Dějiny soběslavského školství - PDF\nDějiny soběslavského školství\nDownload "Dějiny soběslavského školství"\nNikola Dagmar Čechová\n1 Dějiny soběslavského školství Petr Lintner Učitelský ústav byl jednou z nejvýznamnějších staveb v dějinách Soběslavi (fotografie z konce 19. století pochází ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi) My všichni školou povinní Nikde se nezažije tolik historek, radostí, domnělých i skutečných křivd, prvních lásek a zklamání, úspěchů i neúspěchů jako ve škole. Na nic v životě se nevzpomíná tak, jako na léta strávená ve školních lavicích. My všichni školou povinní máme v hlavě zapsány příběhy a zážitky, které si připomínáme v dobrém, či ve zlém při různých příležitostech v rodinném kruhu, u piva, vína nebo při náhodném setkání na ulici. Školy byly už od středověku centrem života a vzdělanosti měst. Zprvu chudičké a často dřevěné budovy, krčící se nedaleko kostela u hřbitovní zdi, se postupně vyvíjely v nejvýstavnější budovy ve městech. Jejich kabinety, vybavené moderními přístroji a pomůckami, byly důkazem vývoje a pokroku lidského pokolení a ukázkou učenosti. Bohatství vesnic, městeček, velkých měst i celého národa nespočívalo pouze v materiálních statcích, ale především v duchovní úrovni jeho obyvatelstva. Každý stát, kraj, město nebo i malé místečko má něco výjimečného, něco, čím se odlišuje od ostatních. Jihočeská krajina je krajem rybníků. Soběslavsko je blatskou oblastí s osobitou lidovou architekturou a lidovými zvyky. A co Soběslav? Mnohým se vybaví blatská metropole s festivalem dechových hudeb. Jiný si vzpomene na Petra Voka a Zuzanu Vojířovou. Někomu přijde na mysl rožmberská Soběslav s gotickými a renesančními stavebními památkami. Někdo Soběslav ztotožní s krajem vodácké Lužnice.\n2 Ale co hlava, to odlišný názor. Někomu uvíznou v mysli i maličkosti. Mohou to být například plovoucí ostrůvky na Novém rybníce, které už neplavou, může to být hotel Slunce, který už není hotelem, ale vietnamskou prodejnou, nebo to mohou být obyčejné věci, které se prostě přihodí na ulici. Hlubší pohled do historie i přítomnosti města však ukazuje, že to jsou právě všem dobře známé školní lavice, které v minulosti dělaly Soběslav významným městem. Nevěříte? Léta největšího rozmachu a největší slávy Soběslavi byla vždy spojena se školou, jejíž význam dalece přesahoval hranice města, mnohdy i celých jižních Čech. Vzdělanost šla vždy ruku v ruce s prosperitou. Když byla ve městě latinská škola, patřila Soběslav mezi rychle se rozvíjející a nejvýznamnější středověká města v regionu, jejíž absolventi vykonávali i ty nejvyšší funkce na Karlově univerzitě. Když v Soběslavi vznikala Rožmberská škola, procházela Soběslav doslova zlatým renesančním věkem a nebýt Bílé hory, mohla se stát centrem vzdělanosti přesahujícím hranice širokého regionu. Zřízení učitelského ústavu udělalo ze Soběslavi doslova líheň vynikajících pedagogů, kteří působili po celé republice. Učitelský ústav vychoval mnoho významných osobností zdejšího kraje, které se ve velmi krátké době zasloužily o duchovní, kulturní a společenský rozvoj Soběslavi. Jedna z nejstarších soběslavských pohlednic se školní tematikou (z archivu autora) Stará latinská škola Nejstarší škola vznikla v Soběslavi s příchodem prvního duchovního správce. V jakém období tuto farní školu žáci poprvé navštívili, nevíme, ale pravděpodobně to bylo velmi krátce po vzniku kostela na náměstí. První písemná historická zmínka o latinské neboli partikulární škole v Soběslavi pochází již z roku Byla nejstarší školou tohoto typu v širokém okolí. Navštěvovali ji pouze chlapci bez rozdílu věku. Děti šlechticů měly obvykle svoje domácí učitele. Dívky se učily doma většinou pouze běžným pracím. Tehdejší školní budova stála západně od kostela sv. Petra a Pavla mezi hřbitovní zdí a městským potokem. V jednopatrovém zděném domě o čtyřech místnostech byly nejen učebny, ale také byt učitele a ubytovna pro některé žáky. Žáci se od konce 15. století stravovali a bydleli v sousední Kuchyňce, která dříve sloužila zedníkům při stavbě věže. V hlavní učebně byla katedra připomínající kazatelnu. Na stěně visely dvě tabule. Jedna sloužila psaní, druhá zpěvu. V budově stála velká kamna. Záchod zpočátku nebyl. Žáci běhali ven ke hřbitovní zdi. Latinská škola patřila mezi školy vyššího stupně, ve\n3 které se učilo čtení, psaní, počty, latina, poetika, rétorika a filozofie. Kromě literárního umění byli žáci vedeni ke zpěvu a hudbě, aby mohli pomáhat v kostele při bohoslužbách. Latinskou školu řídil školní mistr, který zároveň i vyučoval. K ruce měl dva pomocné učitele, tzv. kumpány. V některých dobách nebylo jednoduché funkci školního mistra obsadit. Proto Soběslavští o něho několikrát žádali až do Prahy na univerzitu. Na jejich žádost přišel z Prahy například Václav Achil Berounský. I kumpány vybírali Soběslavští velmi pečlivě. Obec přispívala na stravu žáků. Kromě toho si žáci přivydělávali zpíváním v kostele při církevních obřadech a zvoněním proti mračnům na soběslavské věži. V letech 1396 až 1416 byl v Praze a Českém Krumlově celkem čtyřicet jedna absolventů místní latinské školy vysvěceno na kněze a církevní služebníky. Někteří absolventi dosáhli vysokých hodností i na pražské univerzitě. Například Jakub ze Soběslavi byl v letech 1410, 1411 a 1416 rektorem tří fakult a roku 1413 děkanem fakulty svobodných umění. Významného postavení dosáhl Jan ze Soběslavi, zvaný Papoušek, který se roku 1430 stal mistrem. Až do roku 1448 vyučoval na Karlově univerzitě filozofii, teologii a matematiku. V roce 1437 ho Zikmund Lucemburský jmenoval farářem Matky Boží při Týnském chrámu. Jako odpůrce podobojí nahradil Jana Rokycanu. Za vlády Jiříka z Poděbrad se však Jan Rokycana vrátil zpět a Papoušek odešel do Soběslavi a Jindřichova Hradce, kde se setkal s budoucím papežem Piem II. Při osobních rozmluvách mu předal svá písemná díla. Životní pouť ukončil jako biskup v Litoměřicích. Mezi známější odchovance školy patřil i Frána ze Soběslavi, veřejný notář v Praze, který působil v hlavním městě kolem roku O povznesení latinské školy v Soběslavi se velkou měrou zasadil známý učitel a humanista Oldřich Kříž z Telče. Roku 1455 přišel do Soběslavi jako pomocný učitel. Předtím působil v Telči a ve Žďáře. Z jeho literární činnosti se zachovalo 26 rukopisů, z nichž některé napsal v Soběslavi. Známá je také jeho korespondence s táborským farářem Tobiášem o Janu Husovi. V ní například řeší, zda zatmění slunce, které nastalo v roce jeho upálení, bylo přirozeným nebo zázračným jevem. Na zdejší škole, kromě výuky, opisoval díla jiných autorů. Ze Soběslavi odešel nejprve do Roudnice. V roce 1465 se stal kanovníkem na Vyšehradě a roku 1476 se znovu vrátil do Soběslavi nejen jako učitel, ale také jako kazatel a vikarista. Na prostranství před kostelem v severozápadním rohu náměstí, zachyceném na snímku kolem roku 1930, stávala již ve 14. století latinská škola (z archivu autora)\n4 Znechucen pravděpodobně náboženskými spory našel na sklonku života útočiště v třeboňském klášteře. Tam v požehnaném věku 98 let zemřel. Do zdi kláštera je dnes zasazena pamětní deska, připomínající jeho život a dílo. Roku 1462 byl školním mistrem latinské školy Silvestr, kterému Petr Maxant, měšťan a rožmberský úředník, odkázal pět kop grošů a knihovnu. Žákům a škole navíc věnoval haltýř na městském potoce u školy a jednu kopu ročního platu. Za to měli žáci o Božím těle zpívat Ave Maria. V roce 1488 zedník Haluzna budovu školy za kostelem přestavěl a opravil. Roku 1501 katoličtí studenti ztropili velké výtržnosti proti zastáncům podobojí. Jejich výtržnosti byly namířeny i proti rytíři Václavu Dvořeckému z Olbramovic, obdivovateli Jana Husa, a jeho nevinné ženě. Při incidentu byla dokonce z kostela potupně vyhnána knězem Bartolomějem. V Soběslavi z toho tehdy byla velká aféra, která nakrátko poškodila pověst školy. Někteří studenti se tehdy výuce vyhýbali. V 16. století se na místě správců školy vystřídali například Vincenc Makovský, Rosacius nebo známý učitel Petra Voka z Rožmberka Jan Makovský zvaný Aquarius. V jakém roce latinská škola zanikla, nevíme. Budova u kostela i nadále sloužila soběslavským dětem a studentům jako městská škola. I v této době vzešly ze soběslavské školy významné osobnosti. Mezi ně můžeme zařadit Petra Soběslavského, který získal frankfurtský doktorát, nebo kněze Jana Musophila ze Soběslavi, známého vydáváním kancionálů. Při pohledu z dnešní Palackého ulice mohli obyvatelé před kostelem sv. Petra a Pavla vidět až do roku 1794 budovu soběslavské školy (pohlednice ze sbírky Vladimíra Dolejše pochází z roku 1907)\n5 Jak se soběslavský rektor opil a přišel o prsty Že dnes chodí ředitel nebo učitel na pivo, nikoho nepřekvapí. Nikdo se dnes nepodivuje ani nad tím, když kantor posedí a nějakou tu sklenku vypije se svými studenty. Ale dříve tomu tak nebylo. Učitel měl být morální autoritou podle tehdejších zvyklostí a pravidel. Bylo nepřijatelné, aby na veřejnosti popíjel, natož se svými žáky. Soběslavský rektor Jan Boleslavský se však těmto zvyklostem vymykal. Byl milovníkem dobrého pití a vedl velmi společenský život. Roku 1560 se studenty bujaře slavil v Praze v hostinci U Perníkářů. Jedna runda střídala druhou, až se večer přehoupl přes půlnoc. Zábava však nepolevovala, hlaholu a opileckých výkřiků naopak přibývalo. Pan místosudí Zikmund Kába z Rybňan nevydržel noční řádění soběslavského rektora a jeho studentů a poslal svoje služebníky, aby v hospodě zjednali pořádek. Vraťte se do školních lavic a neřvěte po hospodách! zakřičeli na opilce služebníci. Horkokrevný rektor po několika sklenkách plný síly a odvahy vyskočil na velký dubový stůl a tasil kord. Ze vzniknuvší rvačky vyšli služebníci nezraněni, ale rektor přišel o dva prsty. Bylo z toho pozdvižení v Praze i v Soběslavi. Rektor se sice opil a byl zraněn, možná i vlastní zbraní, ale jeho pověst příliš neutrpěla. Služebníci byli shledáni vinnými a odsouzeni k náhradě za rektorovo zranění. Jeho zvyky se po této příhodě, až na jeden, nezměnily. Stále chodil do hospody, stále si dopřával se studenty své oblíbené sklenky. Kord však už nikdy netasil a do hospody jej raději ani nenosil. Farář Prokop Cetorazský - zachránce městské školy Za faráře Adama Procházky, který si poněmčil své jméno na Špacír, městská škola upadala. Problémy na faře těžce doléhaly i na školu, která byla pod jeho dozorem. Měšťané byli s farářem nespokojeni. Dokonce se v roce 1611 sešli na radnici, aby sepsali proti Špacírovi žalobu, kterou poslali vrchnosti. Situace byla ve škole zoufalá. Rektor školy Petr Vestecký s kaplanem Jakubem často vysedávali po hospodách a vyvolávali spory s měšťany. Rektor dokonce utrácel peníze, které dostával od obce na výplatu svých kantorů a školních mládenců. Výuka nestála za nic, proto soběslavští měšťané přestali posílat do školy svoje děti. Jejich postoj ke školství byl v té době snad nejhorší v dějinách Soběslavi. Tento stav byl neúnosný a nepřijatelný i pro vrchnost. Jan Jiří ze Švamberka odvolal Špacíra a na jeho místo jmenoval faráře Prokopa Cetorazského, který měl situaci ve škole zlepšit. Opilce propustil. Do školy povolal rektora Matěje Cilíka. Nebyl to muž příliš vzdělaný, ale svou práci vykonával velmi pilně a poctivě. Přesto nemohl zpočátku přesvědčit Soběslavské, aby nadále dávali peníze na plat pro jeho pomocníky a věnovali patřičnou pozornost chátrající školní budově. Soběslavští sice podnikli některé kroky, ale jejich nedůvěra přetrvávala. Tehdy však svojí moudrostí a respektem přesvědčil Prokop Cetorazský konšele o významu a důležitosti nejen městské školy, ale postupně i nově vznikajícího Rožmberského gymnázia. Teprve tehdy se postoj měšťanů ke školám začal měnit a ztracená důvěra se postupně navracela. V roce 1617 přišel do školy nový kantor Václav Bufler. Městská škola byla povýšena na trojtřídní vyšší školu. V první třídě se žáci učili počátkům čtení a psaní, ve druhé třídě se stali pokročilými a zdatnými v obou činnostech a ve třetí třídě se učili latině. Kromě toho se ve všech třídách věnovali náboženství, zpěvu a hudbě, aby mohli dobře plnit úkoly při obřadech v kostele, při pohřbech nebo jiných smutečních či slavnostních příležitostech. V nejvyšší třídě učil rektor, ve druhé jemu podřízený kantor a v nejnižší školní mládenci, kteří byli z řad nejlepších studentů. Žáci pocházeli ze soběslavských měšťanských rodin nebo byli přespolní, tzv. expendenti. Ti ve škole spali a jedli. Životní podmínky přespolních žáků i učitelů byly velmi skromné, až ubohé. Příležitostné příjmy a příspěvky od obce na stravu nestačily pokrývat běžné denní potřeby. Učitelé proto nechtěli učit nadosmrti. Často se poohlíželi kolem sebe po jiné práci i po výhodném sňatku s nějakou i letitější nevěstou s domem. To se podařilo rektoru Cilíkovi i kantoru Buflerovi. Oba se stali soběslavskými měšťany.\n6 Pohled na rožmberskou Soběslav v roce 1907 (ze sbírky Pavla Hoffmanna) Odkaz Petra Voka Na konci poslední životní etapy dne 24. dubna 1610 odkázal Petr Vok z Rožmberka ve své závěti roční důchod ve výši kop grošů míšenských z novohradského panství na vybudování a provoz koleje a akademického gymnázia v Soběslavi tzv. Rožmberské školy. Rožmberská škola měla být největším kulturním a duchovním odkazem Petra Voka budoucím generacím. Měla být centrem nejvyššího vzdělání v jižních Čechách a protiváhou jezuitským školám. Nebyla však školou pouze bratrskou, jak se někdy v literatuře nesprávně uvádí. Zcela v duchu náboženské snášenlivosti Petra Voka byla určena pro žáky bez rozdílu víry a vyznání. Důchod na provoz školy měl být poskytován každoročně po dobu existence Českého království a měl být skládán ve dvou termínech. Ke šlechetnému kroku Petra Voka pravděpodobně vedl jeho vřelý vztah k Soběslavi a soběslavskému školství, které mělo tradice v latinské škole, a skutečnost, že učitelem malého Petra Voka byl soběslavský učitel a měšťan Jan Aquarius Vodňanský. Bez významu určitě také nebyl fakt, že Petr Vok chtěl tímto činem napravit, co v mládí sám zameškal, kdy výuce nevěnoval velkou pozornost a ve vědomostech a znalostech zaostal za svými předky. Chápal, že nevzdělanost je nepřítelem lidstva a brzdou rozvoje společnosti. Škole odkázal i třeboňskou knihovnu. Ve své závěti ustanovil správci školy Jana Jiřího ze Švamberka, Děpolta Švihovského z Riesenberka, Václava Budovce z Budova, Václava z Roupova, Adama Linharta z Neuperka staršího a Adama Linharta mladšího. Většina pánů byla kalvínského a bratrského vyznání. Každému ze správců byl určen pravidelný roční plat 50 kop grošů. Petr Vok při škole založil také penzionát, v němž měli žáci bydlení a stravu zdarma. Ložní prádlo si obstarávali sami. Studentům byla poskytována týdně jedna kopa grošů, což byl v té době velmi vysoký obnos. Nadace byla určena celkem pro čtyřicet studentů. Dvanáct míst z toho bylo vyhrazeno pro studenty víry podobojí z panství Jana Jiřího ze Švamberka a Jana Zrinského ze Serynu. Tito studenti měli být propuštěni z poddanství, pokud by při studiích dosáhli věku 25 let. Škola byla otevřena i studentům z jiných zemí. Ve městě byl současně zakoupen pro školu dům, ve kterém správci pro nemocné žáky zřídili špitál. Churaví studenti žili dočasně odděleně, aby po dobu nemoci nenakazili spolužáky.\n7 Stavba Rožmberské školy Na počátku roku 1612 ustanovil Jan Jiří ze Švamberka na doporučení primase Řehoře Smrčky dva úředníky, kteří měli vykonávat dozor nad stavbou školy. S nevelkým nadšením přijali funkci Jan Hradský a Jan Roubík Blovský. Již na podzim byl svážen stavební materiál ke značně zchátralému hradnímu paláci. V lednu 1613 přijel do Soběslavi správce Děpolt Švihovský z Riesenberka. Když zjistil, že zahájení stavby je připraveno, vyzval Soběslavské, aby si v Třeboni vyzvedli peníze na stavbu. Václav Libra ze Sabinova společně s kožišníkem Fridrichem Volgnerem dopravili do Soběslavi první část peněz. Na hradě v jižním křídle, kde se dnes nachází divadlo, nastal čilý stavební ruch. Po kontrole staveniště samotným Janem Jiřím ze Švamberka se Bartoloměj Libra a Jan Vrabec vypravili do Třeboně pro dalších tři tisíce kop grošů. První těžkosti při stavbě školy se objevily na začátku roku Výuka začala probíhat za provizorních podmínek v pronajatých domech. V Soběslavi se však objevilo ve třech domech celkem šest případů moru, který byl zanesen za městské hradby z Uher. Bylo to v době, kdy do Soběslavi přicházeli první profesoři a žáci. Radní se tuto skutečnost pokusili před vrchností utajit, ale marně. O to více se zlobil Jan Jiří ze Švamberka. Nařídil přísná opatření a pokáral i pověřené úředníky, že si málo hledí svých povinností. Současně přikázal Soběslavským, aby pro profesory zajistili dřevo na topení v prozatímních prostorách. V roce 1614 pokračovala stavba prvního poschodí, které bylo v říjnu dokončeno. Konečně byla po počátečních obtížích vsazena okna, dokončeny dlažby a zabudována kamna na topení. Jan Jiří ze Švamberka s radostí přijal zprávu o dokončení a připravil slavnostní otevření školy. Soběslavští konšelé však nachystali vrchnosti další nemilé překvapení. Jaksi pozapomněli, že učebny potřebují také lavice a židle. Bez zbytečné slušnosti a velmi ostře nařídila vrchnost odstranění všech nedostatků. Teprve pak se konala slavnost, které se zúčastnili nejvyšší zástupci vrchnosti i všichni správci. Slavnost trvala dva dny a na jejím konci byli rektoři a profesoři uvedeni do nové školy. Výuka byla zahájena. Jako první usedli do školních lavic například Jiří Kurka a Martin Toman z Třeboně nebo Petr Mach. Nad hlavami žáků za plné výuky nadále pokračovaly stavební práce na druhém patře, které bylo dokončeno i s krovem a střechou o rok později. Původně gotické jižní křídlo hradu Soběslavští upravili v renesančním stylu na výstavní školní budovu. V jižním křídle hradního paláce byla roku 1613 zřízena Rožmberská škola (foto z roku 1900 pochází ze sbírky Josefa Rejlka)\n8 Marná snaha Karlovy univerzity Se značnými obavami sledovali vznik Rožmberské školy na jihu Čech mistři Karlovy univerzity v Praze, která v té době zažívala nejtěžší období své existence. Rožmberskou školu vnímali jako konkurenci a usilovali o to, aby celá soběslavská nadace byla přičleněna ke Karlově univerzitě. Tamní profesoři prosazovali realizaci odkazu Petra Voka v Praze. Ještě před otevřením školy se Pražští dopisem obrátili do Soběslavi, ve kterém popisují neuspokojivý stav školství a těžká léta pražské univerzity a v závěru píší: Což na nás jest, v takovém dlouhém odkladu jednomyslně jsme na to přišli, abychom z předních pánů jednoho za rektora universitatis sobě volili, jmenovitě urozeného pána, pana Julia, pana Joachyma Ondřeje hraběte Šlika syna, zda by aspoň povzbuzením jiným, a spomožení akademii způsobeno nebylo. Mezi jinými prostředky vidí se nám ten čas věc nejpřípadnější býti, kdyby škola Rožmberská ne v Soběslavi, ale zde v Praze založena byla, a to při Jeho Milosti pánu ze Švamberka a při Vašich Milostech obdrženo býti mohlo. Jako důvody uváděli, že Praha je od dob Karla IV. matkou učenosti, že by do ní přicházeli studenti různých národností, že by byl levnější provoz, že by se žáci lépe učili a že místa pro školu jsou v Praze velmi příhodná. Ve stejném duchu žádal o zřízení Rožmberské školy v Praze samotný hrabě Šlik. Ani on nepochodil. Soběslavská vrchnost byla neústupná a odkaz Petra Voka považovala za zákon, který musí být dodržen. Pražští se ještě jinými postranními cestami a uličkami pokusili zvrátit otevření školy v Soběslavi, ale ani tak nebyli úspěšní. Když nemocný Jan Jiří ze Švamberka předal správu nad městem svému synovi, pokusili se znovu, podporováni i některými správci a soběslavskými měšťany, přemístit školu do Prahy a spojit ji s Karlovou univerzitou. Do Soběslavi byl svolán v květnu roku 1616 sjezd, na kterém vystoupil Petr ze Švamberka. Instruovaný svým otcem, ležícím ve špatném zdravotním stavu na Orlíku, nedopustil převedení školy a v projevu přednesl všechny důvody, proč má škola zůstat v Soběslavi a být jednou z nejvýznamnějších škol v Českém království. Malá naděje svitla odpůrcům po smrti Jana Jiřího ze Švamberka a naposledy ještě na počátku třicetileté války v roce Obavy z konkurence proslulé Karlově univerzitě však nedlouho poté vyřešila sama krutá doba. Bohužel v neprospěch Soběslavských. Soběslav na dobové pohlednici z roku 1902 se měla stát v 17. století centrem vzdělanosti (ze sbírky Pavla Hoffmanna)\n9 Pravidla výuky Základní pravidla a cíl školy stanovil ve své závěti již Petr Vok. Podrobnější řád gymnázia Instructio et ratio docenti in illustri Rosenbergensi gymnasio Soběslaviae vydal jménem správců roku 1613 Jan Jiří ze Švamberka. Do školy byli přijímáni pouze studenti (alumnové), kteří uměli dobře číst a psát. K této základní výuce sloužila soběslavská městská škola na náměstí, které se říkalo dolejší. Přijatí studenti procházeli třemi stupni gymnázia (škola hořejší ), ve kterých probíhala výuka po dobu několika let. Prvním stupněm byla třída nízká, tzv. gramatická. Vyučovalo se v českém jazyce a u německých studentů v německém jazyce. Němčina se mezi zdmi však ozývala častěji než český jazyk. Příčinou bylo i obsazení postu rektora. Do funkce byl jmenován Němec Michal Gehler, doktor filozofie a medicíny. Na školu s sebou přivedl další německé učitele. Z mnoha jmen vyučujících se zachovala pouze některá. Mezi nimi byl například matematik Benjamin Ursinus nebo prorektor Melchior Agrikola. Po zvládnutí mateřského jazyka se s texty začalo pracovat v latině. Druhým stupněm výuky byla prostřední třída, ve které se učila gramatika latinská a řecká, hudba a základy aritmetiky. V nejvyšší třídě se rozvíjela latina, řečtina, dějepis, etika, právo, základy medicíny, aritmetika a geometrie. Po každém pololetí studenti skládali předepsanou zkoušku. Rožmberské gymnázium si kladlo za cíl kvalitní celkové encyklopedické vzdělání studentů, kteří mohli po absolvování pracovat v běžných i náročných funkcích, anebo mohli dále studovat na univerzitě. Škola byla svými výukovými postupy považována za nejvyšší školský útvar, ke kterému dospěli v Českém království její nekatoličtí zakladatelé. Překonána byla pouze bratrskou školou v polském Lešně, do kterého se později uchýlil velikán českého školství a pobělohorský vyhnanec Jan Ámos Komenský. Zánik Rožmberské školy Rožmberská škola se nerodila lehce. Přestože soběslavští konšelé mnohokrát v minulosti projevili svoji oddanost Soběslavi a rozhodovali zdravým rozumem a bystrým úsudkem, vztah k nové škole byl výjimkou. Rožmberská škola nenašla u místních obyvatel zpočátku velkého pochopení. Považovali ji za nutný přívažek a nedokázali tehdy docenit její význam. Lze ale chápat postoj soběslavských konšelů. Museli vidět velké náklady související s provozem gymnázia a zároveň nemohli přehlédnout velké dluhy vrchnosti, které stále narůstaly. Ve škole spatřovali možnost budoucích finančních potíží města. Těžko také nesli skutečnost, že v soběslavské škole se více ozývá němčina než český jazyk. Navíc jejich vztah ke škole byl ovlivněn problémy školy městské, které byly teprve nedávno zažehnány. Mnohem zodpovědněji než místní konšelé se o zrod Rožmberské školy starala vrchnost. O tom svědčí i příhoda ze závěrečné fáze stavby gymnázia, kdy Soběslavští nechtěli dát obecní dřevo na krov ani na otop profesorům a žákům. Městská rada vše odbyla slovy: Dřevo nedáme, lesy musíme zachovati potomkům! To rozčílilo i vrchnost, které si stěžovali nově ustanovení místní úředníci dozorující stavbě Václav Hron a Jan Vrabec. Kdybyste rozvážili, s jakým dobrým úmyslem ta škola u Vás založena jest, měli byste takové dříví neřku-li prodati, ale darmo dáti! Jan Jiří ze Švamberka přikázal okamžitě pokácet v obecních lesích potřebné stromy a neposlušným konšelům vzkázal, že pokud budou stavbě školy bránit anebo ji zdržovat, nechá je příkladně potrestat. Rožmberská škola se potýkala s problémy, které výstižně popsal kronikář Václav Březan. Poukazoval na malý počet studentů a současně vysoké náklady na provoz školy. Kritizoval obsazování učitelských míst cizinci, hlavně Němci, kteří nemohou Čechy správně učiti, nebo upozorňoval na velmi rozdílný původ studentů, kdy s prosbou o odpuštění napsal: Někteří rodičové své syny pro špatné a nešvarné opatření domu berou, neb někteří čistí s prašivými musí líhati v koleji. Doba byla krutá a neúprosná. Přesto si Rožmberské gymnázium vydobylo svoje místo pod sluncem. Ze Soběslavi udělalo centrum vzdělanosti, které však smetla z historické scény Bílá hora. Jakékoliv zprávy o škole po roce 1621 mizí. Učenost a vzdělanost byla vržena na desetiletí zpět. Svůj život muselo prožít nejméně osm generací, než se v Soběslavi objevila škola, jejíž význam znovu přesahoval hranice regionu.\n10 Rožmberská knihovna O vladaři Petru Vokovi jsme si toho řekli již hodně. Ale o jednom z největších Vokových pokladů jsme se zmínili zatím jenom opatrně. Teď je ten pravý čas vše napravit. Rožmberkové si už od 14. století pečlivě uschovávali všechny rodové listiny a knihy. V jejich sídle na zámku v Českém Krumlově vznikal velký rodinný archiv. Časem se z archivu oddělila knihovna, ve které Rožmberkové shromažďovali rukopisné a po vynálezu knihtisku i tištěné knihy. Postupně tak vznikala bibliotéka, která na počátku 17. století neměla mezi šlechtickými knihovnami v Evropě obdobu. Z Českého Krumlova ji Petr Vok přemístil do Třeboně. Vedle zámku vladař koupil dva měšťanské domy, které nechal přestavět na knihovnu. Jejím správcem se stal rožmberský kronikář Václav Březan. V době, kdy jiné šlechtické rody vlastnily knihy ve velmi omezeném počtu, podařilo se Petru Vokovi nashromáždit téměř 11 tisíc kusů vzácných a cenných svazků. Jestliže jedna kvalitní kniha měla v té době cenu jako stádo padesáti kusů dobytka, pak Rožmberská knihovna představovala majetek nesmírné hodnoty. Tvořila jeden z největších pokladů Českého království. Podle některých zpráv měla být po nějakou dobu součástí knihovny i proslulá Ďáblova bible, která se dostala do císařské sbírky Rudolfa II. Habsburského. Do rožmberského hradu měla být umístěna velmi cenná Rožmberská knihovna (pohlednice z počátku 20. století pochází ze sbírky Pavla Hoffmanna) Když Petr Vok zakládal v Soběslavi Rožmberskou školu, odkázal gymnáziu celou svou knihovnu. Václav Březan vyhotovil s pomocníky podrobný inventární seznam všech knih a současně pořídili jeho opisy. Jeden inventář byl určen ustanoveným správcům školy, druhý Rožmberské škole a třetí purkmistrovi a radě města Soběslavi. Soběslavští měli vybrat vhodné prostory a upravit je na knihovnu s dobrým zabezpečením proti ohni. Podle Petra Voka, jak napsal ve svém odkazu, se žádné knihy nesměly jinam darovati pod kletbou zlořečením na ty, kteří by se toho dopustili. Půjčování knih na přečtení se nemělo nikomu bránit. V Soběslavi tak měla vzniknout první veřejná knihovna. Jednalo se o velkolepý plán, který v té době neměl obdoby nikde v Českém království. První volně přístupné knihovny totiž u nás vznikaly mnohem později za vlády Marie Terezie. Soběslavští sice dostali z Třeboně Václavem Březanem krásně napsaný inventář, ale knihovna se do Soběslavi nikdy nepřestěhovala. Závěť posledního Rožmberka nebyla naplněna. Krátce po Bílé hoře byl majetek Vokových dědiců Švamberků i s cennými knihami, stále uloženými v Třeboni, zkonfiskován. V dubnu roku 1625 poslali Soběslavští na rozkaz vrchnosti Březanův seznam knih do Třeboně. Knihovna Petra Voka byla z příkazu císaře Ferdinanda III. uložena do beden a na vorech dopravena na Pražský hrad. V roce 1648 je objevila švédská armáda, která Rožmberskou knihovnu i s Březanovým katalogem odvezla do Švédska. V pozadí obrovské loupeže stála švédská královna Kristýna, veliká sběratelka a milovnice knih. Její vojska měla na konci třicetileté války přednostní úkol přivážet do Švédska právě takové bohaté válečné kořisti, jakou byla Rožmberská knihovna. V současné době je jádro Rožmberské knihovny uloženo v Královské knihovně ve Stockholmu. Řada svazků cenné sbírky se ovšem nenávratně ztratila nebo se různými cestami dostala do skandinávských zemí, Německa a Dánska. Několik svazků knihovny se dokonce ocitlo v proslulé Vatikánské knihovně. Do České republiky se vrátil z Rožmberské knihovny jen malý zlomek těchto knih. Tak skončila největší a nejslavnější knižní sbírka české šlechty. Její osud byl obrazem katastrofy, která postihla společnost a celý národ. Češi tím nenávratně ztratili jeden ze zdrojů své vzdělanosti. Pro místní obyvatele je dnes těžko uvěřitelné, že tyto evropské poklady nevyčíslitelné hodnoty měly být podle odkazu Petra Voka uloženy v Soběslavi.\n11 Měšťanská škola Čas plynul. Stará školní budova u hřbitova pod městskou věží chátrala a byla již příliš malá, přestože roku 1722 prošla velkou přestavbou a byla rozšířena o další místnost. Navíc prostor kolem věže se začal uvolňovat, domky byly postupně bourány a starý hřbitov zanikal. Velké změny přinesla i školská reforma Marie Terezie roku Vzdělání bylo otevřeno všem vrstvám obyvatelstva Rakouska-Uherska. Prakticky tím byla zahájena povinná školní docházka pro děti od šesti do dvanácti let. Do školy začaly chodit dívky a vyučování bylo značně modernizováno. Pohled na dívčí obecnou a měšťanskou školu v roce 1912 (ze sbírky Pavla Hoffmanna) Na náměstí byla až do roku 1938 měšťanská škola (fotografie z konce 19. století pochází ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi)\n12 Po mnoha desetiletích se i v Soběslavi začal naplňovat odkaz Jana Ámose Komenského. V roce 1793 tehdejší učitelé František Buzek, Jakub Skřivan a Karel Preis školu u kostela opustili a žili i učili v provizorních prostorách měšťanských domů nebo jižního křídla rožmberského hradu. O rok později byla budova staré školy i Kuchyňky v dražbě prodána a zbořena. Škola u kostela po mnoha staletích nenávratně zmizela z očí soběslavských obyvatel. Výuka se na přelomu 18. a 19. století přesouvala do starší dřevěné budovy na západní straně náměstí. Již v patnáctém století stával na tomto místě Račmanův dům. Jedním z jeho majitelů byl na Interiéry měšťanské chlapecké školy na konci 19. století (ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi)\n13 Průčelí chlapecké obecné a měšťanské školy kolem roku 1900 (ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi)\n14 přelomu 16. a 17. století primátor Řehoř Smrčka. Za třicetileté války dům vyhořel a byl znovu vystavěn. Když se stal městskou školou, vznikla v něm podle nových nařízení dvoutřídní a roku 1821 trojtřídní škola. O výstavbu nové školní budovy na náměstí usiloval již v roce 1838 purkmistr Adam Alois Černý. Povolení ke stavbě však bylo schváleno až v roce 1842 a o rok později byla převážně dřevěná budova Václavem Žižkovským z Týna nad Vltavou zbourána. Dne 10. března 1843 Soběslavští položili základní kámen. Škola byla od základů nově postavena městem s přispěním měšťanů, obyvatel Zvěrotic a Klenovic. Celkový náklad přesáhl zl. První školní den roku 1844 již byla budova (dnes budova MÚ č. p. 55/I) dokončena a za přítomnosti mnoha hostí, v čele s krajským hejtmanem a zástupcem vrchnosti, slavnostně po jednotlivých třídách vikářem Janem Špačkem vysvěcena a uvedena do provozu. Zpočátku v ní sídlila škola triviální. Žáci se učili pouze základním dovednostem čtení, psaní a počtům. Ale už roku 1852 se přeměnila na školu hlavní, která měla čtyři chlapecké a tři dívčí třídy. Za ředitele Stejskala, jehož roční služné činilo v roce 1853 tři sta osmdesát zl., měla soběslavská škola 516 žáků. Po prohrané prusko-rakouské válce roku 1866 rakouská vláda reorganizovala nejen svoji nevyhovující a zastaralou brannou moc, ale také školství. Do vydání nového zákona byly školy často stále v rukou církve. Od roku 1870 převzal správu i dozor nad školstvím stát. Místo šestileté školy byla ustanovena osmiletá škola a jako vyšší stupeň byla uvedena v život škola měšťanská, aby se všem vrstvám obyvatelstva dostalo nejen základního, ale i širšího a hlubšího vzdělání. V českých zemích rakousko-uherské monarchie měšťanské školy vznikaly velmi pozvolna. Soběslav však v duchu svých tradic nezůstala pozadu, a tak již roku 1873 měla kromě obecné školy i chlapeckou měšťanskou školu a o dva roky později i dívčí, ve kterých studovalo dohromady přes osm set soběslavských i přespolních dětí. Žáci chlapecké měšťanské školy se z velké části připravovali na další studium a po náročné zkoušce nastupovali do učitelského ústavu. Dívčí škola zůstala v budově na náměstí. Chlapci měli svoje učebny ve stejné budově, v jaké se nacházel učitelský ústav. Učitelský sbor měšťanské chlapecké školy z přelomu 19. a 20. století s Karlem Lustigem uprostřed (ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi)\n15 Založení učitelského ústavu Roku 1869 byly dlouho očekávaným zákonem v Rakousku-Uhersku zřízeny učitelské ústavy, jejichž cílem bylo vychovávat nové učitele pod dohledem a správou státu. České školství se tak mělo dostat na vyšší úroveň srovnatelnou nebo lepší, než která byla v okolních zemích. Narychlo zřízené ústavy neměly zpočátku vhodné prostory pro výuku. Proto byl první ročník prvního učitelského ústavu na jihu Čech provizorně umístěn do budovy Reálného gymnázia v Táboře. Mezi Táborem a vládou začala vyjednávání o získání vhodné a kapacitně dostatečné budovy, která však nevedla k žádnému výsledku. Tehdy si Soběslavští vzpomněli na své bohaté školní tradice a rychle jednali. Městské zastupitelstvo podalo do Vídně žádost o přeložení učitelského ústavu do Soběslavi, která pro studium budoucích učitelů postaví novou moderní budovu a navíc poskytne ústavu rozsáhlou školní zahradu. Zásluhou starosty města Josefa Preiningera a dalších zastupitelů bylo žádosti měšťanů vyhověno. V Soběslavi vznikl roku 1870 první učitelský ústav na jihu Čech. Zpočátku bylo studium tříleté, aby se školy rychle doplnily učiteli. Později probíhala výuka ve čtyřech roč- nících. V prvním roce existence ústavu tvořili první ročník nově přijatí, do druhého ročníku přestoupili chovanci z Tábora a do třetího nastoupili všichni čeští žáci z utrakvistického ústavu v Českých Budějovicích. Výuka zpočátku probíhala v budově dívčích škol na náměstí a v některých soukromých domech. Protože v Rakousku-Uhersku byl velký nedostatek učitelů, byli mezi prvními studenti i páni v pokročilém věku. Nejstaršímu nastupujícímu soběslavskému studentovi bylo 51 let. Plán nové školní budovy zhotovil zkušený stavitel Ondřej Martínek, architekt z Plzně. V jihozápadní části města byla vytipována plocha, na které byl zavezen městský příkop a hradební zdi zbořeny. Vykoupeny a zbořeny byly také domy Josefa Novotného a Augustina Meleny (tehdy č. p. 12 a 13). Na troskách původního městského opevnění a rozvalinách domů začala vyrůstat nová školní budova. Za dohledu plzeňského architekta stavbu pečlivě a zodpovědně prováděl zdejší stavitel František Roubal. Kámen byl dovážen z památného Svákova a dříví z městských lesů. V září roku 1872 českobudějovický biskup Jan Valerian Jirsík vysvětil základní kámen, který můžeme nalézt na jihozápadním rohu budovy. Společně s ním Roku 1870 byl v Soběslavi postaven první učitelský ústav na jihu Čech (foto Jan Kouba 2007)\n16 Sjezd abiturientů učitelského ústavu po 25 letech v roce 1904 (ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi) slavnostně vysvětil i prapor nově vzniknuvšího zpěváckého spolku Petr Vok. Město opanovala veliká sláva. Měšťané opravili své domy, vyzdobili je prapory, věnci, kvítím a jinou zelení. V říjnu roku 1873 proběhla kolaudace dvouposchoďové neorenesanční budovy se sloupovým vestibulem a pilířovým schodištěm, která byla postavena celkovým nákladem zl. Do nové školy se ihned přemístilo ředitelství. Výuka v nových prostorách úspěšně začala. Mezi městským zastupitelstvem, zastoupeným starostou Preinigerem a prvním ředitelem ústavu doktorem Emanuelem Hrysem, byla sepsána dohoda. Obec se zaručila předat budovu do správy ředitelství a později státu do doby existence učitelského ústavu. Zároveň škole věnovala letní tělocvičnu, která se nacházela při budově. Pod Novým rybníkem předali Soběslavští do užívání budoucím učitelům rozsáhlou školní zahradu. Zároveň se obec zavázala provádět opravy a v případě potřeby přenechat ústavu místnosti v druhém křídle budovy, kam byla umístěna chlapecká národní škola. Dohledem nad ústavem byl pověřen zemský školní inspektor doktor Jan Gall, který nemohl průběhu výuky téměř nic vytýkat. Škola se velmi rychle rozrůstala i o cvičné třídy. V roce 1879 zde studovalo již 386 studentů. Téměř každý sedmý člověk v Soběslavi byl v této době studentem učitelského ústavu. Učitelský ústav a zlatá tabatěrka Když byl roku 1870 umístěn do Tábora učitelský ústav, rozesmutněly se tváře mnoha místních vzdělanců, učitelů i obyčejných měšťanů. Litovali, že ústav, který by jistě povznesl místní školství a zvýšil vzdělanost ve městě, nebyl založen právě v Soběslavi. Tradice latinské školy z 15. století a Rožmberské školy ze 17. století byla tak silná, že si dva soběslavští bratři řekli, že to tak nenechají. Těmi nadšenci a vlastenci byli Antonín a Josef Preiningerovi. Jakmile Táborští neuváženě vzkázali do Vídně, aby novou školní budovu postavil stát, chopili se bratři příležitosti. Antonín byl léta soběslavským zastupitelem a velmi sečtělým a vzdělaným člověkem. Jeho o dva roky mladší bratr Josef byl po třetí za sebou voleným a oblíbeným starostou města. Snadno prosadili v městské radě cestu do Vídně a ušlechtilý záměr vybudovat v Soběslavi novou školu.\n17 Než odjel starosta Josef Preininger do hlavního města monarchie, vymohl si na obecním zastupitelstvu plnou moc, aby, jak říkal, kde by bylo třeba, mohl podmazati. To vše se dělo v naprosté tichosti a utajení. Nikdo z Táborských se o tom nesměl dozvědět. S malou výpravou se soběslavský starosta vydal do Vídně, kde nejdříve hledal cestičky k vlivným osobám, které rozhodovaly o školství. Když našel toho pravého, zakoupil pěknou zlatou tabatěrku s monogramem za 500 zl. Plán byl dokonale připraven. Výprava byla nejprve přijata a vyslyšena císařem Františkem Josefem I. a poté navštívila vlivnou osobu, která velmi ráda šňupala. Záměr byl dokonán. Soběslavští vezli z Vídně do Soběslavi učitelský ústav. Ale jak už to bývá, příběh se šňupáním se neutajil. Pečlivě střežená informace se donesla až do Tábora. Táborští rozzlobeni těmito zprávami rozhlašovali do světa, že Soběslavští mají učitelský ústav za zlatou tabatěrku. V žádném úředním záznamu se však o tabatěrce neobjevilo ani jediné slovo. Pohled z věže na učitelský ústav a západní část města v roce 1904 (ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi) Život na učiteláku Studentský i učitelský život byl zpočátku velmi přísný. Učitelé se nesměli zabývat politikou a být v ní činní. Mezi školními zdmi i mimo ně žáci nesměli urážet náboženství. Návštěvy hostinců byly pro učitele i žáky zakázány. Na druhou stranu měli všichni velmi dobré podmínky pro pěstování hudby, zpěvu a sportu. Byl velmi příjemný a srdečný poměr mezi školou a veřejností. Jak studenti, tak učitelé měli mezi Soběslavskými vysokou prestiž. Dalo by se dokonce říci, že Soběslavští byli na svůj ústav hrdí. Velkou zásluhu na dobrém jménu školy v počátečních letech měl první ředitel Emanuel Hrys. Byla sice nastavena základní přísná pravidla, nevznikla ale mocí, nýbrž přirozenou autoritou, spravedlností a lidskostí ředitele. Jeho dobrý duch prostoupil celou budovu ústavu a učitelé i chovanci si jej připomínali ještě dlouho po jeho odchodu ze školy. Na konci 19. století za ředitelování Josefa Šimka byla do provozu uvedena tělocvična s novým povrchem, šatnou a sportovním nářadím. Malá tělocvična, několikrát modernizovaná, slouží dodnes. Za Julia Pauluse byl při škole založen spolek pro podporu chudých studentů. Zájem o studium školy byl velký. Například roku 1904 se na 40 volných míst hlásilo 140 zájemců. V roce 1905 byla doplněna smlouva mezi městem a učitelským ústavem, zastoupeným ředitelem Josefem Vojtou, na jejímž základě převzalo budovu do své správy rakousko-uherské mocnářství. Vestibul školy byl v roce 1906 ozdoben bystami Jana Ámose\n18 Komenského a Johanna Heinricha Pestalozziho, kteří dohlížejí na výuku dodnes. Na počátku 20. století došlo k uvolnění přísného školního režimu. Studenti a učitelé mohli od té doby navštěvovat dokonce i hostince. V roce 1909, za ředitelování Petra Vepřeka, rozbouřila poklidnou hladinu učitelského ústavu sebevražda hodného a váženého profesora Antonína Cakla. Samotní studenti pozorovali proměnu ryzího a pokrokového muže v nevyrovnaného a duševně trpícího člověka. Jeho duševní choroba se prý poprvé začala projevovat roku 1899, kdy byl v Pasteurově ústavu ve Vídni společně s dalšími dvanácti lidmi pokousán vzteklým psem. Hlavní příčinou jeho duševních potíží však byl pozdější zánět mozkových blan, kterým onemocněl. Stranil se společnosti a uzavíral se do svého světa, ze kterého nebylo úniku. Nejprve dostal zdravotní dovolenou a pak přišla hrozná zpráva. Oblíbený učitel Cakl učinil konec svému životu dobrovolně výstřelem ze své lovecké pušky. Na rozloučenou s přáteli zanechal dopis: Mám obavu, že nemocí svou budu na obtíž a nebezpečím svému okolí. Nastává povinnost zemříti. Nad milosrdenstvím Božím nezoufám, ale doufám v ně, neboť Bůh sám ví, čím a čí vinou trpěl jsem od útlého věku a proč nedošel jsem štěstí v životě, Bůh ví, co bylo mou vinou a co okolností. Louče se s přáteli a známými, prosím, aby mně odpustili. S Bohem! Ještě dlouho po tragické události se učitelé i studenti scházeli vlevo od hlavní cesty před kostelem sv. Marka u čtvrtého hrobu. Ve své závěti nezapomněl oblíbený učitel ani na školy a školní instituce, kterým odkázal část svého majetku. Jako by tato událost narušila poklidný život učitelského ústavu. Ve školních lavicích se začal projevovat tlak pruského militarismu. Již v roce 1910 probíhalo cvičení ve střelbě. Během války byla dokonce zavedena junobrana vojenský výcvik chovanců. Některé běžné předměty z výuky vypadly, škola byla plná přetvářky nad rakousko-uherskými válečnými úspěchy. V posledním roce války byli i sedmnáctiletí chovanci odváděni k vojenskému výcviku a z něho na ruskou a italskou frontu. V roce 1918, ještě v období těžkých bojů na světových frontách, proběhla v Soběslavi rozsáhlá de- Pedagogický sbor učitelského ústavu v roce 1877 (z archivu autora) Bysta Jana Ámose Komenského byla v roce 1906 umístěna do budovy učitelského ústavu a přispěla k současnému pojmenování ulice (foto autor 2009)\n19 monstrace proti drahotě a celkové situaci v Rakousku-Uhersku. Učitelský ústav byl pro nedostatek uhlí na čas dokonce uzavřen. Úlevu a uklidnění přinesl až památný 28. říjen roku Ve školním roce 1919/1920 se učitelský ústav stal ústavem koedukačním. Do studia na učitelské povolání se mohli přihlásit nejen muži, ale i ženy. Hned v prvním roce bylo zapsáno 19 chovanek. Zařízení se však v prvních letech po světové válce stále potýkalo s nedostatkem paliva. V roce 1921 byla tělocvična ve večerních hodinách zapůjčována novému sportovnímu spolku DTJ Dělnické tělovýchovné jednotě. Významným mezníkem z hlediska provozu budovy i kvality výuky se stal rok 1923, kdy Felix Špaček zavedl do školy nákladem 10 tisíc Kč elektrické osvětlení. Do školní budovy konečně vstoupila za ředitele Karla Topinky moderní technologie. Staré petrolejové lampy a někde i svíčky konečně zmizely. Poklidně plynul život na učitelském ústavu za Adolfa Hemra. Tučapský rodák vedl školu až do druhé světové války. Kromě svých pedagogických povinností se významně zasadil společně s Karlem Lustigem o zachování nedaleké historické památky hradu Choustník. Působil v mnoha místních spolcích, byl činný v městské samosprávě. Jako předseda Klubu československých turistů měl velký podíl na opravě Hlásky a prohlášení Nového rybníka za přírodní rezervaci. Za jeho vedení na škole vyučovalo několik významných osobností. Byl mezi nimi didakticky a literárně činný František Jungbauer, přírodovědec Jindřich Roubal nebo jednatel Okrašlovacího spolku Eugen Neumann. Adolf Hemer byl před druhou světovou válkou ředitelem učitelského ústavu (ze sbírek Blatského muzea v Soběslavi) Studenti učitelského ústavu při výuce junobrany v roce 1916 (ze sbírky Josefa Rejlka)\n20 Jak studenti zapálili školní altán Psal se rok Na školní zahradě pod Novým rybníkem stál pěkný altán se sklípkem. Zahrada byla ohraničena mohutnými kamennými sloupy s plotem, který chránil dobře upravený park se záhonky a ovocnými stromky. Chlouba ředitele Antonína Humla a celého učitelského ústavu byla v té době ozdobou města. Studenti ji ale příliš nemilovali. Někteří spíše nenáviděli. Museli totiž na Humlových plantážích, jak sami říkali, pracovat. Místní obyvatelé se sem ale rádi chodili dívat při svých procházkách k Novému rybníku. V zahradě byly upravené skalky, pěkné odborně udržované dřeviny, mnoho pestrých květů a za zeleninu by se nemusel stydět ani sedlák nebo dobrý hospodář. Sokolský spolek tehdy pořádal masopustní věneček. Jeho členové přinesli do školy řediteli Humlovi pro studenty posledního čtvrtého ročníku volné vstupenky. Ten je však v tichosti ukryl do svého stolu, jako by se nic nedělo. Studenti posledních ročníků se proto vydali k řediteli. Huml volné vstupenky sice ukázal, ale zároveň je razantně zvedl nad hlavu a zakřičel: Do věnečku ani krok! To vyvolalo mezi studenty velikou nevoli, až někteří skřípali zuby. Div nedošlo ke studentské vzpouře. Postoj ředitele k veselicím a alkoholu byl však všeobecně znám. Když o věnečku propukla největší veselice a tancovalo se jako o závod, přerušilo hudbu hlasité: Hoří, hoří! Na věži bil zvon na poplach, hasiči vyrazili na pomoc. Hořel školní altán. Červené plameny byly vidět z celého táborského předměstí. Střechu altánu živel zcela pohltil. Nosné sloupy shořely a zbortily se. Humlova zásoba zeleniny ve sklípku byla zničena. Nastalo veliké vyšetřování. Žáci čtvrtého ročníku měli dokonce přerušenou výuku a jeden po druhém chodili doslova k policejnímu výslechu na ředitelův kobereček. Věc přišla až k soudu, ale pachatel nalezen nebyl. Ředitel Huml měl přesto jasno, kteří čtyři výtečníci měli v požáru prsty. Přestože je nikdo neusvědčil, dokázal jim ředitel alespoň chození do zakázaných hostinců. Na to bylo v Soběslavi svědků dost. Josef Hraše, Oldřich Kukla, Tomáš Maděra a František Zoubek školu nedokončili. Altán byl znovu postaven. Protože se však Soběslavští báli, že by po každé zakázané veselici mohl vzplát, umístili poblíž školní zahrady požární zbrojnici. Původně stála nedaleko u Černovického potoka, v místech pozdějšího autoservisu. Od sedmdesátých let minulého století nová požární zbrojnice s bývalou školní zahradou přímo sousedila. Podle dostupných zpráv už studenti altán nikdy nezapálili. Pedagogický sbor učitelského ústavu v roce nahoře zleva F. Jungbauer, V. Čihák, E. Neumann, L. Lintner, J. Roubal, E. Smrž, J. Podroužek, J. Smitka, A. Hemer, E. Rybičková, F. Šejna (z archivu autora)


Legendární český správce souborů Altap Salamander mění majitele - Lupa.cz\nLupa.cz » Legendární český správce souborů Altap Salamander mění majitele\nJan Sedlák 1. 6. 2019\nČeská společnost Altap, která stojí za vývojem u nás proslaveného správce souborů Altap Salamander, mění majitele. Dva podílníci Jan Ryšavý a Petr Šolín převedli stoprocentní podíl do firmy FINE, která se zaměřuje na vývoj stavebního softwaru. Novými jednateli se stali Jiří Laurin a Miloš Vodolan.\nAltap Salamander byl dříve známý jako Servant Salamander. Jde o správce souborů pro Windows, který ve verzi 3.08 podporuje 32 i 64bitovou verzi Windows 10 a funkční je až do verze 2000.\nSalamander vyšel v roce 1997 jako freeware. Od verze 2.0 se pak začal distribuovat jako shareware, což už byla aktivita spadající právě pod Altap.\nLicence na Altap Salamander vyjde na 778 korun s DPH. Přikoupit si lze také rozšíření PictView (prohlížeč obrázků), WinSCP (SFTP a SCP klient) a Self-Extractor (samorozbalitelné archivy), což cenu zvýší na 1402 korun. Salamander umožňuje vývoj dalších rozšíření, k dispozici jsou k tomu nástroje.\nSpolečnost Altap přesné finanční výsledky nezveřejňuje. Nový majitel v podobě firmy FINE v roce 2017 dosáhl na čistý obrat přes 44 milionů korun.\nGoogle Mapy v Česku začínají zobrazovat informace o policejních radarech\n1. 6. 2019 15:59\nLegendární znamená, že o tom, kdy naposledy vyšla nová verze, se vyprávějí legendy, ale pamětníci už si nejsou jistí, zda to v mládí opravdu zažili nebo jim o tom jenom vyprávěli? Býval to dobrý software, tak nezbývá než doufat, že se novému vlastníkovi podaří vrátit jej mezi živé.\nZa podobnou cenu (ano, trochu vyšší) mám už dávno skutečně legendární Total Commander.\nO Salamanderu má smysl uvažovat jediné, když chcete multilicenci na větší množství počítačů. Možná.\nJenže skoro všichni raději kliknou na 1 2 nebo 3, než by zaplatili téměř 1000 korun.\n1. 6. 2019 20:35\nLegendární v pravém slova smyslu je spíš Total Commander, který sice má taky své mouchy, ale stáje se vyvíjí a navíc doživotní licence za jedny peníze. Už jej mám licencován asi 20 let.\n2. 6. 2019 22:11\nJá jsem si licenci na Salamandera pořídil a koupil jsem jí i ostatním v rodině, a zaplatil bych si za upgrady – Salamander mi z nějakého důvodu vyhovuje lépe, než Total Commander. Ale z pohledu uživatele se vývoj prakticky zastavil. Legendární není už jenom Salamander, ale i některé požadavky na funkcionalitu – např. podpora Unicode. Kdyby Salamander nestál za nic, bylo by mi to jedno, ale takhle je ho opravdu škoda. Ale třeba si s ním nová firma bude lépe vědět rady a Salamander uteče hrobníkovi z lopaty.\n1. 6. 2019 18:45\nServant Salamander si pamatuju, ale od verze 2 už mne přestal bavit a přešel jsem na Windows Commander, dnes už tedy Total Commander.\n3. 6. 2019 13:30\nJe to super program. Skoda ze ho nedodelali.. Pritom by snad nemel byt problem aby v nazvech souboru zobrazoval misto otazniku pismenka. Unicode je uz veeeeeelmi dlouho bezna vec.\nKdysi davno jsem si vystacil s timhle http://janeway.exotica.org.uk/release.php?id=25361 70kB a kolik to udelalo prace ;) Na DOpus nemel, ale ta doba je uz pryc.\n4. 6. 2019 9:21\nBohužel je, protože to je jen setinková verze s opravami. Navíc celá verze 3.0 byla uvolněna „navíc“ – původně měla být právě verze 3.0 ta velká změna, kde bude podpora Unicode, pak se to změnilo, že podpora Unicode bude na dýl, tak byla vydána verze 3.0, aby se dostaly ven alespoň ty menší změny. Takže uživatelé, kteří to sledují, na to čekají třeba už 10 let.\nVerze 3.08 je z 27. prosince 2016, to není zase tak tragické...\nTo je asi druhá věc, že asi nedělali nic pro to, aby lidem vysvětlili, že se správcem souborů budou se soubory pracovat podstatně efektivněji, než s průzkumníkem. Přitom mají třeba speciální licenci pro školy – za cenu dvou licencí je mohou nainstalovat na všechny počítače ve škole a mohou to používat učitelé a studenti doma. To jsou pro školy královsky nastavené podmínky, žáci by se to měli naučit používat a chtít to i později, až ze školy odejdou (a dokážou si licenci Salamandera bez problémů zaplatit samy). Ale moc škol o tom nejspíš neví, nebo to nefunguje.\nCena mi připadá v pořádku, je dokonce levnější, než TC. A asi se to nějak prodávat muselo, když to ty dva(?) lidi asi živilo několik let.\n3. 6. 2019 10:10\nAsi nejsme v rozporu.\nŠkoda ho nepochybně je.\nDomnívám se ale, že cena je za daných okolností značně přestřelená (srovnáním s TC), navíc je otázka, jak je taková aplikace prodejná vůbec (to je ta zmínka o lidech, co při každém spuštění kliknou na 1, 2 nebo 3, než by zaplatili +/- tisícovku).\nA ti čestní mají i nějaké bezplatné alternativy (třeba FreeCommander, nebo pro staromilce Far - který, mimochodem, je někdy zcela nejlepší).\nKdo používá správce souborů často až pravidelně, tak asi zaplatí (to jsme například hned dva, vy a já, jen každý za jiný produkt). Ale co tak běžně vidím, uživatelům většinou stačí průzkumník.\nOtázka pro majitele Salamanderu tedy zní, za kolik se dá projekt oživit, aby srovnali krok, a jaký obchodní model je průchozí.\n2. 6. 2019 2:34\nza posledních 20 let jsem toto jméno ani jednou na internetu nezaregistroval - a to jsem online díky akademické obci od roku 96.. to si to zase někdo až moc "přibarvuje".. to "legendární".. spíše obskurní..


Řádí další podvodníci. Vydávají se za příbuzné - Rakovnický deník\nStejně tak tomu bylo i v případě poškozené 64leté ženy, které na její mobil začaly chodit zprávy z neznámého telefonního čísla. V nich muž, který se vydával za jejího syna, požadoval uhradit šest tisíc korun na bankovní účet, jehož číslo ženě do zprávy uvedl. Takových zpráv ženě poslal víc. Ve všech ji ale oslovoval „mami" a podepsal se jménem jejího syna, které skutečně souhlasilo.\nPodvodník tímto způsobem postupně žádal převést na účet stále vyšší a vyšší částky, po šesti tisících následovala prosba o 20 tisíc, nebo alespoň 10 tisíc korun. Žena, kterou zřejmě přesvědčilo osobní vyznění zpráv, nakonec podvodníkovi poslala šest tisíc korun.\nAž pět dní poté, co přišla o své peníze, se podvedená žena rozhodla zavolat svému skutečnému synovi a celou věc s ním vyřešit. Syn jí ale do telefonu vysvětlil, že o zprávách neví, žádné neposílal a o peníze svou matku nežádal. Žena se tak dozvěděla nepříjemnou skutečnost, že pomohla k penězům podvodníkům.\nPolicie proto vyzývá všechny občany k tomu, aby se nejen vyvarovali podobnému jednání a v žádném případě nereagovali na podezřelé SMS zprávy či telefonáty, o kterých si nejsou jisti, že je v nich kontaktují jejich skuteční příbuzní, ale také aby v případě, že už se tak stalo, neprodleně kontaktovali Policii České republiky a případ nahlásili.


Zvukové signály v jihlavských semaforech nefungují — ČT24 — Česká televize\nZvukové signály v jihlavských semaforech nefungují\nJihlava – Nevidomí lidé v Jihlavě mají velké problémy na přechodech pro chodce. Takzvané „klepače“ ve město často nefungují, zrakově hendikepovaní lidé tak nevědí, zda svítí červená nebo zelená. „Klepače“ přitom v semaforech jsou zabudovány, nefungují kvůli poruchám. Podle městského úřadu jsou opravy problematické a trvají dlouho.\nOči Roberta Kotrby rozliší pouze světlo a tmu, v ulicích se proto muž neobejde bez vodicího psa Rockyho. Nefungující klepače na přechodu mu dělají velký problém, musí se proto často spoléhat na ochotu kolemjdoucích. Podobný problém má i Regina Fialová. Ta má poškozený nejenom zrak, ale i sluch, a upozorňuje, že „klepače“, které jsou zrovna v pořádku, jsou příliš tiché. „Když do toho ještě hlučí auta, tak se mi velice špatně přechází,“ podotýká Regina Fialová.\nV Jihlavě žije několik set lidí s vážnými poruchami zraku, nahlásit nefunkční semaforový klepač mohou například v Tyfloservisu nebo Tyflocentru. Organizace potom žádají o opravu město. To se ale většinou nemá k činu. „Čekali jsme na opravu od 25. srpna do dnešních dnů,“ poukazuje ředitelka Tyflocentra Kamila Vondráková.\nSignalizační zařízení je podle správcovských služeb města zastaralé a poruchové. Špatně se shánějí náhradní díly a opravy jsou velmi drahé. Městským službám tak práce trvají velmi dlouho, zejména když se porouchá několik zařízení naráz.\nPomoci by mohl nákup nových „klepačů“. To ale magistrát odmítá. „V tuto chvíli o nákupu nového zařízení neuvažujeme,“ říká mluvčí úřadu Radek Tulis. Připouští ale, že pokud bude dlouhodobě poroucháno větší množství přístrojů, bude se vedení města problémem muset zabývat.


Pět let od Klausovy amnestie: vyšetřování možné korupce stále není uzavřeno – Pět let od Klausovy amnestie: vyšetřování možné korupce stále není uzavřeno – Neovlivní – investigativní deník o vlivu a lidech\nOd amnestie bývalého prezidenta Václava Klause uplynulo tento týden přesně pět let. A policie v tichosti stále vyšetřuje podezření, že v pozadí tohoto kontroverzního kroku mohly být úplatky. Muž, který o okolnostech milosti mohl podle podaného trestního oznámení vědět, mezitím zemřel. Václav Klaus dodnes možnost korupce striktně odmítá. Nepřipouští ani variantu, že by někdo amnestii zobchodoval bez jeho vědomí.\n» Zemřel Peter Kovarčík. Muž, který věděl, jak zbohatl Babiš\n» Savova navštívil v Londýně exprezident Klaus\nŠvýcaři se pak obrátili na své české kolegy a vyšetřování se rozjelo i v Praze. A překvapivě dodnes nepadl verdikt, který by podezření potvrdil nebo vyvrátil. “V této kauze nebudeme poskytovat žádné informace,” uvedl před časem mluvčí policejní centrály pro boj se zločinem Jaroslav Ibehej.\nŠtítky: amnestie, korupce, NFPK, policie, prezident, Václav Klaus


Od příštího roku končí poplatky za návštěvu doktora a za recept. Lékárníci chtějí kompenzaci - Moravské hospodářství\nDomů Veřejná správa Od příštího r...\nOd začátku příštího roku by lidé už neměli platit třicetikorunový poplatek za návštěvu u lékaře a za recept v lékárně. Kromě devadesáti korun za využití lékařské nebo zubní pohotovosti tak končí veškeré poplatky ve zdravotnictví. Pro systém českého zdravotnictví to znamená výpadek ve výši 4,2 miliardy korun ročně.\nVláda dnes schválila novelu zákona o veřejném zdravotním pojištění, která od ledna příštího roku ruší všechny regulační poplatky ve zdravotnictví, kromě platby za návštěvu lékařské nebo zubní pohotovosti.\n„Pacienti nebudou muset platit třicet korun za návštěvu lékaře a poplatek v lékárně od ledna příštího roku,“ uvedl ministr zdravotnictví Svatopluk Němeček (ČSSD). Vláda tak podle něj plní slib a odstraňuje bariéry v přístupu k lékařské péči.\nZrušení poplatků však vytvoří v systému českého zdravotnictví díru o velikosti přibližně 4,2 miliardy korun ročně. Němeček však poskytovatele zdravotní péče uklidňuje. „Výpadku v příjmech se nemusí obávat ani lékaři a lékárny, zrušené poplatky jim budou kompenzovány tak, aby nebyli poškozeni,“ doplnil ministr.\nMezi lékárníky však i přes Němečkova slova obavy panují. Lékárny u nemocnic pokrývají totiž z příjmů z poplatků často až třicet procent personálních nákladů, u lékáren na malých městech a vesnicích činí poplatky i dvacet procent jejich příjmů. Pro některé z nich by tak výpadek mohl být i likvidační.\nLékárníci zatím nevědí, jak jim stát ušlé peníze nahradí. Aktuální je pro ně hlavně otázka příštího roku. „Problém spočívá v tom, že lékárnici nejsou placeni výkonově, ale za marži,“ komentoval situaci prezident České lékárnické komory Lubomír Chudoba.\nZměna zákonů, podle které by lékárníci byli placeni podobným způsobem jako doktoři, tedy výkonově, je zatím v nedohlednu, do roku 2015 se určitě nestihne. Mírné navýšení marží by ale lékárníky v příštím roce taky nezachránilo. „Jsme pro zavedení třicetikorunového dispenzačního poplatku, který by za pacienta hradila pojišťovna,“ dodal Chudoba s tím, že zdravotním pojišťovnám se navýší příjmy díky růstu plateb za státní pojištěnce.


Brno chce pro cestující postavit nové přístřešky na zastávkách | Brňan\nBrno chce pro cestující postavit nové přístřešky na zastávkách\nBrněnští radní chtějí na vybraných místech v Brně postavit nové přístřešky na zastávkách MHD a zlepšit komfort cestujících. Proto pověřili Dopravní podnik města Brna vypracováním studie, která mapuje vybavenost jednotlivých zastávek, řekl novinářům radní pro dopravu Petr Kratochvíl (ODS).\nCestující mohou využít zhruba 1400 zastávek. Nový projekt by se měl zaměřit na revizi stávajících přístřešků a budování nových tam, kde chybí. Jedním z takových míst je uzel u Ústředního hřbitova.\n"Zastávky by měly být vybavené podobně jako ta na Moravském náměstí. Tam si dnes lidé mohou přečíst jízdní řády a dobít telefon. Nejprve chceme zjistit, která místa jsou nejvíce frekventovaná a postupně je vybavit novými přístřešky," uvedl Kratochvíl. Dopravní podnik na studii pracuje a hledá dotační možnosti, které by mu pomohly projekt spolufinancovat.\n"Zatím jsme vytipovali deset zastávek, kterých by se projekt týkal. Naším cílem je vybudovat zastávky, které budou chytré, ekologické a budou zapadat do městského prostředí," řekla mluvčí dopravního podniku Hana Tomaštíková. Tramvaje, trolejbusy a autobusy v Brně denně přepraví milion lidí. V roce 2017 jich bylo nejvíc za posledních sedm let, 356,6 milionu.


Modiano, Patrick: Dans le café de la jeunesse perdue - iLiteratura.cz\nAutor článku: Nela Knapová - 1. 9. 2014\nRomán Dans le café de la jeunesse perdue (V kavárně ztracené mládeže) z roku 2007 nese všechny charakteristiky „pravého“ modianovského textu: šedesátá léta v Paříži, studenti, filozofie, alkohol – a uprostřed toho dívka se záhadnou minulostí, které se snaží uniknout. Zní to jako klišé, ale román v mnohém překvapí.\nPatrick Modiano: Dans le café de la jeunesse perdue. Gallimard, Paris, 2007, 148 s.\nZa svou dlouhou kariéru má Patrick Modiano (*1945) na kontě víc než pětadvacet titulů, mezi poslední se řadí L’Horizon (Obzor) z roku 2010 a L'Herbe des nuits (Tráva uplynulých nocí) z roku 2012. V češtině vyšla Modianovi dosud pouze čtyři díla, první tři z nich navíc už v osmdesátých letech. Poslední česky vydaný (a po dlouhé době nový) román je Dora Bruderová z roku 2007 (Barrister & Principal, přel. Pavla Doležalová), jehož francouzský originál je nicméně o deset let starší.\nRomán Dans le café de la jeunesse perdue (V kavárně ztracené mládeže) z roku 2007 nese všechny charakteristiky „pravého“ modianovského textu: šedesátá léta v Paříži, studenti, filozofie, alkohol – a uprostřed toho dívka se záhadnou minulostí, které se snaží uniknout. Zní to jako klišé, ale román v mnohém překvapí. A je těžké ta překvapení popsat, aniž bychom je vyzradili a zkazili tak zážitek případným čtenářům. Ale alespoň stručně.\nHlavní postavou je dvaadvacetiletá dívka Louki, záhadná návštěvnice jedné studentské „kavárny“ (která se večer mění spíše v hospůdku). Vyprávějí nám o ní postupně čtyři osoby, jež nám ale celý její příběh neodkryjí, nabídnou nám spíše střípky, které jednou něco vysvětlí a podruhé spíše zmatou. S Louki (původně Jacqueline, na Louki ji přejmenovali až v její oblíbené kavárně Condé) nás seznámí už první vypravěč:\nVlastně čím víc o tom přemýšlím, tím se stále jistěji vracím ke svému prvotnímu dojmu: skrývala se tady, v kavárně Condé, jako by chtěla před něčím utéct, uniknout nebezpečí. To mě napadlo, když jsem ji poprvé viděl, jak úplně sama sedí v nejzazším rohu podniku, kde si jí nikdo nemohl všimnout. A ani když se vmísila mezi ostatní, nepřitahovala pozornost. Nemluvila, zůstávala rezervovaná a spokojila se s tím, že poslouchala. Dokonce mi připadalo, že se cítí bezpečněji v hlučných skupinách, mezi křiklouny, jinak by skoro vždy neseděla u stolu se Zachariasem, Jeanem-Michelem, Fredem, Tarzanem a Houpou… Splývala tam s pozadím, byla jen bezejmennou komparzistkou, takovou, u níž v popiscích fotografií stojí „Neznámá“ nebo jednoduše „X“.\nMoc dobře jsem cítil, že je jiná než ostatní. Odkud se tu vzala, než jsme jí dali jméno? Pravidelní hosté podniku s sebou nosili knížky, které nedbale pokládali na stůl, a obálky tak špinili skvrnami od vína. Zpěvy Maldororovy. Iluminace. Záhadné barikády. Ale ona měla ze začátku vždycky prázdné ruce. A pak jednou, bezpochyby mezi ně chtěla zapadnout, jsem ji v Condé překvapil samotnou a začtenou do knížky. Od té doby ji neodkládala. Když seděla ve společnosti Adamova a ostatních, dávala ji okázale na stůl, jako by to byl pas nebo povolení k pobytu, jež ji opravňovalo sedět po jejich boku. Ale nikdo knize nevěnoval pozornost, ani Adamov, ani Babilée, ani Tarzan, ani Houpa. Bylo to kapesní vydání ve špinavé obálce podobné knížkám z druhé ruky, které se dají koupit na nábřeží, s titulem vytištěným velkými červenými písmeny: Ztracený obzor.\nRomán se podobá detektivce – s tím rozdílem, že se ale na konci nedozvíme ani kdo byl vrah, a vlastně ani kdo je hlavní postava. Louki čtenáři uniká, protože uniká i „vypravěčům“ – a to metaforicky i doslova. Útěk je hlavním tématem románu a v příběhu se objevuje v nejrůznějších podobách, od nevinných tajných výprav do kina až po ty, z nichž není cesty zpět.\nOd románu utečou možná i někteří čtenáři – jeho forma není pro každého. Plyne líně, melancholicky, přes epická vyprávění se může zdát téměř bez děje. A skutečně se dá říci, že přítomný děj vlastně postrádá: všechna vyprávění se odehrávají ve více či méně specifikované minulosti, neustále za hrdinkou o dva kroky zaostávají. Přítomnost, kterou jako by Louki zosobňovala, nemůžou dohnat. Pokud se tomu nejpozornějšímu čtenáři zdá, že ji dostihl, ten pocit rychle pomine. A stejně tak když se ke slovu dostane sama hrdinka (tolik snad prozradit můžeme), nechá nás nahlédnout jen do své minulosti. Vzpomíná na své neveselé dětství (otce nepoznala, matka odtažitá a neustále v práci) a divoké dospívání, poznamenané návykovými látkami (jeden z jejích způsobů útěku).\nPoprvé mě sebrali v devátém obvodu, na rohu ulice de Douai, v té pekárně, co má otevřeno celou noc. Byla už jedna ráno. Stála jsem u vysokého stolku a jedla croissant. Právě v tu dobu se v pekárně začínají objevovat zvláštní typy, často přicházejí z Beztíže, podniku naproti. Vešli dva policajti v civilu a začali kontrolovat doklady. Papíry jsem neměla a oni chtěli vědět, kolik mi je. Raději jsem jim řekla pravdu. Naložili mě do auta k nějakému blonďatému hromotlukovi, který měl na sobě vestu z ovčí kůže s chlupy navrch. Zdálo se, že je zná. Možná patřil k nim. V jednu chvíli mi nabídl cigaretu, ale jeden z těch dvou v civilu ho zadržel: „Na to je moc mladá... Škodí to zdraví.“ Myslím, že mu tykali.\nNa komisařství se mě zeptali na příjmení, křestní jméno, datum narození a adresu a všechno si to poznamenali do složky. Vysvětlila jsem jim, že matka pracuje v Moulin-Rouge. „Tak jí zavoláme,“ řekl jeden z policistů v civilu. Druhý, který zapisoval, mu podal telefonní číslo do klubu. Vytočil ho, upřeně se mi díval do očí. Byla jsem v rozpacích. Zeptal se: „Mohl bych mluvit s paní Geneviève Delanqueovou?“ Stále na mě upíral svůj tvrdý pohled a já raději sklopila zrak. A potom jsem uslyšela: „Ne… Nerušte ji…“ Zavěsil. A usmál se na mě. Chtěl mi jen nahnat strach. „Tak protentokrát to necháme být, ale příště ji už budu muset informovat.“ Vstal a společně jsme vyšli před komisařství. Blonďák v ovčí vestě čekal na chodníku. Posadili mě do auta, na zadní sedadlo. „Dovezu tě domů,“ oznámil mi ten v civilu. Najednou mi tykal. Blonďák ve vestě vystoupil na náměstí Blanche, před lékárnou. Měla jsem zvláštní pocit, když jsem se ocitla sama na zadním sedadle auta, které řídil cizí chlap. Zastavil před vchodem do domu. „Jděte spát. A už to nikdy nedělejte.“ Zase mi vykal. Myslím, že jsem zadrmolila něco jako „děkuju, strážníku“. Šla jsem ke dveřím, a když jsem je otvírala, ohlédla jsem se. Nenastartoval a nespouštěl ze mě oči, jako by se chtěl přesvědčit, že skutečně vejdu dovnitř. V pokoji jsem se podívala z okna. Vůz tam pořád stál. Čekala jsem, s čelem přilepeným na skle, zvědavá, jak dlouho tam zůstane. Uslyšela jsem hluk motoru, potom se auto rozjelo a zmizelo za rohem. Opět se dostavil úzkostný pocit, který se mě zmocňoval často v noci a byl ještě silnější než strach – pocit, že jsem odkázaná sama na sebe. Bez pomoci matky či kohokoliv jiného. Byla bych tehdy ráda, kdyby přes noc před domem držel hlídku, celou noc i noci následující, jako strážný, strážný anděl, který by nade mnou bděl.\nJindy v noci úzkost zmizela a já netrpělivě čekala, až matka odejde, abych mohla jít ven. Scházela jsem po schodišti s tlukoucím srdcem, jako bych šla na schůzku. Už jsem nemusela domovníkovi lhát, mít připravenou nějakou záminku nebo prosit o dovolení. Od koho? A proč? Ani jsem si nebyla jistá, že se domů vrátím. Venku jsem se nevydala po chodníku v přítmí, ale po tom, co vede přímo kolem Moulin-Rouge. Zdálo se mi, že světla ulice jsou ještě pronikavější než barvy ve filmech z Mexika. Zmocnilo se mě lehké opojení… Podobné jsem zažila tehdy, když jsem si v Beztíži dala sklenku šampaňského. Měla jsem život před sebou. Proč jsem dřív chodila zakřiknutá a těsně u zdi? Z čeho jsem měla strach? Vydala jsem se mezi lidi. Seznámit se. Stačilo vejít do jakéhokoliv podniku.\nTento druh výstavby textu – společně se zmiňovanou fragmentárností příběhu podaného z perspektivy několika vypravěčů – i v době postmoderního románu někoho spíš odradí, než navnadí. Na druhou stranu je nutné přiznat, že to není struktura nijak náročná. Chronologie děje sice není dodržena ani v rámci jednoho vyprávění, ale vše je možné si celkem bez problémů poskládat dohromady a čtenář si bude (marně) klást otázky spíše ohledně chování postav než ohledně formálního ztvárnění příběhu.\nNa své si navíc přijdou milovníci dnes již mytické Paříže šedesátých let. Autor se k tomuto bohémskému, intelektuálnímu a hlavně studentskému prostředí ve svých dílech neustále vrací, bezesporu proto, že je sám jako student prožil. V tomto díle slouží ale skutečně jen jako pozadí příběhu – důležitější jsou zde ukazatele geografické než ty sociopolitické.\nPokud čtenáře ta nepříliš obvyklá forma zprvu neodradí, kniha nabízí mnoho dalšího: čte se lehce, příběh zaujme a donutí k zamyšlení. Utíkat od něj vás pak ani nenapadne.\ncizojazyčná publikacefilozofieromán/novelaalkohol, drogyměsto


Alchymie ženy naživo 2022 | Alchymie ženy\nTeď je tvůj čas\nZa poslední dobu jsi ušla obrovský kus cesty,\nprošla jsi výzvami a proměnami.\nPřijď oslavit svůj růst, odvahu a svoji jedinečnou cestu.\nA nech se podpořit pro tvé další kroky.\nZažij kouzelné odpoledne ve společnosti úžasných inspirativních žen\nNejen jako maminka, manželka, přítelkyně, podnikatelka, dcera či manažerka, ale hlavně jako ŽENA, zažíváš spoustu každodenních výzev a situací, které tě posouvají na tvé cestě životem.\nPojď se pobavit a načerpat inspiraci do láskyplného prostředí ALCHYMIE ŽENY.\nPojď oslavit svou ženskost, odvahu a krásu.\nNemusíš být moje klientka, nemusíš ani procházet žádným z mých kurzů, abys s námi mohla strávit jedno krásné odpoledne.\nPřijmi mé pozvání na oslavu roku, u které chceš být\nALCHYMIE ŽENY NAŽIVO\nJeště více sama sebou\nTeď je tvůj čas být ještě více sama sebou, zářit ještě víc, odvážně žít své poslání a stoupnout si do své síly. Dopřej si dosycení a krásný čas.\nOslav svoji životní cestu a každý krok, který jsi už udělala. Oceníš se a otevřeš se svému poslání ještě více.\nChceš naživo zažít úžasnou podporu ženského sdílení a pospolitosti?\nChceš si v radosti, v lehkosti a ve výjimečné atmosféře užít den pro sebe?\n700 žen ► 6 lektorek ► 6 hodin inspirace a prožitků\nJe přední česká mentorka žen zaměřená na ženskou sexualitu, sebelásku a seberozvoj. Studuje koučování na Institutu integrované sexuality v Americe. Založila projekt Alchymie ženy, kde během čtyř let prošlo kurzy již přes 70 tisíc žen.\nNapsala knihu Deník mámy a dcery a sama má dvě dospívající dcerky. Se svým manželem oslaví již 20 výročí od svatby.\nPořádá workshopy, konference, retreaty v zahraničí a online kongresy i kurzy, které pomáhají ženám otvírat oči a milovat život.\nMilovnice života v lehkosti, vášnivá cestovatelka a spisovatelka. Zakladatelka projektu Ženy ženám, který po 7 letech podporování a inspirování tisíců žen v oblasti osobního rozvoje ukončila. V těchto dnech vydává svou druhou autobiografickou knihu Plno-prázdno.\nLinda se rozhodla, že její největší hobby bude její dobře placené podnikání. Je zkušenou koučkou a mentorkou finančního nastavení úspěšných žen, které vede individuálně nebo v malých skupinách. Finanční mindset se učí u světoznámých a uznávaných učitelů bohatství: T. Harv Ekera, Johna Assarafa, Christie Marie Sheldon, Margaret M. Lynch, Lenky Lutonské a mnoha dalších. Je tvůrkyní onlinových kurzů na nastavení mindsetu hojnosti a peněz. Jejími kurzy prošlo už téměř 7000 žen. V intenzivním online workshopu Milionový prodejní hovor učí ženy ovládnou nejsilnější prodejní nástroj, prodejní hovor. Linda miluje svojí rodinu, luxus, lenošení, studium života a lidského potenciálu.\nZabývá se stinnými stránkami života, sebedestrukcí a cestou z ní. Pomůže posvítit na místa, za která se stydíme, kde se ukrýváme a kde se potlačujeme. Ukazuje úlevné a osvobozující úhly pohledů. Vyhledává místa, kde se držíme v nesvobodě a podporuje ženy, aby si víc věřily a uměly si samy poradit s čímkoliv, co jim život naservíruje. Je neúnavný objevovatel vnitřních omezení. Mimo to všechno je spokojenou partnerkou, šťastnou babičkou, kreativní podnikatelkou a bláznivou spisovatelkou.\nŽena, partnerka, máma, tvůrkyně. Kněžka chrámu těla, embodiment taneční koučka a transformační mentorka. Je Češka, žije v Německu, studovala v Japonsku, pracovala v Keni. Je propojená se světem a ten skrze tanec a slova přináším k jedinečným ženám. Má dvě dcery (5 a 7 let), se svým mužem je téměř 16 let a protančili se 7letou krizí. Úspěšně.\nMiluje tělo a život v něm. Učí ženy být samy sobě prioritou. Rozpomenout se na jazyk svého těla. Prožívat emoce, svou erotickou sílu a svůj hlas. Jinými slovy je vede k tomu, aby se zamilovaly do svého těla, do sebe a do života. Niky dělá práci, která ji baví a dává smysl. Cítí, že je v životě na tom správném míst a kdykoli může, je v přírodě, tančí, čte nebo píše.\nPrůvodkyně Alchymie ženy\nUž na nic nečekám a hlásím se!\nPřipravím pro tebe bezpečný prostor, kde budeš moci být sama sebou.\nPozveme do našeho života smyslnost, šťavnatou vitální energii, hravost a sesterství v kruhu. Provázet nás budou rituály, mluvené slovo, tanec, zpěv a další prožitky.\nZískáš praktické tipy do Tvého každodenního života.\nPřipravené budou také stánky s ženským a krásným zbožím a doplňkové aktivity. Bude prostor na seznámení se navzájem, abyste odjížděly domů s novými kontakty a kamarádkami.\nMožná to chce trochu odvahy...\n...přidat se na takovou akci. Ale věř nám - stojí to za to! A nebudeš na to sama. Přidej se k nám. Ať už máš trému, obavy, strachy...Všechny je míváme. Ale poté, co i přes to všechno jdeme za hlasem svého srdce, čeká nás nádherná odměna.\nJak si poslední Achymii naživo užily ženy co byly součástí?\n„Teď už nemám pocit, že jsem divná, jen jsem prostě svá.“\nPo neuvěřitelné neděli ve společnosti okouzlujících, inspirativních a pozitivní energií naladěných vlčic ❤ jsem se vydala do přírody. Běhala jsem v lesích, procházela se říčkou v místech, kde jsem běhala jako ta malá divoká Monča a náramně si to celé užívala. Celá alchymie naživo mi však otevřela oči i duši opět o kus víc a je to úžasné poznání. Ta energie mi vzala dech a slova z úst. A já jen nevěřícně koukala, jaké úžasné ženy jsou v mé blízkosti. Nedokázala jsem se naplno uvolnit, protože to pro mě mezi tolika ženami bylo něco nového, ale i tak to bylo neuvěřitelné. Hlava mi to vůbec nestíhala chápat, ale bylo to nádherné. Mockrát děkuji všem, které jsem mohla poznat osobně. A hlavně děkuji tobě Lucie Harnošová za úžasný přístup plný lásky a něhy, který do celého projektu vkládáš. Je pro mě ctí být součástí tohoto kruhu moudrých žen, které myslí podobně jako já. Učím se od vás a inspiruji, děkuji vám za to.😘 Teď už nemám pocit, že jsem divná, jen jsem prostě svá.\n„Chci zůstat otevřená.“\n"Ano, Magda byla silným momentem a moc mě příběhy oslovila. V první řadě tím, že jsem se poznala v obou ženách... I v tom, jak jsme naučené hledat všude radost ze života (což je super) a dělat si z ní alibi pro nepohnutí se z místa... Jen vlastně nemám v sobě dokončenou tu závěrečnou gradaci... Protože... Asi nikdy není hotovo a vždy, v každé etapě lze jít dál a hloub k sobě... Vyměnit kariéru za rodinný život, nebo přidat seberealizaci k rodinnému životu... A dál? Zůstat vděčná za to, co už mám, ale stále bdělá k tomu, jestli je to všechno a jestli chci už zůstat na tom jednom místě... To prozkoumávání, kdy je potřeba se posunout dál... K tomu chci zůstat otevřená."\nZanechej svůj otisk\nChceš měnit svět nebo svou rodinu k lepšímu? Je to velký úkol pro jednu ženu. Docela fuška, možná už cítíš vyčerpání? Ty jsi sen nepřišla, abys řešila druhé lidi a svět, ty jsi přišla zanechat svůj otisk. Jaký otisk to bude?\nAbychom tomu všemu nepřišly na kloub! A HLAVNĚ NA CHUŤ!\nTěšte se, rozhodně vás neošidím. Nabijeme Sono elektřinou, energií, smíchem a ženskou smyslností. Rozjedeme to ve velkém stylu! Ženství bude stříkat všude kolem. Budeme pulsovat, zářit, svítit i plynout. Budeme nejdivočejší, nejklidnější, poddajné i absolutně nezkrotné. Budeme ve své síle, a hlavně, SAMI SEBOU. Dozvíte se přesně to, co se v tento den máte dozvědět\nTěším se na vás a na naši oslavu ŽENSTVÍ A VELKOLEPOSTI.\nMagda Křepelková - mluvené slovo, Valentýna Křížová - hudební doprovod\nPříběh jedné ženy, ve kterém se možná poznáte. Co všechno můžeme potkat na cestě sebepoznání? Hledáme své poslání, chceme být ty nejlepší, ale nezapomínáme někdy na to, co máme před očima?\nPočet zbývajících vstupenek za tuto cenu: 0 ze 100.\n„Nemůžu na to zapomenout!“\n"Věděla jsem ze zkušeností, jak jsou kruhy silné a jak moc je důležité vycházet ze své komfortní zóny a jak jste už tolikrát psaly, že si živé kruhy pokaždé moc užíváte, ALE.... To, co bylo včera ani nejde popsat slovy a při té vzpomínce mě z toho krásně mrazí...😍 Vím, že máme každá nějaký příběh, nějaké starosti a radosti, ale ta radost a láska, která byla všude přítomná byla... WAU! ❤ Pořád se mi vrací vpomínky na spojení se živly a tři kruhy na konci, kdy se vzájemně díváme do očí a nemůžu na to zapomenout!\n„Přišla jsem na akci v jakési masce a obalu a odešla úplně jiná.“\nPrvní otevření nastalo živlem OHNĚM, tam jsem začala plakat a rozsekala se poprvé, druhé mrazení přišlo Magdiným příběhem, závěrem příběhu o vlčici, protože jsem to zažila do puntíku, jak to Magda popsala a bylo to velmi nebezpečné, ale tehdy jsem cítila, ze to udělat musím a dnes už mi docvaklo, co to bylo zač a kdo mě volal. A do třetice jsem se setkala s vlčí ženou, s divoškou, se sebou sama, porad ji vidím a mam v sobe a byla skutečná. A pak už ten kruh a tanec byla absolutně spontánní reakce a šlo to samo. Přišla jsem na akci v jakési masce a obalu a odešla úplně jiná.\n„Den, který bude patřit mezi ty mé nejlepší v životě.“\n"Ženy krásné, úžasné, Vy jedny matky, matky země, Vy léčitelky, učitelky, průvodkyně, čarodějky, Vy jste mi včera teda daly! Ale to je dobře. Děkuji za nádherný den, který bude patřit mezi ty mé nejlepší v životě a nikdy na něj nezapomenu."


Nenávist 4 | Bad Art Gallery\n19. may 2011 at 17:20\t| Kirma\nMarrietta: Nechápu to. Jak se ty holky s ní můžou kamarádit... Lauro? Lauro!! Haloo!!\nZaluskala mi prstama před obličejem a to mě probudilo. Byla sem zamyšlená. Chtěla sem o Paulovi zjistit víc a doufala sem, že má o mě takovej zájem jako já o něj...\nŠla sem domů, protože mi volala ségra, že chce pomoct s úkolem. Měla sem tak dobrou náladu, že sem s ochotou souhlasila. Žádná Sindy mi náladu nezkazila. A nebylo ani proč, když sem na to byla zvyklá.\nJá: Zdravíím, sem tady!\nMamka: No hurá, konečně. Sestra chce pomoct s matikou.\nJá: Joo, já vim. Hned tam běžim ;)\nPřišla sem do pokoje. Tam seděla moje ségra, na posteli v tureckym sedu. Jakmile sem přišla, vzhlédla a řekla\nSégra: Pomůžeš mi?\nJá: Samozřejmě. Kdes teda vzala tu propisku?\nSégra: Našla sem nějakou v tašce. Dlouho sem s ní nepsala.\nSégra: No neřeš. Tak, ukaž mi ten úkol...\nNějaký dělení a násobení mi vůbec nedělalo hlavu... Jen sem přemejšlela o Paulovi a ségra mě občas musela okřiknout, protože sem zase byla mimo. Už to nebylo možný. Uvědomila sem si jednu věc.\nTen pocit, který sem zažívala poprvý v životě, o kterým mi bylo hodně vyprávěno mi připadal neuvěřitelnější. Myslim, že je hezký si o tom přečíst v časopisu, ale co takhle to zažít doopravdy-\nSégra: LAURO!!! Do prkýnka!!\nSégra: Sestřičko, nejsi nááhodou zamilovaná?\nJá: Co ti je do toho?\nSégra: No celou dobu seš mimo...\nJá: To snad hned neznamená, že sem zamilovaná, ne?\nSégra: No... Co já vim.\nJá: Prokoukla si mě!!\nObjaly sme se a já se cejtila vážně happy. Večer se mi Paul ozval a domluvili sme si další schůzku....


Sedmnáctiletý demoloval ubytovnu, na strážníky pak namířil pistoli - iDNES.cz\nSedmnáctiletý demoloval ubytovnu, na strážníky pak namířil pistoli\n10. října 2011 15:58, aktualizováno 15:58\nTeprve sedmnáctiletý mladík vytáhl v Kladně na strážníky pistoli. Ti ho nachytali při prohlídce opuštěného objektu. Jeden z městských policistů útočníka, který se zřejmě chystal už střílet, zneškodnil teleskopickým obuškem.\nMuž vytáhl na strážníky v Kladně zbraň. | foto: Městská policie Kladno\n"V pátek v půl šesté odpoledne kontrolovali strážníci opuštěnou budovu bývalé ubytovny v ulici U Masokombinátu. Při kontrole zjistili, že z budovy vychází zvuk připomínající údery kladiva do kovového předmětu," popsala mluvčí kladenských strážníků Markéta Fröhlichová.\nMladík na strážníky zaútočil ve třetím patře. V ruce držel zbraň, kterou na ně namířil a natáhl závěr. Jeden ze strážníků rychle vyndal teleskopický obušek, kterým muže udeřil do nohy a vyrazil mu pistoli z ruky.\nNásledně mu strážníci nasadili pouta. "Prohlídkou zbraně zjistili, že se jedná o plynovou pistoli ráže osm milimetrů," dodala mluvčí.\nNakonec se ukázalo, že sedmnáctiletý Kladeňák kladivem demoloval hliníkové štítky a kliky dveří a že na místě nebyl sám. Pomáhala mu ještě osmnáctiletá slečna. Oba skončili v policejní cele.\nTémata: Kladno, Středočeský kraj, Masokombinát


UDÁLOSTI: Na pekáči je Sobotka\nPočáteční příměří v koalici skončilo. Po krátké dělostřelecké přípravě zahájila v pátek Babišova Mladá fronta Dnes mohutnou ofenzívu.\nPříběh, který investigativci paní Slonkové předestřeli, je krátký a přehledný: v roce 2004 prodala Grossova vláda zbývajících 46 % akcií státní firmy OKD společnosti Karbon Invest a ta je vzápětí postoupila RPG Industries Zdeňka Bakaly. Cena činila 4,1 miliardy Kč, když si poté nový majitel nechal nabytý podíl odhadnout, odhad zněl na 10,3 miliard. Po dvou letech kdosi nahlásil do Bruselu, že cena byla příliš nízká, případem se začala zabývat Evropská komise a obrátila se na českou vládu. Ta komisi poskytla zdůvodnění, které vypracovala advokátní kancelář, jež ovšem pracovala zároveň pro kupce. Navíc jeden z advokátů je prý blízký přítel nynějšího premiéra Sobotky, který měl tenkrát coby ministr financí a první místopředseda vlády za vše zodpovídat.\nU soudu by to nejspíš neobstálo. Před soudem veřejnosti ale pan Sobotka dnes obstojí jen stěží: je přísný a procedury difamace jsou v něm daleko lépe rozpracovány než očišťování neprávem obviněných. Česká politika vlastně od obnovy demokracie funguje jen s potížemi: nedaří se průběžně odbourávat nenávist ve společnosti. Navíc řešení jednoho problému mívá obvykle za následek vznik přinejmenším dvou stejně vážných.\nPremiér Sobotka řekl před nedávnem něco v tom smyslu, že Babišovo ANO zajde na své vnitřní problémy. Pokud tak soudí podle Věcí veřejných, plete si hravou ještěrku s nilským krokodýlem. Pan Babiš je o hodně schopnější, silnější a bohatší než pan Bárta. Má taky lepší podmínky. Když jdete dělat pořádek do banky nebo do klenotnictví, musí být napřed vypnut bezpečnostní systém. Veřejnoprávní média jsou teď dlouhodobě ochromena a panu Babišovi navíc patří dva vlivné celostátní deníky. Před volbami do PS ho soustavně kritizoval jen týdeník Reflex, přísně sledovaný svatoušky z Bakalova hájemství. A tak šťourat se v minulostí pana Sobotky dnes není problém, na pana Babiše si hned tak někdo netroufne. Čeští novináři selhali.\nPan Sobotka jen sklízí, co zasel. ČSSD po roce 2010 porušila základní pravidlo fair play v politice, přenesla politický zápas z parlamentního kolbiště do volného prostoru, iniciovala masové protivládní protesty za účasti odborů a různých skurilních iniciativ a destabilizovala politickou scénu v přesvědčení, že až porazí své politické protivníky, dostane všechno zpátky pod kontrolu. Místo toho postupně vybojovala vítězství pro Miloše Zemana a Andreje Babiše.\nAndrej Babiš si zvolil začátek ofenzívy citlivě: před třemi volbami, z nichž především ty komunální budou velmi významné. Sama aféra Sobotku bezprostředně neohrozí, ale ovlivní jejich výsledek, a pokud bude nevalný, může premiér záhy skončit jako dva jeho standardní předchůdci v úřadě, Mirek Topolánek a Petr Nečas. Oslabená a rozdělená ČSSD se pak octne na stejné hromadě politického harampádí, na níž už dnes spočívá ODS a TOP 09. Není důvod se z toho radovat, pan Sobotka patřil kdysi k tomu lepšímu, co bylo v ČSSD.\nE15, 7. dubna 2014\nRe: Karierní úrědník\nKdyž byl šéfkuchařem Ištvan,\nBabiš drží Sobotkovy sliby na uzdě\nRe: Babiš drží Sobotkovy sliby na uzdě\nRe: Pan Sobotka\nSobotka není formát na premiéra\nMáte pravdu: čeští novináři selhali\nRe: Máte pravdu: čeští novináři selhali\nKomunální volby jsou ty nejdůležitější.\nK smíchu? K pláči? Nevim.\nRe: K smíchu? K pláči? Nevim.\nSobotka udělal jen to, co je přeci normální!\nRe: Sobotka udělal jen to, co je přeci normální!\nUkazka neschopnosti CSSD ... ta zatracena minulost.\nRe: Ukazka neschopnosti CSSD ... ta zatracena minulost.\nZlodějina začíná na jedné koruně,\nRe: Zlodějina začíná na jedné koruně,\npočet příspěvků: 29, poslední 9.4.2014 11:26


Aktuální nabídka pronájem pokoje Brno - Stránice denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si pronájem pokoje Brno - Stránice než Vás někdo předběhne.\nKategorie pronájem pokoje Brno - Stránice se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem pokoje Brno - Stránice neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem pokoje Brno - Stránice právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem pokoje Brno - Stránice\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem pokoje Brno - Stránice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující pokoje Brno - Stránice, a to pokoje na prodej Brno - Stránice, pronájem pokoje Brno - Stránice, dražby pokojů Brno - Stránice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii pronájem pokoje Brno - Stránice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích pokoje Brno - Stránice, pokoje na prodej Brno - Stránice, pronájem pokoje Brno - Stránice, dražby pokojů Brno - Stránice.\nNehledáte pronájem pokoje Brno - Stránice ?\nPokud jste v této kategorii pronájem pokoje Brno - Stránice omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí pronájem pokoje Brno - Stránice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem pokoje Brno - Stránice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem pokoje Brno - Stránice. Určitě lépe naleznete pronájem pokoje Brno - Stránice, který hledáte.


Nová ligová sezona je rozlosována. Plzeň začne v Teplicích, Slavia na hřišti Hradce – ČT sport – Česká televize\nPodzimní část bude mít kvůli mistrovství světa v Kataru jen šestnáct kol a skončí netradičně už v neděli 13. listopadu. Jarní fáze odstartuje o posledním lednovém víkendu. Termínovou listinu už před časem schválilo ligové grémium.\n"Byla to netradiční situace, se kterou jsme si museli poradit a upravit podle toho termínovou listinu. Doufám, že už se nebude opakovat, ale není to žádná nepřekonatelná komplikace," řekl na tiskové konferenci Dušan Svoboda, předseda Ligové fotbalové asociace (LFA), která řídí v Česku profesionální soutěže.\nNezvykle už na konci srpna se odehraje v týdnu vložené kolo. "Kluby si termínovou listinu schválily, věděly to. Je pro ně lepší hrát vložené kolo 30. a 31. srpna, neboť to bude rozloženo do dvou dnů, než 21. ledna," konstatoval výkonný ředitel LFA Tomáš Bárta.\nZákladní část vyvrcholí 30. kolem 29. dubna. Počtvrté v historii ligy se bude hrát pětikolová nadstavba, která odstartuje 6. května. Její závěrečné kolo se odehraje 28. května, kdy bude nejpozději znám nový mistr.\nAntimonopolní úřad přezkoumává televizní smlouvu fotbalové ligy:\nÚřad pro ochranu hospodářské soutěže (ÚOHS) přezkoumává audiovizuální smlouvu Ligové fotbalové asociace (LFA) s Pragosportem. Na úřad se s žádostí obrátil šéf pražské Slavie Jaroslav Tvrdík, napsal server Seznam Zprávy. Mluvčí antimonopolního úřadu Martin Švanda zmíněnému serveru potvrdil, že podnět prověřují. Podle předsedy LFA Dušana Svobody si ÚOHS vyžádal potřebnou dokumentaci.\n"Máte variantu najít nějakou motivaci – jako teď finanční a nasazení v poháru. Druhá varianta je, že by se prostřední skupina nehrála, ale o toto kluby zájem nemají. Já pevně věřím, že se zase vrátíme k pěti pohárovým účastníkům," prohlásil Svoboda. "Květen, kdy je obvykle nejlepší počasí na fotbal, by čtyři mužstva vůbec nehrála," doplnil Bárta.\nHradec Králové bude nadále hrát domácí utkání kvůli nevyhovujícímu stadionu v Mladé Boleslavi. Další východočeský celek Pardubice podzimní část ještě stráví v "azylu" v pražském Ďolíčku, kde sídlí Bohemians 1905, a na jaře by se měly přesunout na svůj nový stadion.\nDramé míří z Karviné do Teplic, Vaníček z Bohemians 1905 do Mladé Boleslavi 22. června


Škornice ´Frohnleiten´ - Epimedium perralchicum 'Frohnleiten' - Zahradnictvi Spomyšl\nDomů Trvalky a skalničky Trvalky začínající latinsky na E Škornice ´Frohnleiten´ - Epimedium perralchicum 'Frohnleiten'\nPlant Passport: A: Epimedium B: CZ-0701 C: 20/FP/0118 D: PL\nŠkornice ´Frohnleiten´ - půdopokryvná, neopadavá trvalka, dorůstající do výšky 40 cm. Listy jsou zelené, s načervenalým nádechem. Kvete žlutě v průběhu dubna a května. Ideální je výsadba pod stromky a keře.\nPěstování: Nenáročná trvalka, která preferuje stín či polostín a humózní, zahradní zeminu. Je zcela mrazuvzdorná.\nErigeron leiomerus syn. Sedmikráska skalní. Bohatě kvetoucí drobná, trsovitá skalnička. Dorůstá do výšky 4-15cm (vč. květů). Květy jsou paprskovité, světlé, levandulové barvy. Nakvétá od června, častokrát kvetení opakuje ještě na podzim. Zaujme na první pohled.\nTuran leiomerus - Erigeron leiomerus\nEuphorbia characias 'Tasmanian Tiger' Oblíbený trvalka, dorůstající do výšky 50-90 cm. Vytváří kompaktní, husté trsy, se vzpřímenými stonky. Šedo-zelené listy mají po okrajích atraktivní, krémově bílé lemování připomínající tygří pruhy. Květenství tvoří krémově žluté kvítka, která vykvétají...


Po pauze kvůli útoku na sudího se na Kypru znovu bude hrát liga - Sport.cz\n20. ledna 2020 18:45 - Nikósie\nNa Kypru se po krátké přestávce vyvolané bombovým útokem na jednoho z rozhodčích znovu začne hrát fotbalová liga. Domácí asociace to oznámila po schůzce s ministrem spravedlnosti a policejním šéfem. Všechny tři strany se dohodly na zavedení opatření, která mají vést k zajištění větší bezpečnosti rozhodčích.\nNa Kypru se po krátké přestávce vyvolané bombovým útokem na jednoho z rozhodčích znovu začne hrát fotbalová liga (ilustrační foto)\nZápasy uplynulého kola byly odloženy poté, co v pátek v autě Andrease Konstantinua vybuchla bomba a ostatní rozhodčí se na protest proti opakovaným útokům rozhodli stávkovat. Na Kypru nešlo o první takový incident. Soutěž byla z podobných důvodů pozastavena už v roce 2014 a bombové útoky na sudí se odehrály i v následujícím roce.\nK útoku na Konstantinua došlo jen krátce poté, co začalo vyšetřování tří druholigových a dvou pohárových zápasů kvůli podezření z ovlivnění výsledků kvůli sázkám. Fotbalový svaz se s politiky a policií nyní dohodl například na zavedení horké linky pro případné informátory, jmenován byl také specialista z řad vysokých policejních důstojníků, který bude poznatky shromažďovat.


Martin Křesadlo Habartov IČO 65529812 kontakty (08.03.2021) | Finance.cz\nMartin Křesadlo Habartov IČO: 65529812\nTato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu Martin Křesadlo, která sídlí v obci Habartov a bylo jí přiděleno IČO 65529812.\nMartin Křesadlo je Fyzická osoba podnikající dle živnostenského zákona nezapsaná v obchodním rejstříku se sídlem v obci Habartov. Podnikala od roku 1997 v oboru Pokrývačství, tesařství , Koupě zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej v režimu živnosti volné a Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona .\nZákladní údaje o Martin Křesadlo IČO: 65529812\nKontakty na Martin Křesadlo IČO: 65529812\nDělnická 73, Habartov 357 09\nObory činností Martin Křesadlo IČO: 65529812\nVedení firmy Martin Křesadlo IČO: 65529812\nHodnocení Martin Křesadlo\nVýpis dat pro firmu Martin Křesadlo obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.\nvýpis firmy Martin Křesadlo, 65529812 na živnostenském rejstříku


Apple začne prodávat Mini Mac a iPod Shuffle - iDNES.cz\n12. ledna 2005 9:11, aktualizováno 9:11\nAmerická společnost Apple Computer zahájí prodej levných verzí svého počítače Macintosh i digitálního hudebního přehrávače iPod. Na Macworld Expo Oznámil to generální ředitel Steve Jobs. Dodal, že firma v posledním čtvrtletí loňského roku prodala 4,5 milionu populárních přístrojů iPod.\nNový počítač Mini Mac se bude prodávat v závislosti na kapacitě pevného disku za 499 nebo 599 dolarů. Počítač bude dodáván bez monitoru, klávesnice a myši. Nový produkt je prvním vstupem firmy do oblasti levných osobních počítačů, kterou ovládají přístroje pracující s operačním systémem Windows firmy Microsoft.\nNový hudební přehrávač iPod Shuffle, který má být menší a lehčí než balíček žvýkaček, bude nabízen rovněž ve dvou verzích s kapacitou 512 megabytů (99 USD) a jeden gigabyte (149 USD). Do přístroje s menší kapacitou by mělo být možné uložit zhruba 120 písniček, napsala agentura AP a server Macworld. Více si o novém flashovém iPodu můžete přečíst v článku Apple chystá flashový iPod. Jaký bude?\nAutoři: ČTK , Macworld\nTémata: Aktuality, závislost, Apple, Dolar, iPod, Microsoft, operační systém, Steve Jobs, Windows


Zprávy ze Zlínského kraje, okres Vsetín, str. 3 | Krajské listy.cz\nROZHOVOR Do pocitů uprchlíků se může částečně vžít výrazný člen Strany zelených Michal Berg. Strávil s nimi 9 hodin v maďarské cele o rozměrech 3 krát 4 metry. „Bylo v ní s námi 15 Syřanů, včetně dvouleté ...\nSeveromoravští zaměstnanci Skupiny ČEZ prožili sobotu se svými rodinnými příslušníky na rozpálených beskydských pláních krmením oveček a poznáváním motýlů, ale především prací. Ve spolupráci s nadšenci ...\nPRVNÍ POVOLEBNÍ ROZHOVOR Vsetínská radnice před časem zveřejnila docházku městských zastupitelů, ze které vyplývá, kdo se jednání účastnil pravidelně a kdo sporadicky. Nejhůře dopadl senátor Jiří Čunek ...


Ford Transit Connect - Zvýhodněné nabídky a akce | Ford CZ\nHome > Užitkové vozy > TRANSIT CONNECT > Mimořádná nabídka > Personal\nMimořádná nabídka Ford Transit Connect\nJiž za 354 900 Kč bez DPH.*\nNebo za 6 018 Kč měsíčně s Ford Credit úvěrem 5,71 %.**\nSeznamte se s aktuální nabídkou na Transit Connect se zvýhodněním 92 750 Kč bez DPH na provedení Van Trend s krátkým rozvorem a motorem 1.0 EcoBoost o výkonu 100 koní*. Navzdory krátkému rozvoru nabídne vůz nákladový prostor o objemu až 3,7 m3. Individuální nabídku pro další motorizace a provedení karoserie vám rádi připravíme.\nRozjet své podnikání můžete s Transitem Connect a s Ford Credit již za 6 018 Kč měsíčně*.\nPoptat cenovou nabídku Aktuální ceník Vozy skladem\n* Mimořádná nabídka platí u participujících autorizovaných partnerů Ford do 31. 3. 2021 nebo do odvolání a je omezena počtem odebraných vozidel. Mimořádná nabídka je určena pro konečné zákazníky. Konečným zákazníkem se rozumí fyzická nebo právnická osoba uvedená v kupní smlouvě na předmětné vozidlo. Na bližší podmínky se informujte u svého prodejce vozů Ford.\n** Reprezentativní příklad Ford Credit úvěru 5,71 %: cena vozu 354 900 Kč bez DPH, záloha 171 772 Kč (40 % z ceny s DPH), doba trvání úvěru 60 měsíců, pevná zápůjční úroková sazba 5,71 % p.a., měsíční splátka úvěru včetně pojištění 6 018 Kč. Nabídka platí pouze pro právnické osoby a podnikatele do 31. 3. 2021 a nejedná se o závaznou nabídku na uzavření smlouvy. Splátka zahrnuje havarijní pojištění a pojištění odpovědnosti sjednané na dobu trvání úvěrové smlouvy. Individuální nabídku a nabídku pro spotřebitele vám připraví autorizovaný partner Ford.


Z Kišiněva bylo vyhoštěno pět ruských diplomatů – Forum24\nZ Kišiněva bylo vyhoštěno pět ruských diplomatů\nStátní vlajka Moldávie | FOTO: Archiv F24\nKišiněv 29. května – Moldavské úřady vyhostily pět ruských diplomatů. Oznámila to dnes mluvčí moldavské diplomacie bez uvedení důvodů. Informaci potvrdil šéf ruského velvyslanectví v Kišiněvě s tím, že příčiny tohoto kroku nezná. Proruský moldavský prezident vyhoštění diplomatů tvrdě kritizoval.\nMoldavské zpravodajské servery v souvislosti s událostí připomínají březnové doporučení moldavského ministerstva zahraničí oficiálním představitelům vládních, parlamentních a bezpečnostních orgánů, aby nevyjížděli do Ruska. Důvodem jsou údajné provokace ruských tajných služeb, jejichž agenti na hranicích moldavské činitele vyslýchají, ponižují a podrobují osobním prohlídkám.\nMoldavský parlament dával akce ruských tajných služeb do souvislosti se skandálem kolem moldavské soukromé banky Moldindconbank, přes kterou se podle moldavských vyšetřovatelů pokoušely nejmenované ruské instituce legalizovat 22 miliard dolarů (přes půl bilionu Kč).\nMoldavská politická scéna je po loňském vítězství proruského politika Igora Dodona v prezidentských volbách rozdělená a prozápadní vláda Dodona obviňuje, že si osobuje právo rozhodovat o záležitostech, které jsou ve výhradní pravomoci kabinetu. Podle provládního tisku prezident „žene Moldavsko zpět do ruské náruče“.\nDodon dnes krok moldavské vlády mimořádně tvrdě kritizoval jako skandální rozhodnutí učiněné na příkaz Západu. „Varuji tuto státní moc, že její rozhodnutí vnutit se do geopolitických her Bruselu a Washingtonu a do vojenských her NATO v tomto regionu je mimořádně nebezpečné. Ti lidé nechápou, jakou cenu bude muset země zaplatit, do jak složité a riskantní situace se může dostat. Tento neomalený krok nezůstane bez negativních následků,“ řekl Dodon ruským novinářům.\nJako důsledek vnitropolitického boje vidí diplomatický konflikt mluvčí ruského ministerstva zahraničí Marija Zacharovová. „Je to paradoxní situace,“ řekla v první reakci novinářům. „Je zjevné, že s prací ruských diplomatů (vyhoštění) nijak nesouvisí, spíše dokresluje vnitřní situaci v Moldavsku,“ uvedla.\nPodle agentury Interfax mezi vyhoštěnými je zástupce ruského vojenského přidělence Alexandr Grudin, jehož v březnu moldavská kontrarozvědka veřejně obvinila ze špionáže a verbování agentů. Jména vyhoštěných ale zatím oficiálně zveřejněna nebyla.


Naše výlety - Tvoříme pro děti\nPokud rádi zaznamenáváte rodinné zážitky a uchováváte vzpomínky formou deníků a kronik, bude se vám líbit krásná kniha NAŠE VÝLETY z vydavatelství Familium. Je předchystaná k tomu, abyste z ní vytvořili originální dílo, ke kterému se budete po letech vracet a vzpomínat na společné výlety po Česku. Pojďte nahlédnout. 🙂\nJednotlivé kapitoly knihy jsou rozděleny podle typu místa, kam se na výlet vydáte (Hory, Kultura, Historie…).\nKaždá kapitola je uvedena mapou České republiky s vyznačenými výletními místy, které odpovídají dané oblasti.\nDíky tomu najdete přímo v knize mnoho tipů na zajímavá místa a také si můžete naplánovat více menších výletů v jedné lokalitě (například na dovolené).\nV úvodu každé kapitoly je ponechán prostor pro zaznamenání míst, která chcete navštívit.\nSoučástí každé kapitoly je také mapa, do níž si můžete zaznamenat, která místa jste už navštívili.\nV každé kapitole najdete také osnovu pro zaznamenání zážitků z výletů. Kromě místa a data můžete zaznamenat také jména členů rodiny, kteří se výletu zúčastnili, popsat počasí, průběh výletu a další zážitky.\nPočítá se i s místem na nalepení fotografie nebo dalších rekvizit z výletu (vstupenky, jízdenky…).\nV závěru knihy najdete kapitolu s názvem Speciální výlety, do níž můžete napsat zážitky z výletů, které se nehodí do předchozích kategorií (např.výlety k prarodičům nebo do zahraničí).\nNa knize Naše výlety se nám líbí její nápaditost a promyšlenost do detailů. Oceňujeme také kvalitní zpracování a moc povedenou grafickou úpravu. 🙂 Oceňujeme ji také pro množství konkrétních tipů na zajímavá místa po České republice, která můžeme navštívit.\nNa tvorbě se může podílet celá rodina. Menší děti mohou místo fotografie nalepit vlastnoručně namalovaný obrázek, větší děti si mohou vzít na starost tvorbu celé kroniky.\nKnihu Naše výlety z vydavatelství Familium moc doporučujeme do každé rodiny. 🙂