Další úžasný seriál od Marvelu: První diváky nadchl alternativní návrat Iron Mana a dalších superhrdinů | Prima Cool\nIron Man v seriálu What If...?\nNový animovaný seriál What If...? (česky Co kdyby...?) od Marvelu už je tak blízko, že vybraní kritici viděli jeho první tři díly a podělili se o své dojmy na sociálních sítích. A vůbec nešetřili chválou!\nSeriál nám představí tajemného Watchera (Jeffrey Wright), který dohlíží na dění v superhrdinských světech, a bude se zabývat teorií mnohovesmíru. Uvidíme tedy slavné příběhy z Infinity ságy (23 marvelovek od prvního Iron Mana po dvojku Spider-Mana), vždy jen s drobnou úpravou, co by se dělo, kdyby jedna věc byla trochu jinak.\nPrvní série What If...? bude mít deset dílů a objeví se v ní prakticky všichni známí superhrdinové ze světa Avengers – často namluvení herci, které znáte z velkého plátna. Největší chválu přitom už nyní sklízí Hayley Atwell, která se vrací do role Peggy Carter (zde jako Captain Carter), a také zesnulý Chadwick Boseman, jehož animovaný T'Challa (zde jako Star-Lord!) prý spoustu lidí dojme k slzám.\n„Epizoda, ve které se objeví Chadwick Boseman jako Star-Lord je prostě... budete z ní hotoví. Jeho výkon ukazuje, proč byl tak výjimečný herec. Když jsem ho slyšel, nemohl jsem si pomoct, ale zaplavily mě emoce,“ tweetoval Josh Wilding z magazínu Comic Book Movie.\n„Viděl jsem první tři epizody seriálu What If a dostaly mě. Každá další je lepší než ta předchozí, třetí je můj favorit. Baví mě, jak seriál vždy vezme příběh, který milujeme, a mění ho všemi možnými způsoby. Je to jako Twilight Zone pro MCU – divné, divoké a pořádně zábavné,“ napsal Erik Davis z Rotten Tomatoes.\n„Každá epizoda je skvělá, podpořená kvalitním namluvením a úžasnou animací,“ podělil se Jacob ze serveru Discussing Film. A to je jen špička nadšeného ledovce, takže se očividně máme na co těšit!


ETH zazvonil kolem 135 $, ale medvědi se mohou usadit proti bitcoinům # CryptoNews - BitcoinEthereumNews.com\nEthereum dnes zaznamenalo malé zvýšení ceny o 0.5%, protože pokračuje v boji s úrovní odporu 140 $.\nZa poslední 135 dny se kryptoměna poskakovala ve velmi těsném rozmezí mezi 140 a 4 $.\nEthereum kleslo pod klíčovou podporu 0.021 BTC tento týden a kleslo na pouhých 0.0201 BTC.\nKlíčové úrovně podpory a odolnosti\nPodpora: 135 $, 120 $, 110 $.\nOdpor: 140 $, 150 $, 165 $.\nPodpora: 0.0201 BTC, 0.02 BTC, 0.0196 BTC.\nOdpor: 0.021 BTC, 0.0215 BTC, 0.022 BTC.\nETH / USD: Obchodování v rámci vzestupného trojúhelníkového vzoru\nOd březnové tržní kapitulace se Ethereum obchodovalo v období konsolidace, protože obchoduje uvnitř vzestupného trojúhelníkového vzorce. Kryptoměna se v současné době obchoduje na horním okraji trojúhelníku, protože se snaží překonat odpor na 140 USD.\nTrojúhelníky se obvykle zlomí ve směru předchozího trendu a v tomto případě by to bylo medvědí. Pokud ETH nedokáže rozbít 140 $, když zamíříme blíže k vrcholu, je pravděpodobné, že se zlomí směrem dolů a zamíří zpět k 110 USD.\nKrátkodobá predikce ceny ETH / USD\nPokud kupující mohou rozbít 140 $, první úroveň odporu leží na 145 a 150 USD. Nad tím leží odpor 165 USD (medvědí 382 Fib retracement) a 180 $ (100denní EMA).\nNa druhou stranu, první úroveň podpory leží na 135 $. Pod tím leží podpora na vzestupné linii trendu, 120 $, 110 $ a 105 $. Pokud prodejci zlomí 100 $, podpora najdete na 95 USD a 88.50 $.\nRSI se odvrátil od úrovně 50, což ukazuje, že býci nedokážou převzít kontrolu nad tržní dynamikou. Navíc je Stochastic RSI aktivován pro medvědí křížený signál, který by poslal trh níže.\nTyto dva ukazatele se opírají o skutečnost, že Ethereum se pravděpodobně zlomí pod tímto krátkodobým trojúhelníkem.\nETH / BTC: Přeruší se ETH pod 0.02 BTC?\nProti bitcoinům Ethereum sledovalo čerstvé minimum v březnu na 0.0201 BTC poté, co se začátkem týdne propadlo pod rozhodující podporu 0.021 BTC.\nBýci se odtud dostali výše. Avšak hybná síla je jasně na straně prodejců, když se připravují na další tlačení směrem k 0.02 BTC.\nPredikce krátkodobé ceny ETH / BTC\nJakmile je přerušeno 0.0201 BTC, očekává se podpora na 0.02 BTC. Pod tím leží podpora na 0.0196 (786 Fib Retracement), 0.0192 (downside 1.272 Fib Extension) a 0.019 BTC. Pokud dojde k přerušení 0.019 BTC, přidaná podpora leží na 0.0185 BTC (886 Fib Retracement) a 0.0183 BTC (downside 1.414 Fib Extension).\nNa druhé straně je první úroveň odporu 0.021 BTC. Nad tím leží odpor 0.0215 BTC a 0.022 BTC.\nRSI je téměř přeprodáno, aby prokázalo úplnou medvědí nadvládu v rámci tržní dynamiky. Zvýšení RSI bude znamením, že prodejní tlak mizí. Navíc je Stochastic RSI v extrémně přeprodaných podmínkách a býčí přechodový signál bude první pozitivní hnací silou.\nTagy: Medvědi, Bitcoin, Cryptonews, ETH, RangeBound, Usadit


Truro, Nova Scotia, KanadaDestinace\nKde se ubytovat v destinaci Truro?\nPokud jste hledali cíl pro svou příští dovolenou, už nemusíte. Truro si zaručeně oblíbíte. Ať plánujete na jednu noc nebo na celý týden, Truro a okolí nabízí dostatek možností ubytování, ze kterých si vybere každý. Vyhledávání hotelů v destinaci Truro vám zjednoduší online mapa na Hotels.com. Na naší mapě najdete jednotlivé čtvrti města Truro a polohu všech hotelů, takže snadno zjistíte, jak daleko jsou od památek a zajímavostí, a podle toho můžete přizpůsobit své vyhledávání. Při výběru nejlepších nabídek hotelů ve městě Truro se můžete spolehnout na naši záruku ceny.\nTruro – města poblíž\nHotely ve městě Old Barns\nHotely ve městě Masstown\nHotely ve městě East Village


Tvůrci vysvětlují změnu Garrettova hlasu v nové Thief hře | Games.cz\n3. 4. 2013 20:05 - Téma autor: Petr Poláček Komentáře: 0\nVelmi stručně řečeno za výměnou Russella stojí záměr tvůrců zachytit dabing Garretta společně s jeho pohyby. Říka se tomu „full performance capture“ a v praxi jde o to, že se dabing nahrává rovnou při činnosti, kterou herec předvádí v motion capture studiu, když se snímají jeho pohyby. Ani jeden z uvedených vývojářů na rovinu neříká, že by Stephen Russell nebyl schopen Garretta nadabovat a zároveň obstarat jeho pohyby, ale evidentně to z nějakého důvodu nebylo možné. Russell totiž na samotném počátku v plánech tvůrců figuroval a proběhlo s ním i přípravné nahrávání, jak vzpomíná Steven Gallagher.\nPak ovšem padlo rozhodnutí natáčet dabing rovnou při snímání pohybů a Russell z nějakých důvodů přestal v plánech tvůrců figurovat. Sám nechtěl, protože se na to necítil, nebo mu prostě nebyla tato varianta po chuti? Nebo tvůrci z Eidosu nepovažovali Russela za dostatečně fyzicky zdatného? Z jejich odpovědí se to nedozvídáme. Snad jen jisté narážky lze zachytit, když vývojáři vysvětlují, že nový Garrett je atlet, a tak by nefungovala varianta, kdy jeho pohyby zahraje někdo pohybově nadaný, zatímco hlas obstará Russell. Nedávalo by prý smysl, aby pro hlavní postavu hry dělali výjimku ze svého záměru natáčet scény do hry celé a naráz, tedy včetně pohybu a hlasu.\nSteven Gallagher pak ještě za tvůrce z Eidosu vysvětluje, že jakkoli jsou všichni velcí fanoušci Russella v předchozích Thief hrách, nostalgické lpění na tom, aby daboval Garretta i v nové hře by bylo stejné, jako chtít, aby v nových bondovkách hrál opět Sean Connery. „Je to hezká představa, ale upřímně, nedávalo by to smysl z jiného než nostalgického hlediska,“ uzavírá Gallagher debatu.\nS výměnou Russella se tak fanoušci Thiefa budou buď muset smířit, nebo na nový díl zanevřít. A petice na tom zřejmě nic nezmění, i když vám nikdo nebrání svůj názor skrze ni vyjádřit.\nNelze si přitom nevzpomenout, že naprosto stejný problém řešili vývojáři z Ubisoftu v případě Splinter Cell: Blacklist. Fanoušci série se při oznámení hry také netvářili (a možná pořád netváří, co já vím) nijak šťastně z toho, že Sama Fishera už kvůli věku a fyzickým indispozicím nebude dabovat Michael Ironside. Vývojáři z Ubisoftu však byli schopni výměnu Ironsida za někoho mladšího, kdo Sama Fishera zvládne na place zahrát i namluvit, fanouškům vysvětlit poněkud lépe. Dokonce udělali pro Ironsida i rozlučkové video, což je pěkné gesto.\nMožná by se něčeho podobného mohli v Eidosu chytit a Stephenu Russellovi tímto či jiným způsobem poděkovat a rozloučit se s ním. Přeci jenom, hlas není hučení větru, ale zásadní prvek, který formuje osobnost jakékoli videoherní postavy. Proto nakonec chápu fanoušky série, kteří jsou zvyklí na makového Garretta, že se těžko smiřují s tím, že v nové hře budou hrát za tvarohového Garretta. Scénář jim možná bude tvrdit opak, ale pro ně to bude někdo jiný...


Single Veronika (32): Chci velkou lásku, obdiv a dobývání | Pro ženy | Blesk.cz\nPro ženy > Láska a vztahy > Single Veronika (32): Chci velkou lásku, obdiv a dobývání\nPohledná, milá, inteligentní. Taková je Veronika, jedna z hrdinek nového filmu režisérky Jany Počtové Singles, která žije už čtvrtým rokem bez partnera.\n„Mám za sebou tři vážné vztahy. S prvním přítelem jsem byla skoro pět let, ale každý jsme žil někde jinde. Skončilo to na tom, že jsme byli prostě oba moc mladí. Druhý partner se kvůli mně dokonce rozvedl, ale já za pár měsíců zjistila, že si vlastně moc nerozumíme, odešla jsem od něj.\nNo a pak jsem potkala toho pravého, hned jsme spolu začali žít. Po dvou letech jsme se vzali, byli jsme šťastní, ale on zemřel jen tři dny po svatbě na rakovinu,“ vypráví smutně Veronika.\nPo tragédii se obklopila rodinou, přáteli, upnula se na fenku Ťapku, kterou si s manželem pořídili. Teď, pár let od události, je prý docela spokojená, ale přiznává, že si možná kolem sebe jen vytvořila jakýsi val, který ji chrání před další bolestí. „Od smrti manžela jsem poznala pár zajímavých mužů, ale s nikým jsem nevydržela déle než měsíc či dva.\nByli buď málo mužní, nebo jsem se s nimi nudila,“ vyjmenovává důvody své samoty. Jedním dechem přiznává, že je právě teď už na vážný vztah připravená, nebrání se založení rodiny. Dobře však ví, že to není legrace. Naději ale nikdy neztratila, pevně doufá, že dostane od života ještě druhou šanci potkat znovu svého prince na bílém koni.\n„Na chlapy jsem asi hodně náročná. Toužím po inteligentním, sportovně a kulturně založeném muži, který má i jistý vzhled. A taky chci velkou lásku, obdiv, dobývání, musím si ho za něco vážit,“ říká neskromně, ale logicky Veronika.\nMůžu si dělat cokoli\nA co je podle ní na single životě fajn a co nepříjemné? „Jsem samostatná, soběstačná, můžu si kdykoli dělat cokoli, kdekoli s kýmkoliv, užívám si život plnými doušky. Jenže už mě to unavuje, klid doma s partnerem by mi někdy přišel vhod.\nŠkoda že se soběstačných a inteligentních žen muži bojí a volí raději ty, o které budou moct pečovat,“ svěřuje se se svým názorem Veronika. Rodiče naštěstí nenaléhají. „Jen by vedle mě už rádi měli někoho, o koho se můžu ve všech směrech opřít a kdo mě bude mít rád,“ dodává.\nOtázka pro Veroničinu matku: Uměla byste se smířit s tím, že by vaše dcera třeba nemusela toho pravého potkat a zůstala by bez dětí?\n„Vnoučata neřeším, odmala jsem Veronice vštěpovala, že není nutné mít za každou cenu děti. I když teď, po tom, co jsem se léčila s vážnou nemocí, uznávám, že pokud potomci nepřijdou, mohlo by se stát, že se o ni nebude jednou mít kdo postarat.“\nO „singles“ je už i film - rozhovor s režisérkou Janou Počtovou, čtěte: ZDE>>\nJak to cítí maminky dalších single žen, čtěte: ZDE>>\nOdpovídá Nikola Šmorancová, koučka a poradkyně, Zivotni-poradna.cz\nCo singles nejčastěji trápí?\nČasto je to odsuzovaní lidmi, hlavně rodiči, že ve svém věku ještě nikoho nemají, včetně předpovědí, že zůstanou „na ocet“ nebo se trápí sami, že ještě nepotkali toho pravého. Mívají pocit zmaru a zbytečnosti, bojí se rozchodů a zklamání, mnohdy se perou s neradostnou minulostí.\nJak se „poprat“ s životem o samotě, pokud jsme z něj nešťastní?\nPokud vás už nebaví, začněte jednat a dělat pomalu kroky kupředu. Pokuste se zamyslet, jak by měl partner vypadat, vypište si na papír veškerá fakta, která jsou pro váš vztah důležitá. Zapřemýšlejte i nad tím, co můžete partnerovi nabídnout vy. Naopak. Nechcete-li si nyní hledat partnera, pak ho nehledejte. Užívejte si svobodného života a neberte osobně narážky okolí. Je to váš život, a jak si ho zařídíte, tak ho žít budete. Poslouchejte své pocity a nechte se jimi vést.\nKlíčová slova: single, singels, bez chlapa, žena, svobodná sama


Pokud neobnovíme v Evropě demokracii, následky budou strašlivé - Srecko Horvat\nPokud neobnovíme v Evropě demokracii, následky budou strašlivé\nKrátce předtím, než začala noční můra druhé světové války, napsal italský politik a filosof Antonio Gramsci slavnou větu do jednoho ze svých mnoha zápisníků z vězení: „Krize spočívá přesně v tom, že staré umírá a novému se nedaří přijít na svět; v tomto mezivládí vycházejí na světlo všelijaké morbidní symptomy.“\nDnes skutečně žijeme v časech takovýchto morbidních symptomů. Naivní sen o manželství mezi demokracií a kapitalismem vzal za své. Minulé léto jsme během řeckého referenda viděli, že volby mohou sloužit jenom jako určitá dekorace a že finanční zájmy (od mezinárodních měnových institucí až po soukromé banky) mohou přesto zvítězit. Namísto toho potřebujeme systém, ve kterém demokracie skutečně znamená utváření kolektivních rozhodnutí, od komunitních organizací až po národní shromáždění – od participativních rozpočtů až k samosprávě.\nHrozby nicnedělání jsou skutečné: jsme svědky nepříjemných ozvěn evropského fašismu, jednoho z oněch symptomů současnosti.\nJen se podívejme na několik posledních měsíců v Evropě: neonacisté pochodují centry našich hlavních měst a útočí na uprchlíky stejně jako na přihlížející, kteří nevypadají dostatečně konformně; nástup krajně pravicových vlád v Polsku a Chorvatsku; nejbohatší země Evropy – mezi nimi Švýcarsko a Dánsko – zabavily uprchlíkům jejich osobní věci; stále více zemí – včetně Maďarska, Slovinska, Makedonie, Bulharska a Řecka – stavějí na hranicích ploty; dočasné omezení Schengenu v zemích, jako je Německo, Francie a Rakousko; „outsourcování“ uprchlíků do Turecka skrze finanční injekci tří miliard eur.\nNakonec, když se bumerang naší války v Sýrii vrátil zpět do samotného srdce Evropy ve formě terorismu v Paříži nebo Bruselu, jedinou odpovědí evropských lídrů bylo vyslání nových vojáků do Sýrie a posílení bezpečnostních opatření, policejních pravomocí a dohledu. Po 11. září a takzvaných humanitárních intervencích v Iráku a Afghánistánu bychom se měli konečně naučit, že terorismus se nedá porazit jen dalším a dalším bombardováním.\nStejně tak uprchlická krize – v rámci které se v roce 2016 chystá do Evropy další milion lidí – nemůže být vyřešena do té doby, dokud se nepodaří vyřešit syrskou krizi. A to se nemůže podařit do té doby, dokud dvacet různých hráčů (od USA až po Rusko, od Izraele až po Saúdskou Arábii, od Turecka po Katar), včetně členských států Evropské unie, nenalezne společnou řeč. Pokud neexistuje společné řešení, pak jedinou společnou věcí, kterou můžeme očekávat, je válka.\nTo je jeden z mnoha důvodů, proč potřebujeme Panevropské hnutí za demokracii. Abychom si položili otázku, jestli válku chceme, nebo ne.\nProč „demokracie“? Co „demokracie“ ještě vůbec znamená? Není to už jen prázdný signifikant, který reprezentuje všechno a zároveň nic?\nPrávě díky tomu, že EU udělala všechno pro to, aby ji zaškrtila, se demokracie znovu stala něčím, za co má smysl bojovat.\nNesmíme ji ale zaměňovat za liberální demokracii ze „šťastných devadesátých let“, kdy „konec dějin“ zakrýval rozpor mezi kapitalismem a demokracií.\nMá spíše blízko k tomu, co Jacques Derrida, v jedné ze svých posledních publikací, nazval „la démocratie a venir“ – demokracie přicházející. Demokracie, která přichází z budoucnosti a zároveň se děje tady a teď.\nAle proč Panevropské hnutí za demokracii?\nPrávě proto, že nám řecká zkušenost znovu ukázala, že nestačí dožadovat se demokracie pouze v jedné zemi. Přestože řecký lid zvolil demokratické „ne“ (většinou 62 procent hlasů) dalším úsporným balíčkům, brzy se z něj stalo pod tlakem Euroskupiny docela obyčejné „ano“, , po kterém následovalo třetí memorandum a další privatizace a deregulace, kterých jsme dnes svědky.\nBez celoevropského hnutí – které nebude zahrnovat pouze nové politické strany, ale i v současnosti už existující hnutí jako jsou Indignados a Blockupy – nemá šanci demokracie ani Evropa.\nPokud ony „morbidní symptomy“, které se dějí každý den ve všech koutech Evropy, nejsou omezeny pouze na národní stát, pak jsou výsledkem hlubšího problému, který má kořeny v samotné EU a musí být tedy řešen na evropské úrovni. Pokud má uprchlická krize původ v naší zahraniční politice (nebo absenci evropské zahraniční politiky), pak ji nelze vyřešit stavbou nových zdí nebo rušením Schengenu. I ta má své řešení jen na evropské úrovni.\nPokud nejsme schopni navrátit demokracii do Evropy, pak nejsme jenom náměsíční, ale řítíme se rovnou do katastrofy. A jméno této katastrofy, hned poté, co současné bezvládí skončí, je válka.\nNěkteří se mohou ptát, jestli není celoevropské hnutí něco, co už jsme v minulosti zkusili? To jistě je. Poslední desetiletí se mnoho lidí stalo součástí podobných pokusů – Světovým sociálním fórem počínaje a Altersummitem konče. Od zabrání náměstí evropských měst až po národní shromáždění, od protestů až po stávky.\nProč bychom to měli zkoušet znovu? Odpověď je velice jednoduchá: pokud se o to nepokusíme znovu, tak už ani nebudeme mít další šanci selhat – protože prohrajeme všechno.


Mé tajemství, jak vyhrát ve Stolotu\nJak jsem řekl, „Russian Lotto“ je moje oblíbená loterie. Nedávno se v něm konalo slavnostní vydání. Bylo nám slíbeno, co zůstane 1 soudek a vyhraje dva lístky ze tří. A všem vítězům bude rozdána miliarda rublů.. Koupil jsem bez fanatismu 5 lístky. Vždy kupuji tuto částku, aby se nerozrušil, pokud žádný nevyhraje. Nakonec jsem vyhrál čtyři! 600 s kopecky rublů celkem. Říct, že jsem šťastný, není to co říct.\nJe možné vyhrát v ruském loterii? Osobně jsem vyhrál! Mám dokonce i malé hackery.\nZa prvé, musíte si koupit lístky, abyste nevyhráli. Obvykle, když přemýšlíte o vydělávání peněz, ztrácí. Myslím, vesmír je tak trestající, molo, Jít do práce, neviset v oblacích. Takže kupuji lístky s ohledem na zábavu. A nikdy neutrácím peníze, kdo mě dokáže rozladit. Obvykle, pozitivní přístup je naše všechno.\nExistují také tajemství. Hledám číslo na lístku 13. Všichni říkají, že to není šťastné, ale já tomu nevěřím. Myslím, jací lidé, vyhýbat se mu, odrazit štěstí. A stále se dívám, mít číslo 90. Také je to pro mě šťastné.\nA moje matka si vybere každý třetí lístek ze smečky. Nebo jen požádejte prodávající, aby jí náhodně vybral lístek. Mluví, pokud takto vyhrajete milion, určitě poděkuje prodejci.\nTak určitě, ne každý tiket, který mám, vyhrává. Ale to je význam loterie: kdyby nebylo možné prohrát, emoce z vítězství by nebyly tak jasné. Obvykle, Mám pozitivní zkušenosti s účastí v loteriích, dokud jsem nebyl zklamaný a mám v plánu pokračovat v účasti. Opravdu chci vyhrát miliardu na Nový rok, a kdo nechce?! Mimochodem, a koupíte si vstupenky na ruské loto na novoroční vydání? Možná, již plánováno, jak utratíte své výhry? Bude pro mě zajímavé číst, kdo má v této věci nějaké myšlenky.


LUK :: Literatura - Umění - Kultura. Časopis týdeník LUK - Jak je těžké měnit věci (k lepšímu)\nNepotřebujeme si už nosit s sebou spoustu knih, stačí nám jedna elektronická hračka, do které se vejde knih, kolik jen její paměť zvládne pojmout. Dostavníky, kočáry a další starožitná zařízení patří už dávno do třídy muzeálních kousků. Nemusíme se však obávat, že by svaté oslovství, o němž tak hezky básnil Giordano Bruno, než ho za konstatování prosté pravdy, že země je kulatá a za šíření svatým oslům a panstvu nepohodlných myšlenek svatí oslové usmažili na hromadě dobře vysmoleného dřeva jak candáta, bralo podobnou úhonu. Naopak daří se mu tak skvěle, jak se o tom svatým oslům v pradávné minulosti ani nesnilo. Na rozdíl od svých předků ale používají jemnější metody než je fajrák, jehož plameny šlehají do nebes. Taky na rozdíl od svých předků, kteří by si o kacíře neopřeli ztrouchnivělé kolo od popravčí káry, k těmto rádi potajmu chodí procesím o moudra a rady. Inu, kacířské rady a nevědeké čarodějnické praktiky nesmrdí, pokud jde o mne a moji rodinu, kamarády a kamarády kamarádů. Za to pokud jde o moji plnou prkenici, tyto rady, praktiky a metody přivonívají peklem a jejich šiřitele je nutno pronásledovat a hubit ohněm mečem.\nDo nevědeckých názorů jedné takové kacířky jménem Johanna Budwig dává náhlédnout kniha jejího žáka Lothara Hirneiseho Velká kuchařka a učebnice olejovo-bílkovinové stravy. Kdyby se svaté oslovstvo začetlo do této knížky, zajisté by se chytilo za hlavu a zaúpělo: „Proboha, vždyť léčení nemocí je tááááááááááák složitý vědecký problém, a tady nějaká Budwigová s nějakým svým fámulusem tvrdí, že jde nemoci, na něž přece platí jen prášky a kapky, vyléčit potravou! Jak může něco tak obyčejného pomáhat spoustě lidí? No, kde to proboha jsme, snad ne zpátky v dobách, kdy se po hrozenkovských a žitkovských kopcích proháněly bohyně?“\nByla to právě tato otázka, co vedlo žáka a pokračovatele odkazu paní doktorky Budwigové k napsání výše zmíněné knížky, která dává čtenářům možnost podívat se na současnou medicínu i alternativní lékařské směry, dozvědět se něco víc o využití lněného oleje jako chutné a cenné potraviny, připravit si doma jednoduché, ale chutné a zdravé pochoutky ze lněného oleje a hlavně o tom, jak je těžké bojovat nejen se svatým oslovstvím přímo do světa křičícím jen my máme pravdu a hrozící té čarodějnici nabízející placebo efekt a šířící nevědecké názory starozákonní pravicí, v níž třímají fascikl žalob a obvinění. A protože paní doktorka jako všechny čarodějnice není zrovna diplomat a její žák umí také dát na nevybíravé oslovení svatého oslovstva pádnou odpověď, počteme si v knížce i o docela ostrých přestřelkách, jejichž jádrem byla právě pravda a čistota bez nešvarů. Tak moc těžké je měnit věci a zrezivělé vyježděné koleje k nápravě věcí lidských. Takže si, milá čarodějko Budwigová, pověs diplomy ze dvou vysokých škol tak akorát na zeď a ty kulinářské blivajzy svoje skvělé si strč laskavě do… do časopisů pro hauzfrauen.\nPaní doktorka Budwigová se ale nevzdala, a tak se i obyčejné hospodyňky české mohou stát lékařkami přímo ve svých domácnostech. Jak? Naprosto jednoduše. Tím, co svým blízkým naservírují k snídani, obědu a večeři. Kdo by také odolal zdravé snídani složené z celozrnného pečiva a tvarohovo-lněného snídaňového müsli s borůvkami a vlašskými ořechy, vanilkou a jahodami či jen tak s ovocnou šťávou? Nebo obědovému meníčku složenému ze zeleninového vývaru, zeleniny zapečené s pohankou a sýrem, servírovanému s extra pikantní zeleninové mísy a krémového dezertu s vodkou? Nebo salátu ze zelených fazolek jako chutné a lehké večeři?\nPůnebí papalášovo jakož i Pepy z Horní Dolní potěší rovněž tak cizokrajné a exotické nedělní dezerty, jako je Fujiya, Červený kabát na sněhu či Zamilovaná linovita v ovocném županu. Hospodyňky-lingvistky mohou rovněž obohatit český (nejen kulinářský) slovník o pojmy, jako je Linomel či Oleolux.\nChcete vědět, co za vybrané lahůdky se skrývá pod výše vyjmenovanými názvy? Podívejte se do Velké kuchařky a učebnice olejovo-bílkovinové stravy a tam to najdete.


..no to koukam, jak se na to jde chytre, nejdriv nam pan ministr udela zmanipulovany test, z ktereho nevivodi zadne dusledky, tech neni treba...stati kdyz se to potom pouzije k obhajobe priplaceni za zdravotnickou peci:) Jenze vysledek bude ten, ze budeme jist ten stejny džuveč:), ale s doplatekem...\nP.S. to co bylo na fotce bych nepovazoval za džuveč resp. güveç, to je uplne neco jineho, at se bavime o jakekoliv balkanske kuchyni...ostuda\nproc to testovali ve veterinarnim ustavu?\nto mi nekdo vysvetlete\nNemocniční jídlo je nezdravé?\nOn hlavně moc zdraví neprospívá pobyt ve státní nemocnici.\nA co zavést donáškovou službu,\nže by si pacienti (když už si mají v nemocnici platit) mohli poslat přes ulici do restaurace pro jídlo.\nRe: A co zavést donáškovou službu,\ntěšíš se na dýško marně. Určitě by na to bylo výběrové řízení a tam se, bábo, nechytáš\nTak to me dostalo...brokolicova polevka...komentar:"tahle polevka brokolici nevidela "\nco je zadarmo, po tom ho...\nRe: co je zadarmo\nty neplatíš zdravotní pojištění\nAgitka pro poplatky\nTrapná agitka pro poplatky v nemocnicích a pro Julínka, snad na úrovni novin nacistické třetí říše. Když se ráno podíváte do zrcadla, páni redaktoři, nepozvracíte se?\nRe: Agitka pro poplatky\nNepozvracejí se. Jednak jde o zvyk a potom... čí chleba jíš, toho píseň zpívej. Před časem platilo, že zabít novináře je něco takového, jako zabít kněze. V součesné době by to chtělo vypsat odměnu za odstřel škodných.\nRe: Re: Agitka pro poplatky\na co masturbace? nepomaha? to uklidni, fakt!\nPlacením se nic nezlepší-ať si redaktoři všimnou,jaká jídla vaří sociální služby pro klienty pečovatelských služeb,kteří platí skoro stejně jako za hotovky v restauracích.Ve veřejném stravování by to chtělo zakázat používat polotovary a zaměstnat kuchaře,kteří se nebojí experimentovat a překonat zaběhnutý systém jídelníčků(hnědá omáčka s něčím,zelenina žádná).\nVážený pane ministře, proč nezavést raději poplatky za stravování a ne neadresné poplatky za pobyt. Pokud by pochutinou postižený pacient věděl, ža za tu hrůzu dal ještě peníze, asi by vrčel.\nPo zprivatizování nemocnic zadat stravování podnikatelskému subjektu, který do ceny započte zisk. Tak sice bude oběd stát 5O Kč, ale nemocnice bude v pohodě, pacienti si to zaplatí. Kdo nebude moci dát na jídlo 100 Kč denně, ať mu něcvo přinesou příbuzní, nebo Armáda spásy. Lépe by bylo nechat zavřít, v kriminálu bude lepší léčba i strava.\nnemocnice jsou bléééééééé\nkupříkladu taková Bulovka, to je "něco" byla jsem tam s dítkem jako doprovod, všude okna jako v akvárku a k jídlu něco, co se snad jedlo za komunistů v maringotkách, na WC místo dveří igelit\nJak může výše peněz ovlivnit přesolenost, spoustu tuku v jídlech a další nedostatky\nNehledě na to,že bramborová kaše z prášku vyjde dráž jak klasická.\nPřiplatit ano,ale mít výběr alespoň ze tří jídel.\npřesně tak . No ale ODS prostě příplatky chce .Nejsem proti , za ídlo by se paltit rozhodněmělo.Jen aby nám po tom co si připlatme, tu polívčičku ještě nepřisolili.\nRe: Re: Peníze.\nI se zapocitanim prace?\nTo jistě ne,ale zde jde o nemocnici a ne o vězení.\nNehledě na to,že si myslím,že zde není v 25 korunách započítána i mzda pesonálu.\nTo že vás v nemocnici naoko léčí a ve skutečnosti se vás snaží zabít žrádlem, to ví přece každej, na to nemuseli dělat žádný test\nco tvoří zdravotnictví?\nnaše zdravotnictví a celý stát potřebují nemocné lidi a tak je vytvářejí, co by chudáci doktoři dělali, kdyby náhodou byli všichni zdraví? No to se nesmí stát ani náhodou a tak všichni dělají všechno proto, aby se nikdo neuzdravil. Říká se tomu léčení. Léčit člověka můžete do alelúja, obzvlášť když nehrozí, že se uzdraví. Proto naše zdravotnictví miluje nevyléčitelně nemocné. A kdyby náhodou nějaká choroba u člověka zmizela, doktoři nelení a najdou mu jinou, na světě existují obrovské fabriky, které nedělají nic jiného než že vymýšlejí nové a nové nemoci a léky na ně. Je to báječný businnes.\nAle problém je v nás, je v tom, že jsme dali státu a zdravotnictví chybné zadání. My chceme být zdraví!!!\nRe: co tvoří zdravotnictví?\nTo je proste. Nechod k doktorovi! Pak nema sanci te zacit lecit.\nGanze tschechische Volk ist eine simulantenbande..\nRe: Ganze tschechische Volk ist eine simulantenbande..\nKdyž už, tak Jára H(ašek)\nzradelko za 25 kč........\n........ vic netreba dodavat. Nevim co za to chcete.\nRe: zradelko za 25 kč........\nza ty peníze se dá uvařit slušný jídlo, je to cena surovin bez zohlednění ceny práce, energií, amortizací vybavení, pronájmu.... vem si, že tokud vaříš 500 porcí tak nakupuješ ve velkém a máš drobet jiné ceny, než v supermarketu!!!!\nze závodní jídelny společnosti Arm*** jsem si nechával zasílat jídelní lístek na celej týden, jednou mi omylem poslali rozpis nákladů za minulý měsíc, takžekdyž jsem viděl jejich náklady na jídlo (včetně ceny práce, energií atd.) tak jsem se nak*aka*l a začal chodit jinam, většina jídel náklady na jednu porci hlavního jídla byly 30-40 CZK např polévka za 2.70\nležela na Vinohradech a na večeři nám budoucím maminám dávali Pálivce nebo zvláštní haše, ze které jsme celý pokoj měli průjmy. To jsou opravdu inteligentní názory, že jídlo je zdarma tak ať mlčí a nestěžují si. Ale snad všichni platíme zdravotní pojištění, které někteří nevyužíváme, tak snad máme právo na NORMÁLNÍ jídlo. Možná, že pan Julínek je trochu zmlsaný jazýček, ale ta bramborová kaše byla fakt bléééé\nRe: v těhotenství jsem\nkdyby sis dávala pozor, nemusela si nikde ležet !\nRe: Re: v těhotenství jsem\nhmmm tak ty jsi fakt chytrej kluk!!! měl by sis na něm udělat uzel, aby takový chytrolínu nebylo víc.\nRe: Re: Re: v těhotenství jsem\npočkej, až budeš chtít pomoc s kočárem do autobusu !\nRe: Re: Re: Re: v těhotenství jsem\npo tom slibným úvodě.. "počkej, až budeš chtít pomoc..." som sa zlakol, že jsi inseminátor...\nblbej nick - blbej majitel\nNormálně v diskuzích nereaguju, ale tohle je fakt síla.... Ty jseš normální magor\nKdyž se jídlo fakt nepovede, tak existují telefony a ochotní lidé v dobrých restauracích, který za mrzký peníz jídlo uvaří a po kurýrovi dopraví až do postele. Menu bývá na internetu.\nBylo by ale lepší, kdyby takovéto služby zajistila přímo nemocnice, vyšlo by to levněji a nikdo by nemusel nikomu nic závidět.\n...a internet je přece u každé postele....\nmyslíš ty postele se zdravotníma matracema co je u každý barevná telka, funkční noční stolek apod ?\nRe: Re: Re: Je to o penězích\nmyslím ty postele, co z nich honí ráno v pět hnusný čůzy pacienty, protože v osm je vizita a musí se uklízet...\nRe: Re: Re: Re: Je to o penězích\nuž vim a v 10h řvou "oběd " !\nv indicke nemocnici (zazil jsem sam) pacientovi pribuzni vari stravu na otevrenem ohni.....teda v mistnim klimatu nejsou potreba okna ani dvere\nTím si jako chtěl naznačit jakým směrem se naše zdravotnictví má ubírat,jo?\nty si nedáš pokoj ani tady...samozřejmě, že do prdele...\nNezlepší se nic\nani placením. Do firmy nám jídlo dodává vývařovna z nemocnice a je to hnus i když se to platí !!!\nRe: Nezlepší se nic\nSprávně. Stejně si ve špitále už dnes všechno platíme - v e zdravotním pojištění. Tak jak by se mělo něco zlepšit jen proto, že část platby poteče jinudy?\n"Nemocnice není rekreace a tak se tam přeci nebude vyvařovat jako v Hiltonu!"\npoint tam není, je tam přece screamer\nAť tyto renomované kuchařské firmy krmí poslance a senátory!


Cesta do superligy končí úspěchem! Hattrick postupuje mezi elitu - FBŠ Hattrick Brno\nNapsal 28. duben 2019 Tadeáš Mima v rubrice Reportáže\nFBŠ Hummel Hattrick Brno – Bulldogs Brno 8:3 (2:0, 3:1, 3:2)\nFlorbalisté Hattricku mohli postoupit už v sobotu před 450 diváky, nicméně první mečbol neproměnili. Vyrovnaná bitva přinesla drama až do úplného konce, z něhož vyšli Bulldogs vítězně 3:2. Svěřenci Marka Fialy proto museli zachovat klid a nastoupit k nedělnímu duelu mnohem lépe. Jinak by hrozilo, že jim skvělá výchozí pozice uteče mezi prsty.\nHattrick se však ze soboty poučil. Poprvé v baráži otevřel skóre, když se po necelých pěti minutách střelecky prosadil Zdeněk Malich. Domácí hráči se přitom nespokojili pouze se stavem 1:0, ale chtěli více. To předvedl brankář Filip Kejík, který připravil impozantní výhoz přesně pro Matěje Hronka. Střelec nezaváhal a Bulldogs ztráceli dva góly.\nDosavadní účastník Tipsport Superligy věděl, že ho ani nadále nečeká nic snadného. Do druhé třetiny sice hosté naskočili brankou Jana Vojtíška, jenže protiakce Hattricku byla přímo smrtící. V následujících minutách zvýšili náskok Jan Grábl s Davidem Coufalem a situace Bulldogs se ještě zhoršila. Dalším důležitým momentem se potom stala trefa Luďka Ondráčka ze závěru druhého dějství. Díky ní Hattrick vedl už 5:1.\nZbývala poslední třetina a zdálo se, že Hattrick je na nejlepší cestě do superligy. Takto výrazný náskok dosud ani jeden tým v sérii neměl a zbývalo jej „pouze“ udržet. Třetí třetinu ale zahájili lépe Bulldogs snížením Ondřeje Lorence. FBŠ však brzy odpovědělo zásluhou Marka Fuchse do prázdné branky a rozdíl zůstával stejný.\nPřed koncem už museli hosté hodně riskovat a Hattrick upravil na 8:3. Přesně tímto výsledkem dopadlo utkání, které rozhodlo o postupu do Tipsport Superligy. Hattrick se v nejvyšší soutěži představí vůbec poprvé v historii. Před zraky 400 brněnských fanoušků tak mohla začít oslava velkého klubového úspěchu. Právě příznivci Hattricku plnili po celou sezónu klíčovou roli a dotáhli to společně s týmem až do finále fantastické cesty.\nBranky a nahrávky: 5. Malich (Graclík), 8. Hronek (Kejík), 26. Grábl (Ondráček), 30. Coufal (Ondráček), 37. Ondráček (Kůra), 50. Fuchs (Ondráček), 57. Dvořák (Jalový), 58. Kůra – 24. Vojtíšek (Marek), 48. Lorenc (Surkoš), 50. Komínek (Němec). Střely: 25–19. Vyloučení: 1–2. Využití: 0–0. Diváků: 400.


Cestuj jako Dobrodruh - Reportermagazin.cz\nChystáte se o prázdninách cestovat? Inspirujte se dokudramatem České televize o výpravách Adama Lelka za exotikou. Pořad dává smysl jen jako názorná přehlídka cestovatelských faux pas.\nMichal Kašpárek 07 / 06 / 2015\nPokud chcete být na letošní dovolené za arogantního troubu, už nestačí nabalit si konzervy a mluvit na všechny pomalu a hlasitě česky. Doba pokročila a s ní i způsoby, jak se zesměšňovat, jak plenit chudé země, případně oboje dohromady. Kopec inspirace skýtá jedenáctidílný seriál České televize Dobrodruh. Cestovat jako jeho protagonista a tvůrce Adam Lelek se naučíte v pěti snadných krocích, které si navíc můžete natrénovat ještě v Česku:\nDojímejte se, jak je chudoba krásná.\nDobrodruh na svých cestách nechce vidět neštěstí, a tak ho prostě nevidí, i když mu poskakuje přímo před nosem.\nKdyž v Keni potká matku samoživitelku s pěti dětmi, která pracuje za méně než dolar na den, je to paráda: „Celou dobu se směje, ona je šťastná.“ V Jakartě dobrodruh objeví „pěknej, takovej barevnej“ slum, který se mu „moc líbí“, protože lidi v něm jsou „takoví usměvaví“. Papuánka z kmene Korovajů sice nemá k dispozici lékařskou péči, která by jí ulevila od hnisajícího prsu, ale aspoň žije v harmonii s přírodou. Kdo z vás to má.\nVyzkoušejte před odjezdem: Zavolejte na exekutorskou komoru a domluvte si účast na exekuci. Až budou nějaké rodině odnášet počítač, televizi i gauč, vyzvídejte od nich, jak moc osvobozující je vymanit se z běhacího kolečka konzumního života.\nSnažte se nedat nikomu vydělat.\nPět set korun pro šikovného chlapíka za opravu auta uprostřed keňské divočiny je pochopitelně moc. Sto dvacet pět mu musí stačit, což dobrodruh mechanikovi takticky oznámí až potom, co je práce odvedená a auto zpojízdněné.\nOmezení vstupu do galapágských rezervací bez placených průvodců je „chytře vymyšlený“ a dobrodruh dá přednost cestě po vlastní ose, i kdyby na ní neměl potkat nic zajímavého.\nJakákoliv služba, která v chudé zemi stojí víc než třetinu toho, co by stála v Česku, je sprostě předražená. Dobrodruh proto stráví celé hodiny hledáním o sto korun levnější alternativy. Naproti tomu se neupejpá jen tak rozdávat cigarety a dolarové bankovky za roztomilé oči, s velkomožností koloniálního úředníka. Právě taková almužna je pro dobrodruha zároveň nejvyšší přijatelnou cenou za natáčení nebo fotografování v domorodých vesnicích. Divoši by přece měli být rádi, že mají reklamu.\nVyzkoušejte před odjezdem: Při placení oběda na Šluknovsku připomeňte servírce vysokou nezaměstnanost a nízké platy v regionu a dejte jí za jídlo a pivo padesátikorunu. Pak ji vyfoťte.\nUpřednostňujte přírodu před lidmi.\nIndonéský přístav plný zpracovaných kmenů není jediný zdroj výdělku pro místní rodiny, ale „velmi smutný výsledek kácení deštných lesů“. Drzá snaha domorodců neumřít hlady a žít aspoň za desetinu toho, za co žije dobrodruh, se nezastaví před ničím.\nVyzkoušejte před odjezdem: Najděte v Ostravě nějakou skomírající továrnu, zajděte do kantýny a dělníkům ozřejměte, že fabrika smrdí a měla by se co nejrychleji zavřít.\nKdyž vám jídlo nechutná, vyplivněte ho před kuchařem na zem.\nKdo mohl čekat, že fritovaný šváb v šanghajské tržnici nechutná jako tiramisu? Kapesník je pro snoby, skutečný dobrodruh v takové situaci vytáhne plivanec až z paty.\nExtra tip: O jídle vždy mluvte jako o „asijském“, ať jste v Kambodži, nebo v Číně.\nVyzkoušejte před odjezdem: Objednejte si v Lošticích smažené syrečky a vychrchlejte je s ironickým gestem „fakt lahůdka“ k nohám číšníka. Udobřete si ho tím, že pochválíte evropské knedlíky.\nNepolevujte ve skuhrání.\nSilnice jsou rozbité, vlaky přecpané, fotoaparát těžký, klimatizace nevýkonná, kapsáři rafinovaní, zvířata plachá, postel tvrdá, džungle neprostupná a lidi nějací divní. Ještě horší než to všechno jsou ostatní turisté, kteří vůbec nemají pochopení pro to, že byste chtěli mít památky a rezervace jen pro sebe.\nVyzkoušejte před odjezdem: Na Malé Straně kňourejte, že tam nemáte klid, a v Rychlebech, že se tam nic neděje. Pamatujte, že kdo neskuhrá, ten si může snadno začít užívat okamžiku, a to je to poslední, co dobrodruh chce. •


Na Mouřenci v neděli zazpívá Žihelský sbor, skauti přivezou Betlémské světlo\nVydáno dne 15. 12. 2017 (752 přečtení)\nPosluchače potěší i několik hostů. „Zazní například píseň Modlitba z pohádky Anděl Páně 2 nebo Ryba rybě od Janka Ledeckého,“ láká pořadatel Lukáš Milota ze spolku Přátelé Mouřence, který o kostel nad Annínem pečuje.\nBěhem koncertu dorazí na Šumavu do Sušice vlakem Betlémské světlo. „Bude to letos trochu dramatické. Světlo rychle přeloží hartmaničtí skauti z vlaku do auta a zamíří s ním k nám na Mouřenec. Každý si tak bude moci tento tradiční symbol Vánoc připálit a odnést domů,“ dodává Lukáš Milota.\nNa zahřátí organizátoři chystají svařené víno Mouřák. Sjízdnost silnice až ke kostelu zajistí Obecní úřad Dlouhá Ves.\nKostel na Mouřenci bude otevřený i na Štědrý den od 11 hodin. Během Štědré hodinky si lidé užijí Vánoce všemi smysly. Zazpívají si koledy u stromečku, ochutnají svařák a vánoční dobroty.\nPředevším dětem bude určený hlavní vánoční pořad – Mouřenecké Vánoce, který začne v úterý 26. prosince ve 14 hodin. Pásmem s koledami bude provázet hudební duo Zelená liška. Součástí programu bude také příchod Ježíška s Pannou Marií a Josefem.\nMouřenec letos poprvé zve také na adventní a vánoční komentované prohlídky. Začínají 16., 17., 24., 30., 31.12. a 1.1. vždy v 10:30 hodin. A také na Štěpána ve 13 hodin a 29. prosince v 17 hodin.\n(22. 12. 2018, 392x)\n(18. 12. 2018, 363x)\n(29. 12. 2018, 198x)\n(03. 01. 2019, 160x)\n(19. 12. 2018, 134x)\n(27. 12. 2018, 124x)


Jirka Cimler: Všechny disciplíny měly svoje kouzlo. Čekal jsem, že si zase trošku posunu limity | Aktuality | Adrenalin Challenge\nJirka Cimler: Všechny disciplíny měly svoje kouzlo. Čekal jsem, že si zase trošku posunu limity\nJirkovi Cimlerovi se jako třetímu borci povedlo vyšplhat v extrémním závodě Adrenalin Challenge Race 2018 na bednu, když díky cílovýmu času 2 hodiny a 43 minut vybojoval bronz. Nad jeho síly byl pouze tandem Michal Horáček a Franta Rychnovský. Bronzovej závod jsme s Jirkou probrali ze všech možnejch úhlů pohledu a taky porovnali jeho specifika s ostatníma. A důležitý info – závodu se plánuje zúčastnit i příští rok!\nJirko, na Adrenalin Challenge Race 2018 jsi obsadil bronzovou příčku. Jaký se v Tobě mísí bezprostřední pocity a dojmy? (rozhovor byl tvořen kráce po závodě, pozn.).\nJe to super, vůbec jsem to nečekal! Včera jsem běžel další dva závody, tak jsem byl dneska trochu unavenej, ale nakonec pecka. Parádní závod, super disciplíny. Mohl jsem okusit i věci, který jsem dosud ještě nevyzkoušel, takže výborný.\nCo jsi vlastně od závodu před jeho startem očekával?\nOčekával jsem, že si vyzkouším nějaký věci a zkusím překonat sám sebe, protože úplně nemusím vejšky. Třeba extreme travers nebo skok z mostu byly fakt zajímavý a nakonec to bylo v pohodě. A očekával jsem, že si zase trošku posunu limity.\nZ disciplín byl tedy pro Tebe nejnáročnější z důvodu, který jsi uvedl, extreme travers?\nAsi úplně ne. Náročný a těžký bylo třeba kolo, bylo hodně do kopce a ze začátku to byla docela makačka. Plavání proti proudu v Labi taky nebyl úplně žádnej med.\nVšechny disciplíny měly svoje kouzlo, takže bych neřekl, že nějaká byla těžší a nějaká lehčí. Bylo to tak krásně zakomponovaný, že to zatížilo všechny svaly těla a člověk si pořádně máknul v každý disciplíně.\nDokážeš i přesto vypíchnout, co sis během závodu nejvíc užil a u čeho ses cejtil pořádně nabitej energií?\nUrčitě při běhu. Jelikož hodně běhám, tak jsem cejtil, že to, co ztratím na ostatních věcech, tak doženu na běhu - a to se i potvrdilo...\nV čem je z Tvýho pohledu závod jedinečnej? Kombinací disciplín, jak jsi zmínil?\nUrčitě kombinací disciplín. A myslím si, že je úplně unikátní vyzkoušet si třeba extreme travers, a to jak v České republice, tak i v okolních zemích. To jsou věci, který si člověk normálně nevyzkouší, a i když má trošku adrenalin ze závodu, tak je to úplně skvělý!\nProzradil jsi, že jsi včera absolvoval další dva závody. V čem byl Adrenalin Challenge Race odlišnej v porovnání právě s nima?\nNormálně běhám překážkový závody jako Spartan Race nebo Predator, takže tohle byl, dá se říct, triatlon s dalšíma bonusama, protože obsahoval plavání, kolo a běh - a potom další disciplíny. Je tady fakt jedinečný složení disciplín, a to i počtem. Kvantum disciplín je poměrně unikátní.\nJaký dosavadní největší úspěchy – kromě tohoto bronzu - jsi z absolvovanejch závodů zapsal?\nMinulej tejden jsem vyhrál ve svý věkový kategorii v Madridu Spartan Race, takže teď to tak krásně a příjemně pokračuje. (usměje se)\nPokud bude šance, můžeme se na Tvou účast těšit i v příštím roce?\nUrčitě – a závod budu doporučovat!


Manga & Anime | 18. 02. 2006 13:30:48 | autor: Hapka\nFormát: 200 TV, 3 filmy\nAutor: Takeuchi Naoko\nProdukce: Toei Animation\nSeiyuu: Tsukino Usagi/Sailor Moon - Mitsuishi Kotono, Hino Rei/Sailor Mars - Tomizawa Michie, Mizuno Ami/Sailor Mercury - Hisakawa Aya, Aino Minako/Sailor Venus - Fukami Rika, Kino Makoto/Sailor Jupiter - Shinohara Emi, Chibi Usa - Araki Kae , Luna - Han Keiko, Chiba Mamoru/Tuxedo Kamen - Furuya Touru\nŽánr: Komedie/Romantika/Magická děvčátka...^_^\n„Tsukini kawatte oshioki yo!“\nNeznáte? Ale no tak, Sailor Moon! Legenda vzešlá z žánru mahou shoujo, klasika Takeuchi Naoko, na kterou dodnes nedají mnozí její fanoušci dopustit, titul, jehož čistota je stejně odzbrojující jako čelní srážka s laptopem Sailor Mercur, diamant, který ani po letech neztrácí nic ze svého lesku. Dobře, už těch oslavných fanfár nechám ^_~.\nSailor Moon se poprvé objevila roku roku 1992 jako nepřímý nástupce tehdy velice populárního komiksu Codename Sailor V. Za svou několikaletou existenci na stránkách mangy se tohle dílko stalo doslova fenoménem. Animovaná verze na sebe nenechala dlouho čekat a jen necelý měsíc od prvního uvedení komiksové předlohy na trh byla v produkci Toei Animation uvedena první sezóna seriálu, a i když tato s předlohou nakládá velmi volně, autorčin odkaz zůstal nepošlapán a seriál dokonale vystihuje atmosféru původní mangy. Seriál slavil úspěch a Sailor Moon tak svůj těsný kostýmek navlékla ještě v dalších čtyřech sezónách a nesundala ho ani ve třech celovečerních filmech, které vyplňují období mezi jednotlivými sériemi. V současnosti má tenhle titul na kontě, kromě samotného animovaného seriálu, ještě několik hraných muzikálů a také dost šílenou (a překvapivě zábavnou) hranou verzi seriálu. A to ani nepočítám nejrůznější figurky, plakáty, trička, oblečky - produkty, které podobnou mánii vždy doprovázejí.\nLekci z historie bychom tedy měli za sebou a teď už rovnou k seriálu samotnému. Děj, zasazený do současného Tokia a čítající na 200(!) epizod, je pečlivě rozvržen do pěti televizních, kvalitativně dost nevyrovnaných sezón. Sezóny jsou od sebe jasně oddělené a každá má svůj vlastní děj (i když některé postavy prostupují více sezónami - profesor Tomoe, královna Nehelenia). Každá další sezóna však obohacuje ty předchozí novými zjištěními, rozvíjí již jednou popsaná témata a teprve v samotném závěru je tohle námořnické puzzle hotové. Věčnou slávu tomuto seriálu však docela jistě nezaručil nijak objevný koncept „monster of the week“ epizod, který tvoří zhruba 80% veškerého dění na obrazovce a se kterým se od dob Sailor Moon potýká prakticky každý seriál podobného ražení (Card Captor Sakura, Kamikaze Kaitou Jeanne, Wedding Peach). Mnohem důležitější než nezáživné potyčky s monstry jsou tu totiž postavy, jejich vývoj v čase a v neposlední řadě i humor, který jejich vzájemné interakce generují. S nemotornou Usagi pak absolvujeme dlouhou cestu, aby na samotném konci stanula přesně ta samá dívka jako na začátku. Jen o něco dospělejší. Nic víc v tom opravdu není ^_~.\nHodnotit seriál jako celek se jeví jako husarský kousek, vzhledem ke značně kolísavé kvalitě jednotlivých sezón, a tak třebaže to nebývá tak docela zvykem, jsem se rozhodl kritizovat každou sezónu zvlášť, hlavně pro lepší čtenářovu orientaci. A taky pro sebe ^_^>. Dobře, začněme.\nNa začátku sezóny první zastihujeme Sailor Moon ještě v její civilní a černou kočkou nezprzněné podobě, která slyší na jméno Tsukino Usagi. Třináctileté profesionální nemehlo nemá ani ponětí o tom, že je ve skutečnosti dávnou inkarnací měsíční princezny Serenity, která kdysi svou nešťastnou láskou k pozemskému princi Endimonovi zapříčinila faktický pád Měsíčního království (no dobře, ve skutečnosti to bylo mnohem složitější). Jednoho dne však Usagi zachrání na ulici kočku jménem Luna a to navždy změní její život. Je pasována do role Sailor Moon, bojovnice Měsíce, která na Zemi hájí lásku a štěstí. A že její schopnosti přijdou setsakramentsky vhod, na to můžete vzít jed. Aby to však Usagi měla jednodušší, připojí se k ní postupně spolubojovnice, tzv. Senshi vnitřního kruhu, Sailor Mercur, Mars, Jupiter a Venus, jejichž úkolem je chránit život právě Sailor Moon. Dívčí sestavu ještě doplňuje tajemný Tuxedo Kamen, gentleman ve smokingu, který přichází v okamžiku největšího nebezpečí a jenž je s Usagi osudově spjat.\nRozebírat samotný děj nemá smysl, protože jeho vyzrazením přichází Sailor Moon o velkou část ze svého geniálně jednoduchého kouzla. První sezóna, která ještě z velké části těží ze své naivní atmosféry, je dodnes považována za sezónu nejlepší. Vedle hlavní dějové linie, jež se tváří jako napůl pohádka a napůl epické fantasy, se tu objevuje i motiv milostného trojúhelníku (Usagi - Mamoru - Beryl) a zcela zjevné sexuální narážky (Amerikou nikdy nestrávený milostný poměr dvou temných generálů Kunzita a Zoisita), které dokonce udělaly ze Sailor Moon svého druhu průkopníka. A ještě jedno této sérii nelze upřít - kvalitní záporáci. Ať už je to ctižádostivý Jadeite, playboy Nephrite, sladký parchant Zoisite nebo zatraceně přísný Kunzite, to všechno jsou bezmála ikony žánru mahou shoujo a to včetně jinak podceňované (a nenáviděné) královny Beryl. První sezóna zkrátka nastavila všem následujícím laťku tak vysoko, že ji už žádná nedokázala překonat.\nPokračování Sailor Moon postavilo tvůrce před nečekaný problém. Protože autorka Takeuchi Naoko tou dobou ještě nebyla se svým papírovým dobrodružstvím tak docela hotová, museli tvůrci přijít s nouzovým řešením, které by poskytlo autorce dost času na dokončení mangy a zároveň přemostilo děj první a druhé série (závěr první série je koncipován trochu jinak než ten v manze, a tak bylo potřeba Sailor Moon a její bojovnice vrátit zpět na scénu). Obojí se jim podařilo ve vrcholně vykonstruované a křečovité třináctidílné zápletce, ve které Sailor tým bojuje proti emzácky vyhlížejícím elfům Ailu a Ann a kterou z bahna vytahuje jen všudypřítomný humor a příjemná nostalgie, díky níž si připomeneme některé vrcholné okamžiky první série (počáteční antipatie Usagi a Mamorua, postupné verbování Sailor Senshi znovu do akce, dojde i na oblíbené vrhání tiáry). Tenhle předkrm se zkrátka moc nevyvedl.\nTeprve po porážce obou elfích juniorů se dává do pohybu hlavní dějová linie, která už vychází ze samotné mangy a nad úvodní částí ční nejméně o dva řády. Setkáváme se s dcerou Usagi, Chibi Usou, která pochází z budoucnosti (jak jinak) a je na útěku před jistým Klanem černého Měsíce, jenž se právě v budoucnosti jal prakticky zničit její domov, Stříbrné Tokio. Kromě zcela evidentně vyšší kvality příběhu poráží druhá část druhé série tu první, i pokud jde o zpracování jednotlivých charakterů, především těch záporných, kteří tu tak pracují v mnohem nápaditější sestavě než poněkud schématické osazenstvo Temného království (zvlášť princ Demando a jeho bratr Saphiel jsou k sežrání). Nebýt rozpačitého nástupu, mohlo jít o skvělé pokračování, takhle jde ale jen o lehce nadprůměrnou záležitost.\nTřetí řada sice nijak zásadně nevybočuje z již jednou vyjetých kolejí, ve svém jádru je však daleko poctivější než značně rozporuplná druhá série a kromě výrazného odklonu od lízátkové poetiky první série se tu objevuje i několik překvapivě funkčních novinek. Dozvídáme se, že existují i další Senshi, tzv. Senshi vnějšího kruhu, jejichž osud je bezprostředně spjat s osudem samotné planety - Sailor Uran, Neptun a Pluto (ta měla svůj štěk už ve druhé řadě), v samotném závěru partu doplní ještě Sailor Saturn. Nové Senshi nejen že nadále rozšiřují celou mytologii Sailor Moon, ale na celé vyprávění působí zároveň jako živá voda. I jejich přičiněním je řada Sailor Moon S jednou z nejzábavnějších. Střílí se do vlastních řad a parodické citace sebe sama vypalují nejen Sailor Senshi, ale zaznívají i z úst hlavního záporáka.\nA propos, záporáci - speciální kouzelnická jednotka Death Busters sice jen ztěží vytlačí vzpomínku na Temné království a ženská ruka řadám nepřítele spíše ubírá než naopak, přivádí však na scénu i patrně nejlepšího zloducha, se kterým se kdy Sailor tým utkal - fantastický, třebaže jen minimálně využitý profesor Tomoe Souichi, mozek Death Busters. Není to typický záporák, naopak - skrz srandovní úsměv, naddimenzované brýle a šílené "Mwahahahaha!" jen tu a tam probleskne náznak, jaká zrůda se pod maskou klauna skrývá. A i když chvílemi zalitujete jeho faktické hlouposti, je to okouzlující zlosyn, z jehož ironického úsměvu vám půjde mráz po zádech a kterému přitom budete držet palce od začátku do konce. Zejména díky němu je třetí sezóna sice nikterak originální, ale přesto docela zábavná taškařice, která především ke konci získává sympaticky temné odstíny.\nS odstupem času se čtvrtá návštěva u Sailor Moon sice nejeví jako vyložený propadák, i tak je ale obecně považována za řadu nejhorší. Chibi Usa jako hlavní hrdinka prostě moc nefunguje, charisma původních Senshi, navíc bez přítomnosti Senshi vnějšího kruhu, se tu zcela vytrácí a celá show se zvrhává do podoby laciné pouťové atrakce pro malé děti. Snad všechno je v této sérii špatně a nic na tom nezmění ani těch několik málo vtipných momentů (a věřte mi, že eskapády Amazonského tria za získáním Zlatého zrcadla skutečně zábavné jsou). Donekonečna natahované finále, které by mělo být pomyslným vrcholem divákovy cesty „dějovou vatou“, sice aspiruje na vyšší cíle, hořkou pachuť z úst přesto jen těžko dokáže odstranit, nehledě na to, že s otevřeným koncem pozbývá předchozí děj na významu a nabízí se otázka, k čemu to celé vlastně bylo. Nejlepším na celé show tak zůstáva zlá královna Nehelenia - žena, která se nedokázala vyrovnat s myšlenkou vlastní zranitelnosti v životě, a proto se stáhla do svého vlastního, o poznání milosrdnějšího vesmíru, má v jejím podání skutečnou hloubku.\nPátá řada je rozhodně nejtemnějším oddílem z celé Sailor Moon, a to nejen kvůli přítomnosti celé řady scén, které jsou svým vyzněním skutečně nefalšovaně drsné - třeba brutální poprava Sailor Pluto a Sailor Saturn z rukou Sailor Uran a Neptun, tragická Mamoruova smrt, či záběr na zdevastované Tokio. Už úvodní fragment s osvobozením královny Nehelenie dává tušit, že tentokrát půjde skutečně do tuhého a samotná Nehelenia je tu, narozdíl od svého vystoupení v předchozí řadě, konečně správným způsobem děsivá. Přesto však ta nejpůsobivější kreace patří Sailor Galaxii, svého času nejmocnější Senshi ze všech, v současnosti však vlivem Chaosu proměněná ve značně zparchantělou verzi sebe sama. Finální zúčtování s ní v troskách Tokia se potom svojí naléhavostí řadí k nejlepším okamžikům celého seriálu. Vše je ztraceno, Sailor Senshi padly, jediný, kdo ještě nepřestal věřit, je Sailor Moon, která teď stojí nahá proti triumfující Galaxii. Lepší konec si seriál snad ani nemohl přát.\nSailor Moon R Movie: The Promise of the Rose\nPrvní z filmů je situován do období druhé sezóny druhé řady a za nepřítele tu tentokrát platí mimozemšťan Fiore, Mamorův dávný přítel, toho času ovšem pod vlivem ďábelské Kisenianské květiny. Ano, film sice trpí přesně těmi samými neduhy, které sužovaly už původní seriál, je ale třeba také říci, že je ze všech tří filmů zároveň tím nejlepším, především proto, že dosahuje zdaleka nejlepšího poměru mezi akcí, humorem a romantikou. Navíc bez žádného filleru a to, co autoři stihnou na ploše šedesáti minut, by klidně vydalo na samostatnou sérii. A pak je tu samozřejmě samotný Fiore, který je svým koncentrovaným charismatem (a nádherným hlasem Midorikawy Hikarua) skutečnou hvězdou snímku. Stejně jako profesor Tomoe je i Fiore jedním z nejlépe vymyšleným zloduchů celého Sailor universa a to i navzdory, nebo snad právě díky tomu, že on sám doopravdy zlý není. Škoda jen, že se objeví až někdy v polovině filmu.\nDruhý film, který spadá někam do období mezi třetí a čtvrtou sezónou, je oproti tomu prvnímu mnohem romantičtější a prim v něm tentokrát hraje měsíční kočka Luna. Romantická linie mezi ní a idealistickým astronomem tu hraje nebývale důležitou roli a Luna s každou další minutou filmu doslova rozkvétá a mění se z pouhého legračního zvířátka v tiše milující bytost, která si uvědomuje tragiku své lásky, a proto se jí také musí vzdát. Vedle této milostné zápletky potom ta hlavní, s ledovou princeznou Kaguyou, působí jako pěst na oko a ve své prvoplánovosti se nemůže ani zdaleka rovnat důmyslnému propojení romantiky a akce v prvním filmu. Civilně pojatá první polovina spolu s celou řadou opravdu vtipných momentů (Usagi coby kuplířka, Tuxedo Kamen v kostýmu Santa Clause) a netradičním romantickým párem to ale bohatě vynahrazuje.\nSailor Moon Super S Movie: Black Dream Hole\nVe stínu obou předchozích zůstává třetí film, jenž se utápí v moři disneyovských banalit, které sice fungují, pokud je vám deset, ale od Sailor Moon člověk přeci jen očekává trochu víc. Vinou chatrného scénáře tak bitva s královnou Badiyanou postrádá jakékoliv emoce, Senshi tu jen hloupě statují a jejich nezúčastněnost v bitvě o osud planety přímo bije do očí. I tenhle film má však svá pěkná místa: likvidace bonbónových démonů na dětském hřišti nebo sekvence, ve které se Senshi vlivem kouzelné flétny promění v malé děti. Jako alternativa k souběžně probíhající seriálové řadě vynikající, ve vesmíru Sailor Moon ale jen slabý průměr.\nUf, toliko průřez jednotlivými sériemi. A nyní trochu obecněji. Formální stránka seriálu je jednoduše báječná. Roztomile nasládlý svět vás dostane svou imaginací už během úvodních, pečlivě komponovaných titulků a seriál si svou komiksovou stylizaci zachovává až do konce. Tento styl se navíc v průběhu seriálu vyvíjí a cukrkandlovou atmosféru první série střídá mnohem špinavější a temnější „look“, patrný především v poslední řadě.\nSamostatnou kapitolou je pak hudební složka celého seriálu, která mnohokrát výrazně překročí hranici povinného brnkání a fidlání na pozadí. Repetetivní skladby doprovázející jednotlivé Sailor Senshi, v nichž hrají prim vítězoslavné fanfáry, jsou ještě docela střízlivé, byť třeba báječně najazzlé bojové téma první série mám osobně moc rád, ale nádherné smyčcové sólo Sailor Neptun nebo jeho nadupaná verze uvozující nástup Sailor Uran a Neptun do boje, to je něco co, musíte slyšet sami. Zvláštní pozornost si potom zasluhují songy - tajemná Moonlight Densetsu, jejíž dnes již zlidovělý motiv prostupuje celým seriálem, se drží ještě relativně při zemi, ale taková Moon Revenge, či Ai No Senshi vás svou heroickou naléhavostí zaručeně zvednou ze židlí. Uznání patří i největším hitovkám od Three Lights, v čele s jejich ultimátní vypalovačkou Todokanu Omoi - My Friend's Love.\nSailor Moon je legenda. Nikoliv bezchybná, ale přesto legenda, která jen tak mimochodem definovala svůj vlastní žánr. Vaši pozornost si tedy nepochybně zaslouží ^_~.\nPrůměrné hodnocení: 0 :: Počet zobrazení: 185754\n1 2 další > :: (1 - 20 z 24) :: od nejstarších :: úrovňově :: zobrazit vše\nGoodart - 2008-11-05 22:37:54\nNice. Sailor moon rockzz ^^\nHuman blood - 2008-11-05 18:22:36\nFajn recenze. Sailor moon je senza :o)\nTwain - 2008-11-05 18:21:36\nLove y sailor moon :D\nRomel - 2008-11-05 18:18:03\nJestli se pamatuju, tak v prvnim filmu byl ten mimozemšťan Fiore, ve druhym filmu Kaguya a ve třetim zase někdo úplně jiný :)\nKáťa - 2008-08-25 20:29:32\nVe filmu Sailor Moon 2 je taky princezna Kaguya? Tuhle postavu z japonské mitologie použili i ve Inuyasha filmu dva, kde se ale jmenovala Mněsíční princezna Kaguya.\nGigli - 2008-08-13 21:06:14\n10 z 10 pro Sailor Moon :-)\nHapka - 2008-07-31 03:47:36\nJsou celkem tři. Fiore, profesor Soichi Tomoei a královna Nehelenia. Fiore je nejlépe vymyšlený ve smyslu, že to není hlupák a Sailor Moon by jako jeden z mála doopravdy dovedl zabít, kdyby chtěl. Krom toho mu nešlo původně ani tak o světovou nadvládu, ale pouze o boj za svou dávnou lásku.\nProfesor Tomoe je sympaťák od první minuty, zábavný a charizmatický, zároveň z něho jde, především ke konci třetí série, skutečně hrůza, což o většině SM \_"bad guys\_" říct nelze. A konečně Nehelenia - ta je podle mého zase nejlépe prokresleným padouchem. Ženská co nedokáže žít skutečností a tak si ji raději přikrášlila ke své spokojenosti a podřídila tomu naprosto všechno. Kromě Fiora nepovažuji žádného Sailor Moon záporáka za natolik tragickou figuru jako Neheleniu. Navíc platí to samé, co o Fiorovi - kdyby chtěla, dokázala by Sailor tým porazit a Sailor Moon zabít.\nJiru jiru - 2008-07-31 03:33:25\njj, který padouch je autorův nej? Já baštila temné generály :)\nthumba - 2008-07-17 03:29:34\nSuhlasim. Skvela recenzia :)\nJanuska - 2008-04-10 19:09:26\nAhoj! Milujem SM! Dostala som sa k nemu pred 3mesiacami, ale ako decko som ich žrala v maďarčine.. bohužial, ale na youtube sú všetky a odporúčam!! A recenzia je skvelá..\nLeny - 2007-11-27 01:50:15\nAhoj je to už rok co sem někdo něco napsal.Ale dostala jsem se na tuhle stránku jen díky hledání.Trošku jsem si zazpomínala na Sailor Moon a šla se mrknout co kde a jak. Je to sice už hodně dávno co jsem poprvé viděla SM a pořád to kouzlo nevyprchalo a stále je to můj nejoblíbenějsí Anime serial. Taky si pamatuju ty časy kdy jsem letěla jak šílenec ze školy abych ho stihla a nechtělo se my chodit na odpoledky.Díky SM jsem se naučila skvěle německy protože v češtině jsem ho nikdy neviděla (snad ani není) a ted jsem stáhla verze v originále je to uchvatné ještě my chybí jedna serie. Jsem se tu nějak moc rozepsala.Jinak mám SM a ráda se podělím. Ale mám jen ty v original jap. Ještě že jsme ten satelit tenkrát koupily. :-)\nFi - 2006-11-23 13:05:55\nMáš dost dobré stránky. Sailor Moon byla první anime, kterou jsem kdy viděla a naprosto jsem si ji zamilovala. Od té doby sháním na dvd nebo na čemkoliv jiném jak Sailor Moon, tak i Kamikaze kaitou Jeanne a Kaleido Star, tak kdybyste někdo měli, tak se prosím ozvěte. Jsem na to strašně ulítlá. :-)\nGemini - 2006-09-06 00:19:42\nJá měl vždycky rád záporňáky první série, Jadeita, Nefrita, Zoisita...dokonce i ta Beryl byla mrcha jak se patří :)\nRamana - 2006-09-02 13:07:12\nBezva recenze, profesora Tomoeho jsem taky vždycky hltala a rovnou plnými hrstmi ^_^\nEla-chan - 2006-05-23 00:00:00\nNo...já tím, že jsem na tenhle seriál koukala poté, co jsem se dodívala na nádherné Fushigi Yuugi, mu vytýkám snad jen lehkou naivnost a rozvleklost. Jinak nic. Krásný seriál, krásná recenze. Taky miluju záporáky (Neffy, Safílek, Demandík...) ^_^\nIntegra - 2006-05-16 00:00:00\nJá miluju Zoisite a Kunzita. Ten vztah mezi nima je něco tak naprosto úžasnýho!!! A zcela upřímně i ve svých 17 letech jsem bulela nad Zoisitovou smrtí (co se týče Kunzita... ten umřel jak jinak než s hrdostí a se Zoisitovým jménem na rtech) Prostě nádhera!!!\nAzazel - 2006-04-04 00:00:00\nSailor Moon v podstate neznam, videla jsem par dilu...libilo se mi, ale ted spis smekam pred bravurne napsanou recenzi...zacnu to od zacatku stahovat:-) jen kvuli tomuto clanku...\nTatsumi - 2006-03-09 00:00:00\nSailor Moon, od nich jsem viděla snad všechny díly a ne jednou. Ráda vzpomínám na časy, kdy jsem letěla (a to doslova) ze školy, abych o nic nepřišla. Kritika, ať už je to film nebo seriál patří.\nNejlepším záporákem byl u mě Kunzite. Tak to shrnu, kdyby to dávala naše televize, byla byto nejlepší věc v TV za posledních asi 10let (kam se hrabe Esmeralda).\nFrea - 2006-03-07 00:00:00\nLíbí se mi kolik času věnuje autor moonovským záporákům :-D\nFanda - 2006-03-06 00:00:00\n2Katka: Však já skoro taky. A na konci poslední sezóny jakbysmet.


rám klece lanového výtahu dno šachty - PDF\nDownload "rám klece lanového výtahu dno šachty"\n1 VÝTAHY Výtahy slouží k dopravě osob nebo nákladu ve svislém popřípadě šikmém směru. Klec, kabina nebo plošina se pohybuje po dráze přesně vymezené pevnými vodítky. Druhy dle pohonu - elektrické - lanové, řetězové, - se strojovnou (klasické), nebo bez strojovny - hydraulické Druhy dle použití (ČSN ISO 4190) dělí se do tříd I až VI Např. : Třída I pro dopravu osob Třída II pro dopravu osob s možností přepravy nákladu Třída III..pro zdravotnická zařízení Třída IV..pro přepravu nákladů Základní parametry Dopravní rychlost - rychlost pohybu klece - jmenovité rychlosti 0,63 až 6 m/s pro el. výtahy 0,4 až 1 m/s pro hydraulické Nosnost - největší dovolená hmotnost dopravovaného břemene jde o normalizované hodnoty od desítek kg až po několik tun. Zdvih - vzdálenost mezi nejnižší a nejvyšší úrovní stanice výtahu Lanové výtahy v budovách Výtahy v budovách jsou strojním zařízením, které slouží k dopravě osob nebo nákladů ve svislém směru mezi jednotlivými podlažími. Výtahy doplňují u vyšších budov schodiště a stávají se hlavní komunikační tepnou. Části stavební Výtahová šachta - prostor jízdní dráhy kabiny a vyvažovacího závaží. Kabina i závaží se pohybují ve svislých vodítkách, která jsou osazena ke stěnám šachty. Prostor šachty musí být vždy ohrazen. Strojovna - místnost pro strojové zařízení výtahů, která je většinou umístěna nad výtahovou šachtou. Strojovna musí být uzavíratelná. Šachetní dveře a zárubně - mají zvláštní provedení než běžné dveře. Osazují se až nakonec z důvodu stejné vzdálenosti od vodítek v každém podlaží. Části strojové Kabina (klec) - slouží k přepravě osob (nákladů). Je vybavena závěsem na lana. Musí být osvětlena. Vyvažovací závaží - vyvažuje zpravidla hmotnost kabiny a % hmotnosti břemena, tím snižují potřebný výkon výtahového stroje. Vodítka - slouží k vedení kabiny a vyvažovacího závaží. Zachycovače - slouží k zachycení kabiny k vodítkům v okamžiku překročení dovolené rychlosti. Lana - nosné prostředky, na jejichž jednom konci je zavěšena kabina, na druhém konci vyvažovací závaží. Výtahový stroj - elektromotor s převodovkou a brzdou. Nárazníky - umístěné pod klecí a vyvažovacím zařízením. Řídící a zabezpečovací systém 1\n2 Schéma - model Zjednodušené schéma rám klece lanového výtahu dno šachty 2\n3 Výtahový stroj Skládá se z elektromotoru s velkým záběrovým momentem a konstantními otáčkami, ze šnekového převodu a třecího kotouče - kladky. Dvoučelisťová brzda, jejíž čelisti se na brzdový kotouč přitlačují silou pružin, se při zapnutí proudu do motoru elektromagneticky odbrzďuje. Schéma výtahového stroje Příklad parametrů Kroutící mom. M K2 na hříd. šnek. kola N.m 1462 Nosnost ( Q ) N 5000 Hmotnost kabiny ( K ) N Hmotnost protizávaží ( Z ) N Účinnost stroje min.. 0,7 Převodovka převodový poměr i p. 1:50. modul m mm 8 Třecí kotouč roztečný A D T mm 725. jm. obv. rychlost v k m.s -1 0,7. synchronní otáčky min /250. výkon kw 5/0,96 Lano norma. ČSN průměr mm 12,5 Bezpřevodový výtahový stroj Nová konstrukce výtahového stroje se vyznačuje velmi tichým chodem, nižší spotřebou el. energie a plynulým řízením rychlosti. Výtahové stroje řešeny jako pomaluběžné vysokomomentové bezpřevodové servomotory s vnějším rotorem. Vnější rotor je současně opatřen lanovnicí. Stator motoru je uložen uvnitř stroje na hřídeli ve stojinách rámu. Na rámu stroje jsou připevněny dvě na sobě nezávislé elektromagnetické brzdy. Pro řízení motoru a provozu výtahu je stroj vybaven snímačem otáček, který je zabudován ve stroji a vyveden do datové svorkovnice. 3\n4 Zachycovače slouží k zachycení kabiny k vodítkům v okamžiku překročení dovolené rychlosti. zachycovač klínový zachycovač klešťový Panoramatické výtahy Jsou výtahy bez výtahová šachty, mohou být částečně prosklené nebo celoskleněné, pro venkovní i vnitřní prostředí, Panoramatický výtah může mít hydraulický i lanový pohon podle dispozičních možností objektu. 4\n5 Šikmé výtahy Používají se pro dopravu stavebního materiálu při stavbách a opravách budov. Dopravní výška je běžně desítky metrů a nosnost až několik set kg. Konstrukce je nejčastěji na mobilním podvozku nebo automobilu. Po šikmých kolejnicích jsou lanovým navijákem přes pevnou kladku vytahovány saně (vozík) s variabilním zařízením pro uložení materiálu. 5\n6 Hydraulické výtahy Hydraulické výtahy mají využití v objektech, kde se nedostává prostoru pro vybudování klasické strojovny. Omezení nastává pouze u administrativních budov, kde je požadována rychlost výtahu vyšší než 1 m/s, kterou již tato technologie není schopna dosáhnout. Stejně tak výškové budovy nemohou využít hydraulických pístů, neboť doporučený zdvih je do 25 m. S výhodou jsou použitelné pro přístavbu výtahu ke starým činžovním domům. Existují dva typy konstrukce: 1. s přímým pohonem Pístnice působí přímo na klec. Konstrukce je použitelná pro menší zdvihy. 2. s nepřímým pohonem KLADKA LAN0 VODÍTKA KLEC HYDRAULICKÝ VÁLEC HYDRAULICKÝ AGREGÁT Pohled do šachty shora a zdola Pístnice hydraulického válce (přímočarý hydromotor) zvedá volnou kladku. Kladka pomocí lana zvedá klec výtahu. Volná kladka s lanem zvětší rychlost a zdvih pístnice a tím i klece na dvojnásobek. Síla na pístnici je ovšem dvojnásobek tíhy klece. Kladka a klec je vedena vodítky ve výtahové šachtě. Hydraulický agregát se skládá z nádrže, elektromotoru, hydrogenerátoru (čerpadla) a regulačních prvků. 6\nELEKTRO MOSEV. Chtěl bych Vás seznámit s jednotlivými částmi výtahu, které budou mít vliv na Vaše konečné rozhodnutí.\nELEKTRO MOSEV VÝTAHY ELEKTROINSTALACE OCELOVÉ KONSTRUKCE ISO 9001:2000 ISO 14001:2004 Jsme ryze českou firmou zabývající se přímo rekonstrukcemi výtahů. Máme několik variant provedení s ohledem na Vaše


Knižní recenze etc. : 2022\nVystavil Jan Hofírek v 8:57 Žádné komentáře:\nVystavil Jan Hofírek v 11:25 Žádné komentáře:\nPavel Bolina, Jan Martínek, Václav Cílek, Pavel Šlézar: JANTAROVÁ STEZKA\nNakladatelství Academia pokračuje ve své „spanilé jízdě“ – po veleúspěšné publikaci Ohroženi hmyzem?, po právu sklízející literární ceny, přichází v krátké době s dalším obdivuhodným počinem. Kniha Jantarová stezka, jež je společným dílem čtyř renomovaných odborníků, nás seznamuje s pozoruhodnými dějinami obchodních cest, po nichž se napříč Evropou dopravoval jantar. Je vcelku pochopitelné, že tyto trasy nemohly minout území dnešní České republiky, což dělá knihu ještě atraktivnější!\nPůvod jantaru je třeba hledat v dávné historii naší planety. Jde o pryskyřici jehličnatých stromů z období třetihor, která se zachovala v podobě fosilizovaných valounů různé velikosti, od malých kamínků až po „obry“ o velikosti lidské hlavy. A protože člověku je „odjakživa“ vrozeno estetické cítění a smysl pro krásu, nikterak nepřekvapuje, že nádhera těchto „drahokamů“ přitahovala naše předky již v době kamenné, takže si z nich zhotovovali nejrůznější šperky a ozdoby. K tomuto účelu ostatně slouží jantar dodnes, přičemž patrně nejkrásnějším výtvorem je tzv. Jantarová komnata. Přesněji řečeno „byla“, protože za 2. světové války ji Němci odvezli z Carského sela u Leningradu a dodnes se po ní marně pátrá. Dodejme ještě, že co se týká vědy, je jantar předmětem zájmu nejen geologů, ale i paleontologů – jak známo, často se v něm uchovaly „zkameněliny“ prehistorického hmyzu či rostlin.\nNa našem kontinentu se nachází největší naleziště jantaru na světě. Konkrétně se jedná o lokality na polském pobřeží Baltského moře, odkud se tato žádaná komodita distribuovala na jih. Čistě laicky se dá říct, že existovala jedna hlavní dopravní tepna, která se ovšem rozvětvovala do obrovského množství odboček, křižovatek a vedlejších cest. Ty se buďto opět sbíhaly, nebo končily často v hodně vzdálených místech. Kniha Jantarová stezka se tomuto fascinujícímu fenoménu, jakým síť obchodních tras od Baltu po Itálii bezesporu je, věnuje s vědeckou důkladností a precizností, což však v žádném případě není na újmu čtivosti.\nNa tomto dlouhém putování nás doprovází spousta map (většinou velmi starých), dobových i současných fotografií a nepřeberné množství detailních informací, vztahujících se k dějinným proměnám jantarové stezky a jejího blízkého i vzdálenějšího okolí. Musím zmínit, že jsem s napětím čekal, zda některá z pobočných cest nevedla i přes moji vesnici a... dočkal jsem se! Na straně 374 je mapa z roku 1716, znázorňující území východně od Brna a na ní „jantarová ministezka“, táhnoucí se přes Menitz (dnes Měnín), Telnitz (Telnice) a Pratce (Prace – zde žiji!) do Pozořic a dál... A stejně tak si v případě zájmu může každý čtenář zjistit, zda i jeho bydlištěm kdysi neprojížděly povozy s nákladem jantaru.\nJantarová stezka je tématicky unikátní publikace, přičemž velkolepý dojem z ní je ještě znásoben její „vizáží“. Nádherné tiskařské zpracování, křídový papír, 560 stran fascinující četby – co si může čtenář přát víc? Všichni, kdo se na jejím vydání podíleli, si zaslouží nejvyšší uznání. A nepochybuji, že ji v budoucnu čeká nejedno literární ocenění...\nJeště bych se chtěl zastavit u otázky, jak vlastně takovéto monumentální literárně-vědní dílo vzniká. Odpověď na ni je totiž pro mne záhadou, kterou bych rád „rozluštil“. Předpokládám, že kromě odborné erudice je k tak závratnému výkonu nutné i nadšení velké skupiny lidí (mám za to, že čtveřice „oficiálních“ autorů je toliko pověstnou špičkou ledovce), kteří táhnou za jeden provaz a mají před očima tentýž cíl. Určitě je nutné „sesbírat“ obrovské množství materiálu, tento vytřídit a posléze všechno spojit dle přesných kritérií do logického celku. Tato mravenčí práce musí trvat snad léta...\nZa recenzní výtisk (a za důvěru!) děkuji paní Marii Povýšilové, manažerce marketingu v nakladatelství Academia.\nVystavil Jan Hofírek v 10:03 Žádné komentáře:\nC o t o , P é ť o , z a s e p i n d á š ?\nU d á v a t j e t ě ž k ý h ř í c h !\nD ě l a l i t o Č u r d a , J i d á š . . .\nv á ž n ě c h c e š b ý t j e d n í m z n i c h ?\nVystavil Jan Hofírek v 10:51 Žádné komentáře:\nV dnešní době si na toto smutné výročí žádné mainstreamové medium nevzpomene. Rusofobní a ukrajinofilní propaganda jede na plné obrátky a ti mrtví z Oděsy se do této modrožluté hysterie jaksi nehodí. Ukrofašistickému běsnění padlo před osmi lety za oběť 48 nevinných lidí, kteří byli zaživa upáleni v oděském Domě odborů. Jejich „provinění“ spočívalo v tom, že nesouhlasili s kyjevským pučem a následnou majdanizací své vlasti!\nVrahové zůstali nepotrestaní...\nVystavil Jan Hofírek v 7:31 Žádné komentáře:\nТолько лягушки –\nночью на рыбалке!\nPOETICKÉ KOMENTÁŘE (261)\nP r ý j s i , P é ť o , b ý v a l k ř e s ť a n\nd n e s v š a k h n ů j a š p í n u k y d á š\nr a d ě j i s t í m , h o c h u , p ř e s t a ň\nn e b o s k o n č í š j a k o J i d á š\nVystavil Jan Hofírek v 1:24 Žádné komentáře:\nFRIDRICH BRIDEL: HYMNY, PÍSNĚ, LEGENDY\nAlois Jirásek svým románem Temno způsobil, že období baroka se u nás po celé generace (a částečně je tomu tak dosud!) spojovalo s představou Habsburků, krutě potlačujících jakékoli snahy Čechů o politickou emancipaci a katolické Církve jakožto jejich nejsilnější opory při odnárodňovacím a zotročujícím procesu. Symbióza „oltáře a trůnu“ (jak se tento mocenský tandem nazýval) se posléze stala synonymem pro zkostnatělý byrokratismus, zpátečnictví a represi vůči všem projevům svobodomyslnosti. Takovouto jednoznačně „temnou“ charakteristiku si osvojil především bývalý komunistický režim, který Jiráskův tendenční spis využíval ve svém protináboženském tažení. Byla ale u nás doba baroka skutečně tak hrůzostrašná? Odpověď je jednoznačná – nikoli!\nNelze například popřít, že tehdejší lidová zbožnost se vyznačovala upřímnou snahou o křesťanskou opravdovost, nebo že tenkrát zbudované sakrální stavby patří dnes k obdivovaným kulturním památkám. V této souvislosti nemohu nevzpomenout na svou školní docházku a slova jedné soudružky učitelky, která nám vysvětlovala, že obrovské barokní kostely se stavěly za účelem manipulace s poddanými. Asi ta citace nebude úplně přesná, ale řekla zhruba toto: „Vezměte si třeba chrám sv. Mikuláše v Praze. Když do něj vešel nějaký prostý venkovský člověk, tak ho ty veliké prostory určitě fascinovaly. A pokud zvedl oči a podíval se vzhůru k obrovské kopuli, byl tou nádherou tak ohromen, že věřil všemu, co mu církev svatá nabulíkovala.“ Nevím, co si ona učitelka myslela o naší barokní literatuře, ale předpokládám, že před jejím uvědomělým světonázorem by neobstála ani ona a Fridrich Bridel by se patrně dočkal nelichotivého přídomku „jezuitský tmář“... Čímž se oklikou vracím k recenzi knihy Hymny, písně, legendy.\nPředně chci ovšem poděkovat Hostu za vydání této skvostné publikace, u níž se zřejmě nedá počítat s nějakým finančním profitem – ačkoli jde o jedno z vrcholných literárních děl 17. století, zájem o něj se pravděpodobně omezí na užší skupinu „zasvěcených“ čtenářů. Tím více je třeba počin brněnského nakladatelství ocenit – zařazení rozsáhlého výboru z díla neprávem polozapomenutého velikána doby baroka do prestižní edice Česká knižnice je hodno chvály a obdivu!\nStačí si přečíst jeho stručný životopis, abychom okamžitě poznali, jakou byl Fridrich Bridel mimořádnou osobností. Pro ilustraci uveďme alespoň několik „zastávek“ na jeho pozemské pouti: Jako osmnáctiletý vstupuje do jezuitského řádu, následují teologická a filosofická studia, po kněžském svěcení je jmenován profesorem na Karlově univerzitě (obory rétorika a poetika), zakládá a řídí katolickou tiskárnu, píše poeticko-náboženská pojednání. Poté putuje jako kazatel po Čechách a prohlubuje a posiluje v lidu křesťanskou víru. Během morové epidemie v Kutné hoře se tam dobrovolně vydává a pečuje o nemocné, nakazí se a umírá...\nBridlova literární tvorba vychází ze skálopevného přesvědčení o křesťanské víře jakožto jediné cestě k pozemskému štěstí i věčné spáse člověka. Zcela prodchnut citem upřímné zbožnosti píše poezii mimořádné duchovní hloubky, jež nám sice může zpočátku připadat staromódní a nesrozumitelná, při pozornějším a niternějším začtení se však záhy zjistíme, že zde máme co do činění s mistrem slova, jakých v našich dějinách nebylo mnoho. Připomenu jen, že literární experti se jednomyslně shodují v názoru na Bridlovu lyrickou poemu Co Bůh? Člověk?, kterou považují za jednu z přelomových básní českého národního písemnictví. Za sebe mohu říct, že se mně v knize Hymny, písně, legendy líbilo úplně všechno a že se k těmto poetickým klenotům budu často vracet.\nCo říct závěrem? V knize se nachází to nejlepší a nejpodstatnější z Bridlovy literární pozůstalosti. Rozsáhlý a důkladnou znalostí věci se vyznačující poznámkový oddíl dává dnešnímu čtenáři možnost zorientovat se v historickém kontextu, v němž hymny, písně a legendy vznikaly. A dodejme, že Fridrich Bridel zanechal příštím generacím ještě jedno důležité poselství. Jestliže Karel Havlíček Borovský napsal epitaf „Českých knížek hubitelé lití / plesnivina, moli, jezoviti“, pak vězme, že tu byli i jezuiti, kteří knihy nepálili, ale psali. Třeba P. Fridrich Bridel Societas Jesu...\nVystavil Jan Hofírek v 11:49 Žádné komentáře:\nČernobílá fotka –\nděda má na sobě\nten modrý rolák\nVystavil Jan Hofírek v 10:36 Žádné komentáře:\nMILUJ SVÉHO UDAVAČE\naneb Češi mohou glorifikovat jen o Vánocích...\nPřed časem se na jednom literárním portálu rozproudila diskuse o knize jistého ruského autora, která ovšem záhy přešla od relevantních argumentů k současnému dění na Ukrajině, resp. nenávistným komentářům vůči Rusku. Rozhodl jsem se přispět svou troškou do mlýna a slušně napsal, že princip kolektivní viny by se podle mého názoru neměl praktikovat vůči žádnému etniku. Navíc jsem nesměle dodal, že často a rád navštěvuji poetickou sekci portálu Stihi.ru a díky tomu (a mé znalosti ruštiny) tam mám řadu přátel. To jsem si dal!\nDozvěděl jsem se (kromě toho, že jsem "ruský šváb", "hnusná kremrole" a "rusofilní zm.d"), že za to, co jsem napsal, budu vyslýchán na policii. Jakýsi Jaroslav. B. mi totiž sdělil, že "podal podnět", abych byl trestně stíhán za "glorifikaci Putina" (podotýkám, že o Putinovi v mém diskusním příspěvku nepadlo ani slovo).\nA skutečně! Za několik dní mi přišla doporučená obsílka s tím, že se mám dostavit na místní oddělení PČR za účelem podání vysvětlení ve věci... To už jsem věděl, která bije a ve stanovený den se vydal do "jámy lvové". Co mě tam čeká?\nPřivítala mne sympatická, asi pětadvacetiletá policistka. Měla na sobě slušivou bundokošili (tak jsme tomuto hornímu dílu ošacení říkali na vojně - jsem ročník 1959) a středně dlouhou sukni s opaskem, na němž se houpala pistole a další propriety. Její příjemné vystupování mne okamžitě uklidnilo a náš rozhovor se odvíjel zhruba takto.\nPolicistka: "Pane Hofírku omlouvám se, ale bylo na vás podáno trestní oznámení a musíme to prošetřit."\nJá: "Jistě, je to vaše povinnost."\nPolicistka: "Prý jste glorifikoval Vladimíra Putina."\nJá: "A kdo vám to napsal."\nPolicistka: "To vám bohužel nemohu říct."\nJá: "A nebyl to náhodou Jaroslav B.?"\nPolicistka (překvapeně): "Jak to víte?"\nJá: "On mně sám napsal, že mě udá."\nPolicistka (zvýšeným hlasem): "To je ale vůl!"\nPolicistka: "No protože mu teď můžete jít rozbít hubu!"\nJá: "Proč bych to dělal?"\nPolicistka: "No přece vás udal?"\nJá: "Já se na to dívám z té pozitivní stránky. Kdyby mě neudal, neměl bych teď příležitost hovořit s tak šarmantní dámou (policistka se zapýřila) a ani bych nevěděl, jak probíhá takový výslech ve 21. století."\nPolicistka: "A vy jste glorifikoval Putina?"\nJá: "To nevím, protože nevím, co to je. Vy ano?"\nPolicistka (usilovně přemýšlí): "Já vlastně taky ne."\nJá: "Víte, jsem křesťan a napadlo mně, že o Vánocích zpíváme Gloria in excelsis Deo, což znamená Sláva na výsostech Bohu. Gloria je tedy sláva a ta glorifikace bude nejspíš oslavování."\nPolicistka: "A oslavoval jste toho Putina?"\nJá: "Myslím, že ne, protože jsem o něm vůbec nemluvil." Načež jsem jí řekl, čeho se můj diskusní příspěvek konkrétně týkal.\nPolicistka: "Takže O.K."\nJá: "Co to znamená?"\nPolicistka: "No, že to odložíme."\nJá: "Takže nepůjdu sedět?"\nPolicistka: "Děláte si legraci?"\nJá: "Ne, vždyť dokonce generální prokurátor (tedy nejvyšší státní zástupce) soudr... tedy pan Stříž říkal, že za glorifikaci mohou být až tři roky!"\nPolicistka (se smíchem): "Ale já nejsem prokurátorka. Tak hezký den a na shledanou."\nNa to policejní oddělení jsem jel na kole (mám to tam cca čtyři kilometry). Kromě zajímavého rozhovoru jsem tak udělal něco i pro své zdraví. A už se těším na další výslech - včera jsem kdesi napsal, že můj oblíbený spisovatel je Dostojevskij. A to je přece glorifikace Putina jak noha - co říkáš, Jaroslave B.?\n(Tato "glorifikace" zřejmě nevadí... Nápis krášlí hradby v Brně na Petrově už měsíc a nikdo s tím nic nedělá)\nVystavil Jan Hofírek v 5:44 Žádné komentáře:


Vybavení dílny Archivy -\nTag: Vybavení dílny\nNa první pohled to může vypadat jako tip na dárek pro babičku, ale není tomu tak. Co tentokrát nedávat sprchový gel, ale třeba solvinu?\nČistokrevný geek se sice neušpiní, ale těch moc není. Většinou má v sobě i kousek bastlíře či opraváře a ti už pořádné mýdlo ocení. Nemyslím na nějaké růžové navoněné mýdlo, ale typickou solvinu nebo kominické mýdlo. Pokud chcete najít i jiné výrobce, hledejte frázi „mycí pasta na ruce“.\nMycí pasta se prodává ve dvou variantách. Buď v konzistenci tekutého mýdla, která je vhodná i do dávkovačů nebo jako pasta, která se odebírá z kelímku.\nCenové rozpětí: 20,- až 100,- Kč za malé balení 450 g\nVhodné pro: domácí kutilové, milovníci automobilů a všichni, co pracují kolem domu.\nPokud tento vtipný kosmetický dárek chcete dotáhnout k dokonalosti, přibalte k němu ještě uvolňovač zarezlých šroubů WD-40. Při jeho použití se špinavýma rukama tak nějak automaticky počítá.\nPublikováno: 15. 11. 2019 31. 10. 2019 Rubriky: Tipy na dárky pro geekaŠtítky: Vybavení dílny1 komentář u textu s názvem Mýdlo\nWD-40 je mazací sprej, který vytěsňuje vodu a dokáže povolit zarezlé šrouby. Vynalezla ho společnost Rocket Chemical Compeny, která využila slávy svého produktu a přejmenovala se na taktéž na WD-40. Označení „WéDéčko“ se tak nějak časem vžilo jako univerzální název pro veškeré povolovací a mazací spreje.\nCenové rozpětí: 50,- až 300,- Kč podle výrobce a velikosti spreje.\nPokračování textu WD-40\nPublikováno: 15. 11. 2019 19. 11. 2019 Rubriky: Tipy na dárky pro geekaŠtítky: Vybavení dílny\nPokračování textu Vrtáky\nPublikováno: 13. 11. 2019 13. 11. 2019 Rubriky: Nezařazené, Tipy na dárky pro geekaŠtítky: Vybavení dílny\nBezpečnost práce je většinou brána jako něco, co nás zdržuje nebo obtěžuje a myslí na ni asi jen ti, kterým už se něco vážnějšího stalo. Bezpečností vybavení je většinou opomíjeno, a tak zde máte poměrně velký prostor na nákup dárků.\nCenové rozpětí: 100,- až 200,- Kč za pracovní rukavice, 400,- za ochranné brýle nebo 1000,- za aktivní elektronická sluchátka.\nVhodné pro: domácí kutilové a všichni, co pracují kolem domu.\nKožené rukavice VOC011\nMožná to vypadá jako divný dárek, ale když jsem dostal několik druhů ochranných rukavic, byl jsem opravdu rád. Existuje spousta druhů a každý druh se hodí na něco jiného. V naprosté většině případů používám celokožené rukavice VOC011. Jsou mnohem lepší než ty levné, barevné, sešité z různých kousků látek. Dále používám pogumované protiskluzové. A pak občas používám jemné bílé.\nOchranné brýle UVEX Super OTG\nZnám jednoho člověka, ten si ochranné brýle bere i když jde střihat stromky na zahradu. Já brýle považuji za nutnost u všech elektrických strojů, co se trochu rychleji točí.\nKdyž budete ochranné brýle kupovat jako dárek, zaměřte se na délku postranice, šířku vykrojení na nos – nastavitelný nosní můstek pomůže pohodlnějšímu nošení. Vyrábějí se i ochranné brýle, které jdou nasadit přes dioptrické brýle. Tam je důležité, aby se dioptrické brýle vešly do těch ochranných. U většiny těch, o kterých výrobci prohlašují, že jsou určené přes dioptrické brýle, se brýle dovnitř nevejdou. Osobně používám Ochranné brýle UVEX Super OTG, které lze opravdu nasadit přes dioptrické brýle.\nPokračování textu Bezpečnost práce a bezpečnostní vybavení\nPublikováno: 23. 10. 2019 18. 3. 2020 Rubriky: Tipy na dárky pro geekaŠtítky: Vybavení dílny1 komentář u textu s názvem Bezpečnost práce a bezpečnostní vybavení


U koupaliště Džbán spadly dva metrové kameny — ČT24 — Česká televize\nU koupaliště Džbán spadly dva metrové kameny\nPraha - U pražského koupaliště Džbán v Divoké Šárce odpoledne spadly zřejmě kvůli počasí na cestu dva asi metrové kameny. Nikdo nebyl zraněn. Část Šáreckého údolí v Praze 6 byla ale na doporučení statika uzavřena, a to nejméně do pondělí, kdy bude hlavní město situaci řešit.\nKameny o velikosti zhruba metr na metr a půl spadly na účelovou komunikaci, po které ale zrovna naštěstí nikdo nešel ani tam nejelo auto. Za pádem je nejspíš deštivé počasí těchto dnů, kdy se kameny uvolnily z podmáčeného svahu. Uzavřena je část Divoké Šárky od hráze po veřejné koupaliště.


Lingvistika mysli a těla - Časopis Vesmír\nLingvistika mysli a těla\nZkoumajíce svou řeč, neomylně sami vyzkoumáni budeme\n| Vesmír 81, 627, 2002/11\nByly pak brylle ty, jakž jsem potom vyrozuměl,\nz skla domnění vykroužleny; a rámcové, v nichž byly\nufasované, byli z rohu, jenž zvyk slove. Vstrčil mi je\npak, na mé štěstí, křivě jaksi, takže mi plně na oči\nnedoléhaly, a já hlavy pozdvihna a zraku podnesa,\nčistě přirozeně na věc hleděti sem mohl.\nJsme Češi a nosíme české brýle. Mluvíme česky, ale také česky myslíme a prožíváme, česky jsme. Sdílíme spolu určitý obraz světa, jiný než např. Angličané, Poláci, Vietnamci, Romové nebo Eskymáci. Jazykoví relativisté, jak se říká stoupencům názoru, že naše vidění světa je determinováno mateřským jazykem, často užívají příkladu barevného spektra – jediného a jednolitého, kontinuálního, které je ovšem různými jazykovými společenstvími „rozkouskováno“ na jednotlivé barvy různě. Tu třeba jen na dvě poloviny (přibližně „světlou“ a „tmavou“), tu na deset či dvanáct částí.\nKaždý jazyk reflektuje kontinuum skutečnosti po svém, což leccos prozrazuje o způsobu, jak chápou a hodnotí svět ti, kdo daným jazykem mluví. (Jak to, že protikladem k ženatému je v češtině svobodný? – Američan studující češtinu se směje: free?) Brýle mateřského jazyka nám většinou pevně doléhají, zdá se nám, že věci vidíme, „tak jak jsou“.\nPod brýlemi jsou však oči, a ty mají všichni lidé stejné – tedy pokud jsou vybaveni zrakem. Nejsme jen Češi, ale především jsme lidé s lidskou tělesností a lidskou myslí. Náš pohled na svět není dán jen kulturou, v níž jsme byli vychováni, ale i naší neurobiologickou podstatou. Obojí, „kultura“ i „příroda“, se spolu neoddělitelně snoubí, tak jako je v každém jazyce přítomno jak to specifické, co ho od ostatních jazyků odlišuje, tak to „univerzální“, co s nimi nemůže nemít společné. Spory mezi „relativisty“ a „univerzalisty“ jsou tedy (jako všechny boje mezi krajnostmi) bezpředmětné. Nemá smysl se tázat: Je primární myšlení, anebo jazyk? Bez jednoho totiž není druhého.\nLepší je klást otázky jinak: Jak funguje lidská mysl? Co vůbec je myšlení, rozum, zkušenost? Na čem je založen a jak je organizován náš pojmový systém? A jak to všechno souvisí s jazykem? Jsou to otázky velmi staré, dnes je však nově klade kognitivní věda (interdisciplinární nebo – slovy I. M. Havla – transdisciplinární obor zabývající se lidským myšlením, inteligencí a vědomím). V posledních letech začíná kognitivní věda pronikat i k nám, píše se o ní i na stránkách Vesmíru (Vesmír 79, 363, 2000/7).\nNěkdy se spíš než o kognitivní vědě mluví o kognitivních vědách. Jedna z nich se vymezuje jako kognitivní lingvistika. Oproti jazykovědným přístupům, jaké zná většina z nás ze školních učebnic, je na ní zajímavé mj. to, že ukazuje, k čemu může být užitečné zkoumání jazyka i nelingvistům – psychologům, pedagogům, filozofům, možná i přírodovědcům, neurologům, psychiatrům aj. Pojmové struktury, k nimž se dobíráme na základě toho, „jak mluvíme“, totiž můžou zajímavě poukázat právě k tomu, „jak myslíme“.\nTělo uvnitř mysli\nCo tedy vlastně děláme, když mluvíme? Namátkou si zapisujme, jaká slova používají lidé v diskusi: podsouvat někomu něco, zavádějící tvrzení, přinášet závažná zjištění, odbočovat od tématu, jít přímo k věci, nezastavovat se u detailů, vratká pozice, otevřená otázka, jiný úhel pohledu, vidět problémy, osvětlit temná místa, podat hmatatelné důkazy…\nMožná nás překvapí, že o abstraktních tématech mluvíme slovy, která mají ve svém významovém základu nějaký poukaz k tělesné zkušenosti: k poloze těla, jeho pohybu, chůzi, cestě odněkud někam, k manipulaci s věcmi, ke smyslovému vnímání (hlavně zraku a hmatu).\nPodle jedné ze základních tezí kognitivizmu má způsob našeho pojmového uchopování a prožívání světa zkušenostní charakter – a základem naší zkušenosti je právě tělesnost. Nepřemýšleli bychom „jako lidé“, kdybychom nebyli tělesní a kdyby naše tělo nebylo právě takové, jaké je. Vzpřímené (odtud základní opozice nahoře/dole, a pak všechno „kladné“ i „záporné“, co se na ni váže), specificky se pohybující (zepředu dozadu), nejčastěji pravolevé; pociťující chlad a teplo, hlad, žízeň, nasycení, bolest; obdařené smyslovým vnímáním.\nJedna ze základních prací o kognitivní lingvistice nese výmluvný název „The Body in the Mind“. 1) Hovoří se v ní mj. o tom, že existuje několik základních konceptuálních schémat, tvořících podloží našeho pojmového systému – strukturu vidění světa. Tato schémata vycházejí z naší tělesné a prostorové zkušenosti. Autor tu mluví např. o schématech nádoba, spojení, celek/část, centrum/periferie, cyklus ad. Jak k těmto zobecněním on a jeho kolegové dospěli? Právě tím, že podrobili zkoumání významovou strukturu slov, jejich přenesené významy, slovní spojení, frazeologizmy.\nI česky říkáme třeba: být plný očekávání, nemít v sobě kouska studu, mít čerta v těle, všechno se v něm vařilo, a také cítit se nenaplněný, prázdný, popřípadě být otevřený/uzavřený, být dutý, mít v hlavě piliny, mít v hlavě brouka, mít plnou hlavu problémů… Z toho vyplývá, že sami sebe např. v souvislosti s emocionálními stavy, charakterovými vlastnostmi, nadáním, vzděláním, pamětí, starostí apod. chápeme jako „nádoby“ s prázdným či zaplněným vnitřkem. Na druhé straně používáme i spojení typu být v (nějaké) náladě, být v depresi (nebo dostat se z deprese) apod., což prý poukazuje k tomu, že i sebe někdy prožíváme jako věc, která spočívá uvnitř uzavřeného prostoru.\nCo pro nás není smysly uchopitelné přímo, o tom můžeme přemýšlet a mluvit jen proto, že máme schopnost myslet imaginativně, především metaforicky. Metafora není ornament, který má dodat řeči působivost a zvláštnost. Není také primárně záležitostí jazyka: v první Lakoffově a Johnsonově knize 2) se mluví o teorii konceptuální (pojmové) metafory.\nNáš každodenní život se zakládá na nesmírném množství metafor, jen si to málokdy uvědomujeme. Ukazuje to plasticky právě jazyk, od běžných konverzačních obratů až po vědecké texty, beletrii či poezii. To, jak o věcech mluvíme, svědčí o tom, jak jim rozumíme, do jakých rámců je máme zasazeny, jak je prožíváme, jak se na tomto základě chováme. Podstata metafory spočívá ve faktu, že se jedna pojmová oblast („cílová“) chápe a prožívá z hlediska pojmové oblasti jiné („zdrojové“). Vztahujeme-li se např. k emoci, jíž v češtině říkáme hněv, vztek, zloba, užíváme často slov užívaných primárně o zahřívání kapaliny v nádobě: člověk se může dohřát, a dokonce vypěnit, vybublat nebo vybuchnout – když tlak vyvolaný následkem vzrůstající teploty kapaliny (korespondující s vnitřním napětím rozzlobeného člověka) způsobí explozi. Hněv je však v češtině konceptualizován i jinak, např. prostřednictvím metafory „hněv = oheň“ (vzplanout hněvem, dohřát se, sršet zlostí, dopálit se, být vznětlivý), „hněv = duševní porucha“ (být vzteky bez sebe, šílet, řádit jako zběsilý, jako smyslů zbavený, jako blázen) aj.\nMetafory se samozřejmě realizují i na jiné než jazykové bázi – v rovině obrazu či akce: ve snových symbolech, ve výtvarném umění, v divadle či filmu, v reklamě. Těch v hloubi našeho pojmového systému (a ještě hloub) uložených metafor mohou umělci, politici nebo tvůrci reklam plodně využívat (i zneužívat k manipulaci). Na jejich základech a podle bezpečně fungujících pravidel lze vytvářet metafory nové. O metafoře se uvažuje už po dlouhá staletí. K přemýšlení z tohoto hlediska a v takové konkrétnosti však dala podnět právě kognitivní lingvistika; ona jí také připisuje výjimečnou důležitost v utváření obrazu světa v naší mysli.\nŽeny, oheň a nebezpečné předměty\nZákladem našeho pojmového systému je kategorizace. Její podstatu ukazuje G. Lakoff kuriózním titulem své knihy, 3) sugerujícím, že „ženy, oheň a nebezpečné věci“ mají něco společného a na základě podobných vlastností k sobě patří. (V jednom australském jazyce prý opravdu existuje kategorie, která zahrnuje exempláře, jako jsou ostré věci a zbraně, oheň a bytosti ženského pohlaví.) Kategorizujeme vždy, když věc chápeme nikoli jako jednotlivinu, ale jako exemplář nějakého druhu. Tím, že něco označíme jako strom, vztek, emoci, národ, vložíme vlastně označované na základě jistých rysů do příslušně označené krabice. Řekneme-li strom, jako bychom řekli patřící do kategorie stromů.\nVěc však není tak jednoduchá. Co když se onu věc budeme zdráhat vložit jen tak do krabice s nápisem „stromy“, protože to nebude strom úplně jednoznačně? Budeme se ptát: Splňuje podstatné rysy „stromovitosti“? Má dost dlouhý kmen? Není to spíš keř? Starší (aristotelské) pojetí kategorie jako nádoby nám v tomto případě příliš nevyhovuje. Kognitivisté tu vycházejí z teorie psycholožky E. Roschové, která už v sedmdesátých letech 20. století nabídla jiný pohled. Podle ní kategorie nejsou „nádoby“, do nichž věci na základě přesně daných kritérií buď patří, anebo nepatří. Reálně mají některé exempláře více reprezentativních vlastností, jiné méně. Kategorie je tedy budována na základě schématu „centrum/periferie“, přičemž v samém centru stojí reprezentativní exemplář: jde o prototyp – „nejlepší příklad“. Další členové kategorie mají k prototypu tu blíže, tu dále, někteří jsou zcela na okraji. Tučňák či pštros sice nelétají, ale přesto je zařadíme mezi ptáky. Jako typický příklad ptáka však chápeme spíše ptáčka menší velikosti, který (kromě toho, že má křídla, zobák a snáší vejce) létá a zpívá, např. vrabce nebo kosa.\nVšichni živočichové prý „kategorizují“: rozlišují, co patří k potravě, nepřátelům, jedincům vlastního druhu, k možným partnerům. Jak, to záleží na jejich smyslovém aparátu, resp. na tom, co umožňuje jejich nervová soustava. Každý živý tvor kategorizuje, podle Lakoffa a Johnsona dokonce i améba kategorizuje, co se týče věcí, které se hodí nebo nehodí k jídlu, toho, co se k ní přibližuje nebo vzdaluje…\nLze však nazvat kategorizací vzruchy neuronů, které provokují určité (primitivní) reakce? Nebo je tu přece jen podstatný rozdíl mezi amébou a člověkem – takový, na nějž by v jisté poloze musel poukázat filozof? Ví např. améba, že kategorizuje?\nPochopitelně není jen kognitivní lingvistika lakoffovsko-johnsonovská, směřující stále víc k neurolingvistice, s ctižádostí ukázat, jak doslova „mysl“ vyrůstá z „těla“. A. Wierzbicka 4) naopak jasně formuluje potřebu důsledně odlišovat to, co se děje v „mysli“ a co v „mozku“ – a vznáší požadavek, aby se lingvistika věnovala „mysli“. Mysl je totiž podle ní to, co je spjato s konceptualizací (a kategorizací) – a nikoli s percepcí. V souvislosti s barvami bychom to mohli vysvětlit asi takto: jinak vidí barvy barvoslepý ve srovnání s člověkem standardně zrakově vybaveným (rozdíl v percepci) a jinak „vidí“ barvy určité části spektra např. Čech (rozlišující zelenou a modrou) než Vietnamec, pro něhož xanh označuje „barvu rostlin, moře a bezmračného nebe“ (rozdíl v konceptualizaci).\nPrávě zde se ukazuje ona druhá zásadní dimenze jazyka. Naše reflexe reality uložená v jazyce není určena jen lidskou tělesností a vůbec tím, jak jsme zkonstruováni „interně“. Každý jazyk je těsně spjat se společenstvím, jemuž je jazykem mateřským. Ukazuje, jak toto společenství vidí svět – na jakém základě ho kategorizuje, jak má konceptualizovány jeho jednotlivé části, jak je hierarchizuje, hodnotí, jaké „návody k použití“ světa svým členům nabízí. Lingvistika kognitivní tu přerůstá v lingvistiku kulturní.\nJazykový obraz přirozeného světa\nÚstředním pojmem kognitivní lingvistiky v Polsku je pojem jazykového obrazu světa. V posledních letech se tam stal základním tématem pro řadu vědců a vědeckých týmů. Představitelé tohoto směru přistupují k jazyku holisticky a snaží se nalézat nástroje pro jeho analýzu (a interpretaci) nejen ve smyslu kognitivním, komunikačním a psychosociálním, ale především kulturním. 5)\nJazykový obraz světa je interpretace světa obsažená v určitém jazyce – v jeho gramatických kategoriích, ve významové struktuře slovní zásoby, ve frazeologii. Jazyk ukazuje specifickou kategorizaci reality, hierarchizaci, uspořádání, chápání a hodnocení jednotlivých jejích fragmentů. Jazykový obraz světa je antropocentrický – a naivní: Slunce se v něm otáčí kolem Země (vychází a zapadá), velryba je velká ryba (má to vepsáno ve svém pojmenování). Centrálním bodem světa je tu člověk a jeho „zdravý selský rozum“, který vychází ze specificky lidského tělesného zakotvení. Něco je těžké nebo lehké, mělké nebo hluboké, jedlé, pitné, jedovaté, neviditelné – vždy vzhledem k člověku.\nNelze tu nevzpomenout evropskou fenomenologickou filozofii: E. Husserla, M. Heideggera, a zejména „přirozený svět“ J. Patočky: ten totiž s pojmem jazykového obrazu světa zajímavě koresponduje (viz též Slovo a slovesnost 60, 283, 1999). Navíc si v Jungmannově slovníku můžeme přečíst, že „přirozený jazyk“ znamenal kdysi jazyk mateřský… Ve fenomenologii jde o „návrat k věcem“ (subjektivně, lidsky prožívaným). K „věci“ poukazuje „slovo“, to nás navádí ke kořenům vydělení věci z celku jsoucího. Právě „fenomenologická“ jazykověda má (a hledá nové) nástroje k tomu, aby prostřednictvím jazyka ukázala lidské struktury světa, tak zásadně s jazykem spjaté. Mluvíme, když bdíme, mluvíme ve snu… napsal kdysi Heidegger. A také: Řeč je domov bytí.\nZkoumajíce svou řeč, neomylně sami vyzkoumáni budeme, zmiňme ještě J. Jungmanna. A připomeňme si koncepci národa, která z podobného pojetí mateřského jazyka a kultury kdysi v obrození vzešla. Tím, že svůj jazyk prozkoumáme a porovnáme s jinými, zjistíme, jak sami sebe chápeme, v jakém světě žijeme, jaký obraz světa jsme si utvořili a stále tvoříme: jako Češi – i jako lidé. 6)\n1) M. Johnson: The Body in the Mind. The Bodily Basis of Meaning, Imagination and Reason, Chicago 1987\n2) G. Lakoff – M. Johnson: Metaphors We Live By, Chicago 1980.\n3) G. Lakoff: Women, Fire and Dangerous Things. What Categories Reveal about the Mind, Chicago 1987.\n4) A. Wierzbicka: Semantics. Primes and Universals, Oxford – New York 1996.\n5) Srov. např. J. Anusiewicz, Lingwistyka kulturowa. Wrocław 1995 a J. Bartmiński, Język w kontek¶cie kultury. In: Wspólczesny język polski. Ed. J. Bartmiński. Lublin 2001\n6) Článek byl napsán v rámci grantového projektu GA UK 237/ 2000\nPhDr. Irena Vaňková, CSc., (*1962) vystudovala bohemistiku na Filozofické fakultě UK v Praze. Na této fakultě, v Ústavu českého jazyka a teorie komunikace, se zabývá zejména kognitivní lingvistikou a filozofií jazyka. Je autorkou knihy „Mlčení a řeč v komunikaci, jazyce a kultuře“ (Nakladatelství Institutu sociálních vztahů, Praha 1996).