4 tipy pro spolehlivý hosting | fresh\nfresh > Blog > Aktuálně > 4 tipy pro spolehlivý hosting\n4 tipy pro spolehlivý hosting\n9.3.2016 Ondřej Prokop Aktuálně, Naše řešení\nZ našich zkušeností můžeme říct, že úspěšný web dělají především 3 věci.:\nprofesionální provedení samotného webu\nO nezbytnosti prvních dvou věcí nepochybuje téměř nikdo, třetí však někteří lidé stále nepřikládají velmi velký důraz. Pokud patříte mezi ně, doporučujeme si přečíst tento článek.\nZjistěte si stav serverů\nPro vysvětlení, co to hosting vlastně je, si dovolíme použít malé přirovnání. Představte si, že stavíte luxusní vilu na podmáčeném pozemku, ze kterého vede jen dávno zpravovaná rozkodrcaná polní cesta. Domníváme se, že většina z vás by tak neučinila. To samé je i s hostingem. Je neefektivní umístit moderní webovou prezentaci (luxusní vilu) na nekvalitní hosting (podmáčený pozemek) s nestabilním a pomalým připojeným (rozkodrcaná polní cesta).\nFresh reakce: Doporučujeme si zjistit stav serverů poskytovatele webhostingu před umístěním webové prezentace. Existují společnosti, u kterých slovo server znamená starý počítač připojený k internetu, na kterém jsou nahrány stránky klientů. Například existují společnosti poskytující hosting zdarma, ale nízká cena hostingu bývá častokrát vykompenzovaná špatným stavem serverů. Naše digitální agentura Fresh Services dbá na to, abychom naše weby byly umístěny na těch nejmodernějších serverech připojené k páteřní síti (velmi rychlé internetové připojení), které pravidelně každé 3 roky obměňujeme.\nVýpadek webu může být konečná\nJe-li pro Vás internet hlavním zdrojem podnikání, je třeba zajistit, aby se zákazníci na Váš web dostali kdykoliv. Dlouhodobý výpadek serveru (například 1 den) hrubě snižuje důvěru zákazníků ve Váš web. Je to stejné jako s restaurací, která je nucena na 2 měsíce zavřít. Také se jí potom jen pomalu vrací ztracení zákazníci. Nehledě na fakt, že po dobu odstávky nevyděláváte.\nFresh řešení: Je určitě dobré a na místě zvážit kromě ceny hostingu i jeho stabilitu. Například s naší agenturou se výpadku webu nemusíte bát, neboť v případě výpadku jeho serveru se načte jeho záloha z druhého.\nSprávné nastavení od odborníků\nPokud nejste expert na problematiku serverů, nastavit vlastní server je poměrně obtížné. Proto zvolte takovou agenturu, která vám s tím pomůže (ne u všech společností je toto standard). Při nastavování serveru je například nutné ohlídat si nastavení DNS záznamů. U mnoha webů i u velkých společností, se stává, že kvůli špatnému nastavení DNS se při napsání adresy bez www nezobrazuje žádný web. To je v dnešní době, kdy adresu bez www zadává většina uživatelů, tragický omyl, který může odradit mnoho Vašich případných zákazníků.\nFresh řešení: Doporučujeme si také ohlídat zálohování. Může se stát, že na vaší webové prezentaci uděláte chybu, například smažete část zdrojového kódu, kterou nepůjde posléze vrátit zpět obvyklými procesy. Naše agentura má řešení. U všech serverů používá systém GIT, který umožňuje obnovit předchozí verzi webu.\nNejlepší je mít hosting od tvůrce webu\nPokud Váš tvůrce webu poskytuje webhosting alespoň v trochu slušné kvalitě, nedoporučujeme procházet ostatní nabídky a automaticky umístit web k němu. Možná si říkáte proč, když můžete sehnat někoho stejně dobrého za nižší peníze? Pokud byste sehnali poskytovatele webhostingu splňující předchozí body, je možné, že se komplikacím nevyhnete.\nFresh řešení: Hosting agentur tvořících web bývá obvykle nastaven způsobem, aby byl kompatibilní s jimi vytvořenými webovými stránkami. Pokud by se na webu objevil jakýkoliv problém, nestane se, že tvůrce webu Vám bude tvrdit, že je problém u hostingu, a poskytovatel hostingu, že je problém na webu. Máte-li web a hosting u jedné společnosti, řešení najít musí, ať je problém kdekoli. Navíc ušetříte čas tím, že budete moci jednat jen s jednou osobou.\nŘešíte otázku hostingu i Vy a chcete vědět více, napište nám na office@freshservices.cz a rádi Vám nezávazně poradíme.


Od chvíle, kdy francouzský dirigent Emmanuel Villaume stanul na stupínku PKF — Prague Philharmonia jako její šéfdirigent, uplynuly již čtyři roky. Na hodnocení jeho působení je ještě čas, ale už teď je zřejmé, že se v tomto období podařilo udržet dobré jméno tělesa založeného v roce 1994 Jiřím Bělohlávkem, ale i relativně udržitelnou ekonomickou stabilitu, a to v nelehkém období ekonomického podfinancování kultury. Villaumovi se díky jeho uměleckým kontaktům daří sjednávat umělecká turné po celém světě, tak důležitá, kromě finanční stránky, pro renomé orchestru a šíření české kultury v zahraničí.\nPětapadesátiletý rodák ze Štrasburku má již za sebou docela úctyhodnou kariéru operního i symfonického dirigenta, který stanul u pultu významných orchestrů i operních domů všech kontinentů. Jeho příznivci se s ním mohou pravidelně setkávat při operních večerech v newyorské Met, kde nastudoval Tosku, Thaïs, Romea a Julii, Bohému, Manon, Samsona a Dalilu, i v dalších velkých domech amerického kontinentu, kde je zejména vyhledáván, včetně argentinského Teatro Colón – ale kdybychom takto měli pokračovat, brzo bychom překročili povolený rozsah. A podobně bychom se museli krotit i při výčtu velkých orchestrů, mezi nimiž nechybí taková jména jako Los Angeles Philharmonic, Chicago Symphony, San Francisco Symphony, Boston Symphony, Royal Philharmonic, Orchestre de Paris a mnoho dalších. Emmanuel Villaume, bodrý Alsasan, je člověk přívětivé, otevřené povahy, a velmi komunikativní, takže rozhovor s ním v jeho pražském bytě byl velmi příjemným zpestřením jednoho sychravého předjarního dne. O čem jsme si povídali? O komunikaci.\nMohl byste nám říci, co jste dělal, než jste přišel do Prahy? Byl jsem uměleckým ředitelem ve Spoletu, nejdřív tedy v Itálii, a pak v Charlestonu v Jižní Karolíně. Tento pestrý hudební festival, který uvádí nejen symfonické a komorní koncerty, operu, ale i drama a balet, dokonce i výtvarné umění, založil Gian Carlo Menotti v roce 1958 a patnáct let probíhal v sesterské spolupráci v Itálii a v USA. Já jsem převzal vedení americké části a působil jsem tam v letech 2000-2010. Každoročně jsme provedli přes dvě stě akcí, ve čtyřech sálech, na univerzitě i v galerií. V jednom dni jste mohli vyslechnout Shakespearovy Sonety a pak třeba Verdiho operu, ale i symfonický koncert. Velmi rád na ta léta vzpomínám, umožňovala mi žít pestrým životem.\nA pak jste se stal v roce 2008 šéfem Slovinského národního orchestru v Lubljani. Ale současně jsem byl i v Bratislavě, kde jsem vedl Slovenskou filharmonii, a to až do roku 2016. Byl to pro mě trošku jazykový galimatyáš, ale dával jsem si velký pozor, abych si Slovinsko nepletl se Slovenskem. V Bratislavě se mi líbilo, s jakým zaujetím hráči přistupovali ke zkouškám, když šlo o to vystihnout poetický obsah. Samozřejmě jsme také pracovali na technických aspektech, na stylové autenticitě, zvukové stránce, frázování, intonaci, a pokud mohu soudit, dělali jsme jisté pokroky. Také díky porozumění managementu orchestru. Víte, já si myslím, že pracovní vztahy mezi dirigentem a administrativou jsou velmi důležité. A právě v Bratislavě jsem poznal, co dělá společný zájem na společném díle. A ještě musím zmínit fantastický sbor, se kterým byla radost pracovat, i když sál Slovenské filharmonie je trochu menší než pražské Rudolfinum, ale má výbornou akustiku.\nJak je tomu v amerických orchestrech, pokud jde o morálku při zkouškách a ochotu tvrdě pracovat? Je zde jeden podstatný rozdíl, a to na všech úrovních. Je v povaze amerických muzikantů, že teamwork a kolektivní disciplína je u nich to hlavní. Zatímco v Evropě jsme více individualističtí. Když zkoušíte s evropským orchestrem, musíte čekat daleko více otázek, pochybností, a třeba i takových návrhů jako: Teď bychom si měli udělat přestávku. Pravidelně vystupuji na obou stranách Atlantiku, takže mám srovnání. V Americe vás hráči respektují, i když s vámi v detailu úplně nesouhlasí. Jsou spíš ochotni se podřídit než v Evropě.\nA to říkáte jako žák Seiji Ozawy, který měl v Bostonu nemalé problémy? Ovšem musíte uvážit, že Seiji tam byl téměř třicet let, a to je strašně dlouhá doba na to, aby si udržel stále jen pozitivní atmosféru. Je zcela přirozené, že se po tak dlouhé době začaly objevovat kritické poznámky na jeho adresu z pera hudebních kritiků, ale i hráčů.\nNěco jako ponorková nemoc? Ano, něco na ten způsob. Podle mě by dirigentský post neměl trvat příliš dlouho. Řekněme tak pět šest let, aby dokázal prosadit svou koncepci, ale ne přes deset let. Pak už je to jenom rutina. Vezměte si třeba takového Karajana, ten už ke konci svého vládnutí v Berlíně byl téměř nenáviděn.\nA proč tedy trvalo Abbadovi tak dlouho, než se mu podle vlastních slov podařilo dostat z nich ten zatracený karajanovský zvuk a přesměrovat je ke svému zvukovému ideálu? On to Claudio, oproti tomu co se běžně traduje, neměl v Berlíně také vůbec lehké. Pokud vím, někdy ty vztahy byly hodně napjaté. Aby dirigent mohl vytvořit opravdu dělné prostředí, potřebuje mít na své straně všechny klíčové hráče včetně managementu, kritiky, ale i médií, dokonce i magistrátu města. Jinak může i silná umělecká osobnost neustále narážet na velké problémy.\nA pak přišla léta v Dallasu. Tam jsem nastoupil v roce 2013 a smlouvu mi teď prodloužili až do roku 2022. Práce v tamní Opeře mi velmi vyhovuje. Jako staggiona pracujeme v týdenních blocích, což nám umožňuje udržet vysokou kvalitu při nižších produkčních nákladech. A je zde fantastické publikum, které je na svou operu hrdé. Na své současné situaci, kdy pracuji na obou stranách Atlantiku, si cením především toho, že se mohu věnovat jak symfonickým koncertům, tak opeře. I v Dallasu dávám hojně koncerty, myslím, že to je pro hygienu orchestru velmi důležité.\nJak se to u severoamerických orchestrů s kvótami? V éře MeToo? Striktně vzato, nic takového neexistuje. Je to ovšem značně kontroverzní otázka. Nejen pokud jde o gender, ale i etnický původ. Dnes vypadá situace tak, že v mnoha orchestrech je dnes již podstatně více žen než mužů. Zejména na východním pobřeží.\nTo můžu potvrdit. Na letošním Pražském jaru jsem na koncertě Orpheus Chamber Orchestra, sídlem v New Yorku, napočítal dobré dvě třetiny žen. A co mne zvláště zaujalo, všechny seděly u prvních pultů, zatímco muži se krčili kdesi vzadu. A do hry vstupují i jiné faktory. Například na Juilliard Academy je obrovský počet studentek z Asie, protože v Asii je studium hudby často pro ženu jediným způsobem, jak dosáhnout sociálního vzestupu. Když máte diplom z hudby, můžete pomýšlet na manželství. Jinak jen těžko.\nDělíte svůj čas mezi koncertní sál a divadlo. Jak přistupujete jako symfonický dirigent ke spolupráci s operními režiséry? Musíte se hodně zapírat? Dramatický element nacházíme často i v symfonické hudbě. I když ne vždy. Takže si v opeře zase nepřipadám jako v úplně jiném světě. Ostatně léta jsem pracoval jako operní dramaturg.\nCo třeba takový David McVicar? Jak se vám spolupracovalo při Tosce? David je z těch režisérů, kteří báječně rozumí hudbě. Ale pracoval jsem třeba na Rosenkavalierovi s Ruth Berghaus, jednou z těch monstrózních režijních osobností v bývalé NDR (manželka Paula Dessaua a velká pečovatelka o odkaz Bertolta Brechta), která hudbu moc nevnímala, ale měla neomylný dramatický cit. Třeba mi něco říkala k jednomu valčíku a já jsem se jí zeptal: A který máte na mysli, tam je mnoho valčíků? No přece tenhle. A ono to přitom bylo na čtyři doby. A pak jsem poznal režiséry, kteří byli hudebně vzdělaní, uměli číst noty, ale vůbec neměli potuchy o tom, jak s hudbou na jevišti naložit. David cítí uměleckou formu velmi vášnivě. Lidé někdy proti jeho vizím protestují, ale on nikdy dílo nenaruší, nezkomolí, vždy tam je znát dramaturgické pochopení smyslu libreta a propojení s hudbou. A to je pro mne velmi důležité. Já nikdy s režisérem nebojuju.\nAni když s ním nesouhlasíte? Když opravdu nesouhlasím, tak mu to jeho řešení předvedu, celé místo mu přehraju, ono se to rozpadne a nefunguje to. A on pak řekne: Aha, tak to uděláme jinak.\nNebo taky ne. Není dnes těžší pro dirigenta, aby se prosadil? V éře Regietheater? Když jste autentický a máte jako umělec autoritu, tak si svůj názor většinou prosadíte.\nJenomže dirigent vstoupí do procesu ve fázi, kdy už je všechno upečeno, výprava hotova, jsou v tom velké peníze, a pak přijde první kostýmová a dirigent se nestačí divit. Ale už se nedá nic dělat. To je krása i bída divadla. Je to živý organismus. Základ je v tom, aby si šéf vybral pro svůj projekt ty správné lidi. Když funguje komunikace mezi šéfem a ředitelem, tak má projekt dobré šance uspět. Já jsem v Charlestonu vždy s ředitelem vedl velmi intenzivní rozhovory, během přípravy projektu. Často jsme se i pohádali, ale nakonec to zpravidla dopadlo dobře.\nNa evropské operní scéně se už dlouho prosazuje trend režijních aktualizací. Jak se cítíte v takovém prostředí? Z pohledu divadelního ředitele je mnohem jistější udělat tradiční inscenaci, protože i když bude zcela průměrná, nepřinese to divadlu žádné problémy.\nJenom kritika to setře. Ale jen někteří. Když se však jako šéf rozhodnu pro moderní trend, který v Americe nazývají eurotrash, jdu do velkého rizika. Ale ze své vlastní zkušenosti mohu říci, že když se pustíte do modernistického projektu, který tradiční výklad podrývá, příběh všelijak obměňuje, přesazuje jej ze středověku do současnosti, tak pokud je to dobře udělané, pokud to respektuje původní napětí, vztah mezi hudbou, dějem a slovy, tak to funguje. A může to být fascinující zkušenost, nahlédnout staré divadlo náhle z jiného úhlu. A i ten nejkonzervativnější divák to nakonec přijme. Problém je jen v tom, že takováto promyšlená inovace je mnohem obtížnější než tradicionalistické pojetí. Ale to je všechno otázka balance. Na některých scénách v Německu, i těch menších, se dnes až monopolně prosazuje trend Regietheater, kdy jediným měřítkem kvality je, nakolik se podařilo dílo dekonstruovat, rozložit, podminovat. Přitom podle mě jde jen o to, jestli je inscenace dobrá. Celé to uvažování o tom, čemu dát přednost, zda tradičnímu či modernistickému pojetí, je nesmyslné. Dělat dobrou operu, to je oč tu běží. Jakmile hrajete před poloprázdným domem, je to špatně, ať je na vině klasika nebo moderna. Já mám v Dallasu i finanční zodpovědnost. Mám závazky vůči městu a musím se podle toho chovat. V evropských domech mnohdy ředitelům nevadí, když hrajou před poloprázdným hledištěm.\nCo je pro vás důležitější, publikum nebo kritici? (po delší pauze) Řeknu vám to takhle. Zažil jsem umělce, hudebníky, zpěváky, kteří byli po premiéře velmi šťastní. Měli pocit, že se jim to povedlo. Pak si druhý den přečetli zdrcující kritiku a s jejich výkonem to šlo z kopce, protože z toho byli v depresi. Což je špatně. Umělec by neměl tolik podléhat tomu, co si o svém výkonu přečte v novinách. Víte, my umělci jsme často sami sobě těmi nejtvrdšími kritiky. A jsou to často až mučivé pochyby, bezesné noci, kdy vám vaše superego vysává krev jako upír. Bere vám energii, protože když se vám nedaří dělat to podle svých představ, je to už samo o sobě velké utrpení. Když budete srovnávat mé výkony s těmi nejlepšími v historii, tak jsem bez šance, protože tak dobrý, jako Furtwängler, jako Karajan, nebudu nikdy. S kritiky je to stejné jako s námi. Jsou dobří a špatní. Kritika, která se snaží porozumět tomu, oč vám jde, může být pro umělce prospěšná. Může se z ní dovědět, kde dělá chybu. Na západě má kritika velký ohlas, protože nereprezentuje jen zdánlivé mínění jednotlivce, ale stává se obecným hodnocením. Je to jakýsi certifikát kvality, a to je velmi nebezpečné. Dalším problémem je, že se dneska často stírá hranice mezi uměleckou kritikou a PR marketingem.\nTo bohužel musím potvrdit. Na české kritiky je dnes vyvíjen značný tlak, aby se z nich stali píárové. To je třeba rozhodně odmítnout. Zcela jistě, protože vy přece máte svoji vlastní zodpovědnost. Nejen k instituci, ale především k sobě. Pro kritika je ovšem velmi obtížné, aby citlivě proplouval mezi všemi těmito úskalími. Tomuto úkolu nemůže dostát kritik, jehož odborná průprava, ale i lidské kvality jsou nedostačující. Kritik, který o hudbě, kterou slyší, ví méně než třeba poslední konzervatorista, hrající na triangl...\n... ano, to je hanba cechu. Ovšem ani když máte v hlavě padesát Appassionát a jdete na tu svoji jednapadesátou, tak to ještě nic nezaručuje, dokonce to může být i jistý handicap. To je jistě pravda, pokud přicházíte na koncert už s předem připraveným názorem. Tohle je obtížné téma, o kterém skoro nikdo nehovoří upřímně, protože se snadno můžete dostat do problémů. Upřímnost je jedna věc, zdvořilost druhá. Ale musím vám říci, že řada kritiků zakládá své renomé na tom, že se snaží být za všech okolností vysoce kritičtí. Jednoduchý recept. Tím, že vytrvale všechno odmítá, si buduje svou visačku kvality. Lidé si říkají: Pane, ten je ale náročný! Ale já si myslím, že ti nejlepší, nejkompetentnější kritici jsou v zásadě pozitivní. Ale abych odpověděl na vaši otázku, co je pro mne důležitější, zda publikum či kritika. Když chci zaujmout své publikum, musím stále znovu a znovu nacházet kýženou rovnováhu mezi spiritualitou a zábavností. To animální v člověku se chce bavit, užívat si, a já musím této části lidství vyhovět, jinak bych nudil. Ale zase, když tomu jako dirigent příliš podlehnu, příliš chci hovět publiku, jeho sentimentu, a příliš přeháním výraz, pak v sobě zrazuji umělce, který by měl přece také přinášet intelektuální uspokojení. Jsou večery, kdy za vámi lidé chodí a říkají, jak si to užili, a to mě přináší největší radost. Ale jsou i večery, na které byste radši zapomněl. Nechci být ke kritikům příliš kritický. Už proto, že musím připustit jejich nepostradatelnost. Ale tu svou funkci pro umělce důležité zpětné vazby může kritik plnit jen tehdy, když rozumí tomu, o čem píše.\nDoktor Johnson, otec anglické kritiky, a velmi vtipný muž, pravil: „Ačkoli jsem nesnesl za celý život jediné vejce, přesto si troufám tvrdit, že jsem lepším znalcem omelety než kterákoli slepice.“ Myslíte si, že kritik musí sám aktivně ovládat to, o čem píše? (smích) To je báječný postřeh. Rozhodně ne. Znám mnoho lidí, kteří nejsou muzikanti, a přece rozumí hudbě víc než mnohý muzikant. A to platí nejen pro kritiky, ale, jak jsem už řekl, i pro režiséry. Nemusí znát noty, ale musí vědět, jak je inscenovat.\nProč podle vašeho názoru má hudební kritik v Americe tak velké slovo? Těžko říci. Třeba tam jsou dobří kritici, a tak si toto postavení historicky vybojovali. (smích) Ale vážně. Ne že by v Evropě nebyli dobří kritici, ale celá mediální struktura a kulturní vazby v Americe fungují prostě jinak. Kritik je hned po premiéře ve světle ramp a všichni čekají na to, co řekne. A ve většině menších amerických měst je jen jediný velký vlivný deník, takže jeho umělecký kritik má téměř monopolní postavení. A ta jeho moc je až děsivá. Může dílo potopit nebo mu zajistit nehynoucí slávu. V každém případě ovlivní osud díla na celé roky. V Evropě je to úplně jinak. Mínění se mezi sebou tříští. Panuje tu, zvláště v Praze, jak jsem již poznal, velký relativismus a žádné slovo si nezíská rozhodující převahu nad ostatními.\nNavíc je u nás stále větší tlak na rychlost. Kritika se z tiskového výstupu přesouvá pozvolna na web. Ubývá výrazných osobností, za to přibývá bloggerů. Někomu to vyhovuje, protože umí rychle psát. Někdo potřebuje pár dní na to, aby se mu to v hlavě rozleželo. Ale máte pravdu v tom, že na web dnes může psát kdekdo a když to čtu, často mi to zavání grafománií.\nWilhelm Furtwängler jednou řekl, že je nejen právem, ale i povinností hudebníka prolamovat tradiční klišé a přicházet s individuálním řešením. Co byste k tomu řekl? Ta dichotomie „nové versus standardní“ je velmi zrádná. Furtwängler versus Toscanini. Nebo Kleiber a Karajan. Pokud jde o tu první, stojím na straně Furtwänglera. Toscanini vyznával text a jenom text. Jako by nechtěl dohlédnout toho, co je za notami. Zatímco Furtwängler hledí daleko za text, i když tím riskuje odpor kritiků. On říká třeba: „Správné tempo je takové tempo, které dobře zní“.\nCož je ovšem velmi relativní. Ovšem. Přijde na to, v jakém sále, před jakým publikem, s jakým orchestrem se dané tempo realizuje. Dokonce to i závisí na takových věcech jako teplota v sále, anebo zda je orchestr z předešlého koncertu unaven. To ovšem neznamená, že si každý může volit libovolné tempo jen proto, že on to tak cítí. Furtwänglera v tomto neradno napodobovat, protože zatímco jeho volba temp je většinou instinktivně správná, může se to u jiných dirigentů snadno zvrhnout v libovůli.\nSvjatoslav Richter odpověděl na otázku, v čem spočívá jeho kritiky tak oceňované pojetí Schumanna, slovy: Jaképak pojetí? Já nemám žádné pojetí. Já prostě jen hraju, co je v notách. Což asi nejde, že? Samozřejmě, to je asi jen bonmot, pokud jsem to správně pochopil. Když chcete vdechnout hudbě život, což dělá jistě i Richter, musíte nutně jít za noty a hrát to, co za nimi vycítíte. Bez interpretativního vkladu to prostě nejde. Ale na druhé straně, k tomu, abyste se dostal do toho tajemného prostoru za notami, musíte nejprve ty notičky dobře přečíst. Ty malé, pitvorné grafické značky, které samy o sobě neznamenají nic, ale skrývají za sebou veliké tajemství. Hudba čeká na to, jak bude rozkódována. Čeká na svého interpreta, který ji teprve stvoří. A to může hudebník učinit vždy jen v určitém kulturním, historickém i osobním kontextu. Chce-li, aby hudba zazněla se vší emocionální naléhavostí, nemůže do toho nepromítnout sebe.\nTo zní skoro jako univerzální recept. No, snad. Ale s tou seberealizací bychom to zase neměli přehánět. Takže je to vlastně všechno velmi složité. Protože smyslem toho všeho by mělo být, propojit se co nejtěsněji s duchovním světem skladatele.\nCelý ten paradox tedy spočívá v tom, že klíčem, který vám otvírá dveře do skladatelova niterného světa, jste vy sám, váš osobní vklad? Ano, přesně tak. Ale ten klíč, jak jste to hezky nazval, to musí být klíč pokory, a ne šperhák.\nTakže, rozumím-li tomu dobře, zůstat přede dveřmi je stejnou chybou jako se do nich násilím vlomit. Uvedu raději nějaký praktický příklad. Jak dnes hrát Beethovenovu symfonii? Velký problém. Zátěž obrovské tradice. Každý se cítí být povolaný, protože každý Beethovenovi rozumí, nebo si to aspoň myslí.\nPřipusťme, že za dvě stě let se beethovenovský kánon vykrystalizoval takřka k dokonalosti. Přesně to mám na mysli. A pokud se nechcete podřídit kánonu, kritici hned volají: to adagio bylo moc rychlé, a frázování ve scherzu nebylo beethovenovské.\nKritik, který rigidně trvá na své představě, je prostě jen špatný kritik. Ale kolik takových kritiků máme? Kteří se dají přesvědčit? Já když si promýšlím, jak hrát Beethovena, snažím se zapomenout na to, co už bylo uděláno. Samozřejmě je to bláhovost, protože to nelze eliminovat. Je to tady, neustále. Všudypřítomné. Musím se stále vracet ke Kleiberovi, ke Karajanovi, k Furtwänglerovi.\nA co třeba Mahler? Jaké ten vám přináší problémy? Když předstupuju s Mahlerem před velký, slavný orchestr, tak prostě musím respektovat jeho tradici. To v Evropě jinak nejde, ať jste ve Vídni, nebo v Berlíně, nebo v Amsterodamu. Ale není to beznadějné, když máte svou jasnou koncepci, tak se vám může podařit hráče o ní přesvědčit. Třeba ne hned při první zkoušce, ale druhý den. Pro mě bylo, a stále je, obrovskou zkušeností hrát český repertoár s PFK. Setkával jsem se zpočátku s jistou nedůvěrou: Podívejme! On chce s námi dělat náš český repertoár. S námi!\nBernstein vypráví, že když měl poprvé předstoupit před Vídeňské filharmoniky s Mozartem, tak se nakonec rozhodl, že pronese tuto dobře uváženou větu: „Pánové, co vám budu já, Yankee z Manhattanu, vyprávět o Mozartovi? Hrajte si to, jak chcete, a já vám budu naslouchat.“ To ho ovšem jistě hned milovali. Já jsem se po rozpačitých počátcích u pultu PKF setkal s velmi pozitivním přístupem. Cítil jsem, že jsou rádi, že si to také mohou zahrát trochu jinak. Že přišel někdo z jiného kulturního okruhu, kdo jim chce předložit jinou představu. Samozřejmě, že jsem znal Ančerla a Neumanna, i Bělohlávka, jenže já jsem si všiml, když jsem poslouchal jejich nahrávky, že to pokaždé hrají trochu jinak. Takže to volání po historické tradici, která je podávána jako jediný petrifikovaný vzor, může být někdy chiméra.\nV čem tedy spočívá umění dirigenta, když stojí před úkolem přesvědčit orchestr o svém pojetí? S hráči je to komplikovanější než s publikem. Tam víte hned, jestli jste je zaujal. Poznáte to nejlépe podle ticha, jaké vládne v sále. Každé ticho je jiné. Nad publikem nemáte kontrolu, neovládáte je jako své hudebníky, ale zato tu funguje tento způsob komunikace. Dostáváte srozumitelnou zpětnou vazbu. Hudebníky máte sice pod svou kontrolou, ale jejich reakce na to, co a jak s nimi probíráte, není zdaleka tak jednoduchá. Je jasné, že doby neochvějných diktátorů jsou dávno pryč. Tak už se dneska nemůžete chovat. Ale na druhé straně, demokracie zde také nemá místo. Neboli musíte najít tu správnou rovnováhu mezi prosazováním své vůle a mezi, řekněme, jistým stupněm taktičnosti. Musíte mít svou jasnou představu, vaše hudební rozhodnutí musejí být srozumitelná a musíte se jich držet, trvat na nich – ale musíte také umět zareagovat, když cítíte, že hráči s vámi nesouhlasí. Musíte dýchat s nimi, a ne proti nim. V tom je velká dialektika. Když třeba zjistíte, že hobojista potřebuje ke svému sólu více času, třeba jen kvůli dechu, který mu ke konci fráze už dochází, tak byste mu ten čas měl dát, a ještě se chytře tvářit, že právě to je součástí vaší koncepce, a ne ústupek. Musíte neustále myslet na to, že jste součástí velmi emocionálního prostředí a že máte před sebou živý lidský materiál. I kdyby to mělo znamenat, že se v určité fázi ocitnete jakoby v pozadí celého procesu. Nejlepší momenty večer na koncertě jsou, když vám hudba plyne jaksi sama ze sebe, jako byste jí ani neřídil. Jako by to hrálo samo.\nPřesně tohle řekl Karajan na pohřbu Karla Böhma: Já nevím, jak on to dělal, ale jemu to prostě hrálo. Ano, je v tom jistá mystika. Když máte v hlavě jasno a jen to všechno nenápadně kontrolujete, tak je všechno v nejlepším pořádku a funguje to samo. A právě takto nejlépe dosáhnete svého cíle, totiž, aby se vaše představa v hudbě co nejpřesněji ztělesnila. Dokonce bych řekl, že když máte jasnou představu v hlavě, nemusíte už ani rukama nic moc dělat. Necháte hudbu plynout a snažíte se jen, aby vaše ruce tomuto tajemnému procesu nestály v cestě.\nSledoval jsem vaše workshopy na Juilliard Academy of Music, kde zkoušíte Bizeta, Lovce perel a Carmen, s mladými pěvci. To, jak se snažíte mladým Američanům přiblížit francouzský styl, a infikovat je něčím, čemu sám věříte, je velmi inspirativní – myslím především pro ně – ale mám v této souvislosti jednu otázku. Vy nemáte rád Dietricha Fischera-Dieskaua? (smích) To rozhodně nemohu říci. Je to úžasný pěvec a jeho přínos v oblasti německé písně je naprosto zásadní. Jen mi je někdy trochu proti srsti to, jak přehání výraz, artikulaci. Jeho pozornost ke slovu a básnickému obsahu je ovšem úžasná, stejně jako u Elisabeth Schwarzkopf, která je pro mě přes všechny idiosynchrazie mnohem zajímavější než řada jejích současnic. A nejen v sopránovém oboru. Ovšem, k tomu DFD, my ve francouzské hudbě dáváme spíš přednost jisté uměřenosti před exaltérií.\nVidím, že jste se narodil na té správné straně Rýna. Cítíte se jako rodilý Alsasan? Cítím se jako Francouz. Nebo chcete-li Alsasan. Ale zároveň jsem velmi silně poután německou kulturou, filosofií, hudbou, básnictvím, což má pro mne mnohem větší význam než to, že jsem se narodil ve Štrasburku. Ale když jsem v Americe, považuju se především za Evropana.\nKdyž dnes poslouchám Beethovena, Brahmse, ale i Mahlera, mám často pocit, že slyším stále totéž pojetí. Jako by silných osobností mezi dirigenty ubývalo, to za prvé. A za druhé, dnes zavládla až nesnesitelně únavná dostupnost hudby, na cd nosičích, na youtube. A to umožňuje, aby se ti, kdož neví, mohli snadno a rychle zorientovat, jak má vzorová interpretace vypadat. Jak to vidíte vy? Souvisí tyhle dvě věci spolu? Je to skutečně velký problém dnešní doby. A je to velmi nebezpečný koktejl. Máte bohužel pravdu v tom, že veškerá hudební krajina dneška je strašně fádní, jaksi zplanýrovaná. Všechno to připomíná jakousi dietní coca-colu.\nMyslíte bez kokainu? Bez srdce, bez drivu, bez názoru. Dirigenti si dnes nepromýšlejí koncepci nad partiturou, na to není čas. Akorát naposlouchají tu referenční nahrávku a snaží se jí co nejvíce přiblížit. Nechtějí riskovat kritiku, kdyby se od ní odchýlili.\nTakže, za třetí, jsou podle vás na vině i kritici? Opravdu tolik volají po mainstremovém podání? To nevím, a nechtěl bych to paušálně tvrdit. Ale i v Metropolitní se od vás očekává, že přijdete s určitými tempy, jinak máte problém. Já pocházím z prostředí, kde je životní potřebou text zpochybňovat, kriticky o něm přemýšlet a rozvíjet ho. To je moje druhá přirozenost. Kultura je dnes ohrožena jako celek. Bránit se tomu můžeme jako muzikanti jenom tím, že dáme do provedení všechno. Já osobně velmi rád hraju v pražském Rudolfinu. Je tam, zvláště při komorních koncertech, velmi koncentrovaná atmosféra a PKF na to umí bezprostředně reagovat. Dávali jsme společně na americkém turné snad dvanáct koncertů prakticky v řadě, a každý večer byl úplně jiný. Umělec by měl každý večer hrát jako poprvé, s čistým štítem. To je ovšem velmi riskantní a nemusí to vždy vyjít. Ale je třeba o to neustále usilovat. Ta dietní coca-cola je možná opravdu nemoc, která zachvátila celou naši dobu. A já možná jsem její součástí, ale snažím se proti tomu zuřivě bojovat. Na youtube je dnes osmdesát Fantastických symfonií. A dobrá polovina z nich se sobě podobá jako vejce vejci. Přitom možnosti jsou tu nekonečné. Milióny zvukových variant. Nevyčerpatelné bohatství možností, které nevyužíváme. Každé Debussyho Moře dneska zní jako Pierre Boulez. Každá Beethovenova Pátá je jakýsi nezáživný mix mezi Carlosem Kleiberem a Herbertem von Karajanem.\nTo mluvíme o živých koncertech. Ale jak vypadá dnes práce ve studiu? To je velmi dobrá otázka. Víte, já jsem nikdy studiové nahrávání neměl rád. Můj fenomenologický přístup k dělání hudby mě sbližuje spíš s Celibidachem. Ale když už jsem se do toho pustil, tak jsem aspoň vždycky chtěl dělat velké tejky, nahrávat po velkých úsecích. Sám jako posluchač dávám u velkého dirigenta a velkého orchestru dodnes přednost živému snímku před studiovou nahrávkou, ostatně myslím jako každý. Ve studiu je to úmorný proces neustálého zlepšování, krůček po krůčku. Moříte se kontrolním poslechem, a stále je co zlepšovat. Ano, třeba nakonec zjistíte, vidíte-li výsledek, že vás ta práce začala bavit. Je to stejné, jako když zkoušíte s nějakým mladým orchestrem. Máte s ním podstatně více zkoušek než s velkým profesionálním tělesem a radujete se z toho jejich růstu. Jak jsou při každé další zkoušce lepší a lepší. Jenomže ve studiu se vám občas stává, že přijdou ti chlapíci za sklem a řeknou: „Ne, už je to dobré“. Přitom vy byste se chtěli ještě zlepšit a víte velmi přesně, jak na to. To mě dokáže hodně vytočit a znechutit.\nJe to jen další příklad komunikace při dělání hudby. A je pro výsledek velmi důležitá. Nejvíc si cením, když ta spolupráce je tvůrčí a já se mohu spolehnout na jejich uši. Na ucho hudebního režiséra a zvukaře. A třeba i na to, že mi řeknou po patnáctém tejku: „Už toho nechte. My si tady za sklem myslíme, že už to nebude lepší. Poslechněte si radši ten tejk číslo dvě.“ Chce to nalézt v sobě určitou pokoru, protože taková věta vás může nejdřív hodně nadzdvihnout. Ale když pak sedíte v křesle a posloucháte to a dáte jim za pravdu, tak aspoň máte pocit, že se můžete na někoho spolehnout.\nCelková krize kultury zvlášť bolestně zasahuje i klasickou hudbu. V které oblasti je to podle vás nejcitelnější? Nepochybně v opeře. Je to nejnákladnější forma hudebního divadla, a tak jsou zde finanční restrikce pociťovány nejbolestněji. Navíc je v opeře trend posledních dekád přesně opačný. Opera se vizualizuje, stává se stále větší a nákladnější pastvou pro oči. Pro operní společnosti je stále těžší udržet produkci a ještě být přitom úspěšní. Musíme hledat nové cesty, jak se sami uživit. S PKF se například snažíme hledat stále nové podporovatele. Musíme se zatraceně snažit, máme-li fungovat jako významný reprezentant české kultury, nejen v koncertním sále, ale i v nahrávacím studiu. PKF je také reprezentantem svého města na koncertních turné. V USA nebo v Číně vystupujeme jako významní ambasadoři a advokáti české kultury. A musím bohužel konstatovat, že přesto, že PKF si přitom počíná vysoce úspěšně, je to činnost, která je z ekonomického hlediska stále obtížnější.\nUmělá inteligence versus Dvořák: Premiéra From the Future World zazní v Rudolfinu i na Vltavě\nVíce z této kategorie: « Igor Františák: Byznys pro nás není klíčová hodnota\tJosef Špaček: Housle jako opium »


Zlínské novinky - Domácí - Ukrajina: Jaká zrada USA? Za tím stojí Rusko!\n18. srpna 2018 - 10:06\n„Jen slepý nevidí za tím vším humbukem lobování zájmů ruských výrobců ... Tyto metody nesou všechny znaky nekalé soutěže,“ píše se v prohlášení „Motor Sič“, kna webu „061.ua.“\nSpolečnost připomněla, že po událostech z roku 2014 ztratila „Motor Sič“ své tradiční trhy v Rusku, a poznamenala, že v případě Číny, porušení smlouvy o dodávkách motorů AI-222 koupí Peking podobné motory v Rusku.\nV USA se rozhořčili a obvinili Ukrajinu ze zrádcovské "rány do zad"!\nV prohlášení se také uvedlo, že odmítnutí komoditního trhu v Číně nebude mít vliv na bojeschopnosti čínského letectva, ale zhorší situaci v ukrajinském leteckém průmyslu a propouštění odborníků z „Motor Sič“.\nPředtím americké noviny The Washington Times zveřejnily materiál, který se zabývá prodejem ukrajinských motorů pro bojové letouny do Číny.\nBývalý americký poradce senátního výboru pro zahraniční vztahy poradce William Triplett, k tomu řekl, že „Ukrajinci na jedné straně berou peníze amerických daňových poplatníků, ale zároveň vrazí ránu do zad americké flotile".\nExpert International Strategy and Assessment Center Rick Fisher zdůraznil, že je třeba „vyvíjet tlak na Kyjev, aby zablokoval dodávky".\n(kou, prvnizpravy.cz, 061.ua, foto: arch.)\nV tom The Times jsou osli. Briti jsou vetsinove katolici?/ze lezi na Krymu na"katolickem" hrbitove/? T...\nKdo je to Masro?Vaculíkova noční můra,jednou soused od vedle,podruhé rotný,co mu prý kradl proviant,pa...\nSchwerpunkt: České zpravodajské služby znepokojuje politické napojení Milionu chvilek na lobbisty a če...\nZprávy Hřbitov britských vojáků byl po připojení Krymu k Ukrajině znesvěcen Politika Jan Hamáček navazuje na ty nejpříšernější tradice druhé republiky Byznys Milovníci piva na Pražském hradě Regiony Návštěvníci festivalu se alkoholu nevyhýbali Sport Travní lyžař Martin Barták zahájil SP dvěma vítězstvími, Adéla Kettnerová zvítězila v SG


Reference – Jan Pospíšil\nNa internetu podnikám od roku 2008 a posbíral jsem za tu dobu nespočet zkušeností. Výběr těch největších a nejaktuálnějších naleznete níže.\nVe VímVíc.cz pomáhám od roku 2017. Nejdříve na pozici projektového manažera a později jako CMO se zodpovědností za marketing a provoz celého projektu.\nNeustále se zde posouvám v oblastech inbound marketingu a celkového projektového managementu, kde mám díky skvělému vedení firmy možnosti ovlivňovat další směřování celého projektu. To vše navíc v prostředí startupu, které je neskutečně živé a každý den přináší nové výzvy.\nCelý projekt roste o desítky procent měsíčně a hlavně díky skvělým lidem kteří zde pracují růst jen tak něco nezastaví. VímVíc je v oblasti HR a employer brandingu stále významnějším hráčem a věřím, že jeho růst bude pokračovat. Nově firma expandovala také na Slovensko pod jménem Ekariéra.sk.\nV Tipli jsem v roce 2018 vedl online marketing a pomáhal projektu v růstu na mezinárodním poli. To mi umožnilo posunout se rychlostí, jako nikdy doposud.\nV Ipsosu jsem od roku 2015 přes 2 roky pracoval na pozicích Account Manager a Senior Research Executive v oddělení Customer Experience Management (CEM). Díky Ipsosu jsem se neuvěřitelně osobně i pracovně posunul a měl jsem díky němu možnost spravovat kompletně výzkumy zákaznické zkušenosti pro největší české firmy od prvního zadání, přes analytické zpracování dat až po prezentaci klientovi.\nOd roku 2008 jsem založil a úspěšně prodal několik internetový obchodů. Dále provozuji několik služeb zaměřených na inbound marketing. Všechny projekty jsem budoval od úplného začátku a naučil jsem se mnoho na úspěších i chybách.\nPro tyto a mnohé další firmy jsem pomáhal se strategickým nastavením online marketingu i realizací konkrétních prvků inbound marketingu.


Asfaltování Málek Praha Oprava, řezání vozovek a chodníků, bourání a likvidace asfaltu pokládka\nOprava, řezání vozovek a chodníků\nOprava vozovek a chodníků Praha.\nBourání a likvidace asfaltu\nRecyklace a pokládka živice:\n- za tepla z materiálů dodaného Vámi nebo námi\n- zpracujeme asfaltové kry nebo vyfrézovaný materiál\n- pokládka živice ručně nebo Finišerem.\n- řezání vozovek\n- oprava silnic\n- pokládka asfaltu\n. frézování a zálivka spár.\n- vozovky, chodníky\n- silnice, cesty\n- vjezdy, parkoviště\n- řezání asfaltu, betonu, balené živice, litý asfalt.\nPokládka balené živice finišerem BITTELI.\nRecyklace živice mobilním recyklátorem BAGELA.\n- penetrace spojů.\n- plošná penetrace\n- frézování a zálivka divokých spár.\n- zálivka spár asfaltovou emulzí.\nPronájem strojů - recyklátor BAGELA, Finišer BITTELI,\n- autodoprava Avia A-31 kontejner.\nbourání a likvidace asfaltu pokládka živice a betonu, plošná penetrace, frézování a zálivka spár\nOprava a podkládka asfaltových koberců.\nAsfaltování Málek Praha Oprava, řezání vozovek a chodníků\nOpravy silnic a komunikací\nPokládka živice Praha\nRekonstrukce, opravy a výstavba chodníků, ploch a komunikací, řezání, recyklace živic, penetrace a pokládku asfaltových koberců provádí Asfaltování Málek Praha.\nO pokládku zámkové dlažby se postará společnost Silnice Málek. Mít na své zahradě či jiném pozemku zámkovou dlažbu je znakem luxusu, ale také praktičnosti.\nPenetrace vozovek Praha – včetně obtížně dostupných míst\nPro zajištění delší životnosti a dobrého stavu dopravních komunikací nabízí společnosti pana Bedřicha Málka z Prahy služby penetrace vozovek.\nFrézování povrchů a zálévání spár Praha - zálivky divokých spár a trhlin diamantovým kotoučem\nFrézování povrchů a zálivku spárv Praze a přilehlém okolí provádí společnost pana Bedřicha Málka.Zalévání pracovních spár provádíme kvůli ošetření styčných ploch napojených na asfaltový povrch.\nOprava a údržba vozovek, silnic a chodníků Praha - výsprava děr a výtluků\nOpravu silnic a údržbu vozovek včetně chodníků, výspravu děr a výtluků provádíme po celé Praze a přilehlém okolí.\nPokládka a recyklace živice Praha - bezproblémový servis\nNaše společnost provádí pokládku a recyklaci živice nejen v Praze ale i v nejbližším okolí středočeského kraje.\nŘezání vozovek Praha – řezání betonových a asfaltových povrchů do hloubky 17 cm\nPokud hledáte firmu nabízející služby řezání asfaltových nebo betonových povrchů a vozovek do hloubky 17 cm, můžete se důvěrou obrátit na profesionály ze společnosti pana Bedřicha Málka z Prahy.\nPronájem stavebních strojů i s obsluhou Praha - BITELLI BB621, BAGELA BA-10000, 7000F, LOKUST a UNC\nPronájem stavebních strojů, které jsou zapotřebí při výstavbě asfaltových povrchů si můžete domluvit u společnosti Silnice Málek.\nGeotextilie a geomříže AR pro zpevnění asfaltových povrchů Praha - Tensar AR1 a geokompozit Tensar ARG\nGeotextilie a geomříže jsou vhodné pro vyztužení asfaltových povrchů. Povrchy nemají nekonečnou životnost a právě proto je důležité zajišťovat jejich vyztužování.\nAsfaltování Málek Praha, Praha 4, Centrála\nGPS: 50°2′50.42″ N, 14°24′56.95″ E


Žirafičí blog: 2010\nToto cukrovi jsem pekla v Irsku a je převztat z "maminčino receptů"\nPosted by Žirafička at 09:45 No comments:\nNa vál přesejeme mouku, přidáme náležité suroviny a zpracujeme v těsto, ze kterého vyválíme plát o síle 2 mm a radélkem nakrájíme obdélníky cca 4x6 cm a natáčíme na trubičky, dáme na potřený plech a pečeme asi 10 min. Vychladlé trubičky plníme pařížskou šlehačkou nebo máslovým krémem a můžeme potřít čokoládou :-)\nPosted by Žirafička at 09:19 No comments:\nŠlehačkové cukroví od extchýně\n40 dkghladké mouky\nTuk necháme změknout. Vmícháme do něj smetanu s moukou a vypracujeme vláčné těsto. Šlehačkové těsto vyválíme a vykrájíme z něj libovolné tvary. Šlehačkové cukroví klademe na plech vyložený pečícím papírem a pečeme ve středně vyhřáté troubě dorůžova.\nUpečené cukroví obalujeme v cukru, necháme vychladnout a můžeme podávat.\nPosted by Žirafička at 09:09 No comments:\nBílky ušleháme na měkký sníh. Po trochách zašleháváme cukr, až je hmota opravdu hustá. Jeden po druhém zašleháváme žloutky. Nakonec ručně šetrně vmícháme mouku, těsto ještě trochu zakápneme olejem a stejně šetrně promícháme. Pečeme na plechu vyloženém papírem na pečení 20 minut při 150°C s horkovzduchem nebo bez něj při 175°C. Po upečení těsto necháme chvilku "vydechnout" a pak stočíme. Po vychladnutí roztočíme, naplníme a opěr srolujeme.\n400 g kuřecích prsou sůl\nKuřecí prsa omyjeme, necháme okapat a dobře prosolíme. Připravíme si omáčku. Do malého hrnce kápneme olivový olej, přidáme smetanu a necháme na plotně. Než se nám objeví pěna, přidáme tavený sýr a za stálého míchání ho rozpustíme. Osolíme a odstavíme. Prsa okořeníme provensálskými bylinkami a opečeme z obou stran na rozpáleném olivovém oleji. Jako přílohu volíme sladší červené brambory a fazolové lusky, které ohřejeme na páře nebo je můžeme osmahnout. Před podáním na stůl, nakrájíme tvrdý sýr na malé kousky a vmícháme ho do omáčky. Kuřecí prsa přelijeme omáčkou.\nPosted by Žirafička at 09:15 No comments:\nSmetana sladká nebo šlehačka 250 ml\nFenykl uvařte v horké osolené vodě asi 5 minut. Není nutné vařit déle. Poté jej okapaný přendejte do zapékací misky a vedle si v misce utvořte směs. Smíchejte smetanu, prolisovaný česnek, nastrouhaný parmezán a sůl a pepř. Dobře pomíchejte a zalijte směsí fenykl. Pečte asi dvacet minut při 200 stupních. Dobrou chuť!\nPosted by Žirafička at 10:31 No comments:\nNa posypání: vanilkový a moučkový cukr\nNa vál prosejeme mouku, přidáme tuk, cukr, vejce, skořici a sůl.Vypracujeme vláčné těsto, které dáme potom do chladu.Vyválíme z Těsta plát a formičkami vykrajujeme různé tvary, které klademe na plech a vložíme do přehřáté trouby a zvolna pečeme.Teplé sušenky posypeme moučkovým cukrem.\npřípadně 2 jablka, hrušky a švestky\nTroubu předehřejte na 200, horkovzdušnou na 180 stupňů. Připravenou husu vložte do pekáče prsíčky dolů. Podlijte ji horkou vodou Můžete ji také obložit jablky zbavenými jádřinců a pár kousků vložit i do břišní dutiny.\nPokud se vám zalíbila verze s ovocem, na posledních dvacet minut pečení přidejte hrušky a švestky. Jako příloha je ideální třeba bramborový knedlík.\nPosted by Žirafička at 09:46 No comments:\nMufinky byly naším poobědovým desertem. Podávaly se s čokoládovou pěnou.\n1 vejce 250 g hladké mouky\n200 - 250 ml podmáslí (lze nahradit jogurtem)\n120 g strouhaných jablek\nJablka oloupeme, zbavíme jádřince a nastrouháme najemno. Ořechy nasekáme. Do mísy prosijeme mouku, přidáme jedlou sodu, kypřící prášek, mletou skořici, cukr, vanilkový cukr, nasekané ořechy, rozinky, olej, vejce, podmáslí a nastrouhaná jablka. Vše dobře promícháme. Formy na muffiny plníme do 3/4 těstem. Pečeme na 200 °C asi 30 minut. Upečené jablkové muffiny pocukrujeme a podáváme.\nPosted by Žirafička at 20:00 No comments:\nKuřecí prsa na hořčicí\nNa dnešní oběd k nám přijela návštěva, moje sestra s přítelem. Byli u nás poprvé (naše staré působiště ve Starém Plzenci a Plzni obhlídnout nestihli:-)\nNeměla jsem žádný nápad, co uvařit, ale nakonec jsem našla receptík, který mě oslovil. A nejen mě, protože naši hosté a i "pan domácí" si oběd pochvalovali.\nNa oleji zpěníme cibulku a anglickou slaninu, přidáme na kousky nakrájené maso. Až se maso zatáhne osolíme, přidáme smetanu, hořčice, pepř, nasekaný česnek a ještě krátce povaříme. Podáváme s opečenými bramborami.\nBrambory se smetanou a nivou\nBrambory uvaříme ve slupce, poté oloupeme a nakrájíme na kolečka. V misce smícháme vajíčka se zakysanou smetanou a nivou. Vymažeme máslem zapékací mísu, nasypeme brambory a zalijeme polovinou připravené směsi ze zakysané smetany. Vše důkladně promícháme, urovnáme brambory a nakonec přelijeme druhou polovinou směsi. Pečeme v předehřáté troubě na 200 stupňů 30-40 minut\nPosted by Žirafička at 09:38 No comments:\nlibeček, petrželka, bylinky podle chuti\nSyrové brambory nakrájejte na plátky a po vrstvách narovnejte do hrnce, nejlépe teflonového nebo litinového, anebo zkrátka hrnce se silným dnem, vymazaného olejem, nejlépe olivovým. Každou vrstvu osolte a okmínujte. Uprostřed udělejte díru, do které vložíte rozkrojenou větší cibuli, bobkový list a pokud máte - list celeru, libečku, snítky zelené petrželky a jiné bylinky.\nZalijte lehce mlékem, tak, aby byly brambory ponořené, a duste na mírném ohni nebo elektrické ploténce na nízký stupeň, dokud brambory nejsou měkké. Pak vše zamíchejte dohromady a můžete se do toho pustit.\nPosted by Žirafička at 14:37 No comments:\nIngrendience 8 brambor\nBrambory uvařené ve slupce nakrájíme na plátky a v míse okořeníme utřeným česnekem se solí, opepříme, osolíme. Brambory dáme do zapékací misky. V mléce a smetaně rozšleháme nastrouhaný sýr a nalijeme na brambory. Posypeme zelenou nebo sušenou bazalkou. V troubě pečeme asi 10 minut. Brambory můžeme prokládat šunkou, salámem nebo brokolicí.\nPosted by Žirafička at 22:28 No comments:\nbazalka, oregano, tymián, pažitka, bobkový list\nKotlety po obvodech na několika místech a u kostí nařízneme, naklepeme, osolíme a opepříme. Po obou stranách je na másle a oleji opečeme, přidáme bylinky, trochu vody a dusíme pod poklicí doměkka. Ke konci dušení je podlijeme vínem, přidáme pažitku, nudličky papriky a dusíme, až maso změkne.\nPosted by Žirafička at 10:44 No comments:\nBrambory vydrhneme. Ve slupce uvaříme téměř doměkka. Brambory podélně rozřízneme a vydlabeme tak, aby vznikly mističky. Plech vymažeme sádlem. Česnek oloupeme a rozetřeme. Nivu nastrouháme. Cibuli oloupeme, nakrájíme na drobné kostičky a smícháme s nivou. Každou mističku opatrně vytřeme sádlem a česnekem. Naplníme ji nivou, posypeme mletou paprikou a nakonec dáme nahoru plátek slaniny. Plech s plněnými brambory nivou vložíme do předehřáté trouby a zapečeme. Plněné brambory podáváme nejlépe horké. Při podávání dáme na každou plněnou brambory kopeček zakysané smetany.\nPosted by Žirafička at 15:31 No comments:\nČesnek oloupeme a rozdrtíme. Nivu nastrouháme.V menší misce rozmícháme olej s česnekem a bazalkou. Marinádu necháme uležet v lednici. Můžeme ji klidně připravit předem.Rajčata omyjeme a rozčtvrtíme. Pokud jsou větší, nakrájíme je na osminky. Rajčata naskládáme je hluboké mísy. Osolíme je, opepříme a nakonec zalijeme česnekovou marinádou. Nivu nastrouháme.Těsně před podáváním posypeme marinovaná rajčata bohatě nivou a ještě špetkou bazalky. Rajčata s nivou jsou vynikající přílohou k nasucho opečeným toastům z veky, který namáčím do marinády. Skvělé jsou také s čerstvým chlebem s máslem\nPosted by Žirafička at 09:47 No comments:\n20 g rozpuštěmého másla\n80 g nastrouhaného čedaru\nSypké ingredience smícháme, přidáme vejce, maslo a mléko, vše prošleháme. Přidáme sýr, okapanou kukuřici, sůl, pepř a promícháme. Na oleji pak smažíme placičky z každé strany 2 minuty. Podáváme třeba s kečupem.\nPosted by Žirafička at 09:20 No comments:\nListové těsto vyválíme do tvaru obdélníku. Potřeme ho nutelou. Banán nakrájíme na kolečka a klademe je do středu těsta. Vše posypeme nasekanými ořechy. Těsto zabalíme a vzniklou nohavici pečeme v troubě (150-200 °C), dokud těsto nezezlátne.\nPodáváme horké, ozdobené šlehačkou. Jako příslovečnou třešničku na dortu můžeme na šlehačku přidat jahůdku, kousek hořké čokolády, nebo i tu třešničku. Fantazii se meze nekladou.\nVse smíchat, lžičkou vykrajovat koblížky a smažit na rozpáleném tuku po obou stranách. Zdobit marmeládou nebo šlehačkou.\nPosted by Žirafička at 22:48 No comments:\ntvaroh a zavařenina na zdobení\nVejce s cukrem ušleháme do husté pěny, přidáme banán jemně rozmačkaný vidličkou, špetku soli, prášek do pečiva a mouku s trochou ustrouhané kůry. Vše zpracujeme na hustší těsto. Větší lžíci z těsta vykrajujeme lívance a opékáme do zlatova.\nPosted by Žirafička at 23:15 No comments:\nLosos na smetaně s medem\nFilé z lososa s kůží, smetana na vaření, máslo, citron, 1 lžička medu, sůl, sojová omáčka, menší cibulka\nPosted by Žirafička at 22:03 No comments:\n125 g krémového sýra (apetito)\n2 lžíce pokrájených jader vlašských ořechů\nKrémový sýr našleháme s trochou mléka v hladký krém. Vmícháme do něj jemně nastrouhaný tvrdý sýr, nahrubo pokrájené ořechy, osolíme a znovu promícháme.\nKrém je vhodný k plnění drobného slaného pečiva nebo jím potřeme plátky rohlíků, ozdobíme půlkami ořechů či zeleninou a dodáváme jako malé pohoštění, např. k vínu.\n100 g polohrube mouky\nPosted by Žirafička at 08:31 No comments:\nK mletému masu přidáme cibuli nakrájenou nadrobno, vejce, kečup, sůl a pepř. Vše promícháme. Na kostky nakrájenou nivu obalujeme masovou směsí a připravené kuličky smažíme na oleji.\nPosted by Žirafička at 21:05 No comments:\nMufinky s cibuli a slaninou\n12 lžic kysané smetany\nhrst usekané bazalky\nTroubu předehřejeme na 200 stupňů a formu na muffiny vymažeme máslem a vysypeme moukou nebo ji vyložíme papírovými košíčky. V nepřilnavé pánvi opečeme dokřupava z obou stran plátky slaniny, vyjmeme a nakrájíme na kostičky.\nV pánvi rozehřejeme máslo, vsypeme nadrobno nakrájenou cibuli a opékáme ji na mírnějším ohni, dokud nezměkne, potom pánev odstavíme a necháme zchladnout. V míse prošleháme vejce, podmáslí a vmícháme osmahnutou cibulku s máslem. V druhé míse smícháme prosetou mouku s kypřicím práškem, solí, pepřem. Obě hmoty spojíme, přidáme nakrájenou opečenou slaninu, krátce promícháme a rozdělíme do formiček. Pečeme v předehřáté troubě asi 20 minut dozlatova.\nJeště teplé muffiny vyklopíme z formiček a necháme zchladnout. Podáváme ozdobené zakysanou smetanou, kterou poprášíme mletým pepřem a posypeme usekanou bazalkou.\nPosted by Žirafička at 22:24 No comments:\n300 g hladké žitné mouky\nlžíce soli, špetka cukru,\n4 lžíce čerstvě sekaných bylinek (cibulová nať, kopr, bazalka, pažitka, patrželka, estragon)\nVe vodě rozehřejeme tuk a smícháme s cukrem a droždím, přidáme 2/3 mouky a vypracujeme těsto. Přikryté necháme kynout asi 30 minut. Pak přidáme zbylou mouku, sůl a bylinky. Nakonec těsto prohněteme. Pro usnadnění pečeme v dortové formě nebo srnčím hřbetu 30 minut.\nvětší brambory (podle počtu strávníků)\nžervé (třeba Lučina)\nBrambory necháme ve slupce, ale pořádně je omyjeme. Z jedné strany nařízneme hluboký kříž a dáme péct na plechu vyloženém pečicím papírem asi na 200 °C. Během pečení se kříž rozevře a my můžeme pokračovat.\nUtřeme si Lučinu, nivu a máslo. Tuto směs dáváme do středu brambor, ještě můžeme chvíli zapéct.\nServírujeme posypané pažitkou.\nPřevzato z Žena-in\nPosted by Žirafička at 22:43 No comments:\nOloupanou cibuli nakrájíme na tenká kolečka a rovnoměrně ji poklademe na dno pekáčku. Špekáčky oloupeme překrojíme podélně na polovinu a ještě nařízneme oba konce. Pokládáme je přeříznutou stranou do pekáče. Nakrájíme feferonku a vložíme jí do mezer mezi špekáčky. Obsah pekáčku opepříme a mírně osolíme. Hustě posypeme cibulí nakrájenou na "céčka" a jemně nasekaným česnekem. Lžičkou nabereme sádlo a vložíme jej do všech čtyř rohů pekáčku. Na horní vrstvu cibule nalejeme kečup. Celý obsah potom polejeme 2/3 černého piva. Vložíme do předehřáté trouby a zapékáme při 200 °C 30 minut.\nPosted by Žirafička at 15:00 No comments:\nLabels: Czech Cooking, Ostatni\n70 g sýra Niva\nSýry a šunkový salám nakrájíme na malé kostičky, dáme do mísy a spojíme majonézou. Nakonec lehce vmícháme ušlehanou smetanu.\n80 g sýra Ementál (může být i Eidam)\nPosted by Žirafička at 11:40 No comments:\nmajonéza nebo bilý jogurt\ncitron sůl, pepř\nUvaříme těstoviny. Mezitím nakrájíme papriku, mrkev a cibuli, smícháme tuňáka s majonézou nebo bílým jogurtem. Dochutíme solí, pepřem a citronem, smícháme s těstovinami.\nPosted by Žirafička at 23:39 No comments:\n350 ml jablečný džus\nkoření na svářené víno\nJablečný džus‚ víno a cukr ohřejeme‚ přidáme citron pokrájený na plátky a koření do svařeného vína. Necháme asi 15 minut stát a zahřejeme. Do sklenic rozdělíme kostičky oloupaného a jádřince zbaveného jablka a zalijeme horkou tekutinou. Sklenice přizdobíme kolečkem citronu.\nKachnu posolíme, posypemem tymiánem a potřeme medem, podlijeme a dáme péci. Pečeme pozvolna asi 1,5hodiny a mezitím podléváme výpekem a sem tam potřeme medem.Podáváme s červeným zelím a knedlíkem.\nPosted by Žirafička at 09:52 No comments:\nNa obložení - Klasické\nPřipravíme si vál nebo větší prkýnko, hodně ho pomoučníme, dáme kus těsta, rozdělíme na kousky. Každý kus obalíme z obou stran v mouce a rukama vytaháme do kulatého tvaru. Můžeme použít váleček. Patvary a ďourky jsou projevem originality, nikoliv nepovedení. Tyto langoše přeneseme na plech s pečícím papírem. Langoše obložíme podle chuti.\nLangoše pečeme v rozpálené troubě 200 °C, dokud se sýr nerozteče a okraje lehce nezezlátnou. Trvá to asi 10 minut. Pečené langoše podáváme teplé i studené. Těsto na langoše můžeme použít i klasicky - po vytahání do kulatého tvaru smažíme ve vrstvě oleje, necháme okapat na ubrousku. Z\ndobíme podle chuti (česnek prolisovaný do trochy osolené vody, sýr, kečup).\nZdroj - www.http://papame.blog.cz\nPosted by Žirafička at 09:14 No comments:\n1-2 lžíce kakaa na obarvení části těsta\ntvarohová náplň a ovoce podle chuti\nPřipravíme si tvarohovou náplň - smícháme 5-6 lžic vaničkového tvarohu s 1/2 sáčku vanilkového cukru,1/2 vanilkového pudinku v prášku a 2-3 lžícemi krupic.cukru + trochou mléka. Suroviny na těsto smícháme v misce a vyšleháme hladké těsto. Bude-li těsto ještě husté ,přidejte mléko podle potřeby. Menší část těsta odlijeme do jiné misky a smícháme s kakaem.\nDo vymazané a vysypané bábovkové formy nalijeme část světlého těsta, na ni pak dokola tenký proužek kakaového, na něj zase světlou část těsta, pak kakaovou část, potom lžičkou naklademe část tvarohové náplně, nalijeme na ni trochu kakaového těsta, poklademe kousky ovoce dle chuti (např.meruňky vypadají pěkně:)) a pak na ovoce naklademe lžičkou zbytek tvarohové náplně a nalijeme zbylé těsto. Vložíme do vyhřáté trouby a pečeme při 180°C 45-50minut.\n6 g jedlé sody (zarovnaná polévková lžíce)\n1 hrnek/110 g polotučného mléka\nkakaový prášek a čerstvé ovoce na ozdobu\nPředehřejte troubu na 180°C a vymažeme formu o průměru 22 cm. Máslo, cukr, vejce, mouku, kakao, jedlou sodu a mléko smícháme s pomocí elektrického mixéru na nízký stupeň a šleháme po dobu 2 minut do husté, krémové hmoty. Tu pak vylijeme do vymazané formy a dáme pozvolna péct do předehřáté trouby na cca 30-40 minut. (Upečené těsto nejlépe poznáme pomocí dřevěné špejle, kterou když zasuneme ke středu bábovky, po vyjmutí zůstane čistá.)\nUpečenou bábovku necháme vychladnout po dobu 5ti minut ve formě, poté vyklopíme, poprášíme kakaovým práškem a ozdobíme čerstvým ovocem.\n4 šálky pohankové mouky\n1/4 malé dýně\nJáhly uvaříme ve vodě se špetkou soli na hodně hustou kaši, kterou necháme vychladnout a ztuhnout jako puding. Prohněteme s moukou (konzistence jako linecké těsto) a rozdělíme na 2 části. Větší rozválíme a přeneseme do olejem vymazané koláčové formy. Propícháme a dáme na chvilku předpéct. Mezi tím si podusíme na kousky pokrájená jablka a dýni, přidáme oprané rozinky a skořici. Cukr není třeba přidávat, rozinky to osladí. Předpečené těsto posypeme opraženými vločkami, potřeme ovocnou náplní a zakryjeme rozválenou druhou půlkou těsta. Vidličkou propícháme, aby mohla odcházet pára, nebo můžeme vykrájet otvory formičkami, a dáme péct.\nPosted by Žirafička at 18:44 No comments:\n0,6 ml masového nebo zeleninového vývaru\nšpetka muškátového oříšku,pepř, sůl, špetka cukru\n80 g čerstvě nastrouhaného parmesánu\nDýni oloupeme a pokrájíme na malé kousky. V polovině másla osmahneme cibulku a přidáme dýni.\nPomalu vaříme a přidáváme horké mléko. Dýni rozmačkáme tak, aby vznikla kaše. Přidáme rýži a zalijeme částí horkého vývaru. Osolíme, přidáme muškátový oříšek a cukr. Za stálého míchání zaléváme po troškách vývarem, až je rýže uvařená. Odstavíme, přidáme zbytek másla , polovinu parmesánu a pepř. Dobře promícháme. Na talíři posypeme zbytkem parmesánu.\nPosted by Žirafička at 18:38 No comments:\n700 g dýňové dužiny\n2 lžíce červené pasty z karí\n6 lžic kokosového krému\nMaso omyjeme, osušíme a nakrájíme na větší kostky. Chilli papričky zbavíme jader, opereme a nakrájíme na kolečka. Dýni nakrájíme na kostičky. Fazolky opláchneme a nakrájíme.\nRýži uvaříme ve slané vodě podle návodu na obalu. Mezi tím na pánvi wok rozpálíme olej, osmahneme na něm maso a poté je vyjmeme. Přidáme pastu z kari a za stálého míchá ní dusíme asi 1 minutu.\nPřimícháme dýni, fazolky, chilli papričky, citronovou kůru, limetovou šťávu, kokosový krém, vývar, ústřicovou omáčku a cukr. Vaříme na mírném ohni asi 25 minut.\nMaso přidáme do omáčky a prohřejeme.\nPosted by Žirafička at 18:32 No comments:\n190 g margarinu\nšpetka skořice, muškátu a zázvoru\nMouku, 125 g margarínu, 75 g cukru, sůl a vejce zpracujeme. Těstem naplníme formu a předpečeme 10 min. při 200 °C.\nŽloutky, cukr, koření a 60 g margarínu umícháme do krému. Vmícháme bílkový sníh, škrob, 700 g rozmixované dýně a směsí potřeme těsto. Pečeme 40 min. posypeme cukrem a 100 g nakrájené dýně.\nPosted by Žirafička at 18:24 No comments:\nZelenina - nakrájený lilek,2 rajčata,1 cuketa,paprika,stroužek česneku,malý šálek olivového oleje\nZeleninu vložíme do hrnce, osolíme, opepříme, přelijeme olejem a šálkem vody a na mírném ohni vaříme 1 1/2 hodiny. Mezitím zpracujeme z mouky, soli, vejce a mléka hladké těsto. Necháme chvíli odležet a pak vmícháme rozpuštěné máslo.\n1 velká plechovka ananasového kompotu nebo ananasový džus (nebo několik kapek ananasové tresti)\n800g dužiny dýně nakrájené na kostičky\nasi 20 lístků šalvěje nahrubo nasekaných nebo lžičku sušené\nNa pánvičce mezitím na másle osmahněte šalvěj - jen tak, aby máslo zpěnilo (poznáte to podle toho, že se začnou tvořit bublinky). Stáhněte plamen. Špagety uvařte podle návodu na obalu tak, aby zůstaly pevné na skus. Slijte, ale trošku vody nechte stranou. Těstoviny ponechte v hrnci.\nPánvičku se šalvějovým máslem dejte na vysoký plamen a až se máslo začne škvařit, přidejte citronovou šťávu a nechte směs vteřinku prskat. Ke špagetám přidejte dýni, šalvějové máslo, tři až čtyři lžíce vody slité ze špaget a polovinu parmazánu. Promíchejte, osolte, opepřete - a podávejte se zbylým parmazánem na posypání.\npůl kila oloupané dýně nakrájené na dvoucentimetrové kostky\nPosted by Žirafička at 11:27 No comments:\nmléko na navlhčení plátků rohlíku\n10 dkg dýně nakrájené na malé kostičky\nPosted by Žirafička at 09:55 No comments:\n30 dkg dýně\nPosted by Žirafička at 09:44 No comments:\nDýní se opravu urodilo hodně a polévky mám moc rada, tak jsem zagoogllila a našla další výborný recept.\nLeni, ten ponorný mixer se ti bude opravdu hodit :-)\n1,5 polévkové lžíce dobrého oleje\n20 dkg dýně\n4 - 6 stonků petržele\nPosted by Žirafička at 09:29 No comments:\nMoje mamka letos sklízí užasnou úrodu dýní hokaido a tak je u nás doba "dýňového vášnění". Tento recept je pro všechny, kteří propadli kouzlu těchto oranžových kuliček a pro Lenču z Havlíčkova Brodu :-) Leni, ať se Ti dílo daří a když nebude Davidovi chutnat, tím lépe pro Tebe, protože zbude více a nebudes se muset o tuhle dobrůtku dělit :-)\njedna menší dýně - po odstranění dužiny a semínek cca 250-300g, nakrájet na kostky\n3-4 lžíce smetany (čím tučnější, tím méně)\nčerstvě namletý pepř, sůl\n2-3 stroužky česneku - rozdrcené\nmůže být lžíce kysané smetany na dochucení\nDo vývaru vložíme dýňové kostky a zvolna vařímě do změknutí dužiny (v tomto případě cca 30 min). Rozmixujeme, dosolíme, je-li třeba, přidáme česnek, pepř a ještě krátce velmi zlehka povaříme. Přidáme smetanu, důkladně promícháme a necháme ještě chvíli na plotně, už nevaříme. Podáváme se lžící smetany, pro větší výraznost chuti může být zakysaná.\nPosted by Žirafička at 23:23 No comments:\nFazole s dýní Hokaido na smetaně\n20 g hladké mouky + 200 ml vody\n30-40 g sušeného sojového nápoje „Zajíc“ s příchutí smetany\nFazolky uvaříme raději bez soli co nejvíce do měkka, ale tak, aby se ještě nerozvařily. Nebudeme-li fazolky při vaření solit, nic se nestane, protože dochutíme celé jídlo v průběhu dalšího vaření.\nZ dýně hokaido vydlabeme jadérka a dužninu i se slupkou, která varem změkne, nakrájíme na menší kostky. Podlijeme vodou, posolíme, a dáme vařit společně s pokrájenými růžičkami brokolice.\nVodou a hladkou moukou zahustíme a vytvoříme žlutou omáčku, jež krásně vynikne s barevnou zeleninou.\nNakonec ještě zvýrazníme její chuť přidáním sojové omáčky.\nPosted by Žirafička at 18:18 No comments:


Odpůrci radaru budou Riceové spílat k večeři\nAmerická ministryně zahraničí Condoleezza Riceová přiletí v úterý ráno do Česka podepsat smlouvu o umístění protiraketové základny v Brdech. Odpůrci radaru chystají několik protestních akcí. V podvečer uspořádá iniciativa NE základnám demonstraci na Václavském náměstí v Praze.\nVšem bych doporučil si prostudovat dlouhodobou strategii obrany ČR. Lze stáhnout na :\nProtiraketový systém bude v budoucnu i součástí obrany NATO. Potom nevím proč je od tebe ta negativní reakce.\nOdpovídám ti takto neboť snaživec to již zase smazal.\nTo je nepodstatné, důležité je, že Parkanová bude zpívat.\nPři té večeří? To zní nadějně! Paní Rice má prý hudební sluch!!\nParkanová bude zpívat, Riceová hrát na klavír a ty budeš ostatně jako vždy zase dělat rohožku u dveří.\nposílí bezpečnost České republiky ...\nRe: americkký radar\nJeště minulý týden si byl Paroubkovec a najednou nečekaný zvrat Co se stalo\nTihle odpůrci jsou skutečně k smíchu. Demonstrují proti něčemu, o čem nemají pořádně ani dost informací. Ale budiž, je to jejich právo. Spíš mě ale zaráží, proč nejdou také demonstrovat za lidská práva v Číně nebo proti gaunerům typu Čunek a jiní, kteří představují skutečné nebezpečí.\nJenže to by ale mělo smysl, tak proč takovou věc dělat, že?\nMédia jsou mocná, jak je vidět na tvém příspěvku\nRe: Re: K smíchu...\nMně osobně vadí více Čunek a další politici, kteří očividně v politice kradou (viz Reportéři ČT a poslanec ODS Libý a jeho kumpáni z Chrudimi, atd.). To je podstatně větší hrozba, proti které se má bojovat než nějaký radar, který nás nebude ničím ohrožovat.\nRe: Re: Re: K smíchu...\nMohu mít pár dotazů?\n1) Jsi kuřák? 2) Dáš si radši Big Mac nebo Toast? 3) V jakém městě bydlíš? 4) Máš děti? 5) Když přijdeš dost unavený z práce, podíváš se raději na rodinný film na ct1,na dokument na ct2, na seriál seriál na primě nebo na akční film na nově?\nnic zajímavého nenesete a opravdu radar nemapuje vaší či mou inteligenci, připouštím, dobře se bavíte, zde bolševik by se zeptal kdo vám to platí, mně je to jedno. Ne však "srabáctví", převlečené do suverenity či podobných silných termínů.\nRe: milý odpůrci\nhmmm. škoda že mluvíš o blbosti a inteligenci, ale nenapadne tě, že právě protesty proti čemukoliv (a komukoliv) jsou tím nejdůležitějším k tomu, abychom neskončili všichni do jednoho jako stádo dobytka, co se pase kde jejich pasáček chce...\nTo je fakt hezký název článku.\nNo, hlavně, že ne u večeře.\nproti instalaci radaru na uzemi CR\nnemam jedinnou vyhradu --- snad jen to,ze se to tak dlouho vlece --- nu a C.Rice to bude mit jako hostinu v renesancnim zamku : poveceri spolecne s hudebni kulisou - zpev blaznu - jen aby nezpivali falesne,bude to preci jenom na ostro a to neni v cesku zvykem.\nRe: proti instalaci radaru na uzemi CR\njde preci jen o narod muzikantu,tak zadnou ostudu - mohl by to oddirigovat Kulinsky,pokud neni v bani - jeden nevi ---\nBlázen je ten, kdož bezhlavě naslouchá svému vůdci. Vůdce je ten, kdo bezhlavě naslouchá svým emocím.\nMěli to podepsat 21. srpna. Mohli jsme to pak slavit najednou.\nTo jako ze by clenstvo KSCM a byvali clenove KSC v CSSD slavi 21.srpen? Fakt? :)\nZatim se tvarivali pri vysloveni tohoto datumu dost rozpacite, ale mozna ze citi jak se pomalu blizi lovna sezona. :)\njo, zájem o stránky, resp. podpis proti radaru, je opravdu obrovský. Když petici podepíše 6000 lidí, tak to je opravdu počet, ke kterému by se mělo přihlížet. Kdyby se udělala petice za obnovení trestu smrti, tak ji podepíše minimlně o 2 řády více lidí a nic se stejně nezmění. Takže 6000 lidí = nic, než parta fanatických levičáků, anarchistů a komunistů, kteří logicky budou vždy proti čemukoli z USA.\nANO RADARU V BRDECH\npřesně tak,,,dnes je moderní být antiameričan\nNepleteš ty si petici pro radar s peticí proti radaru? Soudím podle toho uvedeného počtu podpisů? Nebo jsi zaměstnanec ČT?\nRe: Re: zájem\n""Návštěvníci se mohou také zapojit do virtuálního referenda o tom, zda\nv ČR radar umístit, nebo ne," doplnil Májíček. Návštěvnost je podle něj\nvysoká, od poloviny června, kdy je stánek otevřen, petici podepsalo na\nšest tisíc lidí."\nje to z článku, pár podpisů bude na různých papírových verzí, ale určitě to nebude žádné výrazné množství vzhledem k počtu obyvatel ČR\nRe: Re: Re: zájem\nNevím, co řekl Májíček, Na stánku je jednak petice za referendum na které je už myslím (mohu se mýlit oběma směry) 250 000 podpisů - ovšem nevím, kolik jich tam přibylo za tu dobu co je otevřen stánek, ta petice se podepisuje už rok.\nZa druhé je u stánku zajímavé hlasovací zařízení, kde může hlasovat zastánce i odpůrce radaru - jestli jsi z Prahy, zajdi se podívat.\nRe: Re: Re: Re: zájem\nJak text, tak video záznam není kompletní - je sestříhaný. To za 1. Za druhé onich 6K podpisů je za posledních 14 dní. Nu což, WIFI asi neumí číst a ani si ověřovat informace. Za 3. nebýt hloučku fanatiků a nadšenců, nebylo by revolucí, pokroku či jiných událostí, které nás posunuli tam kde jsme - jen hlupák může tvrdit, že veřejný protest je blbost.\nRe: Re: Re: Re: Re: zájem\njá číst umím, ale když je zájem lidí tak velký, tak 6000 podpisů za 14 dnů je dost málo. Trošku si to propočítej jak dlouho by trvalo vyjádřit se nějakýmu relevantnějšímu počtu obyvatel (desítky %)\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: zájem\nNo jistě, vzhledem k tomu, že stánek stojí v pravicové Praze na Václavském náměstí a že petici už hodně lidí podepsalo dříve (ne nejrůznějších demonstracích) tak 6000 podpisů za 14 dnů - tedy 430 podpisů denně je strašně málo\nzáleží hodně na tom, proti čemu a z jakých příčin ten veřejný protest je. Naopak veřejný prostest proti čemukoliv (komukoliv) bez argumentů pro ten projev - to je hloupost.\nOdpůrci radaru chystají.\nOdpůrci ať si chystají co chtějí jen tak nahrávají komunistům kteří dobře vědí, že pokud Radar bude je to jejich totální konec a, že se teprve teď Česko zařadí mezi demokratické společenství.\nprivitejte Condi dustojne a neudelejte si ostudu ja jdu spat\nV kolik je zejtra ta demonstrace ?\nA co je nutné si vzít sebou ?\nsedi dva typci u piva a jeden rika: "Ty vole, ja v praci jezdim mercedesem." "A co delas?" "Popelare."\nTo bychom ji mohli prichystat ...\n... nejaka ne-chutna vajicka a vytecny salat ... jenze tyhle potvurky z USA se mezi cechacky prilis nehrnou ... proc asi?? Nelibi se ji vyrvavani protestujicich, jejich vzhled nebo snad smrdi??\nRe: To bychom ji mohli prichystat ...\nProc by se dama a ministryne, ktera prijedo do CR v oficialni funkci jako zastupkyne vlady sveho statu jednat s predstaviteli jineho statu, mela hrnout mezi ruzne cechackovske burany, kteri podle tveho vlastniho priznaji maji problem s osobni hygienou a chovaji se jako zver?\nRe: Re: To bychom ji mohli prichystat ...\noprava: ...podle tveho vlastniho priznani...\nNejen Jyrku nepřizvali k podpisu radarové smlouvy,\nale ani neúspěšného řidiče fekálu a úspěšného alkoholika Čurdu.\nA nepřizvali ani mojí tchýni, která si myslí, že všemu rozumí nejlíp,\nzrovna tak, jako ROKO Paroubek.\nodpůrce radaru do Ruska, ke svým spozorům. Já vítám USA v Česku a jsem USA velmi vděčný, že za svobodu Evropských národů obětovali tolik životů a moře financí, jen to, co přivezli proradnému Stalinovi do Murmaňska se počítá na miliardy dolarů.Demonstranti jsou póvl a svoloč, asi čí zájmy brání-- no svým náčelníkům a mecenášům!!!\nBravo ! Přesně tak !\nKedlube, zahníváš. Půjdeš do kompostu.\nsedíš mimo mísu\nVlastenci jsou na straně USA\n..vivat USA !!\ntéž jsem pro radar. Je třeba se totiž orientovat na více stran než jen na EU. Evropské země (v čele s Francií a Británií) již v historii dokázaly, jak závazné jsou jimy uzvavřené mezinárodní smlouvy\npříznivce radaru za amíkama do USA nebo do Afganistánu (či do jiných okupačních zón obsazených USA)\nTy jsi přesně ten týpek, co by za minulého režimu nosil stejnokroj SSM a na 1. máje vyřvával "Ať žije KSČ".\npiloti těšte se\nAmíci vám nad Brdama začnou měřit rychlost letu tak uberte plyn at nepřijdete o body


Jana Žmolíková - Psychologická podpora na cestě k Vašemu zdraví\nna cestě k Vašemu zdraví\n603 440 181\nOblasti psychologické pomoci\nŽenské sexuální obtíže\nPoruchy příjmu potravy, obezita\nTěžkosti ve vztazích\n„Paní psycholožka je milá a empatická. Líbí se mi, jak mi naslouchá. Mám z ní pocit, že mi rozumí. Jsem člověk, který si nevěří. Stále o sobě pochybuju, připadám si furt horší než ostatní. Je to strašně vyčerpávající. K paní psycholožce chodím už třetím rokem a cítím se mnohem líp. Víc se v sobě vyznám. Co chci a co nechci. Častěji to vyslovím i nahlas před lidmi, to dřív nepřicházelo v úvahu. Míň se i bojím pro sebe něco chtít. Je to osvobozující. Jsem jí za mnohé vděčná.“\n„Práce ovládala můj život. Ráno tam, večer domů a spát. Byl to kolotoč. Žádný vztah ani přátelé, jen pár kamarádů mi zbylo na dálku. Byl jsem klíčový zaměstnanec firmy. Vím, je to naivní, ale já byl na sebe fakt pyšný. No a pak už mi bylo jen zle. K paní psycholožce Žmolíkové mě doporučil kolega, který odešel z naší firmy přede mnou. Bylo to za 5 minut dvanáct. Chodím k ní asi 3 měsíce a začínám zase cítit nějaké pocity. Zní to divně, ale emoce jsem necítil posledních několik let.“\nspecialista ve farmaceutické firmě, 32 let\n„Jídlo bylo vždycky mojí velkou radostí. Jakmile jsem ale překročila hranici 80 kil, radost už taková nebyla. Začala jsem zkoušet různé diety, ale nešlo mi to. Paní psycholožku jsem poprvé viděla na jedné přednášce a zkusila vyzkoušet její psychoterapii zaměřenou na jídlo. Začaly jsme pracovat s jídelníčkem, životním stylem, ale později i s dalšími oblastmi mého života. To mě dost překvapilo. V čem všem je můj život provázaný s jídlem. Dnes vážím o 5 kilo méně, ale mám nejmíň o 20 kilo více informací o sobě samé :-). Pomohlo mi to.“\nasistentka ve firmě, 34 let\n„Byl jsem perfekcionista. Ale já to tak chtěl. Stres mě nabudil, nemusel jsem moc spát, jel jsem na doraz. Ale bylo to za cenu zdraví. Začal jsem zdravotně kolabovat, měl jsem záchvaty vzteku, hádal se s přítelkyní. Nakonec jsme se rozešli. Když mě vyhodili z práce, byla to poslední tečka. Mluvit o sobě s psycholožkou bylo docela snadné. Jen jsem dlouho nechápal, jak mi to vrátí přítelkyni, práci a moje zdraví. Nic z toho se mi taky nevrátilo, ale přišlo něco nového. Začal jsem být klidnější. Dokázal jsem se s chladnou hlavou podívat na svůj život, přiznat si chyby, které jsem udělal, rozhodl se pro nový pracovní směr. Cítím se fakt líp, nebylo to zadarmo, ale všem to doporučuju. Uspořádal jsem si život.“\nproject manager, 38 let\n„Ve škole i v práci mi to šlo vždy poměrně dobře. Alespoň navenek prý na lidi působím sebevědomě, sebejistě, podřízení mě respektují. Vidí, že pracuju tvrdě a dobře. Nejistá se cítím hlavně v osobním životě. Bude mi čtyřicet, jsem svobodná a bezdětná. Před pár měsíci jsem poznala svého současného partnera a začala opět prožívat nepříjemné úzkosti. Jako vždy, po navázání nového vztahu. Psychoterapie mi pomohla porozumět svým nejistotám a strachům z mužů. Musím uznat, že mi psychoterapie otevřela oči. Strašně mi to pomohlo. Chvílemi zažívám i pocity štěstí a radosti, které jsem dřív v partnerském vztahu nikdy necítila. Je to moc osobní, těžko se to popisuje. Byla to náročná práce, ale pro změnu sama na sobě. Občas to bolí, ale jsem za to moc ráda. Paní psycholožce moc děkuju!“\nmajitelka firmy, 39 let\n„Až když jsem začala zvracet šestkrát denně, uvědomila jsem si, že musím vyhledat odbornou pomoc. Paní terapeutku znám už dlouho, léčila se u ní moje kamarádka s emočním přejídáním. Chodím k ní teď druhým rokem a všechno je to mnohem lepší. Zvracím už jen občas, když mám psychický propad. Zdravotně mě postavila na nohy, i psychických výkyvů mám mnohem méně. Víc se orientuju v situacích, které spouští mé přejídání a zvracení. Ale mám před sebou ještě práci.“\nstudentka VŠ, 26 let\n„Stres mi vždy pomáhal k výborným výkonům. Byl to adrenalin, pak úspěch, radost. Nevnímala jsem to jako problém. Pak jsem změnila práci, kde byl stres už v podstatě permanentně. Přestávala jsem cítit radost, vlastně emoce obecně, byla jsem v permanentním napětí, večer se mi nedařilo usnout. Vyčerpání kulminovalo, cítila jsem se jak prázdná nádoba. Uvědomila jsem si, že musím něco změnit. Kamarád mi doporučil psycholožku Mgr. Žmolíkovou, která ho provedla podobným obdobím psychického vyhoření. Začaly jsme se bavit o mém stress managementu, později o mém životě, vztazích a všem možném. Překvapilo mě, jak je vše propojené. Práci jsem nezměnila, ale podařilo se mi vyladit moje vnitřní nastavení. Daří se mi regenerovat, líp spím a je mi celkově o mnoho líp.“\nprodukční, 34 let\nKdyž jsem se před půl rokem dozvěděl svoji diagnózu, zhroutil se mi svět. Mám dvě malé děti, neuměl jsem si představit, jak přijdu domů a řeknu jim, že mám rakovinu. Bylo mi strašně. Chodil jsem po městě a měl jsem hlavu jak v oparu. Nedokázal jsem jet domů za rodinou, tak jsem jel za svým kamarádem doktorem, který mi dal kontakt na svojí kolegyni z nemocnice, psycholožku Žmolíkovou. Strašně se mi psychicky ulevilo. Řešili jsme jak pracovat se strachem, jak mluvit s rodinou o tom, co prožívám. Jak komunikovat svoji nemoc svým dětem i v zaměstnání. Byla mi obrovskou oporou, praktickou i psychickou.\núčetní, 48 let\nVždycky jsem byl spíš pesimista. S věkem se to zhoršovalo. V práci jsem nějak přežíval. Časem mě přestaly bavit i moje koníčky, neměl jsem chuť dělat vůbec nic. Všichni kolem mě měli nějaké plány, zážitky, já nic. Jenom jsem se válel doma, díval se na televizi nebo hrál hry na mobilu. Přestal jsem se vídat s kamarády. Styděl jsem se za svůj nudný život. Pak jsem zažil hromadnou nehodu na dálnici. Mně se nic nestalo, měl jsem štěstí, odneslo to jenom auto. Vystoupil jsem a snažil se pomáhat. Bylo to hrozné. Viděl jsem zblízka mrtvého člověka. Nevím, jestli tam nezemřel ještě někdo, bylo tam několik očividně těžce zraněných. Po tomhle se ve mně něco změnilo. Uvědomil jsem si, že chci žít, ne jenom přežívat. A že potřebuju pomoc, protože sám se možná zase k ničemu nedokopu. Začal jsem chodit 1krát týdně na psychoterapii, kde se o všem bavíme. Už jen díky tomu je mi líp. Po dost dlouhé době cítím aspoň nějakou naději. Jsem zvědavý, kam až mě to posune.\nprojektant, 36 let\nManželovu nevěru jsem odhalila jen náhodou. Tvrdil mi, že jde o jednorázové selhání. Že tu ženu nemiluje, že má rád nás a chce zůstat se mnou a s dětmi. Bylo to pro mě bolestivé období, ale rozhodla jsem se to zvládnout a bolest překonat. Po letech jsem ho však náhodou potkala, jak jde po ulici s cizí ženou a vede za ruku dítě. Všichni se usmívali, vypadali tak šťastně. Zhroutil se mi svět. Postupně jsem se dozvěděla, že je to ta samá žena, že je to jejich společné dítě, že mají postavený dům, ve kterém žijí. Zkrátka, že má druhou rodinu a žije dva paralelní životy. V jeden moment jsem přišla úplně o všechno, na čem mi kdy záleželo. Uvědomila si, že celý můj dosavadní život byla lež, iluze. Domeček z karet, který se rozpadl. Psychologické konzultace mě postavily na nohy. Laskavou péčí paní psycholožky jsem překonala nejtěžší období svého života. Nyní mám nový vztah, krok po kroku se učím partnerovi důvěřovat, učím se milovat.\nadministrativní pracovnice, 38 let\nU nás doma se o sexu nikdy nemluvilo, možná i proto jsem byla vždycky poměrně ostýchavá povaha. Nerada se před lidmi svlékám, dlouho mi trvá, než se v intimním kontaktu uvolním. S partnerem jsem 5 let. Myslím, že máme celkem hezký vztah. Poslední 2 roky jsme už ale neměli žádný intimní kontakt. Jednou při milování zkusil něco nového, co mi vůbec nesedlo, a já mu to nedokázala říct. Od té doby jsem se k němu nedokázala intimně přiblížit, nedokázala s ním o tom ani mluvit, byla jsem úplně marná, zablokovaná. Jeho naštvání už narostlo natolik, že mi vyhrožoval rozchodem. Nevěděla jsem co dělat, tak jsem dala na doporučení kamarádky, která u paní psycholožky řešila svoji neschopnost dosáhnout orgasmu. Paní psycholožka se mnou postupovala tak jemně a citlivě, že se mi podařilo o svých nejistotách v sexu hovořit. Rozmluvila jsem se i o svých sexuálních potřebách a přáních, což jsem doposud s nikým nesdílela. Strašně mi to pomohlo, cítím se sebevědomější a jistější. Už mluvíme i s partnerem, je to obrovská úleva.\nučitelka, 33 let\nČím je pro mě psychoterapie?\nPsychoterapii vnímám jako účinnou, odborně vedenou psychologickou metodu určenou k léčbě psychických obtíží, které bývají spjaté se svíravými myšlenkami, bolestivými emocemi, narušenými vztahy a celkovou životní nespokojeností.\nPsychoterapii provádím prostřednictvím rozhovoru. Rozhovory probíhají na pravidelných setkáních, které mi umožní mého klienta poznat. Zajímám se o jeho vnitřní svět, ptám se na jeho myšlenky, názory, emoce a životní zkušenosti. Při fungující vzájemné spolupráci se nám podaří utvořit bezpečný terapeutický vztah, který nám usnadní porozumět příčinám jeho duševní nepohody a životní nespokojenosti. V průběhu úspěšně vedené psychoterapie dochází ke zmírňování obtíží, ale i k celkovým změnám v jeho prožívání a chování. Psychoterapie tím přináší klientovi duševní úlevu a snižuje jeho psychickou tenzi. Podporuje jeho osobní růst a povzbuzuje ho k realizaci životních změn, pro které odbornou psychologickou pomoc vyhledal.\nJaký je můj psychoterapeutický přístup?\nPracuji s lidmi a jejich příběhy.\nPracuji hlubinně dynamickým přístupem, do kterého integruji metody imaginace, arteterapie a traumaterapie. Sleduji vztahové vzorce z dětství klienta, zajímám se o podobu a fungování jeho vztahů v současnosti. Povídání doplňuji rozborem obrazových představ a analýzou denních i nočních snů. V případě potřeby se věnujeme nácvikům různých druhů relaxačních cvičení. Spolupracuji s osvědčenými kolegy psychiatry s mnohaletou praxí v oboru.\nJaká témata se mnou klienti řeší v psychoterapii?\n„Bývám často podrážděný a neklidný, špatně spím, nedokážu relaxovat a nepracovat.“\n„Jsem v psychické krizi. Zhroutil jsem se. Nespím. Nefunguju. Potřebuju pomoc.“\n„Trápí mě zdravotní obtíže, které mi znemožňují fungovat v běžném životě. Ruší mě v práci, komplikují mi vztahy s rodinou. Cítím se často špatně, mám bolesti. Nevím jak dál. Lékaři už mi neumí pomoc.“\n„Onemocněl jsem rakovinou a můj život se změnil. Nevím jak dál žít, jak mluvit s rodinou.“\n„Trápí mě myšlenky na jídlo, často podlehnu nutkání se najíst a pak si to vyčítám. Přála bych si zhubnout a udržet si to.“\n„Poslední rok už zvracím několikrát denně, nedokážu přestat, potřebuju pomoc.“\n„Ostýchám se s partnerem mluvit o sexu. Poslední dva roky už jsme neměli žádný intimní kontakt. Chce mě opustit. Nevím, co mám dělat.“\n„Nedaří se mi při sexu uvolnit. Partnera trápí, že si s ním milování neužívám.“\n„Můj manžel mě podvedl, nevím, jak situaci řešit, jak s ním teď komunikovat.“\n„Jsem ženatý, mám děti, ale citovou a fyzickou přitažlivost k mužům nedokážu překonat. Nevím, co mám dělat.“\n„Jsem často smutný, nemám do ničeho chuť, nic mě nebaví. Můj život nemá smysl, nemám pro co žít.“\n„Můj kamarád spáchal sebevraždu. Nechal tu dvě malé děti, svoje stárnoucí rodiče, nechal tu mě. Znal jsem ho od dětství. Je mi strašně.“\n„Svírají mě úzkosti a nejistota. Často se něčeho bojím, často ani nerozpoznám čeho, jen mě začne svírat na hrudi a mám chuť někam utéct.“\n„Nevěřím si. Stále o sobě pochybuji, často si připadám horší než ostatní.“\nJAKÝ PRO VÁS\nMĚLA PSYCHOTERAPIE PŘÍNOS?\n„Uvědomila jsem si spoustu věcí, začala jsem vnímat svoje pocity, emoce, které jsem byla do té doby zvyklá zasouvat dál, přehlížet, prostě nevnímat. Hodně mi vyhovoval váš citlivý přístup, cítila jsem se v bezpečí mluvit i o věcech, které jsem nikdy nikomu neřekla. Samotnou mě překvapilo, že jsem toho byla schopná. Asi je to divné říkat, ale budete mi chybět.“\nPavla, asistentka ve firmě, 28 let\nMĚLA PSYCHOTERAPIE NĚJAKÝ DOPAD NA VAŠE PROŽÍVÁNÍ\n„Byl to celkem důležitý krok k tomu, abych se cítila líp. Některé věci se mi objasnily, můj vztah k práci, pracovnímu nasazení, postoj k tomu, jak vyvážit svůj volný čas a čas pracovní. Nastavit si hranice a celkově se o sebe víc starat. Ale hlavně – uvědomit si co chci a fakt to udělat. Dřív jsem jen hodně o věcech mluvila, teď se mi daří i něco měnit. Za to jsem strašně ráda, čas mi už neutíká mezi prsty.“\nZdena, manažerka, 46 let\nNAŠE 2LETÁ PSYCHOTERAPEUTICKÁ SPOLUPRÁCE KONČÍ.\nCO SI Z NÍ ODNÁŠÍTE?\n„Poznání o sobě, různé souvislosti. Motivaci. Inspiraci. Sílu být sama sebou a žít svůj život. Mít se ráda teď a ne až za nějakých podmínek. To bylo asi nejtěžší, naučit se mít ráda, i když chybuju, i když jsem v něčem slabší než bych chtěla. V tom jste mi hodně pomohla, cítila jsem se přijatá, upřímně, tak nějak lidsky, v dobrém i ve zlém.\nAlena, studentka, 25 let\nCO SE VE VAŠEM ŽIVOTĚ ABSOLVOVÁNÍM PSYCHOTERAPIE ZMĚNILO?\n„Práce ovládala můj život. Ráno tam, večer domů a spát. Byl to kolotoč. Žádný vztah ani přátelé, jen pár kamarádů mi zbylo na dálku. Byl jsem klíčový zaměstnanec firmy. Vím, je to naivní, ale já byl na sebe fakt pyšný. No a pak už mi bylo jen zle. Psychoterapii u vás mi doporučil kolega, který odešel z naší firmy přede mnou. Bylo to za 5 minut dvanáct. Po roční psychoterapii začínám zase cítit nějaké pocity. Zní to divně, ale emoce jsem necítil posledních několik let. To zatím vnímám jako největší rozdíl. Taky jsem klidnější, líp spím. Teď už bych jen rád konečně našel nějakou tu partnerku, to mi v životě chybí moc.“\nPavel, manažer, 36 let\nMĚLA PSYCHOTERAPIE NĚJAKÝ DOPAD NA VAŠI NEMOC A JEJÍ PŘÍZNAKY?\n„Ano – výrazný. Asi po roce psychoterapie jsem si uvědomila, že jsem se přestala prakticky přejídat. Myslím, že i proto, že jsem si zkusila vyjádřit emoce i jinak – v představách, barvami a tak. Nejen slovy a „sáhnout si na ně“. Další roky jsem pak cítila spíš změny v tom, jak jsem byla odvážná projevit své pocity před druhými lidmi, víc jsem se dokázala ozvat, co potřebuju, co chci a co nechci. To byla dost zásadní změna i pro moje okolí. Stálo mě to 5 let života, ale jsem za ně ráda. Je mi fakt líp, někdy mám i dny, kdy si říkám, že žiju ráda. To jsem u sebe dřív vůbec neznala.“\nEva, administrativní pracovnice, 32 let\nJAK BYSTE OSTATNÍM KLIENTŮM POPSALA MŮJ PŘÍSTUP K PSYCHOTERAPII?\nProšla jsem už řadou psychoterapií. Chodila jsem i do terapeutické skupiny, mám tedy velké porovnání s různými psychology. U vás mi vyhovoval váš autentický a upřímný přístup. Cítila jsem obrovskou důvěru, a to mi strašně pomáhalo. Dokázala jsem být otevřená, a to přestože jsme se kolikrát názorově i neshodly. Dokázala jste mě podpořit k rozhodnutím, pro které jsem se předtím sama dlouho odhodlávala. Někdy jsem byla naštvaná, že jste mi nedala jednoznačný návod, jak se mám v určitých životních situacích zachovat. To byly těžké chvíle, přijmout zodpovědnost za svůj život. To nebylo snadné.\nJitka, účetní, 47 let\nJsem vystudovaná psycholožka na Karlově Univerzitě, s mnoha absolvovanými specializačními zkouškami v oboru klinická psychologie, psychodiagnostika osobnosti a psychoterapie. Řadu let jsem pracovala s pacienty v prestižní pražské nemocnici a několika dalších soukromých zdravotnických klinikách. Jsem doktorandkou 1. lékařské fakulty Univerzity Karlovy, kde pracuji na lékařsko-psychologickém výzkumu v oblasti duševního zdraví a nemoci. Věnuji se psychoterapii duševních obtíží, koučování psychické a emoční odolnosti a vzdělávání měkkých dovedností v oblasti pracovních vztahů a emocí. Působím jako externí konzultant v řadě organizací.\nJsem zakladatelkou a projektovou manažerkou platformy\nŽivé vzdělávání. Více na www.zivevzdelavani.cz\nFilozofická fakulta Univerzity Karlovy, Jednooborová psychologie\nSpecializační zkoušky v Psychodiagnostice osobnosti\nVýcvik v hlubinně dynamické psychoterapii\nVýcvik v Traumaterapii\nVýcvik v Katatymně imaginativní psychoterapii\nŘada kurzů zaměřených na psychoterapii, arteterapii a práci s tělem v psychoterapii\nČeská lékařská společnost ČLS JEP\nObezitologická společnost České lékařské společnosti JEP\nPsychologická sekce při Obezitologické společnosti ČLS JEP\n…………. 1.200 Kč/50 min (8-16 hod)\n…………. 1.500 Kč/50 min (po 16. hodině)\n…………. 1.600 Kč/80 min (8-16 hod)\n…………. 2.000 Kč/80 min (po 16. hodině)\n…………. 3000 Kč/50 min\n(objednání do 24 hod, termíny po pracovní době, víkendy apod.)\nKonzultace rušená 3 dny před plánovaným setkáním je omluvena bez poplatků.\nZměna termínu nebo jeho rušení dříve k datu setkání podléhá úhradě v plné jeho výši.


Reakce Miroslava Jarolímka k ODS | Nové Město nad Metují\nDomů novemestonadmetuji Reakce Miroslava Jarolímka k ODS\nReakce Miroslava Jarolímka k ODS\nOd: Miroslav Jarolímek jarolimek@mjarolimek.cz\nDatum: 9. října 2018 15:20:48 SELČ\nKomu: , libor.hovorka@email.cz, “‘klemtas'” jiri.klemt@gmail.com, Kopie: Miroslav Jarolímek jarolimek@mjarolimek.cz\nPředmět: RE: NMnM staré…\nVážení, bohužel musím vyjádřit hluboké zklamání ze situace, která nastala. Nebudu se rozepisovat, pokusím se vše nastínit stručně. V neděli byla svolána schůzka zvolených zastupitelů a ODS, kterou zastupoval pan Jiří Klemt a pan Václav Ježek. Na této schůzce byly zvoleny varianty dalšího jednání a osoba, která bude ODS zastupovat a jednání koordinovat, pan Libor Hovorka. Po dohodě s ním jsem komunikoval s KDU v duchu, který byl určen. Další jednání vedl pan Libor Hovorka. Jak je možné, že se ráno dozvím od koaličních partnerů, že se objeví další jednající osoby, které nejednají v duchu jednání, které jsem započal já či pan Hovorka? Uvědomujete si, že by jste postup měli dopředu projednat minimálně se zvolenými kandidáty, kterých se to týká? Máte potřebu ze zvolených kandidátů dělat nějaké loutky či pitomce, místo toho, aby ODS byla ráda, že získala alespoň nějaké mandáty? Takto to vypadá, že si každý dělá co chce. Kandidoval jsem za ODS jako nestraník, touto stranou jsem byl osloven. Nebyl jsem zvolen, nakonec nikdo, jako člen ODS, ale protože mi lidé důvěřují a mám asi nějaký kredit. Rozhodně se mě dotýká, že je za mne jednáno a navíc způsobem, který mi není vlastní. Máte pocit, že jsem si roky budoval jméno a určitý kredit kvůli tomu, abych to během chvilky hodil do kanálu kvůli straně, která nejen že neví co chce, ale ani není schopná se ukočírovat? Pokud ODS má na další postup černobílý názor, měla to říci v neděli a v tomto duchu se mohlo vést jednání, ale tento postup jednoznačně ukazuje na úroveň řízení této strany, které já jsem propůjčil své jméno a důvěru, kterou u lidí mám. Pokud se chcete nadále chovat tímto způsobem, dejte laskavě svoje hlavy a jména na špalek, ale nejednejte za zády zvolených kandidátů.\nS pozdravem Miroslav Jarolímek\nMiroslave, Miroslave o tvém kreditu, jménu a důvěře by se dalo dlouze polemizovat. Tvým hlavním problémem je, že jsi nepochopil o co v těchto volbách šlo. To, že ODS získala opět více mandátu, tak určitě ne kvůli tobě. Ale tvrzením, že se nespojí s Petrem Hablem. V jednom ovšem máš pravdu a to, že se ODS nebyla schopná ukočírovat. Tato situace vznikla tím, že tato strana nemá dostatek svých kandidátů a dala si na kandidátku takové podvraťáky, jako jsi ty. V příštích volbách, pokud se nezmění, ponesou tvrdý postih.\nPředchozí článekSmutný pohled voliče ODS na povolební situaci v Novém Městě nad Metují\nDalší článekKomentář Novoměstského kurýru k “Programovému prohlášení“


Švédský komplex pro krásu Plus :: Oriflame kosmetika pro vaši krásu\nÚvod > Švédský komplex pro krásu Plus\nObsahuje silný antioxidant astaxanthin z řasy ze švédského archipelaga a výtažek z borůvek. Společně chrání pleť proti předčasnému stárnutí, zlepšují hydrataci a svalovou výkonnost. Dávka na 30 dní.\nČím je tento výrobek výjimečný?\nVědci se pokusili vysvětlit záhadný proces stárnutí pomocí „teorie volných radikálů“. Tuto teorii lze zjednodušit takto: kyslík, který dýcháme, abychom přežili, zároveň zevnitř poškozuje naše buňky a postupně způsobuje naše stárnutí. Naše těla mají mechanizmy, které udržují oxidační škody pod kontrolou, a velká část těchto obranných mechanizmů má svůj zdroj ve výživě.\nAstaxanthin je unikátní antioxidant, který se vstřebává a přenáší do všech tkání našeho těla. Při transportu bojuje proti oxidačním škodám uvnitř žil a zároveň má zdokumentované protizánětlivé účinky. Pomáhá redukovat záněty způsobené UV zářením a zmírňovat bolest svalů po cvičení. Užívání astaxanthinu redukuje každodenní oxidační škody, které probíhají ve vašem těle.


Legenda undergroundu Lou Reed utíká hrobníkovi z lopaty. Má nová játra - iDNES.cz\n1. června 2013 11:19, aktualizováno 11:19\nKvůli svému vážnému stavu zrušil slavný muzikant, který ještě loni vystupoval v pražském divadle Archa, naplánované turné. Operace mu podle manželky zachránila život.\nAmerická rocková legenda, zpěvák Lou Reed, se ve svých 71 letech zotavuje po transplantaci jater. Novinářům to sdělila jeho manželka, umělkyně Laurie Andersonová. Díky transplantaci lékaři zpěvákovi zachránili život.\nZpěvák a zakladatel kapely The Velvet Underground byl před operací na pokraji smrti. Transplantace se konala minulý měsíc v Clevelandu v americkém státě Ohio, řekla Andersonová britskému listu The Times. "Bylo to velmi vážné. Umíral," prohlásila.\nZákrok popsala jako "velkou operaci, která proběhla velmi dobře". Na dotaz, jak dlouho manželovi potrvá rekonvalescence, odpověděla: "Myslím, že se z toho úplně nezotaví, ale určitě se během několika měsíců vrátí ke svým činnostem. Už teď se pustil do (cvičení) tai-či."\nReed, který loni vystoupil mimo jiné i v pražském divadle Archa, letos v dubnu zrušil koncertní šňůru. V minulosti otevřeně hovořil o svých problémech s drogami a s alkoholem. "Zkoušel jsem přestat s drogami s pomocí alkoholu. Nefungovalo to," napsal v roce 1992.\nS Andersonovou žije Lou Reed 21 let, ale oženil se s ní teprve před pěti roky.\nTémata: Ohio, turné, Velvet Underground, Alkohol, Cleveland, Divadlo Archa, Drogy, Lou Reed, The Velvet Underground\nLou Reed bohatě vynahradil svou neúčast na koncertě k poctě Václava Havla koncem loňského roku. Svoje středeční... celý článek\nHudebník Lou Reed, zpěvačka Suzanne Vega a další místní hudebníci si připomenou v New Yorku předposlední březnový den... celý článek\nV rámci svého turné, které nazval From Vu to Lulu, přijede americká ikona nezávislé hudby Lou Reed kromě slovenského... celý článek\nAmerický hudebník Lou Reed označil ve vzpomínce Václava Havla za přítele a také myslitele, kterého svět potřebuje víc... celý článek\nTo spojení na první pohled zarazí. Skoro sedmdesátiletá legenda nezávislé muziky a někdejší frontman Velvet Underground... celý článek\nV 71 letech zemřel americký rocker Lou Reed, někdejší frontman skupiny Velvet Underground. Několikrát navštívil ČR,... celý článek\nNa smrt zakladatele The Velvet Underground reaguje na internetu takřka celý hudební svět. Od jeho spoluhráčů a kolegů... celý článek\nDokument o hudební legendě a záznam z posledního pražského koncertu Lou Reeda odvysílá ČT Art v sobotu 14. prosince.... celý článek


Interiér korporátní kanceláře firmy CMR | EARCH.\nCMR je restaurační společnost, která je po řadu let charakterizovaná vysokou kvalitou a imagem jejích restaurací. Na základě tohoto předpokladu a rozhodnutí o celkové renovaci prostor společnosti, byly pro CMR vytvořeny prvotřídní prostory, které kombinují eleganci a funkčnost. Nové kancelářské prostory CMR se nacházejí v komplexu Reforma 222.\nNa recepci, která Vás přivítá, se staré materiály použité v budově mísí s těmi z nového projektu. Tato vstupní část kombinuje geometrické tvary s barvami a strukturami, které dekódují novou tvář CMR.\nZ tohoto místa jsou kanceláře rozděleny na dvě části: na provozní a ředitelskou. V provozní části jsou umístěny všechny prostory víceprezidentů, vytvořené řadou místností s červeným popředím, které jsou přístupné ze strany. Před těmito místnostmi je otevřený prostor, který je zbarven do neutrálních tónů a kontrastuje s kancelářemi. V tomto otevřeném prostoru hraje klíčovou roli osvětlení a naprogramovaný tlumič světla, který poskytuje teplé nebo studené světlo s intenzitou, která se mění podle denního času. To zlepšuje kvalitu prostředí a uživatelskou produktivitu.\nPrezidentská část je oddělena stěnou vyrobenou z kůže, která nesahá až ke stropu a má strategické otvory, které vytváří velmi atraktivní design a vetší soukromí i navzdory velmi světlému vzhledu. V jednom z otvorů je umístěný bar, který se vlastně kříží se zdí a vytváří tak oddělenou pracovní plochu ve formě baru, která slouží ke komunikaci mezi ředitely a jejich asistentkami. Prezidentské oddělení má jiné zasedací místnosti. Od ředitelské místnosti, která je nejformálnějším místem v celém projektu, až po řadu odlišných setkávacích míst, které umožňují lepší komunikaci mezi čtyřma očima.\nVeškeré prostory jsou sjednoceny použitím materiálů a barev a stejně tak osvětlením a pozorností věnovanou detailům v každé místnosti.\nKorporátní kanceláře firmy CMR\nAdresa: Reforma 222, Mexico City\nAutoři: Space (Juan Carlos Baumgartner, Fabiola del Valle Troyo | Sergio Gaytanid)\nSpolupráce: LUA (osvětlení)\nHerman Miller (nábytek)


Nová šéfka Evropské komise není vůbec vidět. Je izolovaná? – !Argument\nNastupující předsedkyně Evropské komise Ursula von der Leyenová není vidět, všiml si web Politico v článku Davida M. Herszenhorna. Je to proto, že je izolovaná, nebo proto, že se snaží udržet si strategicky „nízký profil“?\nNěkteří úředníci Komise už von der Leyenovou viní z toho, že má „mentalitu bunkru“ a nesnaží se o budování mostů v organizaci, kterou velmi brzy povede. Spolupracovníci von der Leyenové kritiku odmítají – má se jednat o nervozitu v organizaci, kterou čeká změna vedení.\nKromě pár zářijových tiskovek ale von der Leyenová zůstává mimo dosah „radarů“. Je tomu i v situacích, kdy bylo například kritizováno portfolio jednoho z jejích komisařů. Von der Leyenová zůstala v pozadí i v případě kritiky francouzského prezidenta Emmanuela Macrona, jehož kandidátka na eurokomisařku Sylvie Goulardová v EP neprošla. Toto a další odmítnutí polského a maďarského kandidáta nejspíš zpozdí start nové Evropské komise. Jako pravděpodobný je nástup 2. prosince a nikoliv 1. listopadu.\nNeviditelný přístup nové předsedkyně komise vede některé lidi (kteří mají k fungování Komise blízko) k úvahám o tom, že von der Leyenová je izolovaná a má problémy s tím, najít pro sebe odpovídající politickou polohu. Mluví se o paranoidním přístupu ohledně pokračujícího vlivu bývalého generálního tajemníka Komise Martina Selmayra a o tom, že von der Leyenová nedůvěřuje svým místopředsedům, zvláště Fransi Timmermansovi. Ten byl původně kandidátem na post předsedy Evropské komise. Neúspěšným.\nJiní kritici míní, že von der Leyenová je pomalá v sestavování svého týmu. Svého vedoucího úřadu musí teprve formálně jmenovat. V Komisi se tak dokonce šušká o „perfektní bouři“, kterou způsobí kombinace faktorů jako je to, že Komise nemá generálního tajemníka, šéfem kabinetu von der Leyenové se má stát člověk bez bruselských zkušeností a paranoidních tendencí.\nV Komisi jsou nyní všichni nervózní z očekávaných personálních změn, které nástup von der Leyenové „geopolitické Komise“ přinese. Zní ale i názor, že tato kritika je jenom důsledkem kyselých plodů, protože von der Leyenová některé úředníky ve svém týmu odmítla. Nová předsedkyně Komise se totiž spoléhá na hrstku svých věrných z Berlína.\nLidé kolem von der Leyenové ale hodnocení, že by byla jejich šéfka v Komisi izolovaná, odmítají. Každý týden jedná s Jeanem-Claudem Junckerem, ještě častěji pak s brexitovým vyjednavačem Michelem Barnierem i s představiteli členských zemí a ministry po celé EU.\nNa von der Leyenovou čeká mnohem složitější a rozdělenější Evropský parlament bez většiny socialistů a konzervativců (jako tomu bylo v době Junckera). Očekává se, že nová Komise pod vedením von der Leyenové bude schopna pracovat naplno až příští rok na jaře. Do Velikonoc se očekává „neuvěřitelně slabá“ Komise, řekl jeden z úředníků EK.\nJedním z problémů pro von der Leyenovou bude to, jak jednat s Emmanuelem Macronem. Macron si špatně spočítal nominaci Goulardové, kterou EP odmítl z etických důvodů. V pondělí von der Leyenová jednala o situaci s Macronem. Po jejich jednání charakteristicky nevydala žádné vyjádření. Ovšem Macron bude muset přijít s novým kandidátem, takže klíčový prvek v nové Komisi pořád chybí.\nJsou zde signály, že von der Leyenová bude ve stylu práce, na který byla zvyklá jako ministryně v Berlíně, pokračovat i jako šéfka Evropské komise. Von der Leyenová je milovnice koní, upozorňuje článek. Tento týden se nakonec objevila na jednání „Koňské skupiny“ Evropského parlamentu, a to i přes to, že měla plný kalendář. „Chtěla jsem mít tuto schůzku, protože si myslím, že je důležité být ve styku s vámi všemi, když hovořím s různými skupinami v Parlamentu,“ řekla. Ovšem někteří v EP jsou toho mínění, že podobný přístup měla mít von der Leyenová také k nominaci Goulardové, kterou tak mohla zachránit.\nKaždopádně pro řízení Evropské komise platí totéž, co pro jízdu na koni: základní je udržet se v sedle.