vážím si ho.\nBohužel, exmanžel který od nás odešel a dva roky se o děti nezajímal, se ozval, jak jinak jemu stylem vlastním a to soudní obsílkou.\nVe které sděloval soudu, že mu zakazuji styk s dětmi a zároveň žádal o výrazné snížení výživného, neboť má manželku a dceru.\nPsychicky jsem jeho lži u soudu ohledně dětí těžko snášela, zavádějící zprávy od psychologa atd., jsem usoudila, že peníze nejsou v životě to nejdůležitější, jsem přistoupila na jeho výrazné snížení výživného. Domnívala jsem se, že mi to a mé rodině za klid stojí. Jenže problém je, že teď jsem v situaci, že výživné dostávám minimální a děti každý obtýden, ačkoli moc nechtějí, putují k otci, který jak naznačil a také se podle toho chová i k dětem, si nebere děti proto, že by o ně měl zájem, ale proto, že si budou pořizovat druhé miminko a on bude žádat další snížení výživného.\nNa druhou stranu, je tu máma, stejně tak, jako to bylo za manželství se ti dva s bývalým nemusí. A tak když jeden víkend jsou děti u exmanžela, pak prarodiče dětí chtějí, aby víkend kdy mám mít děti s manželem já, požadují, aby byli u nich.\nKdyž si dovolím říci, že bych chtěla strávit víkend jinak, chodit mi nepříjemné zprávy od mámy, někdy až urážlivé.\nDěti k babičce s dědou chodí rády, chodily tam totiž, když si je dva roky nebral exmanžel.\nVzhledem k tomu, že situace se během 14ti let nijak nemění, dopadá to i na můj vnitřní klid a psychiku. Připadám si pořád jak na špatně nestoupeném vlaku, který pořád jezdí dokolečka a nelze z něj vystoupit.\nProsím, souvisí to nějak s minulým životem? Udělala jsem něco špatného? Co udělat pro TO, aby ty vztahy byly lepší a nebyla tak dusná atmosféra a zlepšil se tím i můj zdravotní stav?\nPředem děkuji, vím, že toho máte Wahlgrenis mnoho. Eva Hezký den 28.9.2007\nzasílala jsem svoji prosbu s dotazem do Offline konference o zdraví a životní cestě.\nByla jsem strašně moc ráda, když se můj dotaz objevil na tvých stránkách s číslem 44.\nMnohokrát jsem četla na tvých stránkách, že si máme vážit okamžiku, který právě prožíváme, že nevíme, kdy daná cesta skončí.\nA to se právě stalo dne 3. 10. 2007.\nByla jsem ten den u kadeřnice, z ničeho nic jsme se rozhodla o změnu barvy vlasů z blond na hnědé.\nV 9 hod. jsem dostala divný pocit a automaticky jsem zvedla telefon a volala mámě,\načkoli jsme spolu v tiché při ohledně dotazu, který jsem ti posílala.\nTáta zrovna v té chvíli dostal mrtvici.\nMáma ho odvezla do nemocnice.\nZasáhlo to taťkovi pravou stranu.\nRuka, noha, řeč trochu, pamět.\nV tu chvíli jsem zase o jeden krůček dospěla.\nPochopila jsem zase ještě o trošku víc význam tvých slov, které tu čítám.\nSvým způsobem skončil jeden sporný bod mezi námi.\nMamča se bude muset starat o taťku, tím pádem nebude mít až tak tolik času na vnoučata.\nAle například jsem se dozvěděla, že táta měl mrtvici možná ze mě, neboť prý těžce nesl, jak se k nim chladně chovám.\nNabízela jsem, že se o tátu postarám od pondělka do čtvrtka, když mami bude v práci.\nZatím o moji pomoc nestojí...\nMně se nějak zablokovala pravá strana krku, zad.\nBolívá mě žaludek a jsem strašně unavená.\nNějak se to od mých 29tých narozenin neustále a nezadržitelné valí nějaké nové události.\nSe všemi těžkostmi se lépe vyrovnávám, když vím důvod, snad mě pochopíte.\nI když vy jste úplně někde jinde, Vám přijde vše srozumitelné, mně ne.\nNajdu na Vašich stránkách skoro 2 podobné příběhy, avšak pro mně jiná Vaše vysvětlení :-)\nHodně štěstí a zdraví, nejen Vám\nVáš příběh není vůbec veselý. Potřebovala byste - a to by Vás zachránilo - přeladit do krásy, naplnit život úplně jinými hodnotami než dosud. Jako byste rezignovala... Nic pěkného se kolem Vás teď neděje. Jste v pasti, ale není to definitivní stav. Zdravotní problémy odezní, jakmile se dokážete poztivně naladit. Sice je to moc těžké, když kolem sebe máte takové lidi, jaké máte. Po rozvodu s bývalým partnerem jste se toužila osvobodit, což se Vám celkem podařilo. S novým mužem jste našla klid a zázemí. Jste nyní zastavená, abyste konečně pochopila, že máte sama se sebou něco dělat. Je třeba - a funguje to tak - nabít se radostí. Neříkejte si, že kolem Vás žádná radost není, potřebujete ji jako sůl. Ve všem se dá najít něco krásného. Tohle je opravdu program, na který se dá naladit. Nepřipouštějte si žádné trápení, odhoďtez cesty všechny klacky, které musíte překračovat, dělejte si jen to, co Vás baví. Nebuďte už otrokem svého života. Pochopte, že život se má žít s radostí, jinak je to jen cesta na porážku - se sklopenou hlavou... Takhle to přeci nechcete. Mluvila jsem s Vámi na jedné akci, tohle je skutečně cesta, která Vás může posunout dál. Ale musíte nejdřív učinit to zásadní rozhodnutí, že to tak opravdu chcete.\nMilá Wahl, neviem, ako začat, chcem Vás poprosiť o radu.\nPrečítala som si Vaše zaujímavé články a hlavne rady. Chcela som najsť cestu k riešeniu mojej situácie. Neviem si vysvetliť moju autonehodu, ktoru som prežila s trvalými následkami na zdraví, s ochrnutými nohami. Stále verím, že moj stav sa zlepší, aj ked už prešli dva roky. Myslím si, že som život nemala jednoduchý ani pred nehodou. Som slobodná matka, mám krásnu dcérku, ktoru sa snažím vychovat, ako najlepšie viem. Pracovala som ako zdravotná sestra a pomáhala druhým, ako som vedela. Teraz si často kladiem otázku, komu som ublížila, alebo prečo? Pred nehodou som sa zaujímala o knihy s pozitívnym myslením a snažila podla nich správat. Nemám pocit, že by som sa mala zastavit.... že by to suviselo s mojou karmou? Ak mi viete poradit, ako dalej, vopred Vám dakujem a prajem vela síl, aby ste urobili ešte vela ludí štastnými. Vaša čitatelka Mária 25.9.2007\nV okamžiku nehody jako by Vás všechny vyšší síly nechaly na pospas, jako byste si tím musela projít. Chápu, že tomu nerozumíte, je to hodně složité. Zvlášť když jste do té doby žila naplněná pozitivním myšlením. Vypadá to, jako by se mězi Vámi a Vaší dcerkou mělo vytvořit intimnější pouto, jako byste spolu měli žít jinak než dosud. Určitě pochopíte, kde jste do té doby dělala chybu. Už v minulém životě jste jednou od sebe dítě odmítla, možná právě proto jste se nyní dostala znovu do této situace. Máte si uvědomit, jak obrovský poklad je dítě, že nikdy nemá člověk právo rozhodovat o otm, zda bude nebo nebude žít. Neptejte se, proč se to stalo, ale přijměte stav, v kterém jste, jako nejlepší možný. Pokuste se s ním vyrovnat a děkujte za všechno, co máte. Milujte svoji holčičku a dávejte jí znát svou lásku. Je pro Vás nejvíc na celém světě. Jste spolu takto spojené, nic by Vás už nemělo rozdělit.\npřipojuji se k tisícům lidí, kteří Vám píší. Mám dlouhodobě úporné bolesti hlavy, které vycházejí z uší a krku. Už jsem navštívila několik nemocnic a lékařů, ale zatím bez výrazného efektu. Před 15 lety jsem byla na operaci, která údajně tyto následné problémy po tolika letech způsobuje. Budu ráda za jakoukoli odpověď. Vaše stránky mi doporučila kamarádka. Když jsem je poprvé navštívila, měla jsem takový zvláštní pocit, jako mnozí další,\nopravdu jsem CÍTILA něco mezi nebem a zemí, zvláštní. Je pro mě velmi příjemné jimi "brouzdat", jako by se na chvíli zastavil čas a člověk si uvědomuje najednou to, co dřív snad vůbec nevnímal. Děkuji, děkuji, děkuji, přidávám se k nekonečné řadě Vašich "věrných", přeji Vám hodně, hodně sil, abyste nám ještě dlouho mohla radit, pomáhat a hladit na duši. A také Vám přeji, ať je Vám moc dobře u srdíčka, zasloužíte si to!!! S pozdravem Miluše\nUž mnohokrát jsem tady napsala, že každá nemoc je pouze výkřikem duše. Dokud nepochopíme, co si na sebe nakládáme, nemůže se nám udělat lépe. I když lékaři tady umí mnoho zázraků, dokáží spojit problém A s lékem B, takže pak už není problém A, ale objeví se časem problém A´. To je tak jednoduchá matematika... Ach jo. Vaše bolesti hlavy souvisí s širším okolím, nemáte v sobě vybudovaný správný hodnotový žebříček, přijímáte to, co o Vás řeknou ostatní. Tím si zbytečně ubližujete. Neposloucháte sama sebe. Ochránci si s Vámi už také nevědí rady, jako by se Vám snažili všemožně pomáhat, ale Vy je zase rychle odeženete. Už to trvá dlouho. Proto ani ta Vaše pomyslná životní stavba neroste, proto je z ní jenom hromádka kamení, proto pořád běháte po vyšetřeních a čekáte na zázrak. Ano, zázraky se občas dějí, ale je k tomu potřeba souhra s tím člověkem. Jen tak se zázrak nepřihodí. Potřebujete se zase najít, sladit se na správnou vlnu, po které byste měla jít. Zatím si moc pochvaly nezasloužíte. Snažíte se o nemožné, nejste kompletní. Necháváte si líbit příliš. Měla byste se vzpamatovat a postavit před ostatními kolem sebe zeď. Příliš jste se před nimi odhalila, příliš jste odkryla své nitro. Váš obraz se rozsypal, barvy jsou na zemi, zůstala jenom černá. Budete muset chvilku na sobě pracovat,ty barvy pěkně posbíráte a zse si uděláte nádherný obrázek. Není to jednoduché, ale podařit by se to mělo. Nepřipouštějte si také zbytečně své roky. Nepočítejte čas. Každý je tak mladý, jak se cítí. Udělejte s tím něco.\npíšu protože chci už konečné znát odpověd. Co mám dělat ? Mám už od malička pocit, že "vím" něco víc než ostatní lidé, že jsem trochu jiná, mám velkou citlivost na počasí, umím najít vodu, cítím, že nějakou věc nemám dělat, ale nevím proč... Jako malá jsem trpěla bolestmi břicha, byla jsem v nemocnici s horečkami, ale nic nezjistili. Potom mi život splývá do krásných výletů do přírody a v neustálý stres ve škole, při cestě na autobus (aby mi neujel), abych nakoupila vše, co mám atd., prostě stres, stres, stres. Když mi byly 3 roky, zemřel mi otec, já si na něj nevzpomínám, z dětství si skoro nic nepamatuju, jen že jsme měli voříška a že měla štěnátka, to mi byly asi 4 roky, potom jen útržky ze školy a nic ale to je asi normální. Je mi 31 let mám 2 děti holku a kluka a na něj se chci zeptat, narodil se přesně ve stejný den jako můj otec 9. 3. 2007 a muj otec 9. 3. 1952, znamená to něco? Mám stále pocit, že mám něco vědět, ale nevím co, stalo se něco v mém minulém životě? Mám pátrat, proč si myslím, že mohu pomocí svého myšlení někoho ovlivnit? Mám prostě pocit, že tu jsem z nějakého jiného důvodu, než jen prožít tento život.\nJeště jedna věc, která mě velmi trápí, měly jsme já, mamka, segra pejska Kirušku a po roce jsme si pořídily ještě Ladynku (bíglici), ale ta začala tu starší terorizovat, konec byl takový, že 30. 8. 2002 musela být uspána kvůli rakovině, bylo jí 6 let, měla silné bolesti, já jsem se s tím dodnes nesmířila i ted mi tečou slzy po tváři. V den, kdy mi mamka tuto zprávu řekla, jsem nemohla přestat brečet a večer po usnutí se mi zdál sen, Kira se se mnou rozloučila byla zdravá a silná a šla do světla. Nevím, ale myslím si, že minulé životy platí i pro ně.\nProsím, dej mi odpověd na to, co mám vlastně dělat, abych se stále jen netrápila, mám snad nějaké poslání? Narodil se syn v ten den, abych něco pochopila? Děkuju a přeji krásný den Jana\nZvířata nejsou o nic méně než lidi, mají svoji duši, své životy...\nSkutečně to vypadá, že se otec narodil znovu do Vaší rodiny. Váš příběh, pro který jste se narodila svým rodičům, nemohl být naplněn, proto se nyní odehrává pokračování. Sice je to v malinko posunutých reáliích, ale láska je tady opět v hlavní roli. Všechno se to děje ve vyšší režii, nebojte. Ostatně i to, jakým směrem se ubírá Váš život, není náhoda. Ale to postupně pochopíš také.\nobracím se na Tebe s velkou prosbou. Vím, že potřebuji nějaký klíč od dalších dveří. Hledám ho už hodně dlouho, přemýšlím, co mám konečně pochopit, asi už mi z toho praskne hlava. Nemohla by jsi mě trochu pošťouchnout, poradit, kudy se vydat? Mám pocit, že musím něco udělat, ale nemůžu přijít na to, co! Mám svázaný nohy, ale stejně nevím, kudy bych šla. Cesty žádný nevidím. Nejsem nešťastná, ale smutná. Někdy jsem tak smutná, že bych nejradši neexistovala. Cítím se jak v úplně jiném světě. Odkud to pramení? Taky často trpím zánětem močových cest, jako třeba teď a nemůžu se toho zbavit. Chtěla bych mít mimi, ale nechci ho odradit. Pokud mi můžeš trochu pomoci, moc tě o to žádám. Přeji ti pohodu a krásné dny. katka\nMám pocit, že jste ztuhla někde v minulosti. S tím totiž souvisí potíže močových cest. Měla byste se svých problémů zbavit, čím dřív to bude, tím lépe pro Vás. Nepřijímáte zatím moc informací z duchovní oblasti, jste hodně posazena na zemi. Věříte jen tomu, na co si můžete sáhnout. I to je ostatně cesta. Zatím jste zastavená, jako byste měla teprve něco podstatného pochopit. Ano, dějí se dnes a denně podivné věci, ale ne každý je chápe. Poměrně brzy byste měla prožít cosi, co Vás posune dál. Snad to bude nemoc v rodině, možná se objeví člověk, který s Vámi na toto téma promluví a Vám se najednou otevřou oči. Jste skutečně před dveřmi, od kterých nemáte klíč, jak jste to hezky napsala. Ale už brzy se Vám otevřou a Vy budete vědět najednou mnohem víc. Nechtějte ho ale získat násilím, on k Vám dorazí, ale až bude ta správná chvíle.\npíšu ti, protože už nevím, jak dál. Nic v životě se mi nevede a já už nemám sílu v něm pokračovat. Pokaždé byl na mě někdo zasedlý na střední i základní škole díky mému vzhledu, ať už to byl učitel nebo spolužáci. Pořád hledám chybu v sobě, ale nedělám nic, za což by mě měli lidi vinit. Maturitu jsem na druhý pokus zvládla a získala práci, po které jsem toužila snad celý život. Strašně mě bavila a já si byla poprvé jistá, že opravdu dělám konečně něco dobře. Život mě bavil a měla jsem obrovskou chuť žít, manažerka mě ale neměla ráda. Kde nebyl důvod, tam si ho vymyslela a já po deseti dnech přišla o práci a zase musím začínat znova. Od nuly. Znovu nejsem nic a otec mi to dává hodně znát.\nNevím, jakou cestou se vydat. Ráda bych odjela do zahraničí a zkusila pracovat tam, baví mě cizí jazyky a ráda bych se ještě přiučila, ale nevím, jestli na to mám a nebo bych mohla jít znovu na školu. Kdybych měla vysokoškolské vzdělání, brali by mě lidi možná líp, jako bratra. Myslela jsem si, že budu vždycky dělat obor, který jsem vystudovala, ale i manažerka mi řekla, že je k němu důležitý i vzhled. Snažit se o to, abych byla štíhlejší můžu, ale světlou kůži mít nikdy nebudu. Děkuji za případnou odpověď a přiji hezký den Jana\nChápu, co tady probíráme. Máš pocit, že jsi jiná. Problém vidím v tom, že ses zatím nepřijala, vnímáš rozpor mezi tím, co jsi, a tím, co bys asi být měla. Jsi na pochybách, nevíš, co je správné, plácáš se v tom. Snadno přijímáš pohledy ostatních lidí, kteří se dívají jinak... Bereš je jako měřítko pro své vlastní hodnocení. To je chyba. Každý člověk dostává při narození své tělo, které by měl přijmout, nic jiného nemá. Nemůže s ním bojovat ani ho s nikým jiným nevymění. Jen pár jedinců si myslí, že nějaké silikony dokáží udělat zázraky a že potom se snad svět na ně bude tvářit jinak. ne, škodí si tím zase jenom sami sobě. nechávají si zbytečně ubližovat. Neprobírej proto, jaké máš tělo, ale měj ho ráda přesně takové jaké je. Začneš zářit zevnitř, to je smysl žití. Pokud se ale budeš neustále zabývat tím, jak vypadáš jak by ostatní chtěli, abys vypadala, pak se zbytečně blokuješ a k ničemu nedojdeš. Měj ráda sama sebe, přijmi se, nepochybuj o sobě. Kila nejsou rozhodující, podstatné je, co se odehrává uvnitř Tebe, ne jestli nějaké tabulky, které si někdo z dlouhé chvíle vymyslel, na Tebe sedí, nebo ne... Všichni jsme originální, všichni máte svou cestu, nemůžeme se nalít do jedné formy, nasadit jedny úsměvy a tvářit se, jak je svět fajn. Najdi sama sebe. Pak najednou všechny problémy odezní, nebudeš se ani stačit divit, kde jsou. Hlavně o sobě nepochybuj. Pak se Tebou začne spolupracovat celý svět.\nČasto čtu tvé řádky a moc se mi líbí, je to opravdu vzácnost, že v dnešní době někdo dělá něco pro lidi a vůbec za to nic nechce. I když vím, že toho máš opravdu hodně, osmělila jsem se, abych Ti napsala a poprosila o radu. Vše to přebechám Boží vůli, pokud má ke mě přijít odpověď, tak věřím, že přijde. Ale v každém případě Ti milá Wahlgrenis děkuji, i kdybys neodpověděla.\nTak čím začít, vdávala jsem se v 19 letech, narodily se mi dvě hodné děti, které mi dělají jen radost. Manžel začal časem podnikat a prostě svou vinou zkrachoval, přišli jsme o dům, museli jsme se i s maminkou, která tam bydlela celý život, vystěhovat. Byla to pro mě velká rána a ztráta, měla jsem můj domov hrozně ráda, milovala jsem tu přírodu hrozně moc. Odstěhovali jsme se do města do podnájmu, do toho starší syn onemocněl zhoubným nádorem, ale díky Bohu se uzdravil a všechno dopadlo dobře. Hned na to mi zemřela maminka, byla to pro mě velká rána a i když jsou to 4 roky, tak se mi do očí derou slzy. Bydleli jsme po podnájmech bez pocitu domova, do toho manžel často pil a byl na mě hrubý, bála jsem se ho, když žila maminka, tak se mě zastávala, ale když už nežila manžel měl jistotu, že se mě nemá kdo zastat, tak se to stupňovalo.\nRozvedla jsem se s ním, ale dodnes vlastně nesu následky jeho podnikání, on stálý příjem nemá, tak mám na můj plat už 4 exekuce, které udělal manžel. S dětmi bydlím v 1+1 a platím 8000 nájem s tím, že se můžu kdykoliv stěhovat jinam. Mám ještě úklid, abych to nějak finančně zvládala, ale stejně to nezvládám a nevidím východisko. Mé děti jsou sluníčka a mladší, kterému je patnáct, se hodně zajímá o duchovní věci a někdy radí po duchovní stránce on mně. Milá Wahlgrenis nevím, jak mám trochu zlepšit můj život, už ani neřeším to, že nemám lásku muže, měla jsem dva krátké vztahy a oba skončily a já vyšla jako poražený, vždy jsem do toho dala vše a nedostala nic. Ale chtěla bych zlepšit mou finanční situaci, snažím se, někdy jsem opravdu moc utahaná, do toho mě často navštěvují exekutoři, ale mám jen trochu nábytku, takže není co vzít. Já si prostě nevím rady, prosím, opravdu moc, pomoz mi. Nevím, co dělám špatně, modlím se, mám naprostou důvěru v Boha, snažím se neubližovat, ale pořád mi to nevychází. Děkuji Ti za případnou odpověď, jsi sluníčko. S pozdravem Lionel 1.10.2007\nVšechno se děje tak, jak má, nic není náhoda. Potkáváme lidi, kteří nám mají něco předat, něco sdělit. Všechno má nějaký smysl. Nemáte snadný život, ale když se to vezme kolem a kolem - máte dvě děti, střechu nad hlavou také. K životu toho moc potřeba není. Od muže, který Vám ubližoval, jste se osvobodila, to byla správná cesta. Jste teď absolutně sladěná s přírodou, dobře víte, co už nikdy neuděláte. Máte své zásady, vyměnil se i okruh Vašich známých. Zůstali jen ti kvalitní. Jste nesmírně silná žena. Už jste si prošla nejhorším peklem, brzy Vám začnou přicházet odměny. Máte poznat muže, kterého dosud neznáte. A přestože si zakazujete s někým seznámit, tento by se měl stát do budoucna Vaší jistotou, partnerem na celý život. Teprve vedle něho máte poznat pravou lásku, důvěru a naději v druhého. Tohle jste nikdy nepoznala. Bude to zásadní zlom ve Vašem životě, krásný a přirozený. Vyřeší se tak spousta problémů, i finanční. Budete si velice blízcí, jako byste se už léta znali. Teprve potom začnete doopravdy žít.\nkoukala jsem ze budes mit konferenci na tema Zdravi a zivotni cesta. Mela bych na tebe prosbu, momentalne nevim kudy kam. jakym smerem se dat. Jaka je moje zivotni cesta, co mam delat? Vim, tohle ti pise hodne lidi. V praci se mi v posledni dobe nedari, chtěla bych neco zacit delat (zmenit). Vzdycky neco zacnu a pak to nedodelam, jako by mi to chtelo rict, ze to neni ten spravny smer, ale jaky to je? Zacit studovat Grafologiji (psychologii) nebo delat VS skolu jit na Strojarinu, kterou jsem zacala, ale nedodela. Tahne me to na vsechny strany a nedokazu se vzdat ani jednoho. Neco delat chci, ale nevim, ktery smer je ten spravny. Moc ti dekuju za odpoved. Zdravim te. Mej se hezky. Maruska 28.9.2007\nVe Vás jakoby pomaloučku vyhasíl oheň, který tam má hořet. Potřebujete nový náboj, potřebujete pročistit krev. Ideální by bylo, kdybyste se nějakou dobu zaměřila na mrkev a červenou řepu. Možná budete na chvíli zastavena, abyste si probrala své životní priority. Opravdu se nevydáváte po správné cestě. Zastavte se, dokud je ještě čas. Psychologie je Vám vnitřně bližší než technika, i když tu jste už začala. Měla byste se dostat blíž k lidem, protože jim dokážete porozumět, umíte se do nich snadno vcítit, chápete, co se v nich odehrává. Jakmile pochopíte, že dokážete lidem pomoci, pak budete také šťastná.\nměla jsem v opravě počítač a teď jsem zjistila, že bude offline konference ke zdraví a životní cestě. Posledních několik let se mi nedaří žít tak, jak bych chtěla. Snažím se, ale provází mě nemoc, zhoršení vztahu a celková deprese. Také si nepamatuji téměř nic ze svého dětství a velmi málo i z dalšího života. Jako bych vše vytěsnila. Každý večer prosím své ochránce , aby mi ukázali cestu jak na sobě ještě více pracovat a učinit šťastnější sebe a tím i své nejbližší. Prosím, můžeš se podívat, jak to se mnou vypadá do budoucna a jaký směr mám zvolit? Děkuji za odpověď, snad nepíšu pozdě. Přeji krásné dny. Maria 30.9.2007\nKrizi ve Vašem životě nejspíš způsobil rozchod s člověkem, kterého jste velice milovala. Ten měl zůstat vedle Vás, ale příběh se vyvíjel jinak. Zatím jste tohle nezpracovala. Vytvořil se ve Vás blok, přes který se jen složitě dostáváte. Přestože máte kolem sebe blízké lidi, vnitřně pláčete, že tohle nevyšlo. S nikým ale o tom nemluvíte, je to příliš hluboká rána. Váš současný přítel je na jiné vlně než Vy, nemůžete očekávat souznění. Nejraději byste se sbalila a odjela někam daleko, abyste na nic nemusela myslet. To ale není možné. Fungovat musíte. Sice vnímáte, že jdete proti proudu, že tohle není ta správná cesta, ale jdete tak pořád dál. Potřebovala byste se zbavit toho bloku, který ve Vás způsobuje další problémy. Pak teprve budete kompletní a čistá. Měla byste tomu člověku všechno odpustit, i to, že dal přednost jiné ženě, i to, že nnyí žije ve šťastném svazku. Je to moc těžké, ale půjde to.\nPoslední rok se cítím strašně unavená, vyčerpaná, nemám sílu ani energii. Můžeš mi poradit v čem je problém, jak se vzpamatovat? Mívám depresívní nálady a stavy smutku. Předem Ti děkuji za odpověď a přeji hezký den. Soňa 1.10.2007\nU Vás je zřejmá cesta proti přírodě, děláte věci, které byste dělat neměla, jíte jídla, která Vás nenabíjejí, kamarádíte s lidmi, kteří Vám odebírají energii. Je toho moc, čím vším si škodíte. Také ve svém vztahu k příteli to nemáte ideální. Jako by tady hrály svou roli peníze víc než city. Nevím, jak to přesně spolu máte... Možná se tady nemohlo narodit miminko, možná jste si stanovila jiné priority. Měla byste začít u sebe, od všeho, co nepřijímáte s láskou, se osvobodit. Žít tak, abyste dokázala vnímat pozitivní vibrace z okolníéch lidí, zvířat, věcí, z přírody. Človběk, s kterým se máte teprve seznámit, pro Vás bude moc důležitý. Jako by teprve on Vám dokázal všechny ty krásy života ukázat. Přestože chodíte kolem nich, zatím je nevidíte. Tento člověk ale nejspíš nebude Vaším partnerem na celý život, ale svou důležitou roli splní. Máte se totiž přeladit, pak se Váš život začne odvíjet úplně jiným směrem a Vám bude připadat úžasný.\nvelmi často pročítám Vaše stránky, hledám v nich odpověď i na své problémy. Až teď jsem se Vám odhodlala napsat, nevím na koho jiného se mám obrátit. Zhruba rok cítím, že v mém vnitřním životě není vše tak, jak má být a že bych s tím měla něco dělat. Navenek asi působím jako vyrovnaný, spokojený člověk. Uvnitř všk mám pocit, že nežiju, ale pouze přežívám, jsem unavená, nemám jaksi tu radost ze života, jakou jsem měla dřív. Jsem vdaná, myslím, že manžel je opravdu ten "pravý", mám dvě zdravé děti, vím, že to je velký dar, nechci svoji špatnou náladu přenášet na svoji rodinu. Nevím, ale, jak na to. Snažím se chodit do přírody - to mne opravdu uklidňuje, mám pocit, že jsem její malinkou součástí. Ten pocit uklidnění se ale s návratem do reality velmi rychle vytrácí.\nMyslím, že se to ve mně střádalo už delší dobu, po troškách a až teď to "přetéká". Bydlíme s rodiči manžela v jednom domě, my nahoře, oni v přízemí. Jsou hodní, až příliš. Tchyně v podstatě nežije svůj život - žije pro nás, chce vědět o všem, co se děje, ale na mě je to už moc. Vlastně s ní přestávám komunikovat, protože cokoli jsem jí řekla (i důvěrnějšího) ona pak probírala s širší rodinou, v podstatě nemáme s manželem takové soukromí, jaké bych si představovala. Pomáhá mi s dětmi, hlídá je, když jsou nemocné, je to pro mě velká pomoc, nechci jí nic vyčítat a tak své pocity nesvobody dusím v sobě.\nMůj otec je alkoholik a diabetik, mamka přijala roli pečovatelky o něj. S mamkou jsem si vždy rouzuměla, dost často si alespoň telefonujeme, ale mamka si neustále stěžuje, jak je život s otcem strašný, nemůže si nic naplánovat, nemůže žít jako ostatní, otec je na ni hrubý, nehledí na korunu, jeho život se točí kolem každodenní dávky alkoholu. Léčit se ale nechce, protože si vůbec žádný problém nepřiznává. Chtěla jsem jí pomoct, řekla jsem jí ať mu dá na vybranou - buď ona (tím pádem i jeho léčba) nebo alkohol, nabízela jsem jí možnost bydlení u nás. Ona ten krok však nikdy neudělá, je smířená s rolí ošetřovatelky. Vlastně se mi takhle vypovídá, jí se uleví, ale ve mně to zůstává a kumuluje, přidávají se k tomu i pocity z dětství z otcova psychického teroru vůči mamce, mě i bratrovi, které jsem se snažila jaksi vytlačit z mysli. Nemám k otci vlastně žádný vztah dítě-rodič, vlastně s ním nemůžu vydržet ani v jedné místnosti.\nSnažím se vyvarovat toho, abych své problémy řešila přes děti, vlastně nechci dělat to, co se dělo a děje mně. Chtěla bych, aby ve mě viděly šťastnou a spokojenou mámu a aby se se mnou cítily dobře.\nChtěla bych se z vlivu všech rodičů nějak oprostit, vím, že s nimi nějak vyjít musím, ale nevím, jak to zvládnout, abych jim neublížila, ale abych neubližovala ani sobě a abych měla konečně pocit, že žiju svůj život.\nČasto myslím na svoji babičku, ktrá vloni zemřela, často mám pocit, že je se mnou, v noci se několikrát probouzím s pocitem, že je v místnosti, ale nevím , jestli to není jen nějaká moje sugesce. Když si uděláte čas a odpovíte mi, budu velmi ráda.\nS pozdravem Eva 2.10.2007\nNežijete tak, jak byste chtěla. Kolem Vás je vystavvena bariéra z nenávisti, ráda byste se od všeho osvobodila, ale není to možné. Chtěla byste utéct, ale ní kam. Jste jako v pasti, z které není úniku. Připadáte si jako cizinec, který nerozumí řeči domorodců. Jste docela ztracená sama v sobě. Máte pocit odpovědnosti po finanční stránce, zabezpečit rodinu, děti. Z toho se jen tak osvobodit nemůžete. Těch negativních prvků kolem Vás je tolik, že si připadáte neschopná, nemohoucí. Odnikud nevnímáte žádnou podporu, nemáte sblíženou duši. Boží oko jako by se nad Vámi přivíralo, nechává Vás, jak si s tím poradíte sama. I když to tak nevypadá, máte svůj život ve svých rukou. Vy ovládáte všechny své budoucí dny a bude to jen tak, jak sama rozhodnete. Teď procházíte náročnou zkouškou, pomalu se už brzy podíváte do nastaveného zrcadla a pochopíte, jak absurdní život jste dosud žila. Pak už Vám nic nebude připadat nemožné, začnete jednat. Jako byste se pakl měla vrátit někam, kde Vám je (bylo) dobře, k lidem, kteří Vám rozumí (rozuměli), nebude to sice úplně snadné, ale Vy to zvládnete. Projdete si malým tzv. zemětřesením, ale pak Vám bude dobře. Jen je třeba k tomu rozhodnutí přijít. To se nedá předem naplánovat, jednou se probudíte a budete přesně vědět, co a proč máte zrovna teď udělat.\ntouto cestou bych se chtěla zeptat na můj intimní život. V tomto roce jsem prožila několik zklamání. Aniž bych chtěla, tak do nového vztahu\njsem hned od začátku vložila hodně energie a nezdravě se na tyto známosti upnula. Nikdy však tento vztah neměl dlouhého trvání a samozřejmě došlo i\nvelkému zklamání z mé strany. Tato situace se již několikrát za sebou opakovala! Otázky a odpovědi hledám především sama v sobě. Chtěla bych se zeptat, jestli z těchto situací mám něco pochopit, či na sobě zapracovat, nebo zda tento problém pochází z minulých životu? Za Tvoji odpověď děkuji a přeji Ti vše dobré. S pozdravem Veronika 5.10.2007\nVy jste si muže jako bytosti povýšila na modlu, stali se Vám objektem, před kterým máte klečet a jen se k němu modlit. Zapomínáte ale přitom na sebe. Takto vztah fungovat nemůže. Je pro Vás moc složité najít rovinu, která by byla přijatelná pro oba. Jste stále v té podřadné pozici, je těžké milovat někoho, kdo se na Vás dívá shůry, s pohrdáním. Bude třeba začít přistupovat k mužům jinak. Nesmíte do vztahu jít jen s cílem sexuálního uspokojení. Na začátku by totiž měla být důvěra, společné téma, o kterém se můžete spolu bavit. Teprve potom - až někdy - je možné myslet i na jiné věci. Takový muž se k Vám už chystá a bude to mít taky tak. Možná má za sebou podobné zkušenosti jako Vy. Nevěří moc ženám, jsou podle něho všechny jen potvory. Mezi Vámi je ale silné pouto z minulosti, takového člověka nemůžet epřehlédnout, to se nebojte. Ten má přijít až ve chvíli, kdy na jeho příchod budete připravena. Ne dřív. To byste se minuli. Zamilujete se krásně a začnete plánovat budoucnost. Nechtějte předběhnout čas. Měla by se Vám narodit holčička.\nDobry den mila Wahl..\naj ja by som Vas chcela este poprosit - ak to bude mozne o odpoved na moju otazku - preco su moji synovia - vlastne uz skoro dospeli ludia - tak casto\nchori.. akoby ani vobec nevyrastli z detskych chorob.. Stale maju nejake problemy, chodila som s nimi na vselijake mozne i nemozne vysetrenia a\nefekt je da sa povedat nulovy... Prajem vsetko dobre..Dakujem, Katka 6.10.2007\nJe pravděpodobné, že se na zdraví Vašich dětí odrazila partnerská krize, ktero jste si prošla. Možná tady došlo k výměně otce, možná tady figuroval někdo jiné v povzdálí (to spíš). Každopádně ale nebylo všechno úplně ideální. Chlapci přišli o jistoty, kterým věřili. Léky, které je dostávají do jakž takž normálního stavu, jsou pro ně už jakousi drogou. Mají pocit, že jen tak mohou fungovat. Připadá mi to jako obrana před světem, který se začal vyvíjet jinak, než si přáli. Měli by si zase zajít - určitě ve spolupráci s Vámi - nějakou jistotu. Asi už se nedá vrátit to, co je úplně jinak, ale je možné je dostat do stavu odpuštění a pochopení nové situace. I tohle se někdy přihodí, je to těžká životní zkouška, ale měli bychom s snažit ji také zpracovat.\nráda bych i já poprosila o odpověď na mé otázky týkající se zdraví a životní cesty. Od 13 let, kdy se u mne poprvé objevila, mám nepravidelnou menstruaci, můj cyklus byl 2 měsíce a postupem času se prodlužoval až na 4 měsíce bez pomoci hormonů (kterým se vyhýbám, příčí se mi takto "si pomáhat"). I otěhotnět jsem měla problémy, nešlo hned. Dokonce už mi začaly růst i tmavé chloupky v obličeji. Také mi často a hodně padají vlasy a na nohách, od kotníků nahoru se mi dělají hnědé pigmentové skvrny, nejdříve červené tečky, jakoby sražená krev a pak to zhnědne, nevypadá to hezky. V prosinci mi bude 36 let.. no a to jsem celá já:-). Bych zapomněla na to nejdůležitější, že už 4. rokem mám změny na děložním čípku, snažím se to řešit alternativně, pomocí homeopatie, ale nejvíc asi vírou, věřím, že to bude v pořádku, nepřipouštím si. Můj osobní život také není nejšťastnější, žiji sama se synem, kterému je 10 let a po rozvodu, který nebyl lehký, se mi nedaří, nepoznala jsem muže pro život, lásku. Mým trápením je tedy osamělost. Toužím po lásce a ona mne míjí.. Co se týče životní cesty, mám pocit, že spím, žiji v ulitě. Cítím, že NĚCO čeká a já to musím objevit. Dobrá, milá Wahl, snad jsem to napsala alespoň trochu srozumitelně a jestli pro mne máš nějakou odpověď, mockrát za ni děkuji. Věra 7.10.2007\nVáš problém má kořeny v minulém životě, což lékaři těžko odhalí. Tenkrát jste dala přednost penězům před mateřskou láskou. Připadalo Vám nelogické být matkou, když jste byla ve své právi tak žádaná. Ovšem právě toto Vaše rozhodnutí Vás posunulo do jiné roviny. Při zákroku, který nebyl nejspíš úplně nejsprávnější, obrátila jste se na někoho, kdo sice tušil, jak se to asi dělá, ale došlo k nepředvídaným komplikacem, při kterých jste zemřela. Ovšem duše se vyvíjí dál. Narodila jste se po nějaké době, abyste něco pochopila a posunulo Vás to dál. Právě problémy v gynekologické oblasti, které popisujete, jsou z doby, kdy jste nechtěla své dítě. Měla jste si spojit, že vždycky je něco za něco, k tomu jste ale ještě nedošla. Řešíte tento život, řešíte své potíže, ale nehledáte jejich původ. Vypadá to, že Vás syn přichází také z minulosti. Máte si nyní spolu mnohé vyjasnit, proto jste také zůstali sami. Další děti byste mít neměla. Tehdy jste odmítla dát mu lásku v jakékoli podobě, proto nyní je vedle Vás a Vy mu ji dáváte bez ptaní. Je to samozřejmě vývoj k lepšímu. Už jste těhotenství podruhé neodmítla. Změny na děložním čípku souvisejí s partnerstvím. Programově odmítáte muže, nejste na té správné cestě. Chápu, že Vám mohl bývalý manžel ublížit, ale neměla byste si zase v sobě vytvářet další blok vůči mužům. Každá myšlenka - i nevyslovená - s zapisuje do Vaší databanky. Pokud tam máte odpor k mužům, zapíše se to právě v gynekologických orgánech. Ideální je položit se na vlnu lásky a tu se snažit neustále vysílat do okolí. Vím, je to těžké, zvlášť po tom, co jste si prožila. Ale nesmíte jen tak soudit, tuto roli nechte jiným. Ony ty boží mlýny melou třeba pomalu, ale opravdu jistě. Zkuste se přeladit na lásku.\nnedávno jsem ti psala o své obavě, že dělám něco špatně a že bloudím... Mohla bys mi, prosím, odpovědět 18.10.2007 na své konferenci? Strašně mi vadí lhaní a přetvářka, ale moje pravdomluvnost ublíží... A to také nechci. Mužeš mi poradit, jak z toho ven? Moc děkuji Jezi 7.10.2007\nAno, žijeme v podivném světě, kde na stejných sedadlech sedí pravda i lež, přetvářka a závist... Je moc těžké vstupovat do něho a chtít něco změnit, když všichni a všechno je nastaveno jinak. Ale neměli bychom to nikdy vzdávat. Nesmíme ustupovat těmto ošklivým dámám, které si myslí, že mohou absolutně všechno, že jim to vyjde, když se trochu zamračí nebo si dupnou. Nesmí jim to ale vycházet věčně. Život je boj, ustupovat do ústraní bychom neměli. Není jedna cesta, jak z toho ven, musíme se každý jinak snažit změnit, co půjde. Hlavně se nesmíme nikdy vzdávat a mávnout nad tím rukou, že jako o nic nejde. Protože jde.\nchtěla bych Vám poděkovat za energii, kterou jste musela věnovat na zodpovězení mé otázky.\nNic není náhoda, narodila jsem se 4. 4. a mému dotazu bylo přiřazeno číslo 44, zajímavé :-)\nVše, co píšete, je pravda,\nuvědomuji si, že je to pro mne bludný kruh, že něco musím změnit.\nKdyž jsem si nechala vyložit tarotové karty, vyšla mi tam nejdříve smrt\na když jsem chtěla vědět, co změnit, další karta byla transformace.\nUvědomila jsem si, že musím změnit myšlení.\nNehloubat, nejít do detailu, do samé podstaty věcí.\nZ karmického plusu Blíženců jdu do karmického mínusu Střelce.\nMusím si umět stát za svým názorem, zpevnit se, jinak myslet.\nAle můžu říci, že ačkoli se o to snažím, cítím, že ve zkouškách, které přicházejí, uspěji částečně, nebo někdy vůbec.\nPřeji Vám vše dobré a ještě jednou děkuji.\nA já budu doufat, že mně se podaří zvládnout vše potřebné k hezčím zítřkům\nděkuji za odpověď na poslední konferenci o životní cestě.\nMohla bys mi prosím odpovědět ještě na něco?\nPoslední dobou mě několikrát silně pálilo levé ucho.\nÚplně jako když přijdeš z mrazu do tepla.\nK tomu mě poslední 2-3 dny brní pravý malíček a v měsíčním pahorku (na hraně dlaně) mám viditelné záškuby.\nMožná bych ještě měla napsat, že si asi druhý týden tvořím duhovou "bublinu".\nTaky si pohrávám s myšlenkou na tvou věšteckou mapu a kyvadlo.\nZatím to je jen nápad.\nMyslím si, že ještě nejsem dost "čistá".\nI když jsem paní Lež vyhodila ze židle, pořád mám co dohánět.\nNedávno jsem ti psal o svém snu s Božím okem a pořád si nejsem jist, zda to nebyl Jeho zvednutý ukazováček.\nv offline konferenci jsem se tázala na své zdravotní problémy a jen tak na okraj i na své manželství.\nMoc Vám děkuji za odpověď :)\nNapsala jste mi, že s partnerem mi nejspíš moc nepomůžete, že člověk, který se vydá na duchovní cestu, často mění i své blízké a že mám být připravena na všechno.\nAsi před rokem a půl jsem se přes internet seznámila s jedním mužem.\nUž po pár slovech jsme poznali, jak moc jsme si blízcí, jak spolu úžasně duchovně souzníme.\nJsme od sebe vzdálení, takže jsme se viděli za tu dobu jen dvakrát a vždy za přítomnosti jeho ženy.\nV současné době si však ani nepíšeme, abychom nenarušovali naše manželství, ale jeden druhého chováme ve svém srdci.\nWahl, chci se Vás zeptat, zda existuje možnost, že bychom ještě v tomto životě mohli spolu žít.\nA pokud ne, proč jsme se nyní našli?\nMáme snad nějaký jiný společný úkol?\nA s dovolením se chci zeptat ještě na jednu věc, i když vím, že sem nepatří.\nVelmi ráda bych se věnovala psaní knih.\nČasto však pochybuji, zda mám vůbec talent a zda budu mít dostatek inspirace.\nMomentálně jsem nezaměstnaná a hledám smysluplnou, naplňující a druhým lidem pomoc\na radost přinášející práci.\nMohla by touto prací být i spisovatelská činnost?\nPodaří se mi takovou práci najít?\nWahlgrenis, mnohokrát děkuji za Vaši odpověď a za Váš čas i energii.\nJste Světlem na cestě pro nás hledající :)\nDobry vecer Wahlgrenis,\ndnes jsem po urcite dobe sla na Vase stranky, pozornost mi to zavedlo na offline konferenci k zivotni ceste a procitala jednotlive otazky-odpovedi, kdyz jsem mela pocit a pak uz to nebyl jenom pocit, ze primo nachazim i odpovedi nebo lepe receno urcite pasaze, ktere me maji upozornit na skutecnosti, ktere jsem chtela v sobe potlacit a zapomenout na ne.\nPrvni, co se mnou chtelo jakoby zatrepat, byl prispevek ve kterem se jednalo o odpusteni.\nV tu chvili jsem si uvedomila, ze to, co me vnitrne trapi a boli, a ne malo, musim stejne odpustit a pak se muzu posouvat dal, jenze jde mi to jen povrchne, tam v hloubce to nejde vubec, ale priznam otevrene, ze by to bylo pro me urcite vysvobozeni.\nProcitala jsem a procitala a nachazela odpovedi a impulsy, abych premyslela o soucasne situaci, ktera neni nejlepsi...\nTed co napisu, Vas urcite neprekvapi, me vsak v prvnim momentu ano\na sice po nejake dobe, nevim jestli ubehla hodina nebo vic, jsem proste chtela odsednout od pocitace, kdyz jsem si vsimla, ze lezi pod zidli papir, tak jsem jej zvedla.\nVite co na nem bylo z druhe strany napsano?\nPar bylinek na odpousteni.\nMusim podotknout, ze jsem jej vedome nevytahla ze supliku, vubec nevim, jak se tam dostal, ale to odpusteni bylo jasne.\nVim, ze to jenom bylinky nevyresi, moje otazka by spise byla, zda existuje nejaka metoda teda krome te prace na tom odpusteni, abych se k tomu uz nevracela / sama v sobe / urcite mi budete rozumet, co mam na mysli.\nNa spoustu veci se divam po "vychladnuti" jinak, nektere bych, kdyby to slo, vratila zpet.\nJe snad jeste nejaka sance aspon trochu zlepsit celkovou situaci?\nVim, ze toho mate hodne, ale snad mi odpovite.