ČT1 sobota 23. 5. 2020 09:45 Nastavit připomenutíPřidat do Osobního programu\n00:00:20Dobrý večer, přátelé! Nazrál čas na dobré zprávy.\n00:00:23A Gejzír vám jich opět pár přináší.\n00:00:26Dnešní díl bude hlavně o lidech velmi atypických profesí a zájmů.\n00:00:30Správně. Představíme vám třeba Reného Ondru.\n00:00:34Jednoho z nejlepších rytců zbraní na světě.\n00:00:36Do oceli dokáže zvěčnit i naprosto dokonalý portrét člověka.\n00:00:41Za výsledek jeho práce mu poděkoval dokonce i jordánský král.\n00:00:47Vydáme se taky za několikanásobným mistrem planety\n00:00:50v jízdě na koloběžce.\n00:00:53Absolvoval na ní i trasy nejnáročnějších cyklistických\n00:00:56závodů, včetně slavné Tour de France.\n00:01:01A máme pro vás i příběh vystudované herečky,\n00:01:04z níž se stala vyhlášená a cenami ověnčená válečná fotografka.\n00:01:08Teď je v první linii zase. Ovšem pro změnu dokumentuje\n00:01:11vyčerpávající boj našich lékařů a sester se zákeřným koronavirem.\n00:01:22Vyvinuli zcela novou obličejovou masku\n00:01:25vyráběnou technologií 3D tisku.\n00:01:28Zkonstruovali taky robota, který urychluje testování nákazy.\n00:01:31Tímto nepřehlédnutelným způsobem se do boje s koronavirem a časem\n00:01:36zapojili pracovníci Českého institutu informatiky,\n00:01:39robotiky a kybernetiky, zkráceně CIIRCu.\n00:01:43Vědecké týmy tohoto pražského výzkumného ústavu ČVUT\n00:01:46ale mají na kontě úspěchů mnohem víc\n00:01:49a v nejrůznějších oborech.\n00:01:51Do míst, kde tvoří budoucnost, vás teď zavede Pavel Bělík.\n00:01:57Úsilí, které tým vyvinul, aby během jediného týdne\n00:02:00dokázal vyvinout tuto špičkovou masku RP 95,\n00:02:03je naprosto nepředstavitelné. A opravdu musím říct,\n00:02:07že tato maska v této těžké době je pro nás pro lékaře, sestřičky\n00:02:10a všechny zdravotníky doslova a do písmene darem z nebes.\n00:02:14To bylo tak strašně málo času. Já jsem si přál,\n00:02:17aby ten den měl 40 hodin. Stejně by to nestačilo.\n00:02:20Co jindy trvá měsíce, dokázali v týmu zvládnout za týden.\n00:02:24V rekordně krátkém čase se jim podařilo vytvořit masku,\n00:02:27která splňuje ty nejpřísnější bezpečnostní standardy.\n00:02:31Nekonečný boj a nekonečné opakování nových prototypů.\n00:02:35Snažili jsme se všechno vylepšit a zajistit to,\n00:02:39abychom ten respirátor mohli do druhého týdne,\n00:02:43abychom ho už začali distribuovat mezi zdravotníky.\n00:02:47Aktuálně tisknou 500 masek denně.\n00:02:49Jsou dezinfikovatelné, takže se dají použít opakovaně.\n00:02:53V kombinaci s přídavným filtrem je jejich účinnost 99,999 procenta.\n00:03:00Nezadrží tedy pouhou tisícinu procenta mikročástic.\n00:03:03Zároveň mají vynikající přilnavost,\n00:03:05což je taky velmi důležitý bezpečnostní parametr.\n00:03:08Odborníci z týmu ovšem vyvinuli\n00:03:10i pomocníka pro testování na koronavirus.\n00:03:13Až 700 vzorků denně zvládne robot, kterému říkají pipeťák.\n00:03:18Robot nám pomáhá v tom, že vlastně ty vyizolované pacientské vzorky,\n00:03:22tu virovou RNA z těch vzorků překlápí do toho formátu,\n00:03:26který se potom na konci detekuje.\n00:03:28Přidává chemikálie, s jejichž, pomocí lze vir rozpoznat.\n00:03:32Nejenže snižuje riziko lidské chyby,\n00:03:34ale chrání taky zdraví samotných lékařů.\n00:03:37Stejně jako masky i pipeťák mohl vzniknout\n00:03:40jen díky mimořádnému prostředí v CIIRCu.\n00:03:42Výjimečnost je v tom, že máme velký tým odborníků\n00:03:47v nejrůznějších oblastech od matematiky, fyziky,\n00:03:51nanomateriálů, až po umělou inteligenci a robotiku.\n00:03:54Jsme schopni na jakýkoli problém postavit okamžitě tým.\n00:03:59Pod jednou střechou se podařilo koncentrovat špičkové odborníky\n00:04:03z České republiky i ze zahraničí. Přestože pracoviště funguje\n00:04:06na poli vědy poměrně krátkou dobu, zařadilo se už mezi ta nejlepší\n00:04:10působící při světových univerzitách.\n00:04:13Ke zdejším úspěchům patří taky chatbot.\n00:04:15Tedy robot schopný vést s vámi smysluplnou konverzaci.\n00:04:19Nebo autonomní čili samořídící vozidla.\n00:04:22V kategorii model autonomní formule 1 se naši chlapci stali\n00:04:26mistry světa. Na dalším mistrovství získali bronzovou medaili,\n00:04:30ale i to je obrovský úspěch.\n00:04:33Snaží se tu o to, aby výsledky jejich výzkumu\n00:04:35byly hned použitelné v praxi.\n00:04:37Pro průmyslové podniky nyní vyvíjejí unikátní výrobní linku,\n00:04:40která by mohla být budoucností mnoha oborů.\n00:04:43Na rozdíl od těch běžných,\n00:04:45u kterých je každé zařízení určené pro jednu konkrétní činnost,\n00:04:48na téhle zvládnou jednotlivé stroje všechny fáze.\n00:04:51Navíc linka sama vypočítá, co má kdy který z nich dělat,\n00:04:54aby práce byla maximálně efektivní.\n00:04:58Ty stroje mají naprogramované základní chování,\n00:05:01ale to chování se přizpůsobuje pokaždé tomu,\n00:05:06jaký výrobek zrovna se má vyrábět. My vlastně předem nevíme,\n00:05:11jestli to autíčko složí stroje 1 a 2,\n00:05:14nebo stroje 2 a 3, protože to se v danou chvíli spočítá\n00:05:19podle toho, jak je to nejvýhodnější.\n00:05:21Díky tomu se dá snadno a rychle dokonce změnit vyráběný produkt,\n00:05:25aniž by se linka musela složitě přenastavovat.\n00:05:28Způsob propojení strojů a technologie případného doplnění\n00:05:31dalších systémů jsou totiž ojedinělé.\n00:05:34Je to unikátní způsob, který se v průmyslové výrobě nepoužívá,\n00:05:40nicméně je to cesta, jak zefektivnit,\n00:05:43jak učinit tu průmyslovou výrobu flexibilnější, přizpůsobivější.\n00:05:49Ta flexibilní výrobní linka je vrcholem toho,\n00:05:53čeho jsme zatím dosáhli,\n00:05:55co se týká ukazování principů distribuované výroby.\n00:05:58V republice podobné zařízení tohoto rozsahu neexistuje.\n00:06:03Na další technické zázraky si budeme muset ještě chvíli počkat.\n00:06:07V současné době totiž v CIIRCu dokončují vývoj masky pro děti\n00:06:10ve věku od 4 do 11 let. Tu opět přivedli na svět\n00:06:13v rekordně krátkém čase a brzy ji začnou dodávat do distribuce.\n00:06:18Měli jsme tady už děti od kolegů\n00:06:20a dali jsme jim tam nový typ filtru.\n00:06:23Byly velice spokojené. Řekli jsme jim, že vypadají jako supermani\n00:06:26nebo jako astronauti, a ani ty masky nechtěly sundat,\n00:06:29takže to byl takový pěkný pocit.\n00:06:32Maska RP 95 má zásadní význam pro nás pro lékaře\n00:06:35a jsme opravdu týmu CIIRC velice vděční,\n00:06:38že ji v tak krátkém čase pro nás dokázal vyvinout.\n00:06:44Jarmila Štuková moc dobře ví, jak vypadá válka.\n00:06:47Její hrůzy svým objektivem zachytila v Sýrii nebo v Iráku.\n00:06:51Teď se pro změnu snaží zdokumentovat práci našich lidí\n00:06:54v první linii. Tedy lékařů a sester\n00:06:57ošetřujících vážné pacienty s nemocí Covid 19.\n00:07:00Navíc začala společně s přáteli organizovat výrobu a distribuci\n00:07:03nedostatkových roušek, bez kterých se neobejdou.\n00:07:06Vystudovala sice DAMU,\n00:07:09ale nakonec se jejím osudem stal právě fotoaparát.\n00:07:1215 let s ním jezdí po světě.\n00:07:14Hlavně do zemí zmítaných boji a chudobou.\n00:07:16Za své snímky taky už dvanáctkrát získala první cenu\n00:07:19v soutěži Czech Press Photo.\n00:07:21O tom, jak se stala válečnou fotografkou,\n00:07:24si povídala s Veronikou Kvakovou.\n00:07:29Jarmila měla v těchto týdnech fotit v Iráku\n00:07:32oběti ohně a kyselinových útoků.\n00:07:34Po tři čtvrtě roce příprav jí ovšem plány překazila pandemie koronaviru\n00:07:39Do terénu proto vyrazila v Česku.\n00:07:43Když začala tenhle divnodoba koronavirová,\n00:07:46tak jsme začali uvažovat, jak bychom mohli být užiteční.\n00:07:49Tak jsem dala dohromady kamarády především z umělecké branže,\n00:07:53kteří taky přišli o práci,\n00:07:55a začali jsme vozit do domovů seniorů roušky.\n00:08:01Pomohla založit iniciativu Roušky seniorům.\n00:08:05Kostymérky z Národního divadla, vězni z Vinařic a celá řada dalších\n00:08:10postupně ušili přes 20 tisíc nedostatkových ústenek.\n00:08:13Liberecká univerzita poskytla tisíc metrů látky z nanovláken.\n00:08:18A díky podpoře mnoha firem začali dobrovolníci\n00:08:21do desítek domovů rozvážet i dezinfekci a ochranné obleky.\n00:08:36Pepo, kolik vlastně vy jste nám dali těch roušek?\n00:08:38My jste to teď řešili. Kolik jste nám jich dali cca?\n00:08:42My jsme vám dali cca 8 tisíc roušek.\n00:08:48Někdy když jsem vstávala v 5 ráno, protože těch závozů bylo hodně,\n00:08:51tak jsem se cítila unavená. Ale okamžitě mě vždycky\n00:08:55nabili ti lidi, když jsme přivezli ty roušky.\n00:09:04Tak tady mám pro tebe zase várku.\n00:09:07My jí říkáme bojovnice. Nám strašně pomohla v tom výběru,\n00:09:10co vlastně potřebujeme. A vlastně nás zachránila\n00:09:14v tom prvopočátku s těma látkovýma rouškama.\n00:09:19Jarmila pomáhá ostatním se stejnou přirozeností a lehkostí,\n00:09:23s jakou mačká spoušť svého fotoaparátu.\n00:09:26Někteří lidé jí dokonce vyčítají, že není správnou novinářkou.\n00:09:30Nedokáže totiž utrpení jen tak zaznamenat a jít dál.\n00:09:36V momentě, kdy tam vidíš tyhle hrůznosti,\n00:09:39tak je v pořádku tam pomáhat. Já jsem do Sýrie teď přivezla\n00:09:43dva velké kontejnery nemocničního vybavení,\n00:09:46protože ta nemocnice byla úplně vybrakovaná.\n00:09:50Do Sýrie jezdí Jarmila od počátku konfliktu s Islámským státem.\n00:09:55Témata ovšem nachází i mimo válečnou zónu.\n00:09:59Prostřednictvím fotek vyprávěla o zemětřesení na Haiti,\n00:10:02ale taky o žehlení prsou kamerunských žen.\n00:10:07Nikdy mi nešlo o tu válku, o tu první linii\n00:10:10a pak někde chodit a říkat si: Já jsem to tady zvládla. To vůbec.\n00:10:13Zajímají mě příběhy, který už jsou třeba zapomenutý,\n00:10:16nebo témata, na který to světlo, ten spotlight zájmu\n00:10:20není nastavený, tak já ho tam chci dostávat.\n00:10:24Příkladem může být projekt One Blood.\n00:10:27Společně s manželem Andrejem v něm Jarmila dokumentuje\n00:10:30osud umělců v chudobou sužovaných zemích.\n00:10:33A zveřejněním jejich příběhů ve formě fotek i videí\n00:10:36jim mění životy.\n00:10:39Třeba neznámá kambodžská boxerka Taroth\n00:10:42se díky nim stala natolik známou, že ji do svého akčního filmu\n00:10:46First They Killed My Father obsadila Angelina Jolie.\n00:10:53Tohle je jedna z mých oblíbených fotografií.\n00:10:56Je z Etiopie z vulkanického kráteru,\n00:10:59kde bylo takový velký černý jezero a tihle chlapi se svými syny\n00:11:02vlastníma rukama z něj těžili sůl, protože věřili, že je posvátná.\n00:11:07Za soubor těchto fotografií jsem dostala první Czech Press Photo.\n00:11:16Hrozně dobře vnímá lidi. A další věc je, že tím,\n00:11:20že ona umí i psát, ty příběhy vnímá z různejch stran.\n00:11:25Nejen vizuálně, ale i těma slovama.\n00:11:27A to se podle mě objevuje i v těch fotkách.\n00:11:31S Ivou Roze Jarmila spolupracuje už 5 let.\n00:11:35Teď dokumentují život na oddělení ve Všeobecné fakultní nemocnici,\n00:11:38kde se léčí lidé s nejtěžším průběhem nemoci covid 19.\n00:11:43Vyprávějí hlavně příběhy sester,\n00:11:46které i jejich zásluhou nezůstanou zapomenuté.\n00:11:51Válka vypadá trošku jinak. Je tam mnohem větší explicitní násilí\n00:11:56a ta hrůza, ale jisté paralely to má.\n00:11:59Bojíme o svý zdraví a bojíme se o to,\n00:12:01že by někdo z našich nejbližších mohl umřít.\n00:12:04A druhá věc, že se nás to dotkne ekonomicky.\n00:12:06Na druhou stranu si říkám, jestli to zas není pozitivum.\n00:12:09Jestli se nezklidníme, nezačneme o sobě víc přemýšlet,\n00:12:12nebudeme víc se svými blízkými\n00:12:15a nezačneme ten život trošku víc si paradoxně užívat.\n00:12:20Nože i pistole dokáže povýšit na umělecká díla.\n00:12:24A ve svém oboru patří ke světové špičce.\n00:12:26Práce rytce zbraní Reného Ondry z Uherského Brodu\n00:12:30oceňují sběratelé po celé planetě.\n00:12:32Našli byste je i u řady významných osobností.\n00:12:35Třeba u George Bushe staršího i mladšího,\n00:12:37Donalda Trumpa nebo jordánského krále.\n00:12:40Jak se od kreslení dostal právě ke zdobení oceli,\n00:12:43tak to prozradil Pavlu Bělíkovi.\n00:12:48René Ondra patří mezi nejlepší rytce v Evropě.\n00:12:52Nebo možná je nejlepším rytcem v Evropě.\n00:12:54Patří mezi nejlepší top rytce ve světě.\n00:12:57To rytectví je takový... Představme si takový desetiboj\n00:13:01a jako ty zbraně jsou asi, co se týče toho rytectví,\n00:13:04asi to nejsložitější.\n00:13:07Nesporný talent projevil už coby malý kluk\n00:13:10v lidové škole umění. Jeho životní dráhu pak definitivně\n00:13:13předurčil katalog zdobených zbraní, který mu rodiče přinesli.\n00:13:17Díla v něm ho totiž naprosto uchvátila,\n00:13:20a tak při volbě střední školy neváhal.\n00:13:23Vyučil se ryteckému řemeslu a poté hned nastoupil do České zbrojovky.\n00:13:29Každou zbraň je třeba popsat nějakým nápisem.\n00:13:31To se dělá razícím kolečkem.\n00:13:34A on tady začal rýt tyhlety razící kolečka.\n00:13:38V podniku tehdy pracovali ti nejlepší rytci,\n00:13:41takže se René měl od koho učit.\n00:13:43Díky své šikovnosti se velmi záhy dostal i ke zbraním.\n00:13:47Jak palným, tak chladným.\n00:13:50Dneska je to docela běžné, ale před, řekněme, 10-20 lety\n00:13:54nebo dříve zase ty rytiny tak běžné nebyly.\n00:13:57Byly v podstatě něco unikátního. A on se tím začal zabývat.\n00:14:00Já jsem chtěl v mládí dělat známky\n00:14:03a dostal jsem se až k panu Oldřichu Kulhánkovi do jeho ateliéru\n00:14:06a on mi říkal, tehdy mi ještě říkal chlapče:\n00:14:09Proč chceš dělat toto? Věnuj se tady tomu. Je vás málo,\n00:14:13musí si vás vážit v té zbrojovce. Pak jsem se díky panu Kulhánkovi\n00:14:16vlastně vrátil k těm zbraním a do dneška jsem mu vděčný.\n00:14:19Změnil mně v podstatě život.\n00:14:22Byl nejmladším rytcem zbrojovky.\n00:14:24Přesto jeho práce obstála i v těch nejpřísnějších kritériích.\n00:14:32Dalo mu proto k dispozici vlastní prostory,\n00:14:35kde se mohl stoprocentně věnovat pouze zbraním.\n00:14:37Brzy se dočkal také prvních velkých úspěchů.\n00:14:41V Jihoafrické republice byla výstava,\n00:14:43kde byla soutěž o nejkrásnější zbraň roku.\n00:14:45A tam jsme porazili značky jako Holand Holand, Rigbi, Sauer,\n00:14:48kde jsme vyhráli. Milníkem pro mě byla výstava v Chicagu,\n00:14:52kdy přišel pán v teplákové bundě a nabídl mi šílenou sumu za nůž.\n00:14:56A pak přišel a skutečně si ji koupil.\n00:14:58Já jsem myslel, že vtipkuje.\n00:15:00Díky tomu taky poznal, jak moc je jeho práce\n00:15:03na zahraničních trzích ceněná. Vytvořil si vlastní osobitý styl\n00:15:07založený na maximální věrnosti motivů, a ten začal rozvíjet.\n00:15:11To není tak, že by pracoval 8 hodin denně,\n00:15:14ale klidně je to 16 - 20.\n00:15:16Když se ta práce dělá, tak to dělá fakt pořádně.\n00:15:19Zákazníci nehodnotí jenom to zpracování,\n00:15:22ale hlavně trvají na výrazu.\n00:15:24Pokud děláme pro královské rodiny, tam ten výraz musí být vystižený\n00:15:28naprosto jak na známce.\n00:15:30Tam jsem vlastně uplatnil tady ty zkušenosti.\n00:15:33René je schopný vytvořit prakticky jakýkoliv obraz.\n00:15:37Ať už se jedná o ornamenty, pravěká zvířata,\n00:15:40africké motivy nebo portréty podle fotografií.\n00:15:43To, co někdo namaluje štětcem na plátno,\n00:15:45dokáže on vyrýt do tvrdé oceli.\n00:15:48Teď mám tady ve svěráku uplou kulovnici CZ 550,\n00:15:52kterou si objednal kanadský zákazník. Je tam anglická rytina\n00:15:55kombinovaná s plastickým dubovým listem plus ryzí zlato.\n00:16:00Tady je ve zlatě jelen evropský.\n00:16:02Má rydla, která zdědil ještě po svém učiteli.\n00:16:05A některá rydla a nástroje si vyrábí sám.\n00:16:08Používá zajímavé materiály. Používá damascénskou ocel,\n00:16:11používá vzácná dřeva, žebra ze zeber,\n00:16:14používá různé kosti a tak dále.\n00:16:16Běžná zbraň z továrny vyžaduje asi 30 hodin opracování.\n00:16:23A ty špičkové zbraně, kde je velký podíl rytecké práce,\n00:16:27tak 600 hodin, 2 tisíce hodin a třeba i 10 tisíc hodin.\n00:16:31Vše vytváří ručně,\n00:16:34a tak na zdobení pracuje týdny a někdy i měsíce.\n00:16:37Na závěr přijdou na řadu povrchové úpravy\n00:16:39a hotové dílo může putovat k zákazníkovi.\n00:16:43Jordánskému králi jsme dělali syna na zbraň,\n00:16:46kde jsme dostali děkovný dopis, což se běžně nestává,\n00:16:49kde psal, že oceňuje kvalitu zpracování i to,\n00:16:53že u syna i u něho se stala zbraň nejoblíbenější.\n00:16:57Díky svému renomé byl René dokonce jako první Čech\n00:17:00přijat do FEGA, což je prestižní asociace rytců v USA.\n00:17:04Jeho srdcovou záležitostí jsou ale motivy,\n00:17:07které se váží k našim dějinám.\n00:17:09Obzvlášť hrdý je třeba na pistoli Anthropoid\n00:17:12nebo tu nazvanou Republika vyrobenou ke 100.výročí\n00:17:15vzniku samostatného státu. Taky byla okamžitě rozebrána.\n00:17:19Ruce Reného Ondry totiž dokáží zbraň povýšit na umělecké dílo.\n00:17:25Mě naplňuje to, aby si jednou moje děti řekly:\n00:17:28Táta dělal něco pro nás, pro Čechy a tady po něm něco zůstalo.\n00:17:33Do absolutní světové špičky patří i hrdina naší další reportáže.\n00:17:38Michal Kulka ale pro změnu sbírá vavříny na sportovních kolbištích.\n00:17:42Zdobí ho totiž hned několik titulů světového šampióna\n00:17:46v jízdě na koloběžce. -Premiérové zlato získal v roce 2014\n00:17:50v Plzni na trati dlouhé 32 kilometrů.\n00:17:53V následujících letech vybojoval další první místa\n00:17:56v koloběhu na 400 metrů a na 12 kilometrů.\n00:17:59Dokázal ovšem absolvovat i trasy těch nejnáročnějších cyklistických\n00:18:03závodů, včetně slavné Staré dámy, tedy Tour de France.\n00:18:07Co ho k rekordům na původně dětském odrážedle přivedlo,\n00:18:11zjišťoval kolega Tomáš Polák.\n00:18:14-Trhni si nohou!\n00:18:16Ano, slyšeli jste dobře\n00:18:17Mezi koloběžkáři ale není obrat Trhni si nohou nadávkou.\n00:18:21Tou nohou si trháte - odrážíte se jí.\n00:18:25Proto se koloběžkáři zdraví: Trhni si nohou!\n00:18:28K tomuto sportu se ovšem Michal Kulka propracovával dost dlouho.\n00:18:32Ve svých 27 letech končil kvůli zranění s vrcholovou atletikou\n00:18:36a hledal nového koníčka.\n00:18:39A tehdy u kamarádů uviděl koloběžky.\n00:18:42Hodil jsem si na tom prvních 400 metrů na dráze,\n00:18:45zasoutěžil jsem si a vlastně mě to strašně chytlo.\n00:18:48Řekl jsem si: Ty jo, proč ne?\n00:18:50Začal jezdit rekreačně, ale dlouho mu to nevydrželo.\n00:18:54Chtěl závodit a vyhrávat. Vyrazil proto na svou první soutěž,\n00:18:58i když techniku moc neovládal.\n00:19:00On na tom stál jako jeliman, tak já jsem mu radil,\n00:19:04jak má být pořádně ve sjezdu, jak číst zatáčky a podobně.\n00:19:08Pak jsem mu dal napít a pak mi ujel.\n00:19:11Skončil jsem asi šestej a úplně super.\n00:19:13Vlastně jsem věděl, že to jako nebude sranda,\n00:19:17že to není žádnej amatérskej sport, že ti kluci na tom fakt trénujou.\n00:19:21Začal na sobě tvrdě makat. Zvládl sjezdový postoj,\n00:19:24vybírání zatáček i práci s rovnováhou.\n00:19:27Zkrátka trénoval denně. A k tomu hodně běhal, posiloval\n00:19:30a hlásil se na závody. A zároveň měl velký sen.\n00:19:33Absolvovat s 5 kamarády 100.ročník slavné cyklistické Tour de France.\n00:19:37Jenže na koloběžce.\n00:19:40My jsme si řekli, že zkusíme něco, co nikdo nedokázal.\n00:19:42A bylo to hodně silný.\n00:19:44Na první pohled bláznivý plán brzy dostal konkrétní podobu.\n00:19:48Den před cyklisty tam jedou takzvaní šipkaři.\n00:19:51A ti označují trasu, kudy se přesně pojede.\n00:19:54Už tam jsou fanoušci. Takže my jsme to zkusili den před cyklisty.\n00:19:59To samé, co jedou oni.\n00:20:00Na zřejmě nejdrsnější trasu na koloběžce na světě\n00:20:03se taky drsně připravovali.\n00:20:05My jsme prostě skončili v práci v 5 a jeli jsme někam\n00:20:09do Loděnice a zpátky 80 kilometrů, přijeli jsme v 11.\n00:20:13To samý druhý den. A o víkendu jsme jeli na Ještěd a zpátky.\n00:20:17Tvrdý trénink se ale vyplatil.\n00:20:19Na každou etapu vyráželi na Tour de France pouhý den před cyklisty.\n00:20:23Čekala je ohromná výzva.\n00:20:25Koloběžka je samozřejmě výrazně pomalejší než kolo.\n00:20:28A tak někdy jeli i 18 hodin.\n00:20:31Za 21 dnů absolvovali ve vedru na 3500 kilometrů.\n00:20:36Spali občas jen 2 hodiny. Nevyhnuly se jim puchýře, horečky a kolapsy.\n00:20:41Michala to tam pěkně zkosilo. Tak se čekalo.\n00:20:45Měli jsme tam kupodivu 2 dny doktorku.\n00:20:48Tak ta mu dala kapačku, takhle hodinu se čekalo,\n00:20:51než dostal tu glukózu, probral se, tlesknul a řekl: Jdem dál!\n00:20:56Brutální jízdu všichni zdárně dokončili\n00:21:00a byli z toho v sedmém nebi.\n00:21:02Michalovi to ale nestačilo a hledal další výzvy.\n00:21:05O rok později jako první Čech vyhrál takzvaný královský závod\n00:21:08dlouhý 32 kilometrů a stal se mistrem světa.\n00:21:12To, že skončil na bedně úplně nahoře, pecka.\n00:21:16Ale - bude to znít teďka možná jako blbě -\n00:21:20ale u bráchy prostě, já to tam mám,\n00:21:24že s tím prostě počítám. On jde a rve se s tím.\n00:21:28Ani poté ale koloběžku neodložil.\n00:21:30S kamarády vymyslel nový šílený plán.\n00:21:33Rozhodli se totiž absolvovat další cyklistickou perlu - Giro d'Italia.\n00:21:38Sice už tušili, do čeho jdou, ale i tak je čekaly velké problémy.\n00:21:42Poslední kopec na Giru, kdy jsem už skoro nevnímal,\n00:21:46bylo mi špatně, byl jsem pod prášky proti bolesti,\n00:21:49tak jenom vedle mě jel, sem tam něco povídal.\n00:21:53Já jsem mu neodpovídal, ale on věděl, že tam jsme spolu.\n00:21:57Za to si ho strašně vážím, protože díky němu jsem to i dojel.\n00:22:01Jinak bych to už dávno několikrát vzdal.\n00:22:04I tuto drsnou zkoušku zvládli.\n00:22:06Dnes Michal pracuje jako kouč. A vedle toho vede firmu\n00:22:09zaměřenou na sportovní tréninky, včetně těch koloběžkářských.\n00:22:14Umí člověka podpořit a umí ho pochválit.\n00:22:17Je to chvála taková, že vás to dokáže namotivovat.\n00:22:21Baví vás to. Ty tréninky jsou rozmanité.\n00:22:24Pokaždé trénujeme něco jiného. Trénujeme tři čtvrtě roku\n00:22:28a ještě jsme nešli jedinej stejnej trénink.\n00:22:32Michal má na kontě desítky vítězství.\n00:22:35Ze slavných cyklistických závodů\n00:22:37mu zbývá zvládnout jen španělskou Vueltu.\n00:22:40Pokud by s kolegy chtěli dodržet tradici\n00:22:42a vyrazit na její 100.ročník, mají ještě hodně času.\n00:22:46Ten se totiž bude konat až v roce 2045.\n00:22:52Těším se a jsem na to zvědavej, jestli se tam všichni sejdeme.\n00:22:56Ale myslím si, že jo, že jsme na to blázni dost.\n00:22:59Takže já se těším.\n00:23:04Patří mezi největší stálice naší hudební scény.\n00:23:07Snad všichni jsme si s nimi občas rádi zazpívali třeba:\n00:23:10Musíš za svou pravdou stát.\n00:23:12Nebo: Slyším mlýnský kámen, jak se otáčí.\n00:23:15Vydali víc než dvě desítky alb a posbírali řadu ocenění.\n00:23:19Řeč je samozřejmě o Spirituál kvintetu,\n00:23:21který v roce 1960 založili čtyři členové\n00:23:25Vysokoškolského uměleckého souboru Univerzity Karlovy.\n00:23:29Jarní oslavy jeho neuvěřitelných 60.narozenin\n00:23:33ale zmařila koronavirová pandemie. Bohužel.\n00:23:36A krom toho skupinu opustil jeden z jejích pilířů -\n00:23:39zpěvák a kontrabasista Dušan Vančura,\n00:23:42který v dubnu odešel do muzikantského nebe.\n00:23:44Tak jemu a celé téhle úžasné partě\n00:23:47vzdejme hold alespoň následující reportáží.\n00:23:50Tu pro vás natočil Ivan Bareš.\n00:23:56Nikdo z nás nepočítal, že vstupujeme do tak dlouhé kapitoly,\n00:24:01do něčeho, co bude trvat, protože pro nás to zpočátku bylo\n00:24:06samozřejmě jenom studentské povyražení.\n00:24:09Nikdo s tím neměl žádné velké plány.\n00:24:12Jiří Tichota studoval na Vysoké škole chemicko-technologické,\n00:24:16ale v oboru nezakotvil. S kamarády totiž založil kapelu.\n00:24:20O jejím žánrovém zaměření měl jasno už od svých 19 let.\n00:24:25Tehdy navštívil koncert americké gospelové skupiny\n00:24:28Every Man Orchestra.\n00:24:30A spirituály, které na něm slyšel, ho uchvátily.\n00:24:37V 60.letech to byla vlastně jakási obnova\n00:24:41americké lidové hudby, který probíhal ve světě.\n00:24:45A pak do toho najednou přišel srpen 68.\n00:24:49A v tu chvíli my jsme pochopili, že máme zcela mimořádnou šanci.\n00:24:56Protože ty spirituály, které jsme zpívali,\n00:24:59to byly písničky, které zpívaly o svobodě.\n00:25:06Mělo to tu výhodu, že nám to nemohli zakazovat,\n00:25:10protože komunistický režim se tvářil\n00:25:13jako velký zastánce utlačovaných na celém světě.\n00:25:17Potom v 70.letech to bylo takový to duchovní spiknutí,\n00:25:22který fungovalo v celý společnosti.\n00:25:26Ten, kdo chce uvěřit, věří,\n00:25:30ten, kdo chce uvěřit, věří...\n00:25:37A zase jsme měli vlastně volné ruce,\n00:25:40protože kdo u nás bez internetu,\n00:25:43bez knih, bez nahrávek mohl kontrolovat,\n00:25:46o čem se v černošských spirituálech v Americe zpívá?\n00:25:55cesta volná, můžeš jít...\n00:26:00V dobách totality nepochybně mnoho posluchačů\n00:26:03do těch písniček projektovala jakési svoje vize o tom,\n00:26:07co by si byli bývali přáli, aby se stalo.\n00:26:10Tedy osvobození od nějakých pout, od nějakých okovů.\n00:26:14Zpívání o svobodě, které ke Kvintetu vždycky patřilo,\n00:26:17určitě dávalo mnoha lidem naději.\n00:26:19...za svou pravdou stát, neměl za svou pravdou stát.\n00:26:24Každýho potěšilo, když mezi těmi řádky mohl něco najít.\n00:26:28Dokonce jsme pak dostávali příkazem,\n00:26:32že musíme před každou písničkou Až se k nám právo vrátí,\n00:26:36Za svou pravdou stát, Mává nám svobodná zem a tak dál,\n00:26:42že jsme museli povinně říkat,\n00:26:46že jde o černošské spirituály, tedy o písně utiskovaných černochů.\n00:26:52Našli se ovšem lidé, kteří psali stížnosti a udání.\n00:26:56Dvojsmyslné texty písní vadily hlavně představitelům režimu,\n00:27:00a tak kapele čas od času zakázali vystupovat.\n00:27:03Pokud hrát směla, slavila úspěchy i v zahraničí.\n00:27:07Velkou výhodu Spirituál kvintetu bylo, že vždycky měl dobré zpěváky.\n00:27:11Měl tam období, kdy tam zpívala Irena Budweiserová.\n00:27:15Zrovna tak třeba František Nedvěd\n00:27:18nebo paní Tichotová, která tam vlastně s tím Nedvědem přišla.\n00:27:22To je taky vynikající zpěvačka.\n00:27:24Čili je to soubor, který se skládá z velkých osobností.\n00:27:29Melou doleva, melou doprava,\n00:27:32melou pravdu i lež, když zrovna vyhrává.\n00:27:36Melou otrokáře, melou otroky,\n00:27:39melou na minuty, na hodiny, na roky.\n00:27:42Desítky let lidé hledali v textech Spirituál kvintetu sílu a oporu.\n00:27:47Po změně režimu už nemuseli. Přesto jeho popularita neklesla.\n00:27:51Zazpívali si s ním i prezidenti George Bush a Václav Havel.\n00:27:55Skupina hrála taky pro Billa Clintona a vystupovala i v Bruselu\n00:27:59při našem vstupu do Evropské unie.\n00:28:02Určitě jeden z nejmohutnějších zážitků pro mě\n00:28:06bylo zpívání na Václaváku v Melantrichu.\n00:28:11Kolegyně Irena Budweiserová kdysi kdesi řekla,\n00:28:15že Spirituál kvintet je fenomén nejen hudební, ale také sociální.\n00:28:20A já myslím, že to je do velké míry pěkná charakteristika Kvintetu.\n00:28:24Význam Spirituál kvintetu ukazuje už jenom to,\n00:28:27že je schopen během několika dnů prodat čtrnáctkrát Lucernu.\n00:28:31Kdo u nás tohle dokáže?\n00:28:37Její děda byl zakladatelem reprodukční biologie u nás\n00:28:40a táta se pak v tomto oboru propracoval do světové špičky.\n00:28:44Ona sama ale dokázala něco, o čem její předkové nejspíš ani nesnili.\n00:28:48To, co se dosud podařilo jen 4 laboratořím na celém světě.\n00:28:52Naklonovala totiž myši.\n00:28:54A následně se jí podařilo geneticky modifikovat křečky.\n00:28:57Za své výsledky taky získala několik prestižních ocenění.\n00:29:01Příště vás s Helenou Fulkovou seznámíme.\n00:29:04Tak si nás ve čtvrtek kolem 21. hodiny na ČT 1 nezapomeňte pustit.\n00:29:09Budeme se na vás s Jirkou těšit.\n00:29:11A nezapomínejte na dobré zprávy.\n00:29:13Každý den si jich pár preventivně naordinujte.\n00:29:15Pozitivní energie je přece tou nejlepší medicínou.\n00:29:19Tak se opatrujte, přátelé, a myslete na to. Na viděnou!\n00:29:27Skryté titulky: Jaroslav Švagr Česká televize 2020\nVýzkumný ústav CIIRC\nVálečná fotografka Jarmila Štuková\nRytec zbraní René Ondra\nMistr světa v jízdě na koloběžce\nVyvinuli zcela novou obličejovou masku vyráběnou technologií 3D tisku. Zkonstruovali taky robota, který urychluje testování nákazy. Tímto nepřehlédnutelným způsobem se do boje s koronavirem a časem zapojili pracovníci Českého institutu informatiky, robotiky a kybernetiky, zkráceně CIIRCu. Vědecké týmy tohoto pražského výzkumného ústavu ČVUT ale mají na kontě úspěchů mnohem víc a v nejrůznějších oborech. Do míst, kde tvoří budoucnost, vás teď zavede Pavel Bělík.\nJarmila Štuková moc dobře ví, jak vypadá válka. Její hrůzy svým objektivem zachytila třeba v Sýrii nebo v Iráku. Teď se pro změnu snaží zdokumentovat práci našich lidí v první linii. Tedy lékařů a sester ošetřujících vážné pacienty s nemocí Covid 19. Navíc začala společně s přáteli organizovat výrobu a distribuci nedostatkových roušek, bez kterých se neobejdou. Vystudovala sice DAMU, ale nakonec se jejím osudem stal právě fotoaparát. Patnáct let s ním jezdí po světě. Hlavně do zemí zmítaných boji a chudobou. Za své snímky taky už dvanáctkrát získala první cenu v soutěži Czech Press Photo. O tom, jak se stala válečnou fotografkou, si povídala s Veronikou Kvakovou.\nNůž i pistoli dokáže povýšit na umělecké dílo. A ve svém oboru patří ke světové špičce. Díla rytce zbraní Reného Ondry z Uherského Brodu oceňují sběratelé po celé planetě. Našli byste je i u řady významných osobností, třeba u George Bushe staršího i mladšího. Donalda Trumpa nebo jordánského krále. Jak se od kreslení dostal právě ke zdobení oceli, prozradil Pavlu Bělíkovi.\nDo absolutní světové špičky patří i hrdina naší další reportáže. Michal Kulka ale pro změnu sbírá vavříny na sportovních kolbištích. Je totiž několikanásobným šampiónem planety v jízdě na koloběžce. Tento titul získal poprvé v roce 2014 v Plzni na trati dlouhé 32 kilometrů. A v následujících letech vybojoval zlaté medaile v koloběhu na 400 metrů a na 12 kilometrů. Dokázal ovšem absolvovat i trasy těch nejnáročnějších cyklistických závodů včetně slavné staré dámy - tedy Tour de France. Co ho k rekordům na původně dětském odrážedle přivedlo, zjišťoval Tomáš Polák.\nPatří mezi největší stálice naší hudební scény. Snad všichni jsme si s nimi občas rádi zazpívali: Musíš za svou pravdou stát nebo Slyším mlýnský kámen, jak se otáčí. Vydali víc než dvě desítky alb a posbírali řadu ocenění. Řeč je samozřejmě o Spirituál kvintetu, který v roce 1960 založili čtyři členové Vysokoškolského uměleckého souboru Univerzity Karlovy. Jarní oslavy jeho neuvěřitelných šedesátých narozenin ale zmařila koronavirová pandemie, bohužel. A krom toho skupinu opustil jeden z jejích pilířů – zpěvák a kontrabasista Dušan Vančura, který v dubnu odešel do muzikantského nebe. Tak jemu a celé téhle úžasné partě vzdejme hold alespoň následující reportáží. Natočil ji pro vás Ivan Bareš.


T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles | Děti-Hračky.cz\nChcete mít T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles doma už zítra? Objednejte ho na zde e-shopu Feedo.cz a postaráme se o rychlé odeslání zboží. Za cenu jen 469 Kč.\nPopis zboží: T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles T-Tomi\nAbdukční kalhotky T-TOMI jsou speciálně vyvinuté pro děti, kterým bylo ortopedem doporučeno široké balení. Kalhotky udržují kyčle dítěte ve správném postavení díky všité vrstvené plenkovině odpovídající dvěma poskládaným tetra bavlněným plenám. Lze je tedy využít jako účinnou preventivní ortopedickou pomůcku pro zdravý vývoj kyčelních kloubů. Tyto kalhotky nejsou savou vrstvou, mohou se nosit v kombinaci s jednorázovými plenami, a to nejlépe na oblečení (na body, dupačkách či punčoškách). Vnější vrstvu tvoří čistá bavlna s mnoha různými moderními designy, zapínání je na přední straně na suchý zip. Abdukční kalhotky T-TOMI lze vybrat ve dvou velikostech, a to pro děti cca 3–6 kg a 5–9 kg. Abdukční kalhotky jsou prodyšné, pohodlné a jednoduché na používání i údržbu. Vlastnosti: materiál 100% bavlna výplň vrstvená plenkovina odpovídající 2 poskládaným plenám zapínání na suchý zip 2 velikosti kvalitní zpracování moderní design vyrobeno v České republice Produkty T-TOMI splňují požadavky stanovené vyhláškou MZČR č.84/2001 Sb. o hygienických požadavcích na hračky a výrobky pro děti do 3 let a Oeko Tex Standard 100.\nNa internetovém e-shopu Feedo.cz je k objednání produkt T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles za skvělou cenu 469 Kč. Produkty jsou od prověřených výrobců dodávající dětské vybavení a příslušenství. Můžete tak výhodně dnes zboží koupit online od kvalitního výrobce T-Tomi. Výrobek je v kategorie Pleny.\nK dispozici na stránkách máte specifikace i popis prodávaného zboží. Můžete mrknout i na K produktu na stránkách naleznete popis a specifikace. Na našich stránkách naleznete i recenze T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles a popis e-shopu. Více informací či kde zboží koupit a vyzvednout naleznete níže.\nProdukty od této značky T-Tomi jsou kvalitní a zákazníci jsou s výrobky spokojeni. Nemusíte hledat kde koupit T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles, můžete jej snadno objednat online zde.\nRecenze T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles\nSpolehlivost, hodně recenzí na heuríce a hlavněT-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles bylo skladem.\nDoplňující detaily a info o T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles\nkód zboží 8594166545397 EAN.\nOvěřený výrobce T-Tomi dětského zboží T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles.\nRecenze T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles heureka.cz - sortiment pro děti\nPři hledání více recenzí T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles a hodnocení si můžete produkt vyhledat i zde na heureka.cz. Je zde velké množství zákazníků, kteří zde komentují a sdělují své názory a zkušenosti s Pleny. Můžete zde dokonce si i porovnat cenu a ověřit nejlevnější Pleny i od jiných e-shopů.\nPopis výrobku i specifikace T-TOMI Abdukční kalhotky 3-6 kg pink triangles se mohou změnit bez upozornění. Obrázky zboží mají informativní charakter aby si zákazník zboží lépe představil. Běžná cena znamená - výrobcem či dodavatelem T-Tomi doporučená cena pro maloobchodní prodej. A aktuální cenu naleznete vždy na e-shopu Feedo.cz při objednání v košíku.


Michelle Moon Dámská kabelka přes rameno růžová - Downz růžová - Taška Vecerni kabelky Pro-zeny 499 Kč\nDámská kabelka přes rameno růžová - Downz\nOdkaz na výrobek: 15902348\nOriginální růžové psaníčko, které Vám poslouží i jako kabelka a peněženka. Michelle Moon přišla s modelem, kdy Vám kabelka poslouží v jakékoliv společenské i zábavní situaci. Elegantní prošívaný vzorek a jedna barvička, která Vašemu outfitu skvěle padne! Klopa se otevírá magnetickým cvokem, pod ní najdete dvě hlavní přihrádky, které dělí kapsa se zipem. Vnitřní zadní strana Vám poslouží a bankovky, kreditní karty, doklady i vizitky. Kabelku lze nosit v ruce nebo s popruhem přes rameno či crossbody. Objednejte ještě dnes a vyzkoušejte, vrátit ho můžete až za 30 dnů! Takový kousek by Vám neměl chybět. A4: ne Materiál: syntetika Kování: zlaté Rozměry (max.): 23,5 x 13,5 x 4,5 cm (šířka x výška x hloubka) Výška ucha: - Délka popruhu: odnímatelný řetízek, jedna délka Kód zboží: FLD5006\nNejsou k dispozici žádné názory na Michelle Moon - Dámská kabelka přes rameno růžová - Downz


Úvod > Články > Telefónica pokračuje v nakupování malých operátorů. Pod křídly firmy končí desetitisíce lidí\nJako poslední v náručí Telefónicy skončily společnosti Helemik a OrbisNet. V sítích odkoupenými firmou InternetHome má teď být podle odhadů 80 000 až 100 000 klientů.\nLidové noviny uvedly, že Telefónica za tyto operátory zaplatila kolem dvojnásobku jejich ročního obratu, nicméně firma nechtěla kolem zmíněných obchodních transakcí nic komentovat. Že Telefónica "potají" odkupuje malé a střední operátory, se mluví již několik let. Například jednou z velkých ryb pro Telefónicu byl ostravský poskytoval internetového připojení EvkaNet nabízející připojení přes optické rozvody. Avšak ani detailů tohoto obchodu, ani jeho potvrzení, se veřejnost od největšího české operátora nedočkala. V té době (podzim roku 2011) se podle dostupných informací Telefónica měla stát také majitelem dalších sítí, jako je Flextron, Eurnet, Mkrumluv či Losan Internet.\nPravdou je, že Telefónica své nákupy činí vůči nelibosti některých uživatelů, kteří nechtějí patřit pod velkou společnost, a její kroky sleduje i Úřad na ochranu hospodářské soutěže. Nicméně ten zatím žádné kroky vůči jejímu jednání nepodnikl, neboť k tomu zatím nemá -- dle slov úředníků -- důvod.\nCo se nových akvizicí týče, síť Helemik funguje od roku 2005 a připojení k internetu nabízí více než tří tisícům lidí. Stejně dlouho na trhu působí i severomoravská síť Orbisnet, která pod Telefónicu přešla k 1. březnu letošního roku.\nFirma InternetHome patřící Telefónice začala s akvizicemi od chvíle, co vznikla, tj. již od roku 2008. Zatímco řada firem vábení Telefónicy odolává, mnoho z nich vábivým nabídkám operátora "podléhá".


Při kontaktu s elektrickým vedením v autě se vyhněte časté chybě, můžete si zachránit život | Autoforum.cz\nPři kontaktu s elektrickým vedením v autě se vyhněte časté chybě, můžete si zachránit život\nJakkoli se to může zdát neobvyklé, takové nehody se stávají, ať už kvůli nárazu do stožáru vedení nebo kontaktu se spadlými dráty. Nemusí to být ale až tak kritická situace, dokud z auta nevystoupíte.\n19.5.2021 | Petr Prokopec\nFoto: Ondřej Vávra, Autoforum.cz\nTento týden došlo v americkém Detroitu k tragické události. Řidička Chrysleru 200 tam narazila do sloupu elektrického vedení, jehož dráty následně spadly na její vůz. Dle očitého svědka události žena poté vystoupila z vozu, dotkla se drátu a následně se začala třást. Následky zásahu vysokým napětím byly pochopitelně fatální, detroitská policie tak ženu prohlásila za mrtvou hned na místě incidentu.\nNehody tohoto typu překvapivě nejsou ojedinělé a tato poslední nabízí potenciálně velmi cenné poučení, jak se v takové situaci chovat. Dotyčná se bohužel dopustila velmi časté a obvyklé fatální chyby, jakkoli její jednání bylo přirozené. Jaký je tedy správný postup?\nHlavní rada je vlastně jednoduchá, nebo tak alespoň zní - zachovat klid a v případě, že vůz nezachvátí požár, jej v žádném případě neopouštět a ničeho se nedotýkat. Jakkoli je proti lidské přirozenosti zůstávat uvnitř havarovaného vozu, je to v tomto případě nejjistější možnost, jak se vyhnout kontaktu s elektrickým proudem. Vůz v tu chvíli funguje jako Faradayova klec, díky čemuž se měl elektrický náboj soustředit pouze na povrchu auta, nepůsobit v jeho nitru.\nJe ale třeba nesmyslet jen na sebe. Zavolat záchranáře by asi napadlo každého, vhodné je ale troubením či voláním skrze otevřená okénka upozornit ostatní řidiče, aby se za žádných okolností k vozu nepřibližovali, neboť se snadno též mohou dostat do role výše zmíněné, nebohé ženy. Ze zachránců se snadnou mohou stát obětmi své vlastní dobroty.\nO dost náročnější je úprk z vozu ve chvílích, kdy třeba začne hořet. V takové chvíli zkrátka nemáte jinou volbu, ovšem ani tak nesmíte zpanikařit. Je totiž třeba, abyste se znovu vyvarovali jakéhokoliv kontaktu s kovovými částmi vozu. Opatrně tedy otevřete dveře a vyskočte ven snožmo. Pokud byste totiž jednoduše vykročili jednou nohou, můžete vytvořit nový elektrický okruh, jenž bude probíhat skrze vaše tělo.\nAni ve chvílích, kdy jste ovšem již mimo vůz, nesmíte takříkajíc sejít z cesty. Snožmo je totiž třeba odskákat do bezpečné vzdálenosti. Pokud přitom ve voze jedete s dětmi, musíte je tisknout v náručí a dbát, aby ani ony nezavadily o cokoliv kovového. Může to být náročné, nic jiného vám zkrátka nepomůže, čehož je smutným důkazem zkraje zmiňovaná událost z Detroitu.\nSilná auta rádi fotíme poblíž vedení vysokého napětí či velkých trafostanic. S takovou elektřinou ale nejsou žerty a pokud se dostane do blízkosti vašeho vozu více, než je zdrávo, je třeba postupovat dle jasně daných pravidel, jinak jde bez přehánění o život. Ilustrační foto: Ondřej Vávra, Autoforum.cz


Mysli pozitivně, věř si! Také máte alergii na motivační... - Vlasta.cz\nIVANA AŠENBRENEROVÁ | 07. ŘÍJNA 2021\nTo musíš, to zvládneš, mysli pozitivně. Naprogramuj se na úspěch a musíš si věřit. Taky jste už někdy alergičtí na tyhle zaručené motivační rady? Dost často totiž úspěchu nepomáhají, ale situaci naopak zhoršují. Proč jsou pozitivní formulky sice fajn, ale ne vždy fungují?\nChcete změnit život k lepšímu? Kolik motivačních rad od různých koučů jste si už vyslechli nebo přečetli? Kolik pozitivních afirmací jste vyslali do vesmíru a popsali jimi zrcadlo v koupelně, a ono pořád nic? Možná je to proto, že „zázračné“ motivační formulky ne vždy fungují, ne vždy vedou k profesnímu růstu, sportovním úspěchům či životnímu štěstí. To tvrdí i Steffen Kirchner, autor knihy Motivační lži, v níž se snaží zbořit řadu mýtů, které kolem těchto rad kolují. V poslední době zažívá profese mentálních koučů velký boom, a to nejen ve velkých firmách a sportovních klubech. Kdo nemá kouče, jako by nebyl. I „obyčejní“ lidé vydávají neuvěřitelné peníze za to, aby navštívili motivační kurz nebo workshop a získali zázračný návod, jak se stát úspěšnějším a šťastnějším. Ne vždy ale tyhle snahy dopadnou dobře. Někdy je to docela naopak.\nZúčastnila jsem se několika motivačních kurzů a z většiny jsem měla poněkud rozpačitý dojem. Jak říká Jen Sincero, autorka knihy Jsi prostě borec, je totiž velký rozdíl mezi konáním a kecáním. „Kolik let lidé promarní prázdným tlacháním, vykládáním, co by měli nebo mohli, a taky chozením na různé přednášky, absolvováním dalších a dalších kurzů, studováním kdovíjaké svépomoci – než konečně, pokud vůbec kdy, s tím vším něco udělají,“ říká. Podle jedné statistiky pouze pět procent lidí, kteří se přihlásí na motivační kurz nebo přednášku, nové znalosti opravdu k něčemu využije. A to se týká i záležitostí, které stojí hodně, ale fakt hodně peněz. „Tolik lidí si přeje něco změnit a vážně to moc chtějí, jsou ochotni investovat čas i peníze, jenže nakonec nejsou ochotni snášet nepohodlí, když mají skutečně něčeho dosáhnout. Což znamená, že změnu nechtějí tak moc, jak předtím tvrdili,“ dodává Jen Sincero.\nSlepé vzhlížení k partnerovi a popírání vlastních přání je cestou do pekla\nChtít můžete vsedě na gauči s pytlíkem brambůrků a časopisem v ruce či se sluchátky na uších, z nichž k vám promlouvá motivační kouč. Rozhodnout se znamená do toho jít, je zapotřebí dělat cokoli a dovolit si o sobě klidně i pochybovat. Vždyť i slavný fotbalista Lionel Messi či zpěvák Robbie Williams o sobě hodně pochybovali, a zná je celý svět. Steffen Kirchner tvrdí, že úspěchu lze dosáhnout i tehdy, když o sobě pochybujete, a že vnitřní nejistota může paradoxně někdy pomoci dosáhnout vyšších cílů.\n„Chodila jsem na motivační semináře, měla na tričku připíchnutou visačku se jménem, plácala jsem si s lidmi vedle sebe po zádech a hulákala s nimi: Jo, jsem skvělá! Utrácela jsem peníze za knížky, které mě měly naučit stát se úspěšnější a šťastnější, účastnila se obřadů při západu slunce nebo úplňku a výsledek? Nic významného se nestalo, musela jsem opravdu začít něco dělat. Přesto jsem se naučila aspoň jednu věc. Používat afirmace, tedy krátké motivační věty a prohlášení, která opakujete a mají pomoct ke změně,“ říká Eva, moje pětačtyřicetiletá známá.\nHádky, nevěra, odcizení. Tři nejčastější důvody rozvodů, kterým se dá předejít\nS pozitivními afirmacemi to ale není tak jednoznačné. Psycholožka Sophie Henshaw říká, že pokud se pozitivní tvrzení (k nimž afirmace patří) zaměřují na vědomou mysl, jsou neúčinná. „Pokud to, co se snažíte potvrdit, je neslučitelné s vaší hluboce zakořeněnou negativní vírou, pak vše, co vedete, je vnitřní boj. A tento boj může vést k sebedestruktivnímu jednání.“ Co bychom tedy o pozitivních afirmacích měli vědět? Tím, že přemýšlíme o pozitivní změně svého života, si připomínáme jeho pozitivní aspekty. Pokud budou vaše tvrzení v naprostém rozporu s tím, o čem si myslíte, že je pravda, může to způsobit, že spadnete ještě hlouběji do úzkosti či získáte nízké sebevědomí. Ve skutečnosti neexistují žádné univerzální formulky, které si člověk vkládá mechanicky bez vnitřního přijetí do hlavy a věří, že se mu tam usadí a udělají zázrak. Když je „vnitřek“ hořký a trpký a nutíme se do pozitivního myšlení, pak ani sebekrásnější formulka nepomůže. „Pokud jsme na tom tak, že vlastní sebedůvěra je nízká, a snažíme se nuceně manifestovat pozitivní myšlení navenek, je to složitější. Naučené formulky typu ‚mysli pozitivně a bude to dobré, vše se bude dařit‘, nemusí opravdu fungovat. Naopak mohou být někdy spíše frustrující. Pro přijetí pozitivního myšlení je nutná vnitřní autenticita. Tedy ne mechanické drmolení nějakých frází z kurzů pozitivního myšlení, nebo získaných od osobního kouče či z ezoterických workshopů,“ domnívá se psycholožka Jitka Douchová.\nChcete-li tedy dosáhnout nějakého cíle, je nezbytná silná motivace a vnitřní drive. „Pak je možné bojovat sám se sebou a sám za sebe. K tomu je důležité vždy identifikovat, v čem jsme dobří, čeho jsme již dosáhli. A mohou to být i zdánlivé maličkosti. Pokud pracuji se svými klienty na hledání síly k úspěchu v životě, hledáme krok po kroku všechny úspěchy v jejich životě od samotného začátku. Vedu klienty k tomu, aby se na sebe podívali nejen vlastníma očima v tom dobrém slova smyslu, ale i očima těch druhých, kteří je mají rádi. Takže pracujeme na tom, aby každý mohl u sebe vidět, poznat a osahat si to, co má na sobě rád. Někdy je to docela těžká práce, ale vždy se to podaří. Když už najdeme první věc, pak nalézáme i věci další. Následně společně hledáme, co na něm konkrétně mají rádi ti druzí. Takže v terapii začínáme otázkami: Kdo jsem, Co mám na sobě rád a kým bych si přál být a úplně na konec Co pro to můžu udělat. Postupujeme od nejlehčích úkolů, ale děláme sumarizaci všeho, co jsme schopni udělat pro svůj životní úspěch. Slovo úspěch zní někdy příliš závazně a nesebevědomého člověka sráží na kolena hned na začátku. Ale je dobré tohle slovo verbálně přeznačkovat. Třeba na radost ze života,“ vysvětluje Jitka Douchová svůj přístup.\nJak říká, vysílání přání do vesmíru a umělé mentorování frází o pozitivním myšlení nejsou dobrá cesta, která by pomohla každému. „Důležitá je spíš poctivá práce sám se sebou. A s psychologem ve vzájemném dialogu to jde rozhodně lépe. Důležité je také stanovit si vlastní kritéria toho, co je náš osobní úspěch. Není dobré se s někým srovnávat, ne s někým, kdo je v našich očích ,top‘,“ dodává Douchová.\nMůže to být manipulace? Co si myslí JITKA DOUCHOVÁ, psychoterapeutka, www.jitkadouchova.cz\nNeexistují žádné univerzální formulky, které by způsobily zázrak a my bychom se pak úplně přenastavili, aniž bychom pro to něco udělali. Ale afirmace nevnímám jako manipulativní. Je to jedna z cest, která některým typům osobnosti může pomoct. Upnou se na ni natolik, že se uvnitř nich stane nějaká vnitřní přestavba, transformace myšlení. Jde o to, naladit se na boj za sebe samotného a práci na vlastní sebedůvěře. Cesty k cíli jsou různé, nejpoctivější a nejsmysluplnější je individuální psychoterapie.\nJe důležité najít, v čem jsme dobří, čeho jsme už dosáhli. A mohou to být i zdánlivé maličkosti.\nPráce = zábava?\nAbyste měli úspěch v zaměstnání, nemusí vás vaše pracovní náplň nutně bavit. I když právě to je jedna z nejčastějších motivačních formulek mnoha koučů. Najděte si práci, která vás bude bavit, a teprve pak můžete očekávat úspěch. Pravda to tak docela není. Jak říká Steffen Kirchner, to, co nás skutečně baví, není bezpodmínečně práce sama o sobě, ale spíš výsledky a zážitky, které z ní vyplývají. Povolání je úkol, který člověka naplňuje, dává mu smysl a s vášní se pro ně angažuje. Naopak práce jsou konkrétní pracovní úkoly, které musí člověk každý den vyřídit, vlastně odpracovat. Věci, které nám „zadává“ někdo jiný, problémy, které se musí řešit, nebo příprava na to, co je třeba udělat. A tato práce nemusí být nutně zábavná, velmi často je to dřina a stojí nás hodně energie. Náš pocit, že nějaká činnost vede k cíli a je smysluplná, nespočívá v tom, zda se při ní bavíme. Uspokojení přinášejí výsledky. Jak říká Steffen Kirchner, otázkou by mělo být, proč všechno děláme.\nKdyž si odpovíme na otázku proč, najdeme smysl i naplnění. „Nevěřte motivačním lžím pracovních koučů, business trenérů a dalších kouzelníků se slovy, kteří vám chtějí navyprávět cosi o růžovém obláčku štěstí v pracovním životě. Samozřejmě by měla vaše činnost v ideálním případě přinášet co nejčastěji radost. Zábava je součástí pracovního života, ale je to pořád jen pouhý kamínek v mozaice,“ tvrdí Steffen Kirchner. Proto bychom podle něj měli zapomenout na věty typu: Až si budeš hledat zaměstnání, dělej to, co tě nejvíc baví. „Zábava je sice podstatným faktorem pro pocit pracovního naplnění a taky úspěchu. Není ale primárním kritériem při rozhodování. Je totiž spíše následkem. Trvalý pocit radosti v práci může vzniknout jen tehdy, když je v ní člověk úspěšný. Zpravidla vždy platí, že kdo nemá v práci úspěch, toho jeho povolání dříve nebo později přestane bavit.“ Na druhou stranu ale říká, že každý člověk má v každém okamžiku volbu, jak chce svoji práci dělat. „Buď se může pořád smát, nebo si pořád stěžovat. Buď věci odsouvat, nebo se posouvat. A kromě toho se může každá, i sebenudnější práce stát snesitelnější, když změníme pohled na ni a postoj k ní.“\nDůvody, proč pozitivní myšlení nemusí fungovat (a co dělat místo toho)\n❱❱ Potřebujete zpětnou vazbu: K pokroku jakéhokoli druhu potřebujete nepřetržitou zpětnou vazbu. Každé zlepšení, které zažijete, stimuluje a odměňuje váš mozek, díky čemuž máte z úspěchu dobrý pocit. Když se cítíte dobře díky něčemu, co jste udělali, získáte větší motivaci dělat to dál.\n❱❱ Potřebujete motivaci: Schopnost sledovat pokrok je zásadní, pokud chcete úspěšně dosáhnout jakéhokoli cíle. K jeho dosažení je ale nutná celá řada akcí. Přemýšlet každý den o tom, jak skvělé bude, až projdete cílem, není totéž jako dělat, co je potřeba, abyste se k němu dostali. Křičet tedy pouhé „Já to dokážu“ nestačí. Představte si, že se vás někdo zeptá: Jak ses dnes měl? Na čem jsi pracoval? A vy odpovíte: Dnes jsem nedělal nic, ale strávil jsem spoustu času pozitivním přemýšlením. Jednání, nikoli myšlení je důležité!\n❱❱ Potřebujete odpovědnost: Myšlenka, že můžete do svého života vnést pozitivitu a úspěch pouhým častějším přemýšlením, k ničemu nepovede bez vaší vnitřní odpovědnosti. Bez ní vám žádné pozitivní myšlenky, formulky nebo cokoliv jiného nepomohou. Zlatou olympijskou medaili nezískáte tak, že o ní budete pozitivně snít.\n❱❱ Potřebujete být realističtí: I ti nejúspěšnější lidé na světě zažívají v životě negativní okamžiky. A k těm dochází bez ohledu na to, kolik energie vydáme, abychom mysleli jen pozitivně. Je naivní věřit, že dokážeme své problémy pozitivně promýšlet. Jistě, pozitivní myšlení je důležité, musíte ale přijmout fakt, že i když se vám stane něco špatného, musíte rychle jednat, abyste to překonali. Bez akce je jen malá šance, že k sobě „přitáhnete“ jakýkoli úspěch. Kromě krátkodobého pocitu spokojenosti.\nŽeny! Přestaňte se hodnotit podle toho, jestli se vejdete do loňských kalhot


17.5.2016 – Od poloviny února mají chodci povinnost mít na svém oděvu nebo zápěstí reflexní prvky. Policisté zatím řešili jejich absenci jen domluvou. Podle deníku Právo je ale období hájení u konce a kromě reflexního pásku hříšníkům policisté rozdávají i pokuty, které mohou činit až 2000 korun. Navíc podle policejních statistik za první čtyři měsíce letošního roku zahynulo na cestách 45 chodců, což je o patnáct více než za stejné období z loňska. Další čtyři k nim přibyli za první dva týdny v květnu.\n16.2.2016 – Chodci by si měli urychleně připravit reflexní vesty, pásky, odrazky nebo jiné podobné doplňky. V sobotu totiž začne platit zákon, podle kterého budou muset lidé nosit takovéto pomůcky, kdykoli se budou pohybovat za snížené viditelnosti na silnici mimo obec. Ministerstvo dopravy tak chce snížit počet přejetých lidí. Za porušení hrozí pokuta dva tisíce korun.\n3.6.2017 – Že za nehody cyklistů mohou bezohlední řidiči aut? Do puntíků to neplatí, 63 procent loňských nehod si cyklisté zavinili sami. A u dětí jsou čísla ještě jasnější, mrňousové na kolech loni zapříčinili dokonce 77 procent nehod.\n31.10.2016 – Stmívá se už čím dál dřív, což má neblahý vliv i na počet dopravních nehod. V loňském roce se celá třetina tragických nehod odehrála v noci, i když jezdí méně aut. Pozor by si ale neměli dávat pouze řidiči, ale také chodci, kteří při podobných srážkách kvůli špatné viditelnosti umírají nejčastěji. Jak se má člověk správně obléci, aby byl z dálky dobře vidět? Máme pro vás pár tipů.\n5.2.2018 – Jet autem po Praze je často o nervy, někdy i o zdraví! Hustý provoz, víceproudé ulice, do toho se všude motají chodci. A kde je to úplně nejhorší? Z hlediska počtu nehod je v Praze nejnebezpečnější křižovatka Seifertovy s Husitskou ulicí, kde policisté řešili 25 karambolů. Křížení navíc těsně přiléhá k neméně komplikované křižovatce U Bulhara, na níž se také bourá často. Dohromady tedy došlo na složitém dopravním uzlu dokonce ke 46 nehodám. Problematické je i Vítězné náměstí, kde se stalo 25 nehod. V závěsu za ním je I. P. Pavlova s 21 dopravními karamboly. Hned za nimi je ještě křižovatka Kolbenovy a Kbelské, kde se loni stalo 20 nehod.\n5.6. (42 dnů) – Takřka rok trvalo vyšetřování jedné z nejtragičtějších nehod na jihu Moravy. Loni 2. července se u Strážnice na Hodonínsku srazila dvě auta. Na místě zůstali čtyři mrtví: manželé Martin (†73) s Jarmilou (†67) a jejich známý Zdeněk (†70) zemřeli ve Fordu Fiesta, v renaultu přišel o život Martin (†23). Policie nyní určila, že právě mladík byl viníkem nehody.\n7.9.2011 – Skupinka asi deseti dětí spořádaně jde po ulici, s nimi dvě či tři ženy v oranžových reflexních vestách s nápisem Dozor dětí. Takový obraz lze vidět od úterý vždy ráno a po poledni po vyučování na cestě mezi Základní školou Bratislavská a okolím problémové ubytovny Sport ve Varnsdorfu.\n5.1.2016 – Autobusoví řidiči z Královehradeckého kraje v úterý vyjeli v reflexních vestách. Protestují tak proti tendru kraje na autobusové dopravce pro roky 2017 až 2026. Podpořili tak odbory, které chtějí tendr zrušit. Zadávací podmínky podle nich povedou ke stagnaci již tak podprůměrných mezd.


Odstraňovač zápachu Beaphar Odour Eliminator 500 ml | Super zoo\n/ Kočky / Péče o kočku / Uklízíme po kočce / Odstraňovače zápachu / Odstraňovač zápachu Beaphar Odour Eliminator 500 ml\nOdstraňovač zápachu Beaphar Odour Eliminator 500 ml\nOdstraňovač zápachu Odour Eliminator je produkt určený pro osvěžení a dezinfekci prostředí s domácími mazlíčky . Odstraňuje 99,9 % bakterií, které se živí organickými zbytky, a tím jsou zodpovědné zobrazit celý popis\nOsobní odběr na 103 prodejnách\nMáme 136 prodejens víkendovým provozem\nPopis Hodnocení (8)\nKatalogové číslo: 244-13624\nOdstraňovač zápachu Odour Eliminator je produkt určený pro osvěžení a dezinfekci prostředí s domácími mazlíčky. Odstraňuje 99,9 % bakterií, které se živí organickými zbytky, a tím jsou zodpovědné za zápach míst znečištěných močí, výkaly a zvratky.\nOdstraňuje odolné zápachy i škodlivé patogeny, včetně virů během 60 sekund\nZajistí dlouhotrvající svěžest a antibakteriální ochranu\nVhodný k ošetření tkanin, pelíšků, škrabadel pro kočky, koberců, kočičí záchodů, kabin aut atd.\nNávod k použití: Odstraňte co nejvíce tuhých zbytků znečištění. Otočte hubici do funkční polohy, aplikujte na znečištěné místo a jemně vmasírujte. Nechte působit 5 minut. Přebytečnou tekutinu odstraňte z tkaniny nebo koberce pomocí čistého hadříku. Po uschnutí jej vyluxujte. Pro dosažení optimálních výsledků ošetřujte čerstvé skvrny.\nTuhé nebo staré skvrny mohou vyžadovat více jak jedno ošetření. Nechte povrch uschnout před tím, než dovolíte zvířatům přístup na ošetřené místo.\nSložení: didecyldimonium chlorid (CAS No.: 7173-51-5): 5,6 g/l, benzalkonium chlorid (CAS No.: 68424-85-1): 1,4 g/l\nPřed použitím si pečlivě přečtete etiketu, informace o produktu a pokyny pro bezpečné zacházení.\nHodnotilo již 176 zákazníků.\nMartina, dne 19. 7. 2021 5.0\n“Zatím koberec voní, tak uvidíme„\nJindra Švehlová , dne 16. 3. 2021 5.0\n“Super. Funguje a pomáhá „\nTomáš Svoboda, dne 2. 2. 2021 5.0\n“Perfektní. Funguje. „\nTereza Hynečková, dne 2. 1. 2021 5.0\nMarie Bartoňová, dne 10. 9. 2020 5.0\n“Dobrý den, dnes jsem vyzkoušela a je to super!!!! Žádný zápach není cítit .Doporučuji všem !!!!! Hezký den Marie„


Čisté umění a uzel filmového světa: Lars von Trier, Terry Gilliam a Netflix v Cannes — 360° — ArtZóna — Česká televize\nDočkal se. Režisér Terry Gilliam a představitel hlavní role jeho filmu\nMuž, který zabil Dona Quijota, velšský herec a zpěvák Jonathan Pryce, foto: Amazon Studio\nČisté umění a uzel filmového světa: Lars von Trier, Terry Gilliam a Netflix v Cannes\nAntonín Tesař, 10. May 2018\nTento týden začal festival v Cannes. Přehlídka, která se prezentuje jako bašta filmového umění. Letos budí zájem novinářů především třemi kauzami. Je to návrat někdejší persony non grata Larse von Triera, uvedení novinky Terryho Gilliama, o jejíž autorská práva se vedou spory, a především spor festivalu se streamovací službou Netflix.\nVšechny tři kauzy vypovídají o festivalu, který se neustále zaštiťuje tím, že je baštou filmového umění. Pravé filmové umění je pro uměleckého ředitele akce Thierryho Frémauxe evidentně něčím, co dokáže vyvážit lecjaký mimoumělecký problém.\nAféra kolem dánského režiséra Larse von Triera ukazuje, jak se Cannes zuby nehty snaží vzájemně od sebe držet kategorie umění a společenské reputace autora. Přitom Trier je tvůrce, u něhož se prolínají do nedělitelné směsi. Každý jeho nový film doprovází zprávy o depresích či alkoholismu jeho tvůrce, které si máme do příslušného díla promítat. Trierův projekt Nymfomanka, který byl uvedený v době režisérova canneského exilu, měl obří marketingovou kampaň, jež film propagovala v podstatě jako vytříbené artové porno s hvězdami jako Charlotte Gainsbourg a Shia laBeouf.\nTrier byl z Cannes vyhoštěn poté, co v roce 2011 na tiskové konferenci ke svému filmu Melancholia, který byl na festivalu uvedený v hlavní soutěži, žertem prohlásil, že tak trochu rozumí Hitlerovi a že je nacista. Za nevkusný humor se později omluvil, nicméně kontroverzi kolem svého zákazu chytře využil k vlastnímu zviditelnění. Na filmovém festivalu v Berlíně se nechal fotit v tričku s logem Cannes a nápisem Persona non grata. V loňském roce navíc zpěvačka Björk v rámci kampaně #MeToo zveřejnila několik prohlášení, kde Triera obvinila ze sexuálního obtěžování během natáčení filmu Tanec v temnotách. Režisér tato obvinění popřel.\nŘeditel Frémaux v dubnu v rozhovoru pro francouzskou rozhlasovou stanici Europe 1 poněkud úsečně o Trierovi prohlásil, že „je možná čas znovu mu dát prostor jako filmaři“ – a víc nekomentoval. Trierova novinka The House That Jack Built se následně objevila v programu festivalu. Cannes tak nastavuje trend, který je úplně opačný vůči tomu, jak na #MeToo reaguje Hollywood. Zatímco tam už pouhá nařčení ze sexuálního obtěžování zničila kariéry několika tvůrců, ve světě evropského autorského filmu se podobné záležitosti evidentně tolerují.\nJeden z mála zatím dostupných záběrů z nového filmu Larse von Triera The House That Jack Built, foto: Copenhagen Film Fund\nJinou srážku umění s mimouměleckou realitou představuje spor o autorská práva k filmu Terryho Gilliama Muž, který zabil Dona Quijota. Gilliamova fantastická komedie o cestování časem do éry rytíře smutné postavy je již notoricky známý problémový projekt. Režisér se jej už mnohokrát neúspěšně pokoušel realizovat. Předloni došlo k jednomu z takových neúspěšných pokusů pod taktovkou portugalského producenta Paola Branca. Mezi ním a Gilliamem nastaly neshody, protože Brancovi se nepodařilo včas získat dohodnutý natáčecí rozpočet. Gilliam od spolupráce odstoupil a snímek dokončil s jinými producenty. Před premiérovým uvedením v Cannes se Branco ozval s tím, že natočená verze je nelegální, protože práva na Muže, který zabil Dona Quijota má on. Současní producenti filmu a Gilliam považují Brancův nárok za nesmyslný, nicméně portugalský producent se rozhodl pro soudní cestu. Verdikt byl vynesen včera, ve středu 9. května, a to ve prospěch uvedení snímku na festivalu – měl by 19. května letošní ročník uzavřít. Zástupci z Cannes ovšem už před soudním rozhodnutím prohlásili, že úlohou jejich akce je „vybírat snímky čistě na uměleckých základech a výběr musí proběhnout v první řadě se souhlasem režiséra“; jinými slovy: chtěli Muže, který zabil Dona Quijota promítnout stůj co stůj.\nSrovnejte podobu režiséra Terryho Gilliama na úvodní fotografii k tomu článku a na této fotografii. Rozdíl řady let je patrný. Ano, dlouho, dlouho se Gilliam mořil se svým Donem Quijotem…, foto: Quixote Films and Low Key Pictures\nRovněž u sporu mezi Cannes a Netflixem se obě strany snaží přesvědčit, že v něm jde především o umění. Rétoriku Cannes tentokrát přebral programový ředitel Netflixu Ted Sarandos. O festivalu prohlásil, že Cannes „definuje umění na základě určitého byznys modelu“ a že „festival se rozhodl oslavovat distributory, nikoliv filmové umění. Nám jde stoprocentně o filmové umění.“ Výsledek konfrontace: stažení několika titulů, na něž má Netflix distribuční práva, z programu festivalu.\nPřitom v tomto sporu neběží – reálně vzato – o umění. Věc se má tak, že Cannes se snaží hájit kinodistribuci, která naopak pro byznys model Netflixu není zajímavá. Netflix chce mít své snímky co nejrychleji ve vlastní nabídce na webu a Cannes naopak zastupuje kulturu, pro niž je klíčové uvádění filmů v kinosálech (včetně kinosálů festivalových). Cannes vyžaduje, aby tituly zařazené do hlavní soutěže byly zároveň uváděny ve francouzských kinech; a francouzské zákony zase zakazují uvádět filmy z domácí kinodistribuce na streamovacích platformách po dobu tří let od premiéry. To je pro Netflix extrémně nevýhodné. Neochota obou stran ke kompromisu se otáčí právě na tomhle problému. Můžeme hájit názor, že z filmu, který vidíme v kině, máme silnější zážitek než z toho, který si pustíme doma na počítači. Ale to je problém, který nesouvisí s kvalitou filmů jako takových.\nAž se budeme dívat na Trierův The House That Jack Built, Gilliamova Muže, který zabil Dona Quijota nebo až si na Netflixu pustíme novinky Alfonsa Cuaróna, Paula Greengrasse či posmrtný sestřih posledního nedokončeného filmu Orsona Wellese, dost možná si přitom na kauzy kolem jejich (ne)uvedení v Cannes vzpomeneme. Je možné, že právě skrze ně budeme o všech těchto filmech přemýšlet. Dokážeme tím, že „stoprocentním filmovým uměním“ se dost špatně argumentuje ve světě, kde filmy jsou více nebo méně mediálními událostmi, o nichž se předem dozvídáme z různých kanálů různé informace. Tyhle informace se pak chtě nechtě promítají do toho, jak jednotlivé filmy posuzujeme.\nUvedení na festivalu v Cannes je přesně takovou informací – tím, že festival vybere nějaký snímek do své soutěže, propůjčí mu určitý status spojený s určitými očekáváními. Když Frémaux tvrdí, že jeho tým vybírá díla do programu čistě na základě jejich uměleckých kvalit, tak tím popírá sám sebe a svou roli ve filmovém provozu. Uvedení nějakého snímku v Cannes totiž především zvyšuje jeho prestiž – ať už je to titul kvalitní, anebo ne. Budou o něm psát novináři, budou o něj mít zájem další festivaly a distribuční společnosti, jeho tvůrce bude mít lepší pozici při shánění financí pro další projekt.\nPrestiž je však obousměrnou záležitostí: čím exkluzivnější a mediálně zajímavější filmy bude festival mít, tím větší prestiž na sebe strhne. Proto se letos do Cannes vrátí persona non grata Lars von Trier, proto Cannes vehementně chtělo uvést Gilliamova Muže, který zabil Dona Quijota a proto má takový zájem o filmy slavných režisérů, které vlastní Netflix. Cannes chce být i nadále jedním z klíčových uzlů filmového světa a tři zmíněné kauzy jsou pokusy jeho pořadatelů tento uzel co nejvíce utáhnout.\nsnů a šílenství?


Sucho v Kraji Vysočina jen tak neskončí - Havlíčkobrodský deník\nSucho v Kraji Vysočina jen tak neskončí\nVysočina – Lidé na Vysočině mají za sebou poměrně dlouhou a bílou zimu. Zdání ale klame. Nejenže nejsou naplněné podzemní zdroje vody, ale ani půda není tolik vlhká, jak by nyní měla být.\nTo potvrzují i úhrny srážek na Vysočině. Na měřicích stanicích zaznamenali meteorologové během loňského prosince a letošního ledna a února v průměru 84 milimetrů srážek.\nDlouhodobý průměr za toto období ve srovnání s posledními patnácti lety je ale o 25 milimetrů větší. „Poslední zimní měsíce tedy byly v Kraji Vysočina ve srovnání s dlouhodobým průměrem suché," podotkla Svatava Kozlovská z brněnského pracoviště Českého hydrometeorologického ústavu.\nKlimatolog Miroslav Trnka se podílí na fungování webu intersucho.cz. Svými datyo půdní vlhkosti na něj mohou přispívat zemědělci, lesníci i další zájemci. Situace začíná být v některých oblastech relativně vážnáa kromě horšího výnosu polních plodin se začíná zvyšovat riziko lesníchpožárů.\nZemědělcům na Vysočině a v dalších oblastech chybí nejen vydatnější zimní srážky, ale už i ty jarní. Loňský rok byl podle Josefa Řezaniny sice suchý, ale vláhy bylo na jaře více než nyní. „Loni byla anglická zima, hodně pršelo a během února spadlo u Mohelna 60 milimetrů.\nNěco takového nepamatuji. Letos to ale bylo slabé a taky začátek jara je suchý," poznamenal agronom.\nNa doplnění vody v půdě by prý bylo potřeba vydatné, dlouhé a přitom velmi pozvolné deštivé období, aby vláha přes povrchovou vegetaci vůbec pronikla a současně měla čas zasáknout se do půdy. Kdy k tomu během jara dojde a jestli vůbec se předpovědět nedá.\n„Nicméně v těch oblastech, které teď zažívají sucho, se situace při dosavadním teplém průběhu jara začne horšit a první na ráně budou zemědělské plodiny a také například právě založené lesní porosty," doplnil klimatolog.\nNádrže se teď plní vodou\nPo zimních měsících jsou ve srovnání s dlouhodobými průměry nižší i některé hladiny řek a vodních nádrží v kraji. V současné době dochází právě u většiny nádrží k plnění uvolněných zásobních prostorů. „V tomto ohledu je namístě přirovnání k zahrádkářům, kteří také plní nádrže tak, aby v době sucha mohli využívat nashromážděné zásoby vody k zalévání úrody," vysvětlil tiskový mluvčí Povodí Moravy Petr Chmelař.\nVýjimkou je vodní dílo Hubenov na Jihlavsku, které má již zcela naplněné zásobní prostory a je připraveno pokrýt veškeré povolené odběry. Tato vodárenská nádrž už více jak čtyřicet let zásobuje vodou krajskou Jihlavu a přilehlé okolí. Například vodní nádrž Vír na Žďársku je pouze na 64 procentech, protože zde probíhají nutné opravy. Toto vodní dílo zásobuje Bystřici nad Pernštejnem, Žďár nad Sázavou a Vírský oblastní vodovod.


Draculovy nevěsty | DOKINA.CZ\n25. 5. 2009 - 14:28 | Téma | red\nFilmag nedávno vydal klasický britský horor Draculovy nevěsty, navazující na původní příběh Stokerovy slavné knihy\nFilmag nedávno vydal klasický britský horor Draculovy nevěsty, navazující na původní příběh Stokerovy slavné knihy. V dobré technické kvalitě vyvedené DVD potěší půl století starým snímkem všechny znalce hororového žánru.\nVše rozpoutal film Dracula (1931) režiséra Toda Browninga, na který posléze navázalo několik stále ještě černobílých pokračování. Nová vlna draculovských hororů se objevila koncem padesátých let s filmem Dracula (natočeném v roce 1958), v němž nejobávanějšímu transylvánskému hraběti s nevídaným diváckým úspěchem svou tvář poprvé propůjčil Christopher Lee. O dva roky později vzniklo v produkci britského studia Hammer a opět v režii Terence Fishera volné pokračování. V atmosférickém hororu Draculovy nevěsty se ale hrabě neobjevuje. V úvodu je zmíněno, že vládce všech upírů je sice mrtev, avšak jeho učedníci žijí dál a šíří nákazu po celém světě. Na scénu se ale vrací Draculův úhlavní nepřítel Van Helsing: doktor medicíny, doktor teologie a profesor metafyziky, který se zabývá studiem okultních věd – a likvidací upírů.\nHlavním protagonistou příběhu však není ani Van Helsing. Do transylvánského „kraje temných lesů, rozeklaných hor a černých hlubokých jezer“ tentokrát přijíždí okouzlující pařížská učitelka Marianne (Yvonne Monlaurová), která je jakýmsi ženským protějškem Jonathana Harkera z původního příběhu Brama Stokera. V Sedmihradsku však nehodlá obchodovat se žádnými nemovitosti, ale má na dívčí škole v Badsteinu vyučovat francouzštinu a společenské způsoby. Než Marianne do dívčí akademie dorazí, v komnatách pochmurného zámku, do něhož ji na noc pozvala zlověstně vyhlížející baronka Meinsterová (Martita Huntová), bláhově osvobodí z okovů jejího „pomateného“ syna (David Peel). Naivní Marianne netuší, že mladý aristokrat je jedním z následovníků hraběte Draculy a že ctnostné dívčiny ze školy pro něj představují doslova panenky k nakousnutí. Jeho bezbožným choutkám může zabránit jen neohrožený bojovník se zlem Van Helsing (Peter Cushing), který právě sepisuje studii o zhoubné nemoci související s kultem nemrtvých...\nAčkoli scény, odehrávající se v ponurých hvozdech, byly natočeny v exteriérech, Draculovy nevěsty jsou jinak encyklopedickým příkladem hororů studia Hammer, jež převážně vznikaly ve výpravných „gotických“ studiových kulisách. Panoptikální atmosféru strachu, ale i dekadentní přízračnosti tvůrci navozují osvědčenými upírskými rekvizitami: v příběhu nechybějí otevřené rakve, planoucí svíce, šarlatově křiklavé kapky krve, věnce z divokého česneku, krucifixy, růžence, svěcená voda, osikové kolíky ani panensky bělostné krčky nemrtvých nevěst. I veškeré „béčkové“ nešikovnosti (nemotorně poletující model netopýra) přispívají k vytváření charakteristické starožitně pohádkové strašidelnosti, navozené již úvodními titulky (krvavá písmena se klenou přes černou siluetu zámku v pozadí).\nStylové je také herecké obsazení. Peter Cushing si po dvou letech zopakoval roli Van Helsinga, jehož později stejně charismaticky ztělesnil v dalších třech filmech. Teprve dvacetiletá Yvonne Monlaurová dodala učitelce francouzštiny téměř „angelikovskou“ koketnost. Mladé Draculovy nevěsty z upířího harému (které ale ve skutečnosti Draculovými nevěstami nejsou) však zastiňují jejich starší kolegyně: Martita Huntová v úloze vrásčité baronky a Freda Jacksonová, která ztvárnila pološílenou služebnou. David Peel jako pohledný upírský baron působí ve srovnání s démonickou přitažlivostí Christophera Leeho poněkud manekýnově.\nVe Stokerově knize jsou Draculovy nevěsty vylíčeny jako neukojitelné a smyslně chlípné prostitutky, které své oběti vzrušují i odpuzují zároveň. Škoda, že ženský prvek je ve filmu využit méně, než název slibuje. Baron Meinster si v dívčí akademii totiž nezařádí až tak krvesmilně, jak by se dalo očekávat (scénář poznamenaly cenzorské zásahy), a nedojde ani k nabízejícím se náznakům lesbických motivů, jak tomu je například ve snímku Draculova dcera (1936), natočeném ve studiu Universal. Paradoxně útoky upířího barona mají spíše incestní anebo homosexuální podtexty. Určitou žánrovou inovací je i hrozící transformace Van Helsinga v upíra, jeho resuscitace však – ostatně jako celé finále – proběhne až příliš jednoduše a rychle. (Původně zamýšlené zakončení s hejnem netopýrů bylo využito až o dva roky později v jiném hammerovském upířím hororu The Kiss of the Vampire.)\nVe snímku se objevují odkazy na klasické horory studia Universal ze třicátých let (finále se odehrává v hořícím větrném mlýně jako v prvním Frankensteinovi z roku 1931), ale i film Draculovy nevěsty do upírského žánru vnáší několik pamětihodných momentů. Nejslavnější je scéna, ve které na hřbitově ze zasypané rakve vylézá mladá upírka v bílých šatech vstříc svému zasvěcení. Sekvence nejpůsobivěji ilustruje slova vypravěče v prologu filmu, že Transylvánie je i na sklonku devatenáctého století nadále domovem kouzel a černé magie.\nCo obsahuje DVD Draculovy nevěsty.