Výhled na třetí čtvrtletí: Evropská revoluce – Roklen24.cz\nVýhled na třetí čtvrtletí: Evropská revoluce\n10:51 1. července 2021\nSpolečnost Saxo Bank publikovala svůj Čtvrtletní výhled na 3. čtvrtletí 2021 na globálních trzích. Kromě tipů, do kterých akcií, finančních instrumentů, měn, komodit a obligací investovat, obsahuje také řadu úvah o makroekonomických tématech, která mají dopady na portfolia klientů.\n„Koncem 18. století znělo nejvýznamnější heslo francouzských revolucionářů: „Liberté, égalité, fraternité.“ Dnes se v Evropě znovu vzmáhá „revoluční duch“ a zejména mladší voliči se bouří proti současnému stavu světa. Oči všech se upírají na německé volby, které 26. září pravděpodobně přinesou černo-zelenou alianci, a je dokonce možné, že němečtí Zelení získají kancléřský úřad.\nSteen Jakobsen, hlavní ekonom a CIO Saxo Bank, k tomu říká: „To by byla opravdu revoluce. Strana zelených je pro EU, proti Rusku a Číně, proti projektu Nordstream 2 a zejména rezolutně pro odstranění německé Schuldenbremse, tedy ‚dluhové brzdy‘, na níž stojí politika německé fiskální střídmosti.“\nTyto volby také s největší pravděpodobností ukážou, jak jiní musí být politici mladé generace. Angela Merkel, která vyrůstala ve Východním Německu a mluví plynně rusky, byla šetrná a trpělivá, a často využívala vědecký modus operandi. Její politika se nenechala unášet rozbouřenými vlnami sociálních médií, vycházela z dostupných faktů a času, který měla k dispozici.\nA i když Merkelová osobně stála do značné míry i za německým exportním zázrakem, zanedbávala investice do německé infrastruktury. A tak Německo patřilo k zemím s nejpomalejším internetovým připojením a s nejnižší mírou zavádění digitálních technologií. Německá politika obvykle nepřinášela naději a vizi do budoucna, ale řešila nápravu chyb z let minulých. Byla ztělesněním kompromisu. Ale mladí Evropané si žádají pravý opak. Chtějí evropskou vizi, která je zelenější než dřív a která přináší naději na dobrou práci a vlastní bydlení. Nechtějí v politice staré struktury, které řeší priority včerejška, a když už musí o něčem rozhodnout, tak vždycky tak, aby nedělaly vlny.\nV tomto výhledu se náš tým plně soustředil na dopady možného vítězství Zelených v Německu, důsledky nadměrného množství evropských dluhopisů, změny demografie a odchodu Británie z Evropské unie.“\nDekarbonizace jako poslední šance Evropy na cestu k prosperitě\nEvropské akcie přinášejí nižší zhodnocení než americké už od konce roku 2007, kdy získaly na síle dva hlavní proudy. Začal se projevovat efekt sněhové koule spojený s digitalizací, za kterou stály převážně americké firmy, a Evropa nejvíc utrpěla Velkou recesí z roku 2008, což vedlo k dlouhým rokům fiskální střídmosti a vážné krizi eurozóny. O 14 let později stojí svět na další důležité křižovatce. Kvůli ekonomickým výhodám jsme celé desítky let odkládali řešení emisí CO2 a klimatické změny, a tak teď nezbývá než zahájit urychlenou dekarbonizaci celého světa. To je zároveň příležitost i výzva, jak pro společnost, tak pro investiční firmy.\n„I když jsou veřejně dostupné příležitosti k investicím do zelených technologií zatím poměrně omezené, na akciové trhy se chystá vstoupit celá řada nových firem, které to rychle napraví,“ říká Peter Garnry, hlavní akciový stratég Saxo Bank.\n„Vytvořili jsme seznam 40 evropských firem ze sektoru zelených technologií, které nabízejí různé druhy expozice v politice dekarbonizace EU do roku 2050. Nabídka je to opravdu pestrá a zahrnuje větrné, solární i vodní elektrárny, palivové články, bioplasty, spolujízdu v elektromobilech, dobíjecí stanice pro elektromobilitu, recyklované materiály, izolační materiály pro vyšší energetickou efektivitu bydlení, těžbu uranu (pokud vsadíme na to, že EU uzná jadernou energii jako zelenou technologii) i skladování energie.\nK jednotlivým firmám na tomto seznamu však nenabízíme žádné rady ani investiční doporučení. Jen uvádíme, kolik procent jim zbývá k dosažení cílové ceny odpovídající současnému konsenzu; zbytek už si mohou investoři dohledat sami. Je ovšem třeba poznamenat, že akcie spojené se zelenou transformací měly v letošním roce značnou volatilitu. Jedná se tedy o dlouhodobou investiční záležitost, kdy by měli být investoři trpěliví a na volatilitu připravení.“\nDluhopisy – tlukoucí srdce evropské revoluce\nTrh s dluhopisy bude tepajícím srdcem evropské revoluce. Harmonizace nákladů financování v celé eurozóně a společný fiskální rozpočet budou klíčem k mnohem efektivnější měnové unii. K tomu přispěje jak nová německá vláda, tak vydávání společných evropských bondů v rámci unijního plánu obnovy NGEU (Next Generation EU).\n„Kola revoluce se roztočila již v loňském roce, kdy se členské státy dohodly na založení fondu NGEU. V rámci tohoto programu budou vydávány společné dluhopisy financované z daní celého evropského regionu v mnohem větším měřítku než kdy předtím. To přispěje k narovnání podmínek financování v celé eurozóně a k vytvoření efektivnější měnové unie,“ říká Althea Spinozzi, odbornice Saxo Bank na instrumenty s pevným výnosem.\nNěmecké volby dál urychlí dalekosáhlou změnu, kterou s sebou fond NGEU přináší. Kampaň Strany zelených se totiž soustředí na potřebu větších fiskálních výdajů a lepší evropské integrace. To se přímo promítá do vyšších výnosů německých dluhopisů a snížení spreadů v celé eurozóně.\nS vydáváním společných zelených dluhopisů lze očekávat i nástup nového paradigmatu v evropském prostoru, ale až do německých voleb se budou státní dluhopisy jednotlivých evropských zemí patrně dál chovat tak, jako od počátku roku, a zůstanou citlivé na růst výnosů amerických dluhopisů a debaty o konci kvantitativního uvolňování na obou stranách Atlantiku.\nPoptávka po vládních dluhopisech evropských zemí zůstává navzdory průběžné podpoře dosti slabá, a tak očekáváme, že si ECB udrží svůj holubičí postoj až do podzimu. Zatím poslední vydání 15letých německých dluhopisů skončilo technickým fiaskem a Spolkové finanční agentuře se povedlo alokovat pouze 1,7 miliardy z původně zamýšlených 2,5 miliardy EUR. Investovat do německých dluhopisů, které mají takřka nulový výnos, je v inflačním prostředí nebezpečné. Investory navíc odrazuje fakt, že desetileté americké vládní dluhopisy zajištěné proti euru tříměsíčním forwardem nabízejí vyšší výnos než většina evropských státních dluhopisů.\nV tomto kontextu je nemyslitelné, že by ECB stáhla svou podporu, protože by tím mohla zásadně zkomplikovat refinancování dluhů jednotlivých zemí. A tak si centrální banka předtím, než začne dělat změny v monetární politice, nejspíš počká, jak dopadnou německé volby.\nVýnosy německých dluhopisů ovšem mají dlouhodobě vzestupný trend, za kterým stojí čím dál optimističtější ekonomické vyhlídky i rostoucí inflační tlaky. Takže i když bude ECB dál uplatňovat holubičí přístup, není moc pravděpodobné, že by výnosy zůstaly dlouhodobě záporné.“\nNervózní léto před německými volbami\nVe 3. čtvrtletí se začne pozornost nejspíš čím dál víc upírat na riziko kocoviny po zastavení stimulů v USA. I když utrácení toho, co spotřebitelé naspořili, může i v tomto kvartále pomoci dosáhnout rozumného, ale postupně klesajícího růstu. A zatímco čekáme na 26. září, kdy se konají německé všeobecné volby, které mají být makroekonomickou událostí roku, říkáme si, jestli se americká dolarová houpačka znovu nepřehoupne a nevystřelí po slabém druhém kvartále dolar znovu vzhůru, kde už zůstane viset. Zkrátka, pokud se budou věci vyvíjet podle očekávání, je možné, že čeká americké dolarové medvědy do konce 3. čtvrtletí ještě těžká cesta. Mezitím budou před posledním čtvrtletím v USA, ale hlavně v Evropě růst očekávání ohledně nových stimulů.\n„V průběhu třetího čtvrtletí bude Evropa nervózně sledovat německé předvolební průzkumy. 26. září se totiž konají zásadní volby. Ty představují konec éry Angely Merkelové a začátek nové éry, kdy se buď Evropa vydá na pomalou cestu k další krizi, nebo se Německo naplno zapojí do projektu EU se společným klimatickým programem a masivními fiskálními stimuly. Sázky snad ani nemohou být větší, protože EU stále tíží její „prvotní hřích“ – problém mnoha suverénních států se společnou měnou a jednou centrální bankou,“ říká John Hardy, vedoucí oddělení měnové strategie Saxo Bank.\n„Když se podíváme na posledních několik měsíců, je vlastně pozoruhodné, že se americký dolar nepropadl ještě víc. Stimuly přinesly bezprecedentní dolarovou likviditu a americké ministerstvo financí rychle vyčerpávalo svůj účet u Fedu. Výnosy amerických vládních obligací se propadaly hlouběji, protože likvidita hledá, kde se usadit, když banky nechtějí dál přifukovat svou rozvahu.\nVe třetím čtvrtletí se patrně žádné nové významnější stimuly neobjeví a poté, co se Biden pokusil všechny ohromit multibilionovými programy pro americké rodiny (American Families Plan) a americké zaměstnance (American Jobs Plan), se zdají být balíčky výdajů na infrastrukturu s každým dalším kolem vyjednávání mezi stranami menší a menší.“\nNekončící vzestup komodit; zvláštní pozornost věnovaná emisím\nNavzdory tomu, že komodity již páté čtvrtletí za sebou rostou, se zdá, že budou pokračovat v růstu i v nadcházejícím kvartále, i když tentokrát pomaleji. Zvýšené úsilí o omezení uhlíkových emisí navíc vyžene výš cenu emisních povolenek, což přinese zvýšenou volatilitu a období korekcí.\n„Bloomberg Commodity Spot Index od března 2019 posílil o 75 % a dosáhl svého desetiletého maxima. Pro supercykly jsou charakteristická delší období, kdy neelastická nabídka nezvládá pokrýt rychle rostoucí poptávku, a podle nás mají všechny tři sektory důvody dál růst. Ropný trh díky synchronizovanému globálnímu růstu poptávky, který umožňuje kartelu OPEC+ lépe kontrolovat ceny, a u kovů bude stoupat poptávka po mědi a železe díky kombinaci vyšších vládních výdajů na infrastrukturu a dekarbonizaci.\nOle Hansen, hlavní komoditní stratég Saxo Bank, prorokuje: „Podle nás nebude rostoucí inflace pouze přechodná, ale déletrvající. Vyvolá trvalou poptávku investorů po dalším zajištění. A protože zároveň čekáme, že půjde dolar celkově spíše dolů, budou drahé kovy dál přitahovat poptávku, zvlášť jestli očekávané zvýšení výnosů z amerických vládních dluhopisů zabrání příliš vysokému nárůstu reálných výnosů.\nI když se za hlavní příčinu trvalého vzestupu cen komodit považuje rostoucí fyzická poptávka, podporu zajišťují i neustálé investice správců aktiv a hedgeových fondů.\nEvropské systémy obchodování s emisemi (ETS) pokrývají zhruba 40 % emisí skleníkových plynů (GHG) v evropském průmyslu a veřejných službách. V posledním roce, a hlavně od listopadu, značně posílil futures kontrakt ICE EUA, který odpovídá jedné tuně uhlíkových emisí. Nyní se obchoduje na 40 eurech, tedy 300 % nad průměrem předchozích pěti let. Nárůst přišel spolu s prvními zprávami o funkční vakcíně a po zvolení Joe Bidena prezidentem. Politici konečně pochopili, že pokud máme do roku 2030 srazit emise o 55 % pod úroveň roku 1990, bude potřeba se do toho pořádně opřít.\nVzhledem k tomu se budou náklady na emise pravděpodobně dál šplhat vzhůru. Silné momentum, které si získaly za poslední rok, navíc bezpochyby přiláká další spekulanty, což téměř garantuje zvýšenou volatilitu a období korekcí. Celkově se však předpovídá, že cena dál poroste a do roku 2030 může dosáhnout i 100 € za tunu.“\nEvropa – nové centrum digitálních aktiv?\nAnders Nysteen, hlavní kvantitativní analytik Saxo Bank, tvrdí: „Vysněným scénářem EU je vybudovat centrální regulaci všech zemí Evropské unie, která by mohla uspíšit technologické inovace v oblasti digitální transformace a chránit občany, kteří digitální aktiva využívají a investují do nich.\nEU postupuje při vývoji hormonizované regulace digitálních aktiv stabilním tempem a kryptoměny jsou v EU obecně považovány za legální. Zatím je zde však stále patrná mezera, pokud jde o ochranu investorů a předcházení podvodům. Balíček právních předpisů v oblasti digitálních financí má finančnímu sektoru zajistit větší odolnost v oblasti digitálních aktiv, posílit inovačního ducha a konkurenceschopnost Evropy, snížit fragmentovanost trhu a umožnit autorizovaným kryptoměnovým firmám poskytovat služby ve všech zemích Unie.\nJedním z evropských center těžby kryptoměn je díky vodním elektrárnám a geotermální energii Island, kde byl první podnik pro těžbu bitcoinu otevřen už v roce 2014. Mezitím už úlohu leadera, co do výkonu, převzalo Norsko a podobný potenciál má také Švédsko. Těžba kryptoměn však není jediným odvětvím, které vyžaduje energii z obnovitelných zdrojů, podobné nároky má třeba „zelené“ ocelářství. A ani všechny skandinávské země dohromady nepokryjí víc než pár procent celkového výkonu potřebného pro těžbu krypta (hash rate).\nEvropská komise chce, aby se EU stala leaderem také v oblasti blockchainu, nejen jako inovátor, ale i jako prostředí pro vznik blockchainových firem a aplikací. I když se budou kryptoměny dál rozvíjet stejně rychlým tempem, mají regulační iniciativy v EU mnohem kratší časový horizont, a budou-li skutečně uvedeny do praxe, bude to v oblasti regulace kryptoměn obrovský krok kupředu, díky kterému může Evropa začít určovat pravidla v celosvětovém měřítku.“\nAsijští investoři, kteří pošilhávají po Evropě, by se měli zaměřit na Británii. Zaostávající čínské technologické firmy znovu míří vzhůru\nPokud si představíme Evropskou unii jako rozsáhlý konglomerát, je Velká Británie spin-off firmou, která umožňuje precizní zaměření na vlastní cíle a uspokojení potřeb akcionářů. A tak mají asijští investoři důvod vsadit na růst britských aktiv i ekonomiky jako celku.\n„Pokud investoři z Asie pošilhávají po Evropě, neměli by si to zbytečně komplikovat. Měli by se zaměřit na její „spin-off firmu“, kterou je Velká Británie,“ říká Kay Van-Petersen, makroanalytický stratég Saxo Bank.\n„Se sázkou na všeobecný strukturální růst britských aktiv je spojeno několik rizik. Patří sem nové mutace COVID-19, vývoj pohraniční situace v Severním Irsku a silnější libra, která může zkomplikovat export. Je tu však i dostatek faktorů, které mluví pro dlouhodobý býčí postoj.\nNapříklad fakt, že teď, když se uklidnily turbulence kolem brexitu, patří britský trh k nejvíce podhodnoceným trhům planety. FTSE 100 je jedním z mála významných akciových indexů, které se ještě nevrátily na úroveň před pandemií. Ta v jeho případě činila 7500. A protože se může pochlubit značnou expozicí vůči cyklickým aktivům, jako jsou finanční instrumenty a komodity, měl by si v prostředí inflace a růstu sazeb vést víc než dobře. A inflace aktiv je mnohem zřetelnější v takových zemích, jako jsou USA nebo Kanada.\nNavíc se libra drží na nejnižší hladině za několik posledních desetiletí a Bank of England se začala zabývat možným omezením kvantitativního uvolňování a přechodem na jestřábí politiku. Británie také patří mezi nejproočkovanější země světa, takže lze očekávat výrazné zvýšení výdajů spotřebitelů i firem. A konečně bude tato země vždycky oblíbenou destinací globálních elit, a pokud se kvůli tomu musí stát offshore centrem privátního bankovnictví Evropy, budiž.\nZatímco američtí technologičtí giganti jako Facebook a Google jsou téměř na svých absolutních maximech, pro jejich čínské protějšky to rozhodně neplatí. A to navzdory tomu, že mají čínské technologické firmy poměrně vysoké výnosy. Navíc mají nižší ohodnocení, na akciových trzích jsou poměrně vzácným zbožím, jejich domácí ekonomika stojí na pevných základech a svět se postupně vymaňuje z pandemického vysílení. Za zmínku stojí i to, Čína zatím nepraktikuje monetární rozvolňování v takové míře jako zbytek světa a tak to nejspíš zůstane i ve druhé polovině roku.“\nZelení vyrostli a dospěli\nNěmecká předvolební kampaň na spolkové úrovni nabírá na obrátkách a změna je ve vzduchu. Možné zářijové volební vítězství Strany zelených nebo alespoň její významný podíl na budoucí vládě s sebou přinese schopnost radikálně změnit německou i evropskou politiku nadcházejících let, jak z hlediska ekologického, tak z hlediska ekonomického. Tato změna signalizuje nástup nové generace odhodlané zmírnit následky klimatické změny a omezit emise, která zároveň klade velký důraz na rovnost a sociální spravedlnost.\n„Významný podíl na černo-zelené vládě, nebo dokonce přímo volební vítězství, které vynese Annalenu Baerbock na post první Zelené kancléřky, by bylo pro Německo historickou změnou,“ říká Eleanor Creagh, specialistka Saxo Bank na globální trhy.\n„Proč by to mělo trhy zajímat? Rostoucí elektorát Zelených představuje příležitost prosadit celou řadu strukturálních změn. Mezi jejich hlavní politické cíle patří snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů oproti úrovni z roku 1990 o 70 %. Dosáhnout toho chtějí postupným útlumem uhelných elektráren, rychlejším přechodem Německa na obnovitelné energetické zdroje, investicemi do zelené infrastruktury a zákazem aut produkujících jakékoli emise od roku 2030.\nZároveň jsou Zelení jednoznačně globalistickou a proevropskou stranou, která bude chtít rozšířit vliv EU jako „globálního hráče“ a prosadit hlubší evropskou integraci a silný stát s vyššími výdaji, což jde proti německému ortodoxnímu myšlení. Volají také po přehodnocení německé ústavní „dluhové brzdy“, která omezuje strukturální spolkový deficit na 0,35 % HDP, a po navýšení investic až na 50 miliard € ročně.\nZelení podporují centralizovanou EU a federalizaci Evropy. Jejich postoj by mohl dál urychlit nedávný obrat postpandemické politiky směrem k fiskální dominanci a v případě Evropy také ke společné fiskální politice. To může časem vést k vytvoření fiskální unie, postavené na základech evropského fondu pandemické obnovy. Kromě přechodu k zelené ekonomice pak bude kladen důraz hlavně na širší cíle v sociální oblasti a přerozdělování příjmů a majetku za pomoci fiskální politiky. To je na hony vzdálené střídmosti minulých let, která byla hlavní příčinou nižšího, pomalejšího růstu, a pro Evropu to může znamenat začátek nové epochy.“


Bydlení ve vlastním? Pro stále více lidí nedosažitelný sen - Eva Slabejová\nNovým standardem se tak stává bydlení v nájmu, které dokáže vyřešit okamžité požadavky klientů na velikost i dostupnost. A čísla bohužel hovoří jasně.\nNedůvěra v zisk vlastního bydlení klesá\nV roce 2020 zasáhla svět koronavirová krize a obavy lidí z jejich ekonomické situace začaly dosahovat do té doby nevídaných rozměrů. Celých 62 % lidí se domnívalo, že budou mít díky probíhající pandemii s pořizováním vlastního bydlení potíže.\nA nevypadá to, že by se měla situace nějak dramaticky změnit. Naopak. V roce 2021 se počet lidí s obavami zvedl na 77 %. Spolu s tímto trendem lze zaznamenat i vlnu obliby nájemního bydlení. Oproti loňsku ho dnes upřednostňuje před vlastním už 10 % klientů.\nRozdíl mezi malými a velkými městy\nVšeobecně také platí úměra, která nám říká, že čím větší město, tím větší nedostatek bytů pociťují jeho obyvatelé. Bydlení je tu také přirozeně dražší, a to samozřejmě v závislosti na lokalitě. A řešením už nemusí být ani odsun na periferii nebo dokonce do okolních vesnic.\nMísto k bydlení ubývá i v lokalitách s dojezdovou vzdáleností do hodiny k městskému centru. Trendu nájmů pak značně nahrává i všeobecně pomalá výstavba bytů napříč ČR (přičemž mnoho z nich je navíc už od začátku určeno k pronájmu). Řada lidí ho však stále vnímá jen jako přechodnou záležitost do doby, než se situace na trhu uklidní nebo než se jim podaří našetřit na vlastní nemovitost.\nKdy se ale situace uklidní?\nJak Vy šetříte na svoji nemovitost?


Začal Prague Pride 2016. Hlavními tématy jsou láska i LGBT rodina | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Člověk | Související témata: homosexuálové lesba gay HIV bisexualita Prague Pride transgender LGBT\n8:48 9. srpna 2016 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nFestival začal v pondělí koncertem na Střeleckém ostrově v Praze. Vystoupil na něm třeba zpěvák Jan Bendik, který se nedávno veřejně přiznal ke své homosexualitě.\n„Bylo to, jako kdyby mi spadnul obrovský kámen ze srdce. Hodně jsem se tím trápil. Přišel jsem na to asi v 11, byl jsem si jistý, že holky nejsou to, co mě vzrušuje. Přesně ve 13 jsem se rozhodl, že to v 18 řeknu,“ popisuje svůj příběh zpěvák.\nV Praze začal festival gayů, leseb, bisexuálů a transgender osob - Prague Pride 2016\n„Rodiče to berou úplně úžasně. První dva měsíce to nechápali a ptali se mě, jestli nejsem zmatený, ale já jsem byl přesvědčený. Jinak bych jim to neříkal,“ dodává Jan Bendik.\nLetošní ročník festivalu upozorňuje na rizika přenosu HIV nebo na výchovu dětí v LGBT rodinách.\n„Úplně to nesouvisí s tím, že s partnerkou čekáme dítě. V komunitě je tohle téma teď na stole a objevuje se i termín ‚babyboom‘. Čím dál tím víc, hlavně lesbických párů, plánuje děti nebo už je mají a bude to teď asi čím dál častější,“ říká ředitelka festivalu Kateřina Saparová.\nPodle ní je to tím, že dorostla generace gayů a leseb, která už nemá v hlavě blok, že být homosexuálem znamená nikdy nemít děti.\n„Je to třeba pět let nazpátky, co se začaly děti rodit do gay svazků. Do té doby byla většina dětí z předchozího hetero vztahu. Teď ž tomu tak není a skutečně gay a lesbické vztahy plánují děti a bude jich čím dál víc,“ doplňuje Saparová.\nFestival nabídne zhruba 100 různých přednášek, besed, projekcí a koncertů. Symbolicky ho ukončí sobotní pochod Prahou.\nHudební festival Prague Pride není jen pro teplý! #praguepride #praguepride2016 #miluju_ #gay #lesbian #queer #czechgay #lgbt #gayboy #loveislove #bisexual #transgender #girlswholikesgirls\nFotka zveřejněná uživatelem @prague.pride,Srp 8, 2016 v 11:00 PDT


E-kniha: Dříve než do snů... – Petr Kratochvíl | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Dříve než do snů... -- Rdinná kronika – Petr Kratochvíl\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Próza – beletrie > Další formy prózy > Příběhy > Dříve než do snů...\nElektronická kniha: Dříve než do snů...\nPodnázev:\tRdinná kronika\nNa pozadí komplikovaných událostí dvacátého století se odehrávají životní příběhy rodiny Kolrossů, jejichž kořeny jsou hluboce zapuštěny nejen v pošumavském městečku Čachrov, ... (celý popis)\nKratochvíl, Petr; kol.\nCopyright © Petr Kratochvíl, 2018\nrozmnožována a rozšiřována jakýmkoli způsobem bez předcho\njako svoji 979. publikaci (294. elektronická).\nVodní elektrárna ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 5\nCísařský rýč ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 14 Dříve než do snů jitro zabodne svou dýku... ~~~~~~~~~~~ 24 Nahoru do kopců a dolů do nížin ~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 33 Marie od hodin ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 50\nSvatba ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 57 Na tenkém ledě ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 64 Nočník snů ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 72 Podkarpatská elegie ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 81 Návrat domů ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 92 Koncert pro hodně smíšený sbor ~~~~~~~~~~~~~~~~~ 102\nVymření Prohasků v Čechách ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 115\nAmerický brouk ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 127\nOtcovo pohlaví ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 135\nJosefův návrat ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 142\n„Satisfaction“ ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 148\nTam a zpátky ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 158\nLež ~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~~ 183 Poslední sen Emanuela Kolrosse ~~~~~~~~~~~~~~~~~ 190\n„Dóbry večer,“ řekl můj německý prapradědeček Wenzel Pro\nhaska, když vešel do kuchyně.\n„Grüss Gott,“ odpověděl můj český prapradědeček Emanuel\nKolross obřadně. „A ještě jednou hezký nový rok,“ dodal a bezděky pokynul ke kalendáři, pověšenému na stěně. Byl na něm sice\nstále ještě rok 1898, ale proč po dvou letech vyhazovat takový\npěkný kalendář jen proto, že před pár dny začalo dvacáté století.\nKalendář připomínal padesáté výročí vlády Františka Josefa, který\nse zde vyskytoval v několika věkových provedeních, jako štíhlý\nmladík zlehka se opírající o trůn, jako ženich s nastávající císa\nřovnou v chrámu sv. Štěpána, jako otec korunního prince při křtu\ntamtéž a konečně jako jezdec na koni, přehlížející při manévrech\nvojsko malebně rozmístěné v krajině.\nVedle kalendáře visel na stěně ještě skupinový portrét Kol\nrossů se všemi deseti potomky, čtyřmi syny, zčásti již ozdobenými\nknírkem, a šesti dcerami, jejichž věkové rozdíly smazával jednotně\ncudný oděv, halící je od krku po paty. Pečlivě naaranžováni v ate\nliéru s antickým sloupem a zřasenou drapérii symetricky obklo\npovali svého otce a praprababičku Annu, rozenou Würtherlovou,\nkterá, ač se na ni německá jména lepila za svobodna i v manželství,\nbyla rovněž Češka, aspoň si to po celý život myslela. Ale v tomto\nkraji na dohled od Šumavy, kde sedláci přejímali odpradávna za\nvedená jména usedlostí, a nikoliv naopak, se podle jména často\nnedalo poznat, kdo kam patří, a mnohdy ani podle řeči ne. Ne\nboť český Čachrov a Jesení, kde žili Němci, od sebe oddělovalo jen\núdolí s potokem, který se často v noci přeskakoval na obě strany.\nTak to kdysi učinil i můj prapradědeček, což jako důsledek při\nvedlo na svět mého dědečka Františka, který se v tuto chvíli krčil v rohu místnosti za praprababiččinou sukní, a o mnoho let poz\nději i mne, který jsem ovšem tenkrát ještě nebyl na světě, a ne\nmohl jsem tedy slyšet to zlověstné ticho, které se v kuchyni roz\nhostilo, když proti sobě prapradědeček Kolross a prapradědeček Prohaska usedli na židle.\n„Nedáte si kafe?“ zeptala se Anna, když bylo ticho příliš dlouhé.\n„Ne, až potom,“ řekl Kolross a starý Prohaska mlčky přikývl.\nPak si oba muži obrátili židle proti sobě, kývnutím přivolali\nsvé dva vnuky, mého dědečka Františka a mého prastrýce Wenzela Prohasku, přehnuli si je přes kolena a každý toho svého začali řezat přes zadek. Pěkně pravidelně, aby na žádný z obou zadků nedopadlo více ran než na druhý, udělili oběma klukům výprask, který přislíbili řídícímu učiteli české jednotřídky a řídícímu učiteli ně\nmecké jednotřídky za účast potomků v bitvě, jež se mezi oběma\njednotřídkami strhla v první školní den dvacátého století a poté, co\nobě strany začaly do sněhových koulí přidávat kamení, způsobila\nmnoho krvavých šrámů a rozbité okno koloniálu. Řev doprovázel každý úder pádné ruky dědů (ostatně podobné kvílení se rozlé\nhalo v ty dny i z ostatních chalup nejen v Čachrově, ale i v ostatních přiškolených vsích, jako by po Novém roce právě tady nechal Herodes znovu pronásledovat neviňátka), ale mezi výkřiky se na sebe\nmalý František a Wenzel šklebili a vyplazovali jazyky a občas na\nsebe stačili i plivnout, jak měli hlavy blízko u sebe.\nKdyž bylo takto učiněno zadost národnostnímu usmíření,\nmuži odložili mého dědečka i mého prastrýce a pustili se do kávy\ns vánočkou. Venku za oknem se opět z nebe snášel sníh a zasypá\nval vánoční stromek, dosud zaražený na dvoře do špalku na ští\npání dříví a ozdobený sušeným ovocem pro ptáky. Kůň zapřa\nžený do saní, kterými přijeli oba Prohaskove z Jesení, se snažil na\novoce dosáhnout a cinkal rolničkami, jak ho vždy zpět strhly uvá\n„Stejně to nebylo spravedlivé,“ řekl František, když hosté z Je\nsení odjeli. „Wenzel má kožené kalhoty, tak ho to nemohlo bolet.“\n„Však jsem tak moc netlačil,“ omlouval se prapradědeček\na přistrčil mu zbylou vánočku. „Až to dojíš, pojedeš se mnou na\nnádraží pro Křižíka,“ slíbil mu, aby si ho udobřil.\nA vyrazili. Kůň se trochu bořil do čerstvého sněhu, ale jakmile\nsaně vyjely na zpevněnou hlavní silnici, rozlehlo se tichým měs\ntečkem pravidelné bušení jeho kopyt, jak rychle projížděli špalí\nrem domů, míjeli zámek, kostel, školu a koloniál s rozbitým ok\nnem. Ten koloniál byl ještě přednedávnem jejich, než prapradědův\nsyn a Františkův otec přišel na mizinu, stejně jako Kolrossům kdysi\npatřívalo pole hned za městečkem, které také museli prodat, aby\nbylo na placení dluhů, když se všechno zvrtlo. Nechali za sebou po\nslední chalupy, silnice se tu začala prudce svažovat a právě v ten\nokamžik najednou vítr odhrnul bílé závěsy z nebe a slunce ozářilo\ncelou nížinu pod nimi, kde v dálce přes zvlněnou krajinu vystrko\nvaly špičky svých věží klatovské kostely. Odtamtud kdysi Kolross\npřišel do Čachrova, když se přestavoval zámek a hledali šikovné\nruce z celého okolí. Hodlal zbohatnout, koupit usedlost a sám na\nní jednou hospodařit, aby svým potomkům zanechal i něco víc než\njen nápadný, skobovitě zalomený nos a úzké oči, které vypadaly,\njako by byly stále přivřené a podivně zasněné. Ale děti s nápadně zalomeným nosem a zasněnýma úzkýma očima se rodily rychleji,\nnež on stačil bohatnout, i když si k výplatě ještě přilepšoval vý\nhrami v kartách, a když jednou majitel zámku padl v zahradě mrtev\nk zemi stižen mrtvicí, a rod Kordíků tak na Čachrově po sto letech slavně a v dluzích vymřel, přišel o práci i prapraděd Kolross. Začal\njezdit s povozem, někdy zboží vezl do rodných Klatov, někdy i dál,\na čím byl cíl vzdálenější, tím byl raději, protože si už dávno nebyl\njist, zda udělal dobře, když uvízl v té díře, která si městečko říkala\njen z přehnané pýchy na dávno propadlá privilegia. A při těch dlou\nhých cestách, o nichž pak doma nikdy nic nevyprávěl, kupodivu\nztrácel i svůj zasněný výraz a jeho oči se zvídavě rozevřely. Nej\nčastěji ovšem jezdil jen k nádraží do Běšin, tak jako dnes, kdy ov\nšem nejel pro obvyklý náklad určený místním sedlákům a kupcům,\nale kdy byl představiteli městečka vyslán pro významného hosta,\nkterým měl být František Křižík, přivážející plány na vybudování vodní elektrárny.\nNa nádraží dorazili právě včas. Vlak zrovna zastavil u nástu\npiště, a když lokomotiva náhle vystoupila z bílého oblaku páry, zdálo se, že vlak ani nepřijel po kolejích, ale prostě tady povstal z bílé nicoty. Z vagonu vystoupil Křižík v černém kožichu, s malým\nkufříkem v ruce a mlčky usedl do saní, aniž by Kolrosse pozdravil. Jen tázavě řekl: „Čachrov?“ Ani Kolross tedy neměl chuť zapřá\ndat hovor, i když původně zamýšlel přiznat, že kdysi už Křižíka vi\nděl, když potají odjel až do Prahy, aby navštívil Jubilejní výstavu,\na Křižíkova světelná fontána ho nadchla tak, že pak jméno Fran\ntišek nenápadně vnutil při křtu svého vnuka. Jeli tedy celou cestu\nmlčky, Čachrov se za lesem před nimi vynořil z té strany, odkud\nskutečně mohl připomínat městečko, s kostelem vlevo a se zám\nkem a zbytky tvrze vpravo. Ale když vjeli dovnitř, obklopily je nízké\nchalupy, ani náměstí zde nebylo, jen trochu rozšířená cesta, kde se\njiž chystal hasičský sbor ke slavnostnímu přivítání. Tady se Kři\nžík poprvé probral ze zasmušilého mlčení a rychle dal pokyn, aby\npokračovali dál. A tak minuli překvapený shluk městských hodno\nstářů, mířili dál na jih podél údolí říčky Pstružné, za Jesením pro\njeli Americkou zatáčku – která se tak ovšem bude jmenovat až po\nválce, té druhé, kdy se tu převrátí náklaďák s americkými vojáky – a pokračovali směrem, kterým se jezdívalo do Bavor a kam ze země\npozději odešli potomci Wenzela Prohasky. Pak na jednom rozcestí dal konečně Křižík zastavit. „Na Zejbiš, nebo na Onen svět?“ ze\nptal se Kolross a ukázal k Jeneweltu. „Tam ještě ne,“ zasmál se Křižík a postavil se v saních, aby obhlédl povodí říčky, na níž má vy\nrůst jeho elektrárna. Sice bude menší, než jaké už zřídil dříve, ale\nbude mít také prvenství, protože se stane první venkovskou druž\nstevní elektrárnou v mocnářství. „Také upíšete nějaké peníze na družstevní podíl?“ zeptal se Kolrosse. A začal mu barvitě popisovat,\njaký rozkvět městečko zažije, až bude turbína pohánět nejen nový\nmlýn, ale i veškeré zemědělské stroje a bude samozřejmě rozsvěcet\ni jeho obloukové žárovky. „Určitě byste na tom zbohatnul,“ pře\nsvědčoval ho. „To my nemáme v povaze,“ odvětil suše Kolross a obrátil saně zpátky k Čachrovu.\nPak byly uvítací projevy za přítomnosti obyvatelstva z ši\nrokého okolí (i oba Prohaskove se tísnili v davu), ošatka s chle\nbem a solí, lesknoucí se mosaz hasičských helem, cvičné před\nvedení stříkačky a znovu proslovy: „Rodáku náš pošumavský,\nvojvodo českého průmyslnictva, světlonoši pokroku...“ rozplý\nval se vlastním dojetím důstojný pán a poslanec zemského sněmu\nBláhovec. Pak se všichni nahrnuli do zámeckého pivovaru, kde byl\nk tomu účelu otevřen a vyzdoben větší sál. Křižíka ovšem pozval\np. nájemce zámku k sobě nahoru i s poslancem zemského sněmu a ostatními předáky městečka, aby dojednali poslední podrobnosti\nstavby elektrárny, další náměty na povznesení kraje a zejména pak\nzdejšího živlu českého – což p. Křižíkovi i dp. Bláhovcovi zvláště\nleželo na srdci, jak se oba vzájemně ujistili – a aby pak pojedli něco\nzvěřiny a strávili příjemný večer u karetního stolu.\n„Cože to říkali?“ ptal se zatím dole Wenzel Prohaska, jenž ro\nzuměl svým českým čeledínům, když šlo o práci na poli a v chlívě, ale tak vznešená slova asi ještě nikdy neslyšel. „Že si na vás brzo\nposvítíme,“ shrnul proslovy Kolross. „Netřeba svítit, však my se\nnikdy neztratíme,“ mýlil se Prohaska.\nPak shora dali přivolat Kolrosse. Pánové zmoženi jídlem\na Křižíkovou překvapivě dobrou hrou postupně odpadali od karet\nního stolu a Kolross, známý svou vášní pro karty, byl přivolán, aby\ndoplnil prořídlou společnost.\n„Eman, pamatuj se,“ volal za ním Wenzel. „Jen proto, že si tvůj\nJohann vzal mou dceru, už vaše dluhy platit nebudu.“\nAle Kolross stoupal vzhůru jako omámený. S takovým pánem\nse jistě nebude hrát o pětníky, to je přece příležitost, aby se věci\nzase obrátily k lepšímu, kdyby byly peníze na vyplacení synova ob\nchodu nebo na druhého koně nebo aby Eman mladší mohl dostudovat na právníka a pak je všechny obhájil před nepřízní osudu. „Á,\npan Kolross,“ přivítal ho halasně Křižík, když vstoupil do zámecké\njídelny a posadil se ke karetnímu stolu. Křižík si ho při hře po očku\nbedlivě prohlížel, a že byl veselé povahy, oškubal Kolrosse jako ho\nlátko. „Vy máte pořád takový zasněný výraz, jako byste na tu hru ani nemyslel,“ divil se. „Máte čím platit?“\n„Už mám jen koně,“ řekl Kolross.\n„To je dobrý kůň, jestli je to ten, co nás vezl,“ uznale kývl hla\nvou Křižík. „Já proti němu vsadím svůj podíl na té elektrárně, který\nmi má připadnout jako honorář.“ A rychle rozdal karty.\nKdyž pak Kolross zas sestoupil dolů, Wenzel tam na něj ještě\nčekal. Přistrčil mu skleničku kořalky a čekal, ale Kolross nic neříkal,\njen se mlčky díval přes jeho hlavu, jako by tam viděl nějakou úplně\njinou budoucnost. Pak šel domů, vylezl na půdu, kde někdy v seně spával, když se v chalupě sešlo více potomků, než bylo postelí a lavic. Už tady zavrtán do sena klidně oddychoval František a vedle něj trčela další ruka, jistě také nějakého vnoučete se zalomeným nosem a úzkýma očima.\nKolrossovi se v noci zdál sen. Nad Čachrovem se náhle roz\nzářilo nebe, jako by k němu vylétla Křižíkova světelná fontána.\nVšichni vybíhali ze spících chalup podívat se, co se to děje, zmateně\npobíhali sem a tam, i když už nebe zase potemnělo a jen za jed\nním oknem se třásl plamen svíčky. Stála za rozbitou okenní tabul\nkou jejich opuštěného koloniálu. A najednou někdo přinesl zprávu,\nkterá se bleskurychle nesla od ucha k uchu: „Narodil se Vykupitel!“\nA všichni začali pobíhat ještě zmateněji, až se shlukli pod oknem\nse svíčkou. Uvnitř opravdu spatřili neznámou rodinu s mimin\nkem položeným na pult mezi kupecké váhy a plechovky s cikorkou\na cukrátky. Nikdo si netroufal vstoupit. Tu se v houfu objevil národní\nbard Alois Jirásek (ano, Kolross jasně slyšel, že ho tak dp. Bláho\nvec oslovoval) a pravil: „Je psáno, že až se znovu na svět vrátí Vy\nkupitel, bude to znamenat konec časů, všechno se sečte, uzavře\na skončí. A to je v prdeli, protože já ještě nemám dokončený po\nslední díl F. L. Věka a už to nestihnu.“ (Kolrosse zarazilo, že národní bard mluví tak hrubě, jak by si on netroufl před dobytčetem,\nnatož pak před důstojným pánem, či dokonce Vykupitelem či co to\nvlastně v jejich koloniálu leží.) Ale pak se ozval Wenzel Prohaska a odporoval Jiráskovi: „Kdepak, při konci světa by se vracel do\nspělý Kristus s archandělem Gabrielem, ale toto je echt Kindl, Boží děťátko jako tenkrát poprvé a to znamená, že se zas všechno může opakovat a tentokrát třeba líp.“ A s tím se všichni rozešli, když se\nještě chvíli dohadovali, zda má pravdu národní bard Jirásek, nebo\nWenzel Prohaska z Jesení.\nRáno vyrazili velmi časně. Křižík se v saních zabalil do dek\na houní, mračil se, jako by ho ještě bolela hlava po dlouhé noci.\nPřesto si nejdříve poručil, aby ho Kolross vyvezl někam na ko\npec, odkud je daleký rozhled. Vystoupili u skalky sv. Víta. Vrchol,\nkterý jindy čněl nad krajinou, teď téměř splýval se zavátou lou\nkou. Kdysi tu stál kostel se hřbitovem, a když se za císaře Josefa II.\nsmělo pohřbívat jen v plátěných pytlích, strhla se tu mela, kdy ode\nhnali faráře i hrobníka a pozůstalí si sami svého nebožtíka pohřbili\nv truhle. Křižík se postavil na skalku a díval se k severu, kde ležely\njeho rodné Plánice. „Kdybych odsud neodešel, ničeho bych nedo\nsáhl,“ říkal si pro sebe. „Ale stálo to za to?“ Pak se otočil a viděl, že\nKolross odchází pěšky hlubokým sněhem k Čachrovu.\n„Zbláznil jste se? To mě tu chcete nechat?“\n„Stejně je to teď váš kůň, tak si dojeďte sám,“ zavolal vzpurně\n„Copak si myslíte, že bych si toho koně nechal? Jsem přece ro\ndák pošumavský, světlonoš pokroku a kromě toho lidumil český.\nSlyšel jste důstojného pána, ne? Přidám vám za cestu ze svého je\nden podíl na elektrárně.“\nTak se i Kolrossové stali podílníky první rolnické družstevní\nelektrárny v mocnářství. A Křižík stihl svůj vlak do Klatov, který\npřed nimi vyvstal z bílé nicoty u nástupiště běšinského nádraží.\nKdyž odjel, vynořila se za ním souprava, která mířila opačným\nsměrem a v nádraží čekala, až se uvolní trať. Z funící lokomotivy\nse vykláněl strojvůdce, mlčky se dotkl štítku čepice Kolrossovi na\npozdrav a ten sestoupil ze saní, otevřel dveře jediného vagonu a po\nchvilce váhání se vyhoupl dovnitř. Vlak se pohnul. Od té doby už ni\nkdo prapradědečka Kolrosse neviděl.\n„Nechte ten rýč na pokoji, toho se dotýkal sám císař pán,“\nřekla praprateta Andělka, když jsme při úklidu jejího bytu chtěli\nnástroj, který sotva v Praze na Královských Vinohradech ještě ně\nčemu poslouží, odnést k popelnici. Rýč byl opravdu zvláštní. Byl\nzabalen do voskovaného papíru a kov na něm se jasně leskl bez je\ndiného škrábnutí, jako by jím nikdo nikdy neryl nebo ho prateta\nneustále cídila sidolem.\nCísař František Josef I. tehdy vystoupil na Nádraží císaře\nFrantiška Josefa I. za krásného jarního odpoledne. Při příjezdu\ndvorního vlaku spustila kapela 11. pěšího pluku císařskou hymnu,\na když se panovník v generálské uniformě objevil v okénku va\ngonu, zaznělo na peronu nadšené provolávání slávy. Starosta měst\npražských, dr. Karel Groš, uvítal mocnáře slovy: „Vaše Veličenstvo!\nNejmilostivější náš císaři a králi! Celé Království české, zvláště pak\nstaroslavné naše královské hlavní město, dnes radostně jest roze\nchvěno, že na půdě vždy věrného království našeho opět můžeme\nnejoddaněji uvítati milovaného svého císaře a krále a že můžeme\nnadšeným holdem dáti výraz vroucí lásce a nezlomné oddanosti,\ns kterou národ český povždy lnul a lne k posvátné osobě Vašeho\nStarosta ještě dlouho hovořil o srdcích naplněných oddanou\nvděčností a nadšenou radostí a stařičký mocnář přemýšlel, zda opravdu bylo nutné vyrazit na tak strastiplnou cestu, když se tu\nstejně Češi a Němci nepřestanou hádat kvůli každé hlouposti a on\nv tom nic nezmůže, snad jen na tu krátkou chvíli, kdy se kvůli jeho\npřítomnosti nevraživost skryje za vavřínové girlandy, vlající pra\npory a kašírované slavobrány. Pronesl tedy úsečně cosi o nezbytné\nsvornosti obou kmenů obývajících jeho milované království a špa\nlírem přelomených představitelů města vyrazil ke kočáru před nádražím. „Oděna přeskvostnou slavnostní řízou, vítala v pondělí\n15. dubna 1907 naše zlatá Praha císaře a krále ve svůj střed,“ psal\npak radostně vlastenecký tisk.\nKdyž císař opustil nádraží, byl Jan Kolross spolu s ostatními\nželezničními zřízenci vypuštěn na peron, aby odnesli obří květi\nnáče s palmami, které nádražní hale propůjčovaly atmosféru stře\ndomořského letoviska, snad aby tak naznačily, kam až sahá císařovo panství. Jan Kolross nikdy tak daleko nebyl, i když už sedm let\npracoval na nádraží jako výpomocný poštovní sluha a každý den na\nkládal balíky do poštovních vagonů, z nichž některé opravdu odjíž\nděly až do Puly, Rijeky nebo Terstu. Možná že tam někde žije i jeho\nbláznivý otec Emanuel. Naposledy ho viděl před lety doma v Ča\nchrově, když tam byl likvidovat zkrachovaný koloniál. Zpočátku se\nještě přeptával strojvůdců a průvodčích, zda někde na cestách ne\nzaslechli jméno Kolross. Ale brzy toho zanechal. Ostatně Kolrossů\nteď bylo v Praze i bez otce dost, jak jeden po druhém opouštěli malé\nšumavské hospodářství, kde zůstal jen nejstarší Adam. Pepi, Růžena a Julie šly sloužit nejdříve do Klatov a pak se postupně vsa\nkovaly do Prahy, stejně jako předtím Eman mladší a Jaroslav a po\ntom Anděla a Božena a na krátko i nejmladší Tekla, než odešla dál do Vídně. Jan šel jako třetí. Nejdříve přespával u některé ze sester,\ndokud ho jejich domácí nebo manželé v bytě trpěli. Pak se konečně\nzmohl na byt o jedné místnosti, kam mohl z Čachrova přistěhovat svou rodinu, Alžbětu i oba syny. A pro změnu zas se u nich na slam\nnících, večer rozkládaných po podlaze, střídali sourozenci, které si přivážel z nádraží, vybavené truhlou s veškerým majetkem a rancem peřin přes rameno.\nDům stál pod Nuselskými schody naproti nádraží Praha-Vi\nnohrady, což mělo značnou výhodu, protože doma byla jen výlevka s užitkovou vodou na pavlači, a pro pitnou se tak mohlo cho\ndit se džbánem na nádraží. Také by odsud mohl jezdit vlakem na\nsvé nádraží Františka Josefa, které bylo na opačné straně tunelu.\nAle to by musel za cestu platit, protože nárok na režijní jízdenku\nzíská teprve, až z místa výpomocného poštovního sluhy postoupí\nna místo skutečného poštovního sluhy. A tento významný den\nbude spojen s dalším dobrodiním. Zatímco výpomocní sluhové\njsou vypláceni zpětně na konci týdne, ti skuteční předem, takže\nv jeden den se mu sejdou dvě výplaty naráz a bude možné splatit některé dluhy, koupit nové boty Františkovi i Josefovi a dceři Lidunce, která se tu mezitím narodila, možná zbyde i na man\nželku a ostatně s takovou zajištěnou existencí už hokynář ochot\nněji dává na knížku. S těmito růžovými sny, s nimiž každé ráno stoupal do dlouhých Nuselských schodů, teď opouštěl nádraží\nFrantiška Josefa, prošel provizorním čestným dvorem se čtyřmi\nbělostnými pylony v rozích a alegorickou sochou Prahy v průčelí.\nSocha mu připomínala šenkýřku z hostince Na Zvonařce, s níž\nse seznámil, ještě když tu byl sám. Pradědeček Jan byl stále ještě fešák s hustými černými vlasy uprostřed rozdělenými pěšinkou\na jeho zasněný výraz mu dodával dojem bezbrannosti, který v že\nnách vyvolával silnou touhu ho ochraňovat i v pokročilém muž\nProšel Sadovou třídu a minul Národní muzeum. Stožáry s pra\npory střídaly slavobrány, mohutné sochy géniů a vil kynuly vav\nřínovými věnci projíždějícímu panovníkovi a nyní osaměle krá\nčejícímu Kolrossovi. Když opustil Václavské náměstí, už mu\nnekynul nikdo. Postranní ulice na Vinohradech byly prázdné, jen\nodkudsi byl slyšet klapot koňských kopyt a rachocení kol na hr\nbolaté dlažbě. Jan Kolross zastavil před nárožním domem na za\nčátku Hálkovy ulice a zhluboka se nadechl. Nerad si chodil půjčo\nvat, obzvláště když nemohl sourozencům slíbit, kdy peníze vrátí.\nDoufal, že doma bude bratr, který tu dělal domovníka, a jistě tu na\njde sestru, která ve dvoře provozovala mandl. Ta ovšem měla před\nsvatbou a bylo naopak třeba jí přispět na věno. Dveře mu však ote\nvřela švagrová, či přesněji po zabouchání klepadlem se dveře samy\nuvolnily, jak švagrová zatáhla v předsíni domovnického bytu za ře\nmen a kladkostroj zvedl západku v zámku. Švagrová už okýnkem\nve dveřích kontrolovala, kdo vchází, a když viděla Jana, vyklonila\nse do chodby. „Jdete za matkou?“ zeptala se, „Jaroslav ale doma\nnení,“ dodala rychle, aby předešla jeho úvahám o půjčce. „Jdu za\nAndělou, zastavím se pak,“ vymluvil se a proklouzl pod jejím přís\nným zrakem do dvora.\nMandl stál v malém přístavku, kde se skoro stále muselo svítit,\nprotože okno bylo úzké, navíc stíněné rozložitým stromem, který\ntu rostl možná ještě dříve, než byl dvůr obestavěn čtyřpatrovými\nčinžáky. Zato uvnitř to krásně vonělo mýdlem, čistou párou jak\nv lázních a trochu nasládle z prken často drhnuté podlahy. A pře\ndevším to tu vonělo Andělou. Chodil sem za sestrou rád, i když\nho vždy hubovala, že sem přináší zápach kouře z nádraží, a mu\nsel proto kabát odložit na dvorku. „To není zápach, to je vůně cest,\nAndělko.“ „Ne, bratře, smrdíš. A nedotýkej se mě,“ říkala vždycky,\nkdyž se ji chystal na uvítání obejmout. Andělu každý rád objímal,\nprotože byla kyprá jako peřina a pleť měla růžovou, sametovou.\nI Janovi synové František a Josef, kteří sem někdy chodili na vý\npomoc točit klikou mandlu, se rádi k tetě jakoby bezděky přitiskli,\nkdyž se navzájem vyhýbali ve stísněné prostoře. A nejen oni.\n„Tak kdy už bude svatba?“ zeptal se, když viděl sestru zasmu\nšile opřenou o mandl.\n„Nebude. Klidně si zas to moje věno rozeberte, aspoň budou\nmít tvé děti na oblečení.“\n„Ale Andělko, vždyť čekáš,“ vyděsil se Jan.\n„Nebudu první, ani poslední.“ Anděla začala skládat prostěra\ndla a vztekle s nimi mlátila o stůl. „Ten magor najednou přišel na\nto, že je ještě moc mladý, že si neužil.“\n„Andělko, to se třeba ještě napraví.“\n„Nenapraví, protože já už ho nechci. Ani kdyby přišel a škemral\na prstíčkem hrabal, tak bych mu ho skřípla do mandlu a těma vál\ncema bych ho protáhla, až by z něj placička byla. A tu bych pak jako\nrohožku položila před dveře, aby si na něm každý boty otíral. A až\nby byl ošlapaný, tak bych ho v tamtom kotli vyvařila a pověsila vy\nschnout do průvanu.“ Anděla se stále více rozohňovala a Jan viděl,\nže už jí tou krvelačností přechází zasmušilost, a že je tedy z nejhor\nšího venku. Alespoň pro tuhle chvíli.\n„Něco vymyslíme,“ sliboval jí. „Už to ví máti?“ zeptal se před\n„Zatím jí nic neříkej, však ho tady uvidí viset na šňůře. Nebo mě.“\nRozhodl se, že matku teď nenavštíví. Stejně se všichni večer\nsetkají, až se půjdou podívat na ohňostroj. Proběhl chodbou a vy\nšel ven. Hálkova ulice byla nejkrásnější ulicí na Vinohradech. Domy\nzde měly předzahrádky oddělené nízkými plůtky od chodníku a ši\nroké vozovky. Pod ulicí byl totiž v hloubce železniční tunel, nad\nkterým se nesmělo stavět. Dokonce se zpočátku jmenovala Tune\nlová, ale jméno básníka jí slušelo opravdu lépe. Došel až na její ko\nnec, kde se ulice nad portálem tunelu ohýbala k Chmelovu uze\nnářskému závodu Na Zvonařce. Nejdříve ale zašel do hospody, aby\nvěc promyslel. Sál byl prázdný. Šenkýřka před něj postavila půllitr\na zůstala před stolem mlčky stát.\n„Chodí sem ještě ten řezník od vedle?“ zeptal se, když trochu\nupil a otřel knír.\n„Myslíš toho od vaší Andělky?“\n„Tak nějak,“ řekl vyhýbavě.\n„Ten chodívá. Ale tys tu už dávno nebyl.“\n„Mám teď v Praze rodinu.“\n„A jaký je v tom rozdíl? Předtím jsi rodinu neměl?“\nRozdíl v tom byl zásadní. Tenkrát tu žil skoro celý rok sám\na bylo mu smutno. Ale nechtělo se mu to teď rozvádět. „Tak bude\ntady dneska, nebo ne?“ zeptal se rázně.\n„Všichni šli dělat špalír na Václavské náměstí. A brali si s sebou\nzástěry i sekery. Ty široké na prasata. Jestli chceš počkat, možná\nse už vrátí.“\nUsoudil, že čekat nebude.\nVečer se všichni sešli u Emana mladšího, který to jako úředník\nv záložně z rodiny dotáhl nejdál a bydlel v domě na Ferdinandově\nnábřeží. Byt byl sice až v podkroví, ale tím lepší výhled poskytoval –\nna protější Národní divadlo, planoucí až po hřeben střechy v jasu\nelektrických žárovek, na slavobránu v ústí Ferdinandovy třídy, na\nohně v kovových mísách podél nábřeží, jejichž plameny se odrážely\nv temné řece, a dokonce i na pomník Františka I., z jehož útrob vy\ntékaly kaskády zářící vody proměněné v barevnou fontánu. Vše, co\nse nabízelo pohledům z Hradu, bylo rozzářeno elektrickým osvět\nlením (dodaným firmou Křižík), až císař přikázal zatemnit okna\na prostřít k večeři na odvrácené straně paláce. Docela mu po dnešní\nštrapáci vytrávilo, a dokázal do sebe vsoukat dokonce tři lehce\nTaké u Kolrossů stůl přetékal pochoutkami. Eman mladší si\nzakládal na svém postavení a rád zval a hostil své příbuzné, ob\nzvlášť proto, že zůstal starým mládencem. Byl břichatý (bratr Jan\nmu říkal „ten puchýř“), menší postavy a židle v čele stolu, na\nkteré seděl, proto měla delší nohy, aby nad stolem lépe vynikal.\nPo jedné straně stolu seděli bratři Jan a Jaroslav se svými man\nželkami a naproti sestry s manžely (pokud je už měly). Druhé\nčelo stolu bylo jako vždy vyhrazeno jejich matce Anně, která od\nzmizení Emana staršího žila v Praze střídavě u těch dětí, které\nprávě potřebovaly pomoc, obvykle tehdy, když se právě rodilo,\ncož bylo poměrně často. Dík tomuto stěhovavému životu měla\nmatka dobrý přehled, jak se které rodině daří, a snažila se vyrov\nnávat rozdíly v blahobytu či chudobě tím, že potají přenášela ně\nkteré potraviny ze spíží těch bohatších do rodin, jimž se zrovna\nmoc nevedlo. Všichni v rodině to samozřejmě věděli, ale nic ne\nříkali. Díky tomu i oni poznali, zda jako okrádaní patří k těm,\njež matka považuje za úspěšné, nebo jako obdarovávaní v jejích\n„Na zdraví Jeho Veličenstva,“ pozdvihl sklenici Eman mladší,\n„a taky na zdraví těch, kteří se chystají rozhojnit řady jeho věrných\npoddaných.“ Eman měl školy, rád používal květnatou mluvu, pro\ntože byl členem čtenářské stolní společnosti Klostermann, stejně\njako byl členem pěveckého spolku Tovačovský a mnoha dalších.\n„Kušuj, Eman,“ okřikl ho bratr Jan, který školy neměl, jen\nkdysi kupecký výuční list.\n„To zase některá čekáte dítě?“ zeptala se matka a zkoumavě\nobhlížela dcery a snachy.\n„Ale tak jsem to nemyslel,“ uklidňoval ji Eman. „Jen sou\ndím, že s každým narozeným Čechem roste naše převaha v Praze\na Němci si už na nás nebudou vyskakovat.“\n„Však už jsme Praze přispěli dost,“ řekla matka. „Hádám, že\naspoň třinácti hlavami, počítám-li jen ty vaše děti, o kterých vím.“\n„Čtrnácti,“ opravil ji Eman.\nAnna začala v duchu přepočítávat vnuky a vnučky: Eman nic,\nJanova Alžběta tři, když nebudeme počítat to miminko, které um\nřelo ještě v Čachrově, Pepi, Růžena i Julie po dvou, Božena zatím\njedno a u Jaroslava dnes pobíhali tři kluci, ty viděla na vlastní oči.\n„Že by se Tekla ve Vídni nějak zapomněla? Vždyť je tam ve službě\nteprve chvíli?“ uvažovala nahlas.\n„Tak už prosím přestaňte mluvit o těch, co se ještě nenaro\ndili,“ zarazila je nervózně Anděla. V ten okamžik se za okny ozvalo\nrachocení a jasná záře vyšlehla nad střechy. Všichni se vyklo\nnili z oken a pozorovali spršky prskajících hvězdiček a vybuchu\njících rachejtlí, které dopadaly do řeky. Pak dojedli večeři, Eman\nještě všechny přinutil, aby sborem zazpívali „Na Šumavě je dolina“\na „Vesničko má pod Šumavou“ (zatímco Alžběta tiše přizvukovala\n„Mein kleines Dorf im Böhmerwald“), a když sestry a snachy spo\nlečně poklidily ze stolu, chystali se k domovům. Anna se přitočila\nk Janovi a vtiskla mu do ruky pytlík vajec. „To ti z Čachrova posílá\nbratr,“ zalhala. Eman se se všemi loučil ve dveřích, a když došlo na\nJana, sykl mu do ucha: „Musíš to dát s Andělkou do pořádku, ty jsi\nCísař se ráno probudil, když na Karlově mostě zarachotila\nprvní tramvaj. Pojedl vajíčko na tvrdo s vekou a vyslechl komor\nníkův raport o dnešním programu. Po přijetí představitelů všeho\ndruhu, krajů a národností a po vykonání řady dobročinných skutků\n(kdy bude muset přispět na mnoho institucí, jež považuje za zcela\nneužitečné, jako jsou obrazárny nebo divadla) také zasadí lípu před\nnovou budovu školy na Vinohradech. Okrašlování měl naopak rád.\nŽáci všech vinohradských škol se shromáždili v parku již\ndlouho před slavností. Také František a Josef Kolrossové stáli\nv houfu dětí, které jako koberec pokrývaly téměř celou stráň nad\nškolou Na Smetance. Diváci, mezi nimi také jejich otec Jan, zaplnili\ni okolní ulice. František se ocitl hned poblíž vyhloubené jámy, kam\ncísař zasadí nový strom. Chodil totiž do třídy se synem starosty Vi\nnohrad, který měl císaři podat rýč, k tomu účelu zvláště vyrobený.\nCelé odpoledne nacvičovali tento úkon. Na daný povel učitele We\nniga měl starostův syn vystoupit z půlkruhu dětí, pokleknout před\ncísařem a pak mu nabídnout rýč – „samozřejmě rukojetí napřed,\nabyste ho nepíchl,“ zdůrazňoval Adolf Wenig (a v duchu si říkal, že\nby to byl hezký námět na libreto vlastenecké opery, která by mohla\nmít stejný úspěch jako jeho Čert a Káča).\nČekání se protahovalo, nikdo se přitom nesměl vzdálit ze\nsvého místa, i když mnozí již cítili silnou potřebu. A právě když se\nod Žižkova vynořil císařský konvoj, starostův syn to již nevydr\nžel. „Studente, vy páchnete,“ zhrozil se učitel Wenig. „Předejte rýč\ntady Kolrossovi a zmizte.“ A tak když císař přistoupil k jámě, po\nklekl před ním František a na natažených pažích mu nabízel rýč.\nNa nebi se stahovaly mraky, dokonce v dálce zahřmělo. Císař po\nhlédl do jámy, ze které stoupal vlhký chlad. Zatřásl se. Pak si uvě\ndomil, že jejich Kapucínská hrobka je pěkně vyzděná a suchá a za\npudil nutkavé představy. „Ryjte,“ zavelel Františkovi a obrátil se\nk odchodu, aniž by vyčkal na slavnostní projevy. Dav se rychle for\nmoval do slavnostního průvodu a běžel pryč za císařským kočárem.\nJen František stál u hromady hlíny a usilovně házel lopatu za lopa\ntou do bezedné jámy.\n„Nech už toho a pojď domů,“ zarazil ho otec.\n„Měl bych asi vrátit ten rýč,“ řekl František.\n„Však on si pro něj císař pán pošle, až ho bude potřebovat.“\nVydal se s oběma syny k domovu. František nesl rýč, nejdříve\ns úctou v náruči a pak si ho přehodil přes rameno, chvílemi ho táhl po dlažbě, až to zvonilo. Mladší Josef se loudal vzadu, jako by s nimi nechtěl nic mít. Když dospěli nad Nuselské schody, poslal je\notec napřed. „Dej mi ten rýč,“ řekl Františkovi, „ještě bys ho od\nřel.“ A sám vstoupil do Chmelova uzenářského závodu, prošel přes\nrozlehlý dvůr a zastavil ve dveřích místnosti, z níž se ozývaly rány,\njak zavalitý řezník osekával prasečí šunky do úhledných tvarů, než\nse dají vařit a vyudit. Kolross se opřel o rýč a nahlížel do šera přípravny. Řezník přestal pracovat, opřel se o širokou sekeru a mžoural proti osvětlenému rámu dveří.\n„Tak jak to bude?“ zeptal se Jan.\n„Já si ji nemůžu vzít,“ řekl řezník. „Andělka je moc dobrá ženská.“\n„Já vím, je to moje sestra,“ řekl Jan.\n„A já jsem prevít, znám se. Ani bych si ji nezasloužil,“ řekl řez\nník a pohoupal sekeru v ruce.\n„Já vím,“ řekl znovu Jan a praštil ho rýčem po hlavě.\nNaštěstí naplacato, takže o dva měsíce později mohla být\nsvatba. Konala se v kapli nové školní budovy Na Smetance. Když\nženich s nevěstou vyšli na ulici, zasypali je příbuzní květinami, rýží\na dary, které pak ukládali na dno svatebního kočáru. Jako poslední\ntam Jan položil rýč, zabalený do voskovaného papíru, ještě se stu\nhou v národních barvách, která zplihle visela z rukojeti.\nDříve než do snů\njitro zabodne svou dýku...\nO prázdninách vždy prababička Alžběta s dětmi opouštěla\nPrahu a jezdila do Jesení pomáhat rodičům v hospodářství. V roce\n1914 však František odmaturoval a mohl odjet dříve než zbytek ro\ndiny. Léto za okny vlaku vonělo senem a mnoha přísliby, jak už tak\nzačátky prázdnin mívají ve zvyku, pravidelné odfukování lokomo\ntivy přerušovalo jen zarachocení kol na výhybkách, jak tlukot srdce,\nkteré se nemůže rozhodnout, jak kůň, když prudce buší kopyty do vrat\nstáje, jak osud, který temně duní skryt za mraky a přec tak blízký, za\npsal si František do notýsku, který stále nosil u sebe. „Pane Kol\nrossi, věřím ve vaše nadání,“ říkal mu při loučení profesor Wenig,\n„jen trochu víc radosti by slušelo vašemu věku. Život máte před se\nbou.“ Také Ferdinandovi d’Este nezačínalo to léto špatně. Spolu\ns císařem Vilémem postříleli na Konopišti pěkné hejno bažantů,\nk tomuto obětavému poslání zvlášť vykrmených, jak jízlivě psal\ntýdeník Šumavan, který si František koupil na klatovském nádraží.\nRychle přelétl očima vlastenecký úvodník („Jak dlouho se ještě\nmnozí naši poslanci budou ve Vídni zaprodávat za černožlutý žold,\nzatímco doma česká chatrč je již vichry rozervána?“ ptal se redak\ntor listu). Pak vyhledal rubriku zpráv „Z našeho hlavního města“:\n„Jak sděluje náš dopisovatel a rodák, p. František Kolross,“ stálo\nzde, „letošní taneční saisona v Praze nesla se ve znamení nového\ntance zvaného tango. Pan Kolross přislíbil tanec předvésti při pří\nležitosti blížící se slavnosti naší Matice školské a Národní jednoty\npošumavské v zahradním restaurantu v Městských sadech.“ Ně\nkolikrát si přečetl své vytištěné jméno. Brzy tu budou nejen takové\nzanedbatelné noticky, ale – jak mu psal jeho přítel a novinářský elév v Šumavanu – list zvažuje i uveřejnění některé z básní, které František do redakce už přes rok zasílal. („Samozřejmě že to nej\nspíš budou ty, na nichž si asi sám moc nezakládáš, ty o šumavských\npláních, neboť jsou schopny pohnout naše čtenářstvo, jak říkal náš\nctěný vydavatel, což o tvých ódách na absint a přítmí barů asi říci\nnelze. Ale nezoufej, každý musí nějak začít,“ psal v dopise Otakar\na připojil pozvánku na svou přednášku O grafologii a frenologii ne\nboli leboznalectví, která bude rovněž součástí Matiční slavnosti.)\nFrantišek odložil noviny a rozhlédl se po vagoně. Byl skoro\nprázdný, jen ve vedlejším oddělení se nad dřevěnou přepážkou ko\nlébala holá hlava s podivnými hrboly na temeni. Přítel Ota by jistě\nvěděl, co znamenají. Záhyby na tučném zátylku se při přejezdu vý\nhybek natřásaly, skoro se zdálo, že si pomlaskávají. František se\nraději obrátil k oknu. Za ním Klatovy pomalu odcouvaly k obzoru,\nkrávy na louce otáčely hlavy za pískající lokomotivou, dva pasáci se\npokoušeli dohodit na vlak kamením, ale vyplašili jen zajíce, který\npak chvíli prchal podél kolejí, párkrát vlak zastavil, aniž by ve ves\nnicích někdo nastoupil, větve stromů se zhouply pod náporem zví\nřeného vzduchu, kolem se kmitl salutující strážný před domkem\nu přejezdu a ze záhonu kedluben trčel zadek jeho sehnuté ženy.\nPak dojeli do Běšin, kde vlak tentokrát končil a vracel se do Klatov.\nNejdříve vystoupila holá hlava, ani teď František nerozeznal tvář,\nmožná i místo obličeje se krabatily tučné faldy. A najednou bylo\nvšude spousta křiku a chichotání, do vagonu se dral houf dívek,\nkteré se vracely ze školního výletu, jako proud vody srážely Fran\ntiška zpět, když se s kufrem nad hlavou snažil mezi nimi protáh\nnout ke dveřím. Dokonce jedné srazil slaměný klobouk na peron,\njak se míjeli na úzkých stupátkách. Zvedl ho ze země, chvíli si po\nhrával s myšlenkou nasadit si ho na hlavu a odejít, ale pak ho po\ndal dívce do okna. A ještě když opouštěl nádraží, cítil na hrudi do\ntek jejích ňader, jak se k němu bezděky přitiskla ve dveřích vagonu.\nPřed nádražím čekal bratranec Wenzel s povozem. Naložili\nkufr na hromadu bedýnek, pytlů a krabic, které během týdne přišly\ndrahou a které Wenzel rozveze po Čachrovu, Jesení, na Javornou\na některé až na Onen svět. „Tak ty už jsi dostudoval,“ řekl, když\nminuli poslední domy a koně vyrazili po cestě k jihu. „Co teď bu\n„Chci se zapsat na univerzitu,“ řekl František, „budu studovat\nhistorii a možná ještě nějaké cizí jazyky.“\n„Kolik jich už umíš?“\n„Čtyři. Řečtinu, latinu, francouzštinu, tu vaši němčinu jsem se\nani nemusel učit, jestli je to ovšem němčina, čím tady mluvíte.“\n„Řekni mi něco francouzsky.“\n„La très-chère était nue, et, connaissant mon coeur, Elle n’avait\ngardé que ses bijoux sonores...“ řekl František. „Má milá byla nahá\na znajíc touhy mého srdce, jen šperky třpytivé na šíji nechala si... To\nje Baudelaire. Mám ti to přeložit?“ zeptal se už zas německy.\n„Nemusíš, prasárnám rozumím i v té vaší češtině. Holky na to\nzabírají, když jim to recituješ?“\n„Nevím, ještě jsem to nepřeložil do konce, ale pak ti to pošlu.“\n„Stejně bych si to nezapamatoval,“ řekl Wenzel. „Radši mě\nnauč něco užitečnějšího. Prý umíš tango. Psali to v těch vašich no\nA tak František uchopil Wenzela do náruče, tlačil ho před se\nbou, jako kdyby stěhoval almaru, hlasitě počítal do čtyř a na kaž\ndou poslední dobu s ním prudce škubnul. Ale to bylo až druhý den\nnavečer, když se vrátili z pokosených luk a na dvoře statku vypřá\nhli žebřiňák s prvním senem, a praprababička Prohasková se při\npohledu na tančící mladíky na mlatu smála, jako když bublá holub,\na pak na ně chrstla vodu ze džberu, který jim přinesla, aby se před\nvečeří venku umyli.\n„Mě byste to, mladý pane, nenaučil?“ zeptala se děvečka\nMathilda a přilepila se k němu pravým prsem.\n„Nestydo,“ napomenula ji praprababička, „stačí, když to spolu\nprováděj chlapi, ještě aby tak tancovaly dívky.“\nV noci František nemohl usnout. V přístěnku ve stodole, kde\nmu ustlali na starém kanapi, bylo pořád ještě horko a ve vzduchu se dosud vznášely silné vůně vyprahlých prken, pylových semí\nnek z luk a potu neumytých těl, která tu nocovala před ním. Vyšel před stodolu a vylezl na vůz sena, přes které byla přehozena plachta,\naby k ránu nezvlhlo rosou. Položil se na záda s rozpaženýma ru\nkama a pozoroval nebe. Mezi ním a oblohou plnou hvězd nebylo\nnic než obrovské prázdno jako na počátku světa, než ho zaplnili ptáci v povětří, ryby ve vodách, zvěř v lesích a lidé, kteří většinou\nnevěděli, kam patří. Ani on sám si nebyl tak docela jistý. Praha už sice byla velkoměsto, ale jeho to lákalo dál, třeba do Paříže, kde\nžily postavy z jeho oblíbených knih, nebo prostě jen tak pryč a ne\nvědět předem kam, jak to udělal děd Emanuel. Hvězdy poblikávaly,\njako by je nabíjel proud z čachrovské vodní elektrárny a říčce občas\ndocházely síly. Pak se zas jasně rozzářily, zdálo se, že nebe pukne\npřetlakem energie, proděravělé nebe, které páraly záblesky meteoritů, se chvělo napětím. Nad hlavou mu přelétl netopýr, ve stáji přešlápl kůň a ze dvora bylo slyšet tlumené kroky. A pak vedle něj\nněco žuchlo na vůz. Přitisklo se to k němu a na něj, až se hluboko\nzabořil do sena, hladilo ho to po tváři i pod košilí a pod kalhotami\na pak na něm rozkročmo rajtovalo, až ho mezi sevřenými stehny\ndo dna vysálo. Pak Mathilda mlčky sklouzla z žebřiňáku dolů a její\ntlumené kroky se ztratily v bzučení hvězd.\nMatiční slavnost začala průvodem do Městských sadů. Vpředu\njelo na koloběžkách několik hochů v námořnických čepicích, děv\nčátka převlečená za princezny se vezla ve vozíku taženém poní\nkem, pak šli sokolové opásaní šerpou a dívky v antických řízách\na nakonec cyklistický oddíl balancující v pedálech, aby jezdci do\nkázali udržet pěší tempo, jímž se Klatovy přesouvaly mezi stánky\ns teplými uzeninami, pivem, koláči, které napekly a věnovaly dámy\nz místních dobročinných organizací, a s nachystanou tombolou,\ndo níž místní občané věnovali všechny nepotřebné domácí krámy.\nV čele prostranství bylo vyvýšené pódium, na němž tělocvičné\nvýstupy střídaly skupinové živé obrazy na téma „Vlast se probouzí“\na „Návrat z hostince“, a odpolední program byl zakončen tancem\ndívek v řízách, pohazujících si míčky za zvuků Mendelsohnova An\ndante hraného smyčcovým kvartetem učitelského spolku Amerling.\nMezi tanečnicemi František zahlédl i dívku, které před pár dny při\nvystupování z vlaku srazil klobouk.\n„Jmenuje se Máša Suchá,“ řekl Otakar na jeho tázavý pohled.\n„Jen jsem se s ní potkal ve vlaku z Běšin.“\n„To byla pěkná kauza. Při školním výletu do Čachrova holky\npod okny německé školy zpívaly české písničky a řídící Hawel to\noznámil na policejní ředitelství jako protiněmeckou provokaci.\nA přitom klatovské židovky si klidně brebentí německy při pro\nmítání filmů v naší Měšťanské besedě, i když tam nemají co dělat.\nZrovna jsme o tom psali v Šumavanu.“\n„Nesnaž se, ta je moc hrdá.“\nAle přesto, když dívka po představení procházela kolem, se\njí vrhl k nohám, jako by jí zavazoval tkaničku: „Mášenko, rve mi\nto srdce, že mě stále odmítáš, ale věnuj aspoň chvíli mému příteli,\nkterý hledá partnerku pro předvádění tanga.“\n„Šašku,“ odstrčila ho špičkou boty. „Nemám na vás čas, pá\nnové, čekají mě na tenise.“\n„Jakže? To jsi nečetla, co píše v našem listu profesor Dud\nley z Bostonu?“ vstal ze země Ota a deklamoval: „Všechny druhy\nsportu jsou ženám jen příležitostí ke koketerii a flirtu. Rozumným\na vpravdě zdravotním sportem je – práce. Prsa a hřbet nejvíce po\nsilňuje klečení při umývání podlahy. Zametání a nošení břemen\nz pole způsobuje pružnost ramen a prospívá v ohledu zdravotním\nvíce než celý týden hry tenisu.“\n„Můžu vás alespoň doprovodit?“ zeptal se František. „Třeba\nvám zas cestou upadne klobouk a budete potřebovat někoho, kdo\nby vám ho zvedl.“\n„Můžete mi sbírat míčky. Časté ohýbání prý také posiluje\nŠli lipovou alejí a hluk slavnosti pomalu překrývalo bzučení\nvčel. „Neuslyšíte přednášku o lebkách,“ řekl František, „ale já\nbych mohl vykládat o té tvojí, jen bys mi musela dovolit ji pohla\ndit, odhrnout vlasy, které tak krásně voněly, když jsem tě míjel na\nstupátku vlaku, prozkoumal bych každý kousek tvojí kůže, třeba by\nse ti líbilo, kdybych tě teď vzal kolem ramenou, nebo bys mě odstr\nčila? Nevím, ale musím to zkusit, než dojdeme na konec aleje, pro\ntože pak tě už třeba neuvidím a nezjistím, jestli jsi všude tak hebká,\njako je tvoje paže, které se teď dotýkám, mohli bychom sejít z cesty\na lehnout si někam, kde nás neuvidí, to je přece nesmysl, abys teď


Týnec hotely, penziony, apartmány | eHotel.cz\nUbytování Týnec a okolí\nValtice (5) Bořetice (2) Lužice (2) Lednice (1) Moravská Nová Ves (1) Mutěnice (1)\n(3,6 km od centra Týnec)\n(8,2 km od centra Týnec)\nApartmán Lužičan nabízí 2 moderní nadstandardní apartmány. Každý o velikosti 115m2 s možností uložení kol, dvě ložnice 2+3 lůžka, obývací pokoj s plnohodnotnou kuchyní, jídelní kout, TV,SAT,WIFI, klimatizace ve všech místnostech, samostatné WC,koupelna,…\n(8,3 km od centra Týnec)\nUbytování u Janečků Vám nabízí ubytování v klidném prostředí. Naše ubytovací kapacity jsou v provozu celoročně a jsou vhodné pro rodiny s dětmi, páry i jednotlivce. Součástí je standardní vybavení. Jedná se o ubytování rodinného typu nacházející se v…\n(14,7 km od centra Týnec)\n(14,9 km od centra Týnec)\n(18,6 km od centra Týnec)\nPrivát U Lesíka nabízí ubytování v soukromí rodinného domu, nacházejícího se uprostřed Lednicko-valtického areálu, který je zařazen do fondu památek UNESCO.\n(18,8 km od centra Týnec)\nApartmán Ema nabízí ubytování v nově zrekonstruovaném penzionu ve Valticích. Nachází se na klidném místě, přitom nedaleko historického centra města Valtice, které nabízí spoustu turisticky zajímavých míst. V okolí apartmánu naleznete restaurace, vinné…\nBořetice 192, Bořetice\nRodinný penzion Bernardýn se nachází v centru obce Bořetice.\n1087,- za 1 osobu a noc\n(19,3 km od centra Týnec)\n(19,8 km od centra Týnec)\nHledáte-li klidné místečko, kde si můžete s přáteli dopřát skleničku vína a relaxovat, zavítejte k nám do Penzionu pod Kraví horou. Přivítáme Vás vlídným slovem a širokou nabídkou vín přímo od nás. Po celou dobu návštěvy vinného sklepu se o Vás bude…


Aromatica Kostivalový emulgel s kafrem a rozmarýnem 75 ml - MJ-KrasaZdravi.cz\nKosmetika Tělová kosmetika Klouby a svaly Aromatica Kostivalový emulgel s kafrem a rozmarýnem 75 ml\nKostivalový emulgel s kafrem a rozmarýnem je moderní aplikační formou pro ty, kteří mají zájem o přírodní řešení svých zdravotních potíží s využitím účinku kostivalu lékařského, ale kterým nevyhovuje tradiční zpracování do sádlového základu. Přípravek na lehké chladivé gelové bázi. Zvolená kombinace rostlinných výtažků působí příznivě při svalových a kloubních pohmožděninách.\n119 Kč 9 Kč –8 %\nAqua, Sympythum Officinale Root Extract, Isopropyl Myristate, Camphor, Sodium Polyacrylate (and) Hydrogenated Polydecene (and) Trideceth-6, Propylene Glycol (and) Diazolidinyl Urea (and) Propylparaben, Aroma, CI42090, CI75810 (and) CI75300 (chlorofyl).\n1-2x denně vtírat formou jemné masáže.\nU lidí s citlivou pokožkou doporučujeme před aplikací ověřit snášenlivost emulgelu vetřením malého množství do kůže. Skladujte při teplotě do 25 °C. Spotřebujte do data uvedeného na obalu. Pozor emulgel nesmí zmrznout.


archiweb.cz - V opraveném buštěhradském zámku vznikne muzeum Oty Pavla\nBuštěhrad (Kladensko) - Chátrající záměk v Buštěhradu na Kladensku by se měl po letech dočkat oprav. Středočeský kraj se dohodl s vedením obce, že historický objekt převezme do svého majetku a bude shánět peníze z Evropské unie na jeho rekonstrukci. V budoucnu by se zde mohly pořádat různé společenské a kulturní akce a v části objektu vznikne muzeum spisovatele Oty Pavla, uvedl na internetových stránkách středočeského krajského úřadu hejtman David Rath (ČSSD).\nObec by podle Ratha neměla dostatek peněz na to, aby zdevastovaný zámek dokázala zachránit. Oprava si podle hejtmana vyžádá kolem 200 milionů korun a podstatnou část této investice by měla zaplatit EU. Když půjde vše dobře, mohla by rekonstrukce začít už v příštím roce. Trvat by měla zhruba rok až rok a půl.\nDo budoucna by jedno křídlo budovy mělo sloužit potřebám obecního úřadu a kraji připadne zbytek, tedy zhruba tři čtvrtiny objektu a celá zahrada. Hned po převodu do majektu kraje začnou práce na revitalizaci zpustlého zámeckého parku tak, aby ho lidé mohli co nejdříve využívat. Současně se bude pracovat na projektu rekonstrukce a budou se na ni shánět prostředky z evropských fondů.\nHejtmanství chce v budově vytvořit taneční a konferenční sál s celou řadou salonků. Prostory budou tedy multifunkční - mohou zde být plesy, koncerty, konference, školení i výstavy. "Kladensko tím získá prostory odpovídající úrovní pražskému Žofínu," prohlásil Rath.\nVe zbývajících prostorách by mělo být muzeum Oty Pavla a restaurace. V Buštěhradu už jedno muzeum Oty Pavla je - nachází se v Palackého ulici v přízemí domu, kde v období protektorátu spisovatelova rodina bydlela. Návštěvníci si zde mohou prohlédnout množství fotografií, dokumentů a předmětů spjatých se životem slavného spisovatele, například jeho psací stroj či medvídka z dětství. Menší část expozice je věnována historii Buštěhradu. Muzeum bylo otevřeno na jaře roku 2002 a provozuje ho občanské sdružení Buštěhrad sobě.\nOta Pavel se narodil v roce 1930 v Praze a zemřel v roce 1973 po 11 letech marného boje s maniodepresivitou. Své sportovní reportáže a povídky shrnul do knih Dukla mezi mrakodrapy, Plná bedna šampaňského, Pohár od Pánaboha, Syn celerového krále a Pohádka o Raškovi. Vzpomínkové prózy pak spojil do knih Jak jsem potkal ryby a Smrt krásných srnců.


Kurzarbeit vám zachrání práci. Čtěte, jak bude fungovat - Prace.cz\nPrace.cz > Poradna > Tipy a články > Kurzarbeit vám zachrání práci. Čtěte, jak bude fungovat\nTipy a články: Kurzarbeit vám zachrání práci. Čtěte, jak bude fungovat\nOd půlky září mohou firmy, kterým z objektivních důvodů klesají zakázky, požádat stát o finanční pomoc na udržení stávajících zaměstnanců.\nŽádosti budou přijímat úřady práce pouze od firem, které už mají problém s přidělováním práce. Jednou z podmínek získání pomoci je, že vybrané zaměstnance již firma poslala do stavu takzvané částečné nezaměstnanosti podle zákoníku práce.\nMinisterstvo práce a sociálních věcí v úterý oficiálně představilo takzvaný kurzarbeit po česku. Od německého vzoru se liší hlavně tím, že zaměstnanci, o jejichž místa půjde, nezůstanou doma, ale budou se částečně vzdělávat.\nProjekt Vzdělávejte se pro stabilitu využije prostředky z evropských fondů. V první fázi mají úřady práce připraveno 400 milionů korun. V případě zájmu je prý ministerstvo připraveno získat další prostředky.\n„Doba poskytování podpory je stanovena na půl roku, s možností prodloužení až na 12 měsíců, pokud takové prodloužení uzná Úřad práce ČR za účelné a nezbytné pro trh práce," říká ministr práce a sociálních věcí Jaromír Drábek.\nJen pro firmy v problémech\nJedna společnost může během zmíněného půl roku získat maximálně 500 tisíc korun. I zde však mohou nastat odůvodněné případy, kdy úředníci rozhodnou o navýšení rozpočtu nad limit.\nPodporu může dostat malá firma stejně jako velká, musí však splnit několik kritérií.\nMusí jí klesnout tržby v meziročním srovnání v posledním čtvrtletí minimálně o pětinu. Poměřovat se přitom budou tržby přepočtené na jednoho zaměstnance.\nDruhou podmínkou je, že minimálně měsíc před podáním žádosti o podporu musí firma mít zaměstnance, na které žádá podporu, ve stavu takzvané částečné nezaměstnanosti, kdy jim dočasně nedává práci a platí jim 60 procent mzdy.\nDále bude firma muset prokázat, že zaměstnancům není schopna zajistit práci minimálně v rozsahu 80 procent obvyklé pracovní doby. Zde je však stanovena i spodní hranice, a sice na čtyřiceti procentech. Spodní hranice má zajistit, že se do programu dostanou jen firmy, které jsou schopné dočasnou krizi do budoucna přestát.\nPoslední podmínka pak obecně omezuje výši podpory, kterou firma vyčerpala v rámci evropských fondů v minulých letech. Platí například to, že během tří let lze vyčerpat maximálně 200 tisíc eur.\nČástečný režim s plnou mzdou\nPokud firma všechna výše zmíněná kritéria splní, pak se její vybraní zaměstnanci ocitnou v režimu, kdy část pracovního týdne stráví v práci a část na školeních.\nÚřady práce přitom budou firmám vyplácet náklady na vzdělání a za dny, kdy zaměstnanci budou na školení, firmy získají i mzdové náklady včetně odvodů na sociální a zdravotní pojištění. Zaměstnanci tedy i nadále v měsících, které stráví částečně v práci a částečně vzděláváním, budou dostávat sto procent mzdy.\nZaměstnavatelům budou úřady práce mzdové náklady proplácet každý měsíc, náklady za vzdělání pak proplatí úřad po konci vzdělávacích kurzů. Měsíční příspěvek na jednoho zaměstnance je zastropován na úrovni 31 tisíc korun. Projekt má skončit v polovině roku 2015.\n„Samotná školení lidí firmám nové zakázky automaticky nezajistí. Mohou jim ale krátkodobě ulehčit od fixních nákladů. Nicméně zdá se, že kritéria získání příspěvku budou pro firmy poměrně přísná," komentuje novinku Klára Valentová, expertka na pracovní právo z advokátní kanceláře Vilímková, Dudák & Partners.\n„Domnívám se, že pro podporu zaměstnanosti by bylo vhodné zpružnit pracovně-právní legislativu, aby firmy mohly se zaměstnanci lépe pracovat i bez dotací," dodává Valentová.


Stroj času by Wellse překvapil - iDNES.cz\nŠkoda že ve skutečnosti se putovat staletími nedá; bylo by moc zajímavé slyšet, zda a zač by si pradědeček svého potomka podal. Stylové úvodní retro s buřinkami a bryčkami by asi schválil, ani proti zobrazení titulního vynálezu by nemohl nic mít - neuznává totiž diktát digitálního věku, stroj času připomíná spíš samovar křížený s kočárem.\nOstatně celá výtvarná stránka filmu dopadla solidně, od muzea budoucnosti s umělým průvodcem přes působivý rozpad Měsíce až po kontrast dvou světů: primitivní idyly kmene Eloiů, jehož příbytky na skalních výšinách nad řekou připomínají indiánská puebla, a kanibalských Orloků, vtahujících své oběti do písčitých trychtýřů. Podzemní říši Orloků vládne Jeremy Irons, jehož nezaměnitelný hlas duní zpoza dokonalé masky na pomezí upíra Draculy, dřevního Davida Bowieho a punkové módy.\nAvšak za jiné prvky by pan Wells svého jmenovce možná vydědil. Předně za dvojnásobnou romanci - vědec alias Guy Pearce putuje nejprve dvakrát do minulosti, aby se pokusil zvrátit smrt své snoubenky, a pak do budoucnosti, kde zachraňuje jinou krásku. Dále za velice slibnou, hravou, přesto trestuhodně nevyužitou postavu holografického muzeálního průvodce, který tu ve vzácně vtipné scéně předvádí virtuální ukázky z muzikálu Stroj času a jenž se mohl stát kultovním hrdinou jako počítač Holly v sitcomu Červený trpaslík. Konečně asi nejtěžší zklamání přináší poslední čtvrthodina, kdy se poměrně čistý žánr mění v tuctovou akční vybíjenou. Navíc divák musí překousnout další mravní školení „Amerika navždy“. Ale jindy bývá ještě hůř: výjimečně se tu totiž nekáže z americké ústavy, nýbrž z Toma Sawyera.\nTémata: fotografie, Retro, stroj, David Bowie, Guy Pearce, Jeremy Irons, Měsíc, Poradna: Masky, Stavební spořitelna České spořitelny, virtuální\nDebutem na poli hraného celovečerního filmu je snímek Stroj času jak pro představitelku hlavní ženské role Samanthu... celý článek


Pracovní notebook - Forum NOTEBOOK.cz\nRegistrován: 08 led 2019 12:20\nPříspěvekod hruskin » 08 led 2019 12:33\nVybírám pracovní notebook v ceně do 26-28000.\nCore i5 8. gen.\nUSB-C s možností připojení k monitoru vč. napájení\nPokud možno co nejtišší chod\nhmotnost do 1.5 kg\nZaujal mě tento ACER\nV recenzích mě zarazila údajně nízká výdrž baterie a nízký maximální jas displeje. Pokud se při běžná práci (Netbeans, web, Office) dostnau na 5h budu spokojen.\nPřecházím ze starého dobrého lenova T400 a nerad bych šel s kvalitou dolů zejména v případě hlučnosti a čitelnosti displeje.\nPříspěvekod orgasmic » 08 led 2019 13:34\nCo třeba Probook od HP? https://www.alza.cz/hp-probook-440?dq=5152575&o=4\nPříspěvekod hruskin » 08 led 2019 16:06\nTen je poměrně těžký a jas displeje je údajně podobný jako u Swiftu.\nVím, že vybírám pracovní notebook z kategorie ultrabooků, ale po dnes zveřejněné recenzi uvažuji o 15" Swiftu 5. Má dobrou výdrž, snad i displej bude jasnější, kéž by byl taky matný...\nPříspěvekod orgasmic » 08 led 2019 16:41\nPsal jsi do 1.5kg a ten Probook ma 1.55kg\nZase ma prikladnou pevnost, odolnou klavesnici proti politi atd.\nTen Swift ma leskly display, HP matnejsi.\nPříspěvekod swarm » 08 led 2019 19:06\nDisplej je jasný - naměřili jsme max jas 350 cd/m^2.\nPříspěvekod hruskin » 08 led 2019 23:43\nswarm píše: Displej je jasný - naměřili jsme max jas 350 cd/m^2.\nJas Swiftu 5 15" nebo ProBooku?\n15" Swift 5. U levných ProBooků snad výrobce uvádí 250 cd/m^2.\nPříspěvekod hruskin » 10 led 2019 08:27\nV tom případě by čitelnost i přes lesklý displej měla být v pohodě, doufám.\nDíval jsem se na ten ProBook 440 G5. I dle webu výrobce je těžší - 1.65 kg, ale je pravda že teď tahám Lenovo t400 2.35kg a taky žiju. Co mi ale vadí je ten displej, všude jej mají jen se základním 250nit, který si v recenzích moc dobře nevede.\nDá se někde sestavit v konfigurátoru? Myšleno pro běžného spotřebitele.\nPříspěvekod zivan » 10 led 2019 09:04\nPres google jsem nasel specifikace a tam jsou jako volba uvedeny 3 displeje:\n- matne fullHD IPS s 220cd/m^2\n- matne HD TN s 220cd/m^2\n- asi leskle dotykove HD TN s 220cd/m^2\nTakze to nevypada, ze bys mel na vyber vyssi jas:\nPříspěvekod hruskin » 10 led 2019 11:18\nProtože jsem pitoma a zaměnil jsem ProBook za EliteBook. Možnost lepšího displeje má až EliteBook, který by byl fajn, ale mírně navýšený rozpočet mi stačí tak na základní model.\nPříspěvekod Vox » 19 led 2019 09:56\nBýt tebou, tak jdu do toho EliteBooku G5, ano ta nejlevnější konfigurace sice nemá 400 nits displej, ale podle mě si s tím člověk vystačí. 400 nits displej má snad jen konfigurace, která stojí přes 40 tisíc, bohužel.\nPříspěvekod hruskin » 23 led 2019 10:07\nMalinko jsem navýšil rozpočet a s rostoucí cenou je nové dilema.\nLenovo T480 https://www.alza.cz/lenovo-thinkpad-t480?dq=5284570&o=1\nHP EliteBook G5 https://www.alza.cz/hp-elitebook-840-g5?dq=5275887&o=1\nDell XPS 13 (9360) https://www.alza.cz/dell-xps-15_1?dq=5223495&o=17\n+ Dobré možnosti upgradu\n- Z výběru asi nejtěžší, ale není to žádná tragédie.\n? Displej by mohl být ok, hlučnost víceméně taky.\n+-To samé co Lenovo\n- bez možnosti upgradu RAM\nZatím jsem pro Lenovo, předchozí T400 mi vydrželo 8 let a funguje dál. Otázka je, jak je na tom s kvalitou teď.\nRád něco co přežije denní přenášení z a do práce. Občas bych rád pracoval venku - proto ten důraz na svítivost displeje. A kdyby přežil záruku alespoň o dva roky, budu spokojen.\nPříspěvekod swarm » 23 led 2019 19:35\nNevím, podle čeho jsi odvodil ty plusy a mínusy, ale připadají mi dost mimo. Všechny tři notebooky jsem měl doma, na všechny najdeš články u mě na blogu (notebookblog.cz).\nDELL mi tichý určitě nepřijde. Vlastně ani jeden z těchto počítačů - abych byl přesný, hlučnost možná ani není takový problém, jako spíš stíhačkový projev těch větráků.\nCo jsem kdysi testoval, Lenovo mělo nehorší displej. Svítivostí to byl v základních konfiguracích s FHD IPS stejný příběh jako HP a ostatní konkurenti. Navíc měl ovšem viditelný nádech barev do žluté.\nPokud jde o svítivost displeje, tak to nemůžeš koukat na žádný business notebook v těchto levnějších konfiguracích okolo ~30 tisíc. XPS13 z těchto bude určitě svítit nejlépe. HP nabízí pěkný 400 nits displej, ale v českých kofiguracích je až u těch za 40 tisíc (pokud se něco nezměnilo).\nPříspěvekod hruskin » 24 led 2019 09:46\nPardon, měl bych se vyjadřovat přesněji a lépe. Bral jsem to z hlediska mých potřeb.\nHlučnost jsem bral při běžné "kancelářské práci". Tam by měl Dell XPS vydržet potichu nejdéle.\nLepším displejem myslím větší svítivost. V recenzích na notebookcheck měří svítivost displeje má Thinkpad 270 nit, XPS 303 nit, Elitebook netestovali, tam udává výrobce 220 nit.\nPokud uvážíme, že teď mám T400, kde mi jas toho jeho šíleného displeje venku ve stínu tak tak stačí na normální práci, mám se bát EliteBooku, který má papírově nejméně svítivý displej?\nMám tak nějak zafixováno, že lepší matný 270 nit než lesklý 350 nit, proto jsem z výběru raději vyřadil Acer Swift 5 15.6".\nJe ještě nějaký notebook, který jsem v této cenové relaci přehlédl?\nPříspěvekod swarm » 24 led 2019 12:34\nNa kancelářskou práci asi problém s hlučností nebude. Jakmile tyhle stroje ovšem zatížíš, tak se odvděčí pískavým větrákem, což pro mě (na hluk velmi citlivého uživatele) je trochu k nasrání. Je dobré to brát v potaz. Já mám u svého EliteBooku 840 G5 (viz podpis) větrák často zapnutý, protože je to firemní stroj, kde se spouští spousta kravin jako nenažraný antivirák. Když zrovna nic z toho neběží, větrák se úplně vypne a počítač je převážně úplně nehlučný.\nTady máš dva články, kde jsem se věnoval business notebookům:\nhttp://notebookblog.cz/technika/zkuseno ... kpad-t480/\nhttp://notebookblog.cz/technika/zkuseno ... s-ostatni/\nHP sice uvádí u základního displeje 220 nits, ale pozor, lenovo uvádí 250 nits, takže skoro to samé. Reálně pak záleží pouze na tom, jaký displej zrovna dostaneš. Teď jsem se víc podíval do svých poznámek a T480 neměl špatný displej, jen byl hodně "bez barev". Byl nicméně srovnatelný s tím HP a v poznámkách jsem měl, že ten v HP vypadal celkově lépe. Klidně je ale možné, že jiné dva kusy budou mít displeje prohozené (nakonec oba berou v základu stejné typy od stejných dodavatelů). Můžeš dostat dobrý displej, ale ani jeden z nich ti negarantuje, že nutně dostaneš taky něco se svítivostí 270 nits.\nCo máš za displej v T400? Pokud ještě zářivkový, kterých bylo asi nejvíc, tak budeš mít klidně spíš něco jako 130 nits. Já mám ještě T400 s tím úplně top displejem, co se tam kdy dal dostat (1440x900 LED) a stejně nemá dle sondy víc než nějakých 180 nits, pokud si dobře pamatuju.


Zapomeňte na hubnutí, žijte, abyste zvýšili svou vitalitu a chuť do života 2. 7. 2020, Miloš Škorpil, přečteno: 19964/19277×\nDeset tipů pro optimální stavování běžců a běžkyň 11. 3. 2020, Miloš Škorpil, přečteno: 14177/13013×, 7 komentářů\nVliv výživy na oddálení únavy. Šest triků, jak se vypořádat s únavou při běžeckém tréninku 7. 3. 2020, Miloš Škorpil, přečteno: 29375/26724×, 1 komentář\nTuky jsou zdravé a veskrze prospěšné, a to v mnoha ohledech. Jakých? Tak to musíte číst dál. Dvacátý devátý tip Běžecké školy pro váš lepší života běh 30. 1. 2020, Miloš Škorpil, přečteno: 25492/23899×, 6 komentářů\nProtein znamená první, vrcholně důležitý, proto jsou bílkoviny tak důležitou složkou výživy běžce a běžkyně. Dvacátý čtvrtý tip Běžecké školy pro váš lepší života běh 25. 1. 2020, Miloš Škorpil, přečteno: 27830/25693×


Úvod » Pamlsky, odměny, pochoutky » Canvit Snacks Dental Large Breed-Duck 250g\nČíslo produktu: N92784\nZnačka: Canvit Snacks\nEAN kód: 8595602525089\nCena bez DPH : 52 Kč (2 EUR)\nFunkční pamlsky pro velké psy s kachním masem pro každodenní péči o zuby a dásně s protizánětlivým účinkem.\nMěkké masové pochoutky bez obilovin pro zdravé zuby a dásně ve tvaru kostiček pro velká plemena psů. Canvit Dental large jsou vhodné pro každodenní podávání u psů, kteří mají zubní plak, zapáchá jim z tlamy, trpí na záněty a krvácení dásní.\nskvělá chutnost díky kachnímu masu a hydrolyzovaným kuřecím játrům,\n5 kostiček na 25 kg váhy zvířete\nBalení 250g obsahuje cca 80 kostiček a pro psa s váhou 25 kg vydrží na 16 dnů. Měkké masové pochoutky jsou baleny ve znovuuzaviratelném balení, které je opatřeno zipem, aby se zabránilo jejich vysyschání. Kostičky se podávájí přímo z ruky jako pamlsek. Jsou ideálním doplňkem každenní stravy pro dospělé psy velkých plemen, psy s citlivým zažíváním, stárnoucí psy i seniory.\n5 kostiček na 25 kg váhy zvířete obsahuje\nChlorella 78 mg, Hexametaphosphate 31 mg, Hřebíček 15 mg, Omega 3 nenasycené mastné kyseliny: (EPA, DHA) 200 mg\nbrambory, kachna (15 %), tekutý škrob, sleďový olej (5 %), hydrolyzovaná kuřecí játra, kolagen, chlorella (5 g/kg), hexametafosfát sodný (2 g/kg), hřebíček (1 g/kg)\n250 g (80 kostiček, pro psa o hmotnosti 25 kg vystačí na 16 dnů)


Rozdílný úděl Čechů: Nováček září, vítěz Stanley Cupu nehraje! - NOVA Sport\nnhl před sezónou\nRozdílný úděl Čechů: Nováček září, vítěz Stanley Cupu nehraje!\nNHL, Michal Rozsíval, Jan Rutta, hokej, Chicago Blackhawks\nJeden má na svém kontě už dva Stanley Cupy, druhý teprve očekává svou premiéru v zámořské NHL. Poslední týdny před startem nového ročníku ale zastihly oba české hokejisty Chicaga Blackhawks v rozdílném rozpoložení.\nPříběh první je skoro jako z pohádky. Jan Rutta zažil povedené roky v extraligovém Chomutově, dostal se i do reprezentace a dokonce i na světový šampionát. Zámořské pozorovatele zaujal natolik, že po něm sáhlo Chicago. Podepsal roční smlouvu a bojuje o místo. A zdá se, že zatím úspěšně.\nZaujal totiž samotného trenéra a to je pro hokejistu vždy nejdůležitější. „Mám tyhle typy se sebejistou hrou rád. Protože jsou schopní dobře dělat svou práci," pochvaloval si pro místní média zkušený a úspěšný kouč Joel Quenneville.\n„Líbí se mi jeho způsob hry, i jak si zvykl na zámořský led. Zatím má za sebou velmi povedený kemp," uznal.\nA spokojený je i Rutta. „Každý je tady větší a taky rychlejší," bavil redaktora CSN Chicago. "Ale v kempu jsou na mě všichni velmi milí, to samozřejmě člověku hodně pomáhá," pochvaluje si.\nTo příběh druhý zdaleka takovým optimismem neoplývá. Přitom Michal Rozsíval by mohl psát traktáty o působení v NHL. Vždyť v nejlepší hokejové lize světa odehrál bezmála tisíc zápasů. A dvakrát navíc zvedl nad hlavu trofej pro vítěze celé soutěže.\nJenže jeho působení v Chicagu v následujících měsících je s otazníkem. Neprošel fyzickými testy a zatím nezasáhl do přípravného kempu.\nZa vše může otřes mozku, který zkušený hokejista utrpěl ke konci minulého ročníku. Anaheimský útočník Nick Ritchie vyfasoval za útok pěstí dvouzápasový distanc, Rozsíval se vzpamatovává dodnes.\nChicago si Rozsívala oblíbilo! Veterán dostal novou smlouvu!\nRozšíření 963 zápasů v NHL je tak pro devětatřicetiletého matadora zatím v nedohlednu.\nElegán, o kterém netušili: Nová česká hvězda v NHL boří mýty\nStanley Cup už je na cestě do Česka! Kde ho Rozsíval ukáže?\nVítěz Stanley Cupu stále čeká. Nahradí ho v Chicagu Hejda?\nRozsíval se dočkal! V Chicagu podepsal roční kontrakt\nMrázek vydržel v bráně jen šest minut, Hemský zařídil vítězný gól\nSekáč i Fleischmann mají smůlu. O Stanley Cup si zahraje Chicago\nCHICAGO MÁ STANLEY CUP! Konečně mohlo slavit v červeném\nJak válečný veterán: Rozsíval dorazil pro Stanley Cup na tříkolce\nRozsíval se hrozivě zranil. Svému týmu asi nějakou dobu nepomůže\nRozsíval prvním gólem v sezóně přispěl k výhře Chicaga\nChicago uteklo z nejhoršího. Pomohla mu i střela Rozsívala\nRozsíval a Nestrašil pomohli k výhrám, Hudler utnul gólový půst\nChicagská smršť či drama v New Yorku. NHL v noci bavila!


Klub přátel československého odboje o.s.\nProhlášení k akci Assault Course\nČeskoslovenská armáda 1918-1938\nČeskoslovenská armáda v SSSR\nČeskoslovenské armády 1918-1938\nČeskoslovenské armády ve Velké Británii\nČeskoslovenské armády v SSSR\nNa začátek bych chtěl podotknout, že veškeré situace a místa jsou skutečná a staly se během 26 dnů - dnů, na které nikdo z naší výpravy už v životě nezapomene. Nikdo nás nenutil, všichni tím prošli dobrovolně. Někdo možná kvůli dobrodružství, které se jen tak neopakuje, někdo z piety k mužům, kteří taktéž dobrovolně opustili rodiny a vydali se na dalekou pouť do neznáma. Tak jako my. A o čem to vůbec mluvím? Českoslovenští vojáci za 2. Světové války nebojovali pouze na území Evropy, ale mimo jiné i v severní Africe. A mé dobrodružství nebylo nic jiného než natáčení válečného filmu Tobruk pojednávající o československých vojácích, 11. pěšího praporu východního, nasazených ve stejnojmenném libyjském přístavu.\nNevím, zda bych dokázal krátce, za to objektivně povědět o historických souvislostech, ale myslím, že text velitele divisního generála Karla Klapálka mluví za vše...\n"Začali jsem v Palestině toho léta, kdy padla Francie. První z nás tam dorazili v občanském šatě přes Jugoslávii, Řecko, Turecko a Sýrii jako běženci a emigranti, většinou z maďarských žalářů. Další přišli několik měsíců později z území SSSR, kde se octli po porážce Polska."\nNásledovalo mnoho přeskupení, pobytů ve výcvikových táborech, např. takových, v jakém jsme pobývali i my v Tunisku, kde se film natáčel.\n"Vypluli jsme časně ráno 21. října 1941 z Alexandrie na dvou torpédoborcích. Unikáme šťastně nebezpečí ponorek a nepřátelských letců a trochu otřeseni nezvyklou cestou, přece jen jsme sucho-zemci, přistáváme před půlnocí v přístavu pevnosti. Sbíráme nové válečné zkušenosti. Verdun libyjské pouště nás hostil šest měsíců ve svých kasematech a zemních děrách. Platili jsme za to obětmi na životech a zdraví. Nebylo ani lehké žít o konzervách, sucharech a vodě, která měla slanou příchuť. Ale obstáli jsme se ctí."\nMy jsme vyráželi na konci srpna, nikoliv z Alexandrie, ale z Prahy. Směr severní Itálie, přístav Janov, kde na nás měl čekat trajekt. Jak je již pravidlem, trajekt nečekal, my čekali na něj a to celých 11 hodin. Severoitalské slunce do nás pražilo, ale věděli jsme, že pokud si začneme stěžovat již teď, tuniskou poušť nepřežijeme. Stejně jako příslušníci 11. pěšího praporu východního jsme se i my dopravovali lodí, celý jeden den na palubě, kde nám plavbu zpříjemňoval bazén na zadní palubě, na dlouhou dobu nejpříjemnější zážitek. Do hlavního města Tunisu jsme dorazili v osm hodin ráno. Teplota se šplhala ke 40 stupňům, horký vzduch se nedal dýchat. Do našeho tábora nás čekal ještě čtrnáctihodinový přesun malými dodávkami. Směřovali jsme na jih - na okraj mocné Sahary. První noc jsme přečkali venku pod nejzářivějším nebem, které jsem kdy viděl, pouze pod prostěradlem – bohatě to stačilo. V noci teploty neklesaly pod 25 stupňů. Stejně jako před téměř 66 lety oni, jsme i my odevzdali civilní ošacení, vyfasovali tropické stejnokroje a začali žít obyčejný pouštní život. Stín a voda byly našimi největšími kamarády. První den, kdy tělo ještě nebylo zvyklé na takovou zátěž, jsem spotřeboval bezmála 14 litrů vody! Rozdělení do tří družstev po deseti se odehrálo ještě v ČR před odjezdem. V těchto družstvech se žilo, spalo, chodilo na snídaně, večeře i na plac. A protože většina lidí o mně a mých přátelích tvrdí, že jsme "magoři", tak dokonce byly i ranní a večerní nástupy, vyvěšování a snímání státní vlajky po východu a před západem slunce, pochodování v útvaru na stravu a pozor – dobový tisk na každý den, ofocené originály či reprinty z archivu knihovny Vojensko-historického ústavu v Praze.\nK samotnému táboru bych řekl snad jen to, že jsme ho stavěli z poloviny hned po příjezdu, z části ho postavil štáb. Součástí nám vyhrazeného prostoru byla i francouzská vojenská pevnost z dob koloniálních výbojů Francie z 19. století. Na dvoře této pevnosti byla vybudována dobová kuchyně a přístřešek na stravování a uprostřed byla studna, jak jinak než vyschlá a zasypána pískem. Za táborem, který byl natáčecím placem a zároveň naším bydlištěm na dlouhých 21 dní, byla umístěna překážková výcviková dráha. Přestože byla určena na 2 natáčecí dny a jako kulisa, mnozí z nás ji rádi ve volných chvílích využívali. Mimochodem, v den natáčení této scény do filmu padl teplotní rekord našeho pobytu – 52,7 stupňů ve stínu. Zhruba uprostřed tábora byla umístěna vlajka, kde probíhaly již výše zmíněné nástupy, kousek odtud stylový rozcestník se směry na největší města Evropy (Londýn, Berlín, Moskva, Paříž a samozřejmě i Praha). Zapomenout nesmím ani na boxerský ring, který jsme taktéž zneužívali k mlácení sebe samých. Boxerský trénink před západem slunce příjemně unaví.\nNatáčecí dny byly dlouhé, volna na obnovu sil bylo málo. V týdnu jsme měli volno pouze v pátek, a to mimo jiné i kvůli štábu, v němž byli i místní obyvatelé, muslimové, kteří v pátek podle Koránu nepracují. Natáčení poznamenal i svátek Ramadán, který připadl letos na druhou polovinu září. Volno jsme využívali každý jinak. Možností však mnoho nebylo – četba, spaní, praní. Když jsem u toho praní prádla, tak mě napadá, že celou dobu jsme strávili v jedné košili a jedněch šortkách. Prát se dalo, ale lenost většinou vítězila. Až když byly solné mapy natolik výrazné, že nebylo jasné, v čem jste oblečeni se přistupovalo k praní. Celé dny strávené v těžké vojenské obuvi tak nebyly nejpříjemnější. K hygieně bych už jen dodal, že jsme se sprchovali ve sprchách obehnaným rákosem a pouze studenou vodou. Co bylo nadmíru dobré, bylo stravování. To bylo také jediné, co jsme měli společné se štábem. Ovšem maso nebylo doménou zdejších kuchařů, uvnitř syrové, na povrchu spálené. Prázdné žaludky zachraňovaly přívaly těstovin a jiných pokrmů, na kterých se nedá nic zkazit. S pitím to bylo horší. Našich 30 žíznivých krků by asi štáb stálo moc peněz, když bychom pili něco jiného než vodu. A tak byla voda, voda a zase jen voda. První týden jsme všichni měli angínu. Ze studené vody u chladících boxů, které chladily až do stavu ledu. Poté, co jsme přešli na teplou vodu, angína zmizela. Dva týdny se to dalo snést, ale když se denně vypije 10-12 litrů čisté vody, brzo se vám z ní dělá špatně. Tak i nám. Věci jako coca-cola či boga (zdejší banánová kola) byly pokladem.\nStejně tak alkohol. Každý jsme sebou sice měli povinnou dávku ještě z Čech, na vyplachování a dezinfekci úst kvůli zdejším střevním problémům vznikajícím z jídla, ale někteří si krátili čas právě posezením u alkoholického nápoje. Zásoby docházely, popřípadě byly přesně naplánovány na pobyt a v Tunisku, jako muslimské zemi se alkohol špatně shání. To při Ramadánu platí dvojnásob. Ale to bychom nebyli Češi, kdybychom si neporadili. Jeden z nás, čistě náhodou vyučený chemik a k tomu technolog pivovaru Budvar, navrhl výrobu klasického burčáku z vinné révy, kterou jsme dostávali občas k večeři. Rozkaz zněl jasně, víno se začne sbírat a nikdo ho nebude jíst. Toho večera, kdy se z kuchyně odnesla celá přepravka vína, se rozmačkalo a vylisovalo v dobové kuchyni, v kotlích se vyvařila voda na dezinfekci demižónů, do kterých se daly vylisované hrozny s cukrovou vodou a které se zakopaly za dunou do hluboké díry, vykopané k tomuto účelu a zahrabána kvůli škorpiónům a pouštním zmijím. Zdejší obyvatelé našemu počínání říkali magnet na zmije. Po 5 dnech kvašení se pravý "tuniský" burčák vyndal a zkonzumoval. První várka byla pouze 4l, druhá vyrobená z původního kvasu a nové cukrové vody dala celých 17 litrů.\nStejně tak jako muže Karla Klapálka, tak i některé z nás kosily nemoci. Dokonce vznikl jeden stan jako marodka. Nejběžnější byly střevní potíže, ale tak velké, že člověk se téměř nemohl pohybovat nikde jinde, než 50 metrů od latrín. Měli jsme případ plesnivých nohou, namoženého kolena, chřipku či úpal. Jediné, co se nám naštěstí nepodařilo bylo uštknutí jedovatou zvířenou. Čím déle jsme byli v této oblasti, tím více zde bylo jedovatých štírů. Cestou od stanu do sprch, cca 100m, nebylo výjimkou potkat tři takové potvůrky. Byli ve sprchách, umyvadlech, ve stanech, u palem, v kuchyni, byli všude.\nPřestože některé dny si byly dosti podobné, co nebylo nikdy stejné bylo zapadající slunce. Každý večer vytvářelo na obloze roztodivné tvary a barvy, až to bralo dech.\nAsi se ptáte, že nezmiňuji vůbec natáčení, štáb, herce apod. Věc se má tak, že mám ve smlouvě napsáno, že nesmím vynášet žádné informace o samotném natáčení pod trestem vysoké pokuty. Stejně tak je nutné upozornit, že veškeré fotografie zde umístěné neslouží k propagaci filmu, nýbrž jsou osobním materiálem "našich fotografů" a zobrazují dění mimo natáčení. Nevím, co bych na závěr napsal, snad jen že tohle je jen zlomek našich zážitků, celé vyprávění by nepochybně vystačilo na menší knihu, ale v rámci přiblížení tohoto podniku je to myslím dostačující.\nViktor "Shit" Staněk\nFoto: Dodo, Gripweed, Vepřík\n< zpět na Akce\nCopyright © Klub přátel československého odboje o.s. 2006-2014\nCreated by Reklamy Jilemnice\nOptimalizováno pro rozlišení 1024x768 a prohlížeče s jádrem Gecko a WebKit.\nKopírování je dovoleno pouze po domluvě s pověřenou osobou.


Palivové dřevo Pastviny - doprava ZDARMA po celé ČR • OPTIMTOP.cz\nPalivové dřevo Pastviny\nZajišťujeme bezplatný rozvoz zboží až k Vám domů do obce Pastviny. Osobní odběr není možný, protože v obci Pastviny nemáme prodejní sklad.\nPalivové dříví Pastviny - výhody\npalivové dřevo - prodej do obce Pastviny platí do odvolání; akce rozvoz zdarma již od jedné palety dřeva na topení\nProdej palivového dřeva Pastviny\nProdej dřeva na topení provádíme celoročně. Dřevoprodej zajišťujeme po celé České republice. Uváděná cena palivového dřeva je vždy konečná (to znamená, že se již nepřipočítává ani DPH, ani kilometrovné). Akce doprava zdarma pro prodej palivového dřeva do obce Pastviny platí do odvolání;\nProdej dřeva Pastviny – sezónní ceny


Víkendovka misijního klubka v Dolní Dobrouči 1.–2. 3. 2019 :: Římskokatolická farnost Dolní Dobrouč\nÚvod > Víkendovka misijního klubka v Dolní Dobrouči 1.–2. 3. 2019\nVíkendovka misijního klubka v Dolní Dobrouči 1.–2. 3. 2019\nZveme na víkendovku Misijního klubka do Dolní Dobrouče. Podobně jako v minulých letech bude od pátečního večera (1. 3.) do sobotního odpoledne (2. 3.) s přespáváním v D-centru. Určena je primárně dětem školního věku, děti předškolního věku v doprovodu s rodičem. Mládež vítána, dospělí dobrovolníci jakbysmet.\nPřihlásit se lze na tel. 733 700 903. Čím dříve, tím lépe se nám to bude organizovat.\nVideo z loňska a předloňska na farním webu: 2017, 2018\narchiv | misijní klubko