Nemocnice v kraji se připravují na nápor. Na odložené operace čekají tisíce lidí - Krkonošský deník\nCo mají společného Náchod, Týniště a Sobotka? V součtu mají tolik obyvatel, jako v Česku od začátku pandemie zemřelo lidí na covid-19. Těch už je takřka 28 tisíc. Nemoc však stála životy i těch, kteří se jí nenakazili, ale už se kvůli odloženým operacím nedočkali zákroku. Na neakutní péči čekají v Královéhradeckém kraji tisíce lidí. Někteří z nich se dočkají zákroku v příštích týdnech. Nemocnice totiž opět obnovují neakutní operace.\nBěžná činnost v podobě uvaření ranní voňavé kávy se v posledních měsících stala pro pětasedmdesátiletou paní Věru z Hradecka (redakce na její přání neuveřejňuje celé její jméno) takřka utrpením.\n„Mám špatné levé koleno a je to čím dál tím horší. A jak se snažím nohu tolik nezatěžovat, už mi začíná odcházet i druhé koleno,“ nechala se slyšet žena, která měla jít na operaci kolenního kloubu do hradecké fakultní nemocnice v loňském únoru. Pak však zasáhl covid a od té doby žena marně svůj problém urguje.\n„Naposledy mi řekli, že podle pořadníku bych se mohla pod kudlu dostat někdy na sklonku příštího roku,“ dodává paní Věra, která své štěstí zkusila i mimo region: „Rodina mě nedávno vzala do soukromého střediska v Mladé Boleslavi, ale ani tam pro mě neměli dobrou zprávu, prý nejdříve v roce 2023.“\nO tom, že krize v nemocnicích ustupuje celorepublikově, píšeme zde:\nPodle tiskového mluvčího Fakultní nemocnice Hradec Králové Jakuba Sochora čekají nyní na neakutní zákroky tisíce pacientů. „Fakultní nemocnice Hradec Králové stejně jako ostatní zdravotnická zařízení v České republice musela odložit v souvislosti s epidemií COVID-19 neakutní operace pacientů, celkem se jednalo o tisíce výkonů. Část výkonů se podařilo během letních měsíců dohnat, ale stále je celá řada pacientů různých oborů, kteří na výkony čekají,“ uvedl Jakub Sochor.\nDodal, že prvních zákroků se lidé dočkali na sklonku minulého týdne, kdy nemocnice opět otevřela operační sál na jednom z oddělení Ortopedické kliniky, která v minulých měsících, společně s dalšími pracovišti nemocnice, sloužila pro pacienty s covid-19.\n„To je sice hezké, ale vůbec nevím, zda se já operace vůbec dočkám. Bojím se toho, že , jak mi postupuje věk, mě už nebudou moci uspat a až do konce života budu muset brát tlumící prášky proti bolesti,“ řekla na novinku paní Věra, která už nyní bere kvůli špatnému kolenu několik analgetik: „Sice na prášky moc nejsem, ale někdy je bolest opravdu tak velká, že si prostě ten prášek vzít musím.“\nFakultní nemocnice Hradec Králové nyní intenzivně připravuje další obnovování provozu jednotlivých oddělení. Jeho rychlost bude záležet na vývoji epidemie a také na personální situaci. „Stále evidujeme vysoký počet z různých důvodů v práci nepřítomných zaměstnanců, například zdravotníků nám chybí zhruba 300, což samozřejmě obnovování provozu komplikuje. Na druhou stranu víme, že mnozí pacienti čekají i na opakovaně odložené výkony a chceme jim co nejdříve pomoci,“ nechal se slyšet ředitel FNHK Vladimír Palička.\nPodle něj se objednávání pacientů během obnovování neakutních operací bude řídit klinickým stavem pacientů a potřebností výkonů. Na restart a vrácení se do normálu se chystají i další krajské nemocnice.\n„Počet pacientů, kteří čekají na operaci či počet odložených plánovaných operací je v řádu stovek. Jedná se o takové množství odkladů, které není možné v krátkém časovém období dohnat. Elektivní péči v našich nemocnicích můžeme obnovit až se zrušením v současné době stále platného nařízení vlády a také se zlepšením situace v našich nemocnicích, kdy budeme moci zakonzervovat většinu covidových oddělení,“ informovala mluvčí Zdravotnického holdingu Královéhradeckého kraje, do kterého patří nemocnice v Náchodě, Trutnově, Dvoře Králové, Jičíně a Rychnově nad Kněžnou, Lucie Chytilová.\nOdložené operace nezpůsobují jen bolestivé stavy, ale mnohdy celkové zhoršení stavu pacienta. „Lékaři samozřejmě tyto situace řeší individuálně u každého pacienta. Pacienti, jejich stav je akutní, jsou operováni,“ dodala mluvčí holdingu.


Věra Šťovíčková-Heroldová | Radiožurnál\nVěra Šťovíčková-Heroldová|foto: Katarína Brezovská\nV úterý hostil Dopolední Radiožurnál publicistku a překladatelku Věru Šťovíčkovou-Heroldovou. Zavzpomínala na svoji práci v Československém rozhlase i na nucený odchod z této instituce v roce 1970. V rozhovoru s Lucii Výbornou povídala o své desetileté práci zpravodajky v Africe a také přiblížila svůj vztah k tomuto kontinentu. A řeč přišla i na překladatelskou činnost dnešního hosta. Ve středu 23. července bude hostem cestovatel Pavel Pavel.\nVěra Šťovíčková-Heroldová se v roce 1949 stala redaktorkou Československého rozhlasu a pracovala zde do roku 1970, kdy byla donucena odejít. Říká, že její život je rozdělen na dvě poloviny. "První polovina patřila rozhlasu na sto procent a nikdy mě nenapadlo, že bych odešla. Na nabídku z televize jsem reagovala slovy: 'Kdepak, já bych po jiných chodbách než rozhlasových chodit neuměla.' A pak mi jednoho dne rozhlas poděkoval - poslal mi dopis, že pokud se pokusím vstoupit do této budovy, tak budu vyvedena. A začala druhá půlka života," zavzpomínala publicistka.\nV rozhlase byla Věra Šťovíčková-Heroldová členkou legendární zahraniční redakce z šedesátých let. Jejími kolegy byli například Jiří Dienstbier, Luboš Dobrovský či Karel Kyncl. "Já jsem do té redakce přišla v době, kdy to byla společnost sólistů. Až přišel Milan Weiner - měl dostatek životních i politických zkušeností a věděl, co chce do budoucna. Jemu se podařilo ten kolektiv stmelit. A začala ta krásná éra - psaní mezi řádky," uvedla Heroldová, která se pak stala zpravodajkou v Africe. "Rozhlas původně hledal na toto místo muže. Ale za těch pár korun, které nabízel, neměl nikdo chuť se potloukat po Africe, protože se nabízela diplomatická místa s automobily. Po půl roce čekání si tedy všichni povzdechli - tak ať tam ta holka jede," přiblížila Šťovíčková-Heroldová, která pak v Africe pracovala jako zpravodajka s přestávkami deset let.\nPo odchodu z rozhlasu začala Věra Šťovíčková-Heroldová překládat knihy pod vypůjčeným jménem. "Je překvapivé - a já na každého s láskou vzpomínám - že nejen blízcí přátelé, ale i vzdálení známí mi nabídli jméno, abych ho mohla použít jako pokrývače - tak se jim oficiálně říkalo," přiblížila. Spolu s manželem přeložili knihu anglického etnografa Jamese Frazera Zlatá ratolest, která má podtitul od magie k náboženství. "Byla to dobrodružná práce, protože vznikala v době normalizace. Manžel, který byl erudovaný vědec - než byl sesazen, byl ředitelem Náprstkova muzea - hlídal odbornou stránku věci a já jsem využila dvaceti let práce s češtinou. Pracovali jsme v harmonii, kterou ta kniha vyžadovala. Každá kapitola byla pro nás i osobním překvapením," uvedla Věra Šťovíčková-Heroldová.\nZáznam celého rozhovoru s Věrou Šťovíčkovou-Heroldovou si můžete poslechnout v Rádiu na přání.


Odvlhčovače vzduchu ARIE | Arie AP-01\nOdvlhčovač vzduchu ARIE AP-01 MINI s odvlhčovacím výkonem až 0,5 litrů za den je skvělým pomocníkem v boji proti vlhkosti. Nízká váha a rozměry jsou jeho velkou předností. Úroveň hluku nepřesáhne 35 dB.\nARIE AP-01 MINI má LED displej, který zobrazuje aktuální režim. Ovládání je velice snadné při využití pouze jednoho tlačítka. LED indikátor upozorňuje na plnou nádržku na kondenzát, zapnutí přístroje a čištění vzduchu. Tyto vlastnosti z něj dělají jedničku na trhu.\nNádržka na kondenzát s objemem 2,5 litru dělí z AP-01 jedničku mezi konkurený od jiných výrobců. Navíc výrazně prodlouží interval pro vylití nádobky. Plnou nádržku odvlhčovač signalizuje na displeji a pozastaví svou činnost, aby nedošlo k jejímu přetečení. Díky nízké váze zvládně manipulaci s odvlhčovačem ARIE AP-01 MINI opravdu každý.\nDíky nízké váze zvládně manipulaci s odvlhčovačem ARIE AP-01 MINI opravdu každý.\nelektronické řízení odvlhčování\nUV lampa pro desinfekci vzduchu\nnízká hlučnost, ≤ 35 dB\nobjem nádržky na kondenzát 2,5 litru\ngumové nožičky pro zvýšení stability přístroje\nnapájení 220 - 240 V, 50/60 Hz\njmenovitý maximální příkon 65W\nodvlhčovací výkon 0,5 litrů / den (30 ℃ / RH 80%)\nvhodné do místností o ploše až 30 m3\npracovní rozsah +5 až +38 ℃\nrozměr 240 x 142 x 342 mm


TŘETINKA SE ZAJÍMAVÝM UCHEM (6543773572) - Aukro - největší obchodní portál\npřidat kategorii do oblíbených prodat v této kategorii TŘETINKA SE ZAJÍMAVÝM UCHEM (6543773572)\nMísto: Praha Prodejce prpic (2719) Sklenice v nabídkách vystavených prodejcem\nnabídka č. 6543773572\nNesouhlasím s prodejem mého zboží uživatelům portálů Allegro.pl a Aukro.ua Místo: Praha Chráníme Vaše nákupy až do výše 20 000 Kč. Pivní silnostěnná sklenice se zajímavým tvarem ucha. Výška 12.5 cm, průměr 7 cm, obsah 0.3 l . Bez rysky, v bezvadném stavu.


Popron.cz - Originální korejský ženšenový krém 500 ml - Modom - Masti, krémy, gely - Tělo a zdraví - DVD, CD, LP, hudba, video. Hračky, vše pro domácnost. Dárky\n› Tělo a zdraví › Masti, krémy, gely › Originální korejský ženšenový krém 500 ml\nSpeciální krém s výtažkem z kořene ženšenu pro intenzivní péči. Prospěšné látky jsou šetrné k pokožce, mají hydratační účinek a zachovávají přirozenou elasticitu, pružnost pokožky. Zvlhčující intenzivní krém je účinný proti stárnutí pokožky, zabraňuje vzniku vrásek, zlepšuje vitalitu pokožky, podporuje regeneraci a hydrataci, urychluje tvorbu nových buněk, zjemňuje a oživuje pleť.\nPravidelné používání zanechává pokožku hebkou a vláčnou, pleť a pokožka působí svěže a mladistvěji. Obzvláště vhodný na suchou, popraskanou a citlivou pokožku.\nŽenšen obsahuje bohaté množství aktivních látek, v tradiční čínské medicíně je považován za zázračný prostředek, všelék a jeho blahodárné účinky jsou známé více než 5000 let.\nPoužití: Vhodný na celé tělo. Aplikujte denně na vyčištěnou pokožku, na problematická místa 2-3x denně.\nKód produktu: 1339819


Obec Polnička - Prevence kriminality\nDomů Obecní úřad Informace z Oú Prevence kriminality\nloupeže, krádeže a zvyšující se brutalita trestné činnosti jsou dennodenním problémem současnosti. Narůstá přepadení osob na ulicích (a to jak seniorů, tak běžné populace) a právě z tohoto důvodu se na nás obrátila Policie ČR s prosbou o pomoc v prevenci kriminality. Byli bychom neradi, kdyby Vás tento článek nějakým způsobem vylekal. Naším záměrem je pouze poukázat na případná nebezpeční, která na nás, občany, mohou číhat. Budeme velice rádi, když se budete řídit radami z níže uvedeného článku a budete obezřetní. A proto Vás, milí spoluobčané, nabádáme k opatrnosti. Je pouze ve Vašem zájmu, abyste si hlídali své věci. Neodkládejte si kabelky v restauracích na opěradlech židlí či na stolech, nezavěšujte si tašky na nákupní košík! Těchto okamžiků zloději umí patřičně využít! Stačí jedno Vaše otočení se zády ke kabelce, tašce… Mezi častou trestní činnost patří i vloupání do vozidla. V tomto případě stačí prosté opatření – nenechávat na viditelné části vozidla žádné předměty (i prázdná nákupní taška svádí k vloupání do vozidla). Pokud si své věci ukládáte do kufru auta, nečiňte tak, prosím, na veřejném místě – nikdy si nemůžete být stoprocentně jisti, zda a kým můžete bý-ti sledováni. A ještě jedna malá rada při placení platební kartou a neopatrném zacházení s PIN kódem Vaší platební karty. Doporučuje se neukládat kartu mezi průkazy totožnosti, nevypisujte si PIN kód na kartu nebo do její bezprostřední blízkosti. Ovšem největší důraz je kladen především na starší občany na vesnicích a v malých obcích. Zamykáním vchodových dveří popř. vstupní branky na pozemek zabráníte příchodu tzv. podomních prodejců do Vašich příbytků. Předejdete tím jejich nátlaku na zakoupení zboží – nejčastěji nabízí prodej různého oblečení či dek. Zpravidla chodí ve dvojici, kdy jeden zaujme pozornost občana tak důkladně, že si nestačí všimnout druhého pachatele, který zatím prohledává byt s cílem odcizit finanční hotovost. V současné době jsou pachatelé tak vynalézaví a důmyslní, že přichází i na nové strategie – např. si vypůjčují peníze na opravu porouchaného auta, potřebují zálohu na pojištění apod. Občané, buďte bdělí! Všímejte si pohybu cizích osob a vozidel v naší obci. Policii významně pomůže při pátrání po pachateli záznam registrační značky, typ a barva vozidla, případně počet osob, věk, etnikum.


Říjnové novinky - fyft\n> Říjnové novinky\nSpeedcubes se neustále vyvíjejí. Někdy pouhé slepé uličky netradičním výstřelkem, někdy nový standard - to prokáže čas.\nGans vydalo novou vlajkovou loď "SM" (asi jako nový iPhone) - byť změny nejsou na první pohled viditelné, celý mechanismus kostky je zcela nový a opět překonal všechny předchozí verze.\nOblíbená 2x2x2 GuoGuan Xinghen vyšla ve verzi s magnety, společně s novou verzí GuoGuan YueXiao, která nese označení PRO. Tahle novinka má s původní verzí YueXiao společného jen velmi málo.\nNová 4x4x4 se skvělým poměrem cena/výkon: Qiyi Thunderclap vyšla ve dvou verzích - ty rozhodně doporučujeme jako první čtverku.\nMF vydalo klíčenku s plně funkčním středem, která je ještě trošku menší, než ta od Yuxin (což nutně neznamená lepší přívěšek).\nMF přívěšek - Rubikova kostka\nFrisbee Sezóna pro většinu končí. Do parku kamarády už nevytáhneš, brzy je tma. Pro někoho právě začíná ta pravá výzva - házet ve větru, pro některé po tmě.\nVe větru můžeš vyzkoušet nové organické frisbee, vlastnostmi konkurují Ultrastaru\nV tělocvičnách můžeš vesele pokračovat na svém freestyle - třeba s Z-meter, na kterém odhadneš i rychlost rotace\nS dětmi si můžeš házet, klidně v krytém bazénu s pěnovým frisbee - oceníš jej však nejvíce až začátkem léta\nDiscraft Sky-styler Z-meter freestyle disk 160 g\nSpeciální edice, která mění obrázek podle toho, jak rychle se frisbee točí.\nAerobie Skylighter máme nově i v červené, ostatní barvy naskladněny:\nZačíná tuhnout, Kofola nahrazena termoskou s čajem, na hřištích stejně ale pořád plno lidí a turnaje jedou v plném proudu. Všem začátečníkům, co s discgolfem přes léto začali a mají v plánu pokračovat doporučujeme tašky, do těch se vejde okolo 10 disků a dokud se jedná jen o rekreační relax, nikoliv soutěžní ambice, budou plně stačit.\nVosun se stále drží, poslední modely byly všechny dost zajímavé a EZspin (čti ízispin) není výjimkou. Za super cenu, skvěle vypadající a skvěle jdoucí yoyo - naše doporučení letošních vánoc, jako první prémiový kovák.\nŽonglování podzim nevadí. Chill-parky nahradí indoor a jede se dál. Vyzkoušeli jsme 90mm Crystal Clear kontaktní kouli - mírně průzračnější opravdu je, ale musíme se na to soutředit.\nFacepaint na halloween dorazil právě v čas - stihne se i pár dní na přípravy kostýmu\nHenrys stringy na diabolo nově i v 25m balení - pro hikikomori, kteří budou celou zimu trénovat\nString k diabolu - 25 m UV


dámske KALHOTY NA SNOWBOARD K2 snow M,L, lyžařské kalhoty - Praha 2 - Bazoš.cz\nHlavní stránka > Oblečení > Kalhoty > Inzerát č. 113088630\ndámske KALHOTY NA SNOWBOARD K2 snow M,L, lyžařské kalhoty\nProdám snowboardové kalhoty bledě šedivé barvy je psaná velikost M ale jsou vetší , na snowboard se vetšinou prodvaji volnější .pri vážném zajmu rada zmerím ze všech stran napište si .\nperou se na 30 tku. velmi pohodlné na konci nohavice snowpas stažené na gumu , spousta kapes, odvětrání ,na místě zadku zevnitř mírne zateplené viz foto otočených kalhot .V pase se daji super stahnout na obou stranách .PC 3000,-\nKalhoty PEPE JEANS dámské - [22.1. 2020]\nProdám černé úzké kalhoty značky PEPE JEANS. Ve velmi dobrém stavu, nepoškozené, nezničené, čisté, bez vad. Velikost: W26-L32 Původní cena: 3 990 Kč Současná cena: 590 Kč + poštovné V případě zájmu pište na: johanka.lukesova@gmail.com\nKalhoty dámské - [22.1. 2020]\nKrásné dámské pláťáky Tom Tailor. Nové, původní visačka. Koupené v Německu. Velikost 29\nDÁMSKÉ KOŽENÉ KALHOTY - [21.1. 2020]


Kateřina Svobodová - Allanová - Mám (ra)dost - Leporelo dne tří sester\nÚvod » Mám (ra)dost » Leporelo dne tří sester\nLeporelo dne tří sester\nJak ono to dneska vlastně bylo... Inu, i přes nápor veškerý - školový a kolový - zůstáváme přeživší, i když občas jde to s námi z kopce dolů, ale poté brzy opět nahoru, leč si (ne)úmyslně, a naštěstí nepříliš často, vzájemně vjíždíme do vlasů. To je tou láskou, že, ženy?\nNa odpoledne naplánovaly jsme si společnou cestu do knihovny. Venku panují podmínky sibiřské, tudíž zvolily jsme cestu raději kombinovanou - tj. pěší chůze a... autobus? Ten leda na stometrový kus. Umíme si to zkrátka prima rozdělit. Ty nové autobusy jezdí navíc na nějaký plyn (na jaký přesně nevím), avšak při rozjezdech má to tedy glanc a sílu! My poté jen těžko, pro někoho zcela nepochopitelně, ubráníme se smíchu. Prostě stále tak trochu v pubertě, no.\nSestra má zakládala si na založení průkazu již dospěláckého, přičemž svou prosbu zopakovala asi čtyřem lidem z knihovnického prostředí, páč ten dělá to, ten zas ono. Nicméně žádost z úst sestřiných zněla čím dál tím kratší dobu a jasněji, neboť prošla jistou selekcí.\nNakonec půjčily jsme si knih dost, poněvadž člověk málokdy odolá osamocené duši, knížce, která z police jakoby volá si vás k sobě.\nA následující okamžiky strávené v podniku našem oblíbeném, kde pojídají se věci ze zásady chutné a nezdravé. Na 100% vím, že většina holek, na těle sice dokonalých, přesto věčně nespokojených, by zůstala raději "u suchánků", avšak my nejsme takové, bo jsme raději ženy spokojené.\nNáš cíl týdne byl jistý už od minulého týdne... Palačinky! Patrně zůstaneme i v dalších týdnech o této "akci P", která stane se jednou určitě tradicí.\nÚkol byl splněn a my byly rády, že s plnými žaludky, sladkou chutí na jazyku a v přátelském duchu JSME, a to navíc SPOLU.\nDalší momentky zachytit daly by se slovy: povídání, mluvení, bavení, debatování, diskutování, vtípkování, pošťuchování. Většinou teď přichází řeč i na to co by - kdyby. Kdybychom já a Rolňa šly tenkrát na ten pajďák a Svatoňka na gympl... Je to nejspíše i tím, že, byť ještě zbývá nějaký ten čas, blíží se nám ročník čtvrtý a s ním i maturity, škola vysoká a kdoví? Odloučení? Proto pouta naše pevnější zdají se být a opravdu - jsou.\nA touto fotografií končí stopy po ženách, které ještě nevědí, přesto znají své místo v kruhu přátelství, jenž je přístupný i uzavřený.\nCestou domů volaly jsme si celkem dvakrát... Co naplat?\n(logos, 27. 1. 2013 19:01)\njak obrazová, tek textová. Ta kombinace obraz - text je pro Tebe přitažlivá a dá se říci, že i vhodná a účelná. Doporučuji v tom pokračovat a hledat různé kombinace (např. samostatný text + obrázky jako příloha atd. atd.). Pohrát si s tím a vymýšlet nové forma a kombinace (např. i kresby nebo jednoduché malby od kamaráda, který rád kreslí).\n(Karolí, 18. 1. 2013 20:11)\nKlárinko, Kačenko, moje ženy nejmilovanější, duše nejdokonalejší!!! Ač Vás kolikrát chuť zavraždit (=úmyslně zabít...haha:-D), MILUJU VÁS STRAŠNĚ MOC! Vaše Rolnina...emočně založenááá


Naruto 21 - Neodpustitelné, Comics knihy\nÚvod › Knihy › Comics › Naruto 21 - Neodpustitelné\n9788074492723978-80-7449-272-39788074492723Seqoy s.r.o.Poté, co zahlédl demonstraci Narutových schopností se po chvíli váhání Sasuke rozhoduje opustit Konohu a následovat čtveřici nindžů ze Skryté zvučné, kteří ho doprovodí k Oročimaruovi. Takový krok není možné nechat bez odezvy a tak Cunade vysílá čerstvě povýšeného Šikamarua na první misi. Jeho úkolem je sestavit vlastní tým a přivést Sasukeho zpět. K dispozici však má pouze své spolužáky z akademie. Rozbíhá se pronásledování, na jehož konci čeká složitý boj a nespolupracující Sasuke.\nPoté, co zahlédl demonstraci Narutových schopností se po chvíli váhání Sasuke rozhoduje opustit Konohu a následovat čtveřici nindžů ze Skryté zvučné, kteří ho doprovodí k Oročimaruovi. Celý popis\nNáš kód: 1076514802


osamělost - Partnerská psychologická poradna - iDNES.cz\nMně zemřel manžel před 8 lety, byli jsme spolu 43 let a ta prázdnota která mně provází a ničí, je zoufala a neumím s ní bojovat, léky od psychiatra nezabírají, neumím žít sama. .poraďte jak dál???\nDobrý den, Jano. Samotná antidepresiva nic nezmůžou, potřebujete i psychoterapii, kdy byste s psychologem vytvářeli společně nový projekt na váš další život - co vše můžete dělat, abyste pocit osamělosti zahnala a zase aktivně žila.\nDobrý den, prosím o radu, jak se necítit osaměle. Před 5 lety mě po 18 letech manželství opustil manžel kvůli jiné ženě. Zůstala jsem s dětmi sama.Syn už se osamostatnil a dcera ještě se mnou bydlí, ale už je taky dospělá a má svoje zájmy , povinnosti a přítele.Já si taky našla před 3 lety přítele, ale jsme spolu jen asi jednou do měsíce na prodloužený víkend, protože pracuje v zahraničí a více za mnou jezdit nemůže. cítím se tak pořád sama. Byla jsem zvyklá žít v rodině kde jsem měla manžela děti a celý svůj život jsem se s láskou věnovala jen jim a pak přišel rozpad všeho pro co jsem žila. Teď už i děti mě postupně opouštějí a já i když mám přítele, kterého miluji a on mě taky, tak se cítím pořád strašně sama. Nemám s kým jít ven, do kina, s kým večer ulehat a ráno vstávat, nemá mě kdo pohladit, obejmout. Kolikrát probrečím i celý víkend jak moc se cítím sama. Snažím se to překonávat třeba procházkou s pejskem apod.,ale nic mě nebaví. Nic mě nenaplňuje, protože pořád jsem sama.\nMilá Jano. Co popisujete, jsou úskalí toho, když se žena upne primárně na rodinu, která je pro ni vším na světě.Zkuste si uvědomit, jaké poklady v životě máte, a jaké také můžete dál nalézat :-) Máte děti, s nimiž si rozumíte - že jsou již dospělé a nepotřebují vás tolik, jako dřív, je důsledkem vývoje života. Ale mají vás rády - to je jeden poklad. Další je láska, kterou máte, byť ne fyzicky tak frekventovaně, jak byste si přála a potřebovala. Ale MÁTE JI.Máte pejska. A teď - co byste mohla mít dál? V našem životě postupně přicházejí nové a nové etapy - vy máte nyní čas pro sebe - nebyla jste na to zvyklá, ale tak se naučte to maximálně využít! Obnovte přátelské vztahy z kdysi, vždyť kamarádky jsou na tom určitě s dospělými dětmi podobně, najděte si něco, co vás bude těšit a bavit - sport, cokoli. Potřebujete nabít endorfiny. Ve sportu najdete i další známé a přátele a navíc se budete dobře cítit fyzicky. Hlavní je, nepoddávat se nepříjemnému pocitu osamělosti, ale něco dělat pro to, abyste se opět stala součástí aktivního dění kolem vás. Držím palce.\ndobry den mam takovy dlouhodoby problem.jsme z manzelem uz 20let mame dve deti 12 klucinu a holku18jsem na invalidnim duchode uy mnoho let, mam epilepsii aroztrousenou sklerozu.jsem na invalidnim voziku a jsem 24 hodin ve specialni postelimanzel ma 48let aja 38,byl muj prvni kluk a vzali jsme se.problem jeze manzel se ke mne chova jako doktor k pacientovi,nebo se o mne stara 24 hodin.manzel moc nechce mit semnou sex a ani jine milostne hratky.pusu dostanu mozna jednou tydne a mne chybi laska a nehai kdyz jsem nemocna ,ale srdce a dusi jeste mam. citim se moc sama.jeste je jeden problem jak jsme spolu chodili tak mi vse rikal o svych holkach a milostnych vecech.mnel hodne partnerek asi40 a on byl prvni.mozna si uz uyil v mladi a nini uy nema chut.dvakrat mne podved z mou sestrou ale jinak nez to zni.napsal ji sms na tel ze je krasna ,klidna a ma hezkou postavu ze ji miluje,moje sestra vse rekla nasi rodine a vse se urovnalo,ale ja to mam porad v hlave .dekuji moc za vas cas,dekuji\nDobrý den, str. Cítíte se ve vztahu velmi sama, protože pro manžela jste víc pacient, než partner. Já ale nevím, co vám mohu poradit jiného, než společnou komunikaci na téma, které zde popisujete. Manžel vás má určitě rád, jinak by o vás nepečoval. Nechcete být aktivnější vy v projevech lásky? Třeba si už odvykl, třeba se bojí. Sexuálně se od sebe vzdalujete možná zbytečně, jen na základě nedorozumění. Na vás, ale i na něj, je toho hodně, on se stará o domácnost, děti, musí ekonomicky zabezpečit rodinu. Další věcí je vaše nejistota ohledně jeho partnerské předchozí historie - sice je zbytečné, že vám vyprávěl barvitě detaily, ale to se nedá nic dělat, to už nevymažete z hlavy, ale vás se to netýká, v té době jste se neznali. A to s tou vaší sestrou. Já nevím, co k tomu dodat. Chápu, jak vás to bolí, ale třeba to byl nějaký úlet, a asi nic vážného, co by mělo jakkoli ohrozit váš vztah. Takže - začněte být aktivní v dotecích a polibcích, povídejte si o sobě :-) Přeji vám vše dobré.\ntohle když mi napsala jedna známá že čeká mimino,ani sem ji neumela co napsat,zarazilo me to,že se má skvele ,ma přítele mimco na ceste, a já??? nic....utápím se ve smutku z toho..že už mi není 20, a jsem stále u rodiču,sama....a tak moc bych chtěla...jen proste jak píšu,neni pro me lehký si s nekým něco začít,co když se mi vysmeje až zjistí,že jsem pana? bji mse odmitnuti,zklamaní...často brecim i když není důvod...ale kde najit normálního kluka,když nemám ani kam s kým jit, a sama nikam nepujdu..rodiče spíš mamka už je z toho taky nervni že su furt doma a ve svým veku prý nemám žádný cíl..mam jich dost,nemáme dobrý vztah bohužel,ona je taková sobecká,zlá..o me tvrdí věci co nejsou pravdivý,jaká sem...muj cil je ten přítel,bydleni,apod..ale jak píšu mám nejaký blok, neceho se bojim a to me trápí...když jsem byla na silvestra s jednim,tak mi pak napsal že zájem ma,byli jsme po 2 venku, a 2 mesice se mi už neozval,tak co to je za chování...?:( co delat,jak se netrápit už,jak toprekonat\nMilá Romano. U vás je v kombinaci více problémů najednou. Máte komplikovaný vztah s matkou, bezpochyby od dětství, to nemohlo začít až nyní. Asi si jako žena moc nevěříte, jste podceňovaná a urážená matkou, ale bydlíte spolu. Jste vystavená jejím hodnocením vás, jako ženy - ruku v ruce s tím jde i pokles vaší ženské sebedůvěry. Problémy v oblasti sexuálního sblížení s tím nejspíš úzce souvisí. A vy jste stále více úzkostná, bojíte se, že pro druhé stále méně zajímavá a přijatelná, pokud jste stále panna. Jako srovnává matka vás se sebou, tak se srovnáváte vy s druhými, a tím se dostáváte do stále většího kouta bezmoci a bezradnosti, strachu. Myslím, že byste potřebovala učinit základní dva kroky. Osamostatnit se a bydlet bez matky, která vám bude dělat stále dozor a supervizora a bude vás kritizovat. A začít navštěvovat psychoterapii, kde máte šanci získat jak podporu, tak doporučení, jak sama se sebou máte pracovat :-) Držím vám palce k pozitivním změnám co nejdříve.\ndobrý den,mam takový problém už asi 5 let...od té doby co me nechal přítel....problém je v tom,že mi je už 27 , a stále jsem pana,tudiž přítele prvního jsem mela rok a 3 mesice,ve 21 letech, milovala sem ho,moc,že jsem se pak trápila 2 roky co me opustil,duvod samé blbosti...ale asi v tom hrál sex ,muj největší problém,proč nemám kluka ješte, mam z toho nejaký strach,nejaký blok,kterej nedokážu překonat, abych si hledala kluky radši jsme sama, a trápím se...bydlim s rodiči,to mi taky moc nepřídává,mamka furt že už mela v mém veku dávno decka apod...spíš me tim shazuje a slova mi ubližuji...uvnitř se citim totiž hrozne,protože bych moc chtěla kluka ,cestovat apod..ale nejak to nedokážu,ani nevim kde ho hledat...jak...nemám ani kamarády,jen jednu kamarádku,se kterou se moc nevídám,obcas si napíšeme a sjedem do obchodu na nakupy..jinak je v práci,mamka mi nadfává že sem k nicemu,atd,uvnitř me to bolí,ale zároveň bych chtěla s nekým pryč,známí cekaj mimino,a já stále pana,píšu pokracování.....\nDobrý den, Romano. Nejdříve jdu na vaše pokračování.\nDobrý den,již 2 rok nebo i více se trápím nad svým životem,moje kamarádky z detstvi snimi nemám už takový vztah jako předtím,bydli s přítelem,maji mimino..nebo již čekaji..ja jsem stále sama 5 let...nedaří se mi nikoho najit,také nemám ani s kým kam jit...jsem z toho na dne..když už tk jsem si s nekým psala,vykašlala se na me..s jednim sem pak byla 2keát venku,napsal mi že zájem ma ,ale mesic se neozval,takže nechapu co to je za charaktery...už nemám ani sílu moc se snažit dál..vždy zklamani bolí,že skoro každý den brečim, a sem smutná že jsem sama..že nemám nikoho vlastne.jsme furt doma nebo v práci... mam nervy ani nevim z čeho pořádne:( mam dojem že muj život nestoji za nic,akorát se trapim pořád..každý den to samé,už me to ani nebavi,pomale se mi nechce ani vstát z postele,protože vim že me nic nečeká jen být doma, a zas sedet u počítače.nic me nebaví..když jedu z práce občas v autobuse mi tečou slzy nevi proč:( nevim co delat..dekuju za rady co si o tom myslíte\nDobrý den, Romano. Jste zdravá, to je důležité - pak máte spoustu šancí ve svých rukou, jen nerezignovat a neutápět se v sebelítosti. To vám nepomůže, ale naopak vás to potápí. Abyste začala o sebe bojovat, pomohlo by vám nabrat síly s pomocí psychoterapeuta :-) Držím palce. Nebojte se o sebe, chce to fakt hlavně boj, na který potřebujete sílu. Teď se utápíte v depresích, a to je velká škoda.\npracuji jako učitel na malý úvazek, administrativní pracovník na VŠ a student dr. studia. myslím, že jsem společenský, mám koníčky (aktivní sport, chození na hokej, fotbal, kino) Mám za sebou 3 vztahy, nejdelší byl rok. Nyní jsem již 5 let sám, sám také bydlím. Rád bych si někoho našel, ale většinou to končí u toho, že jsem více kamarád.. Začínám se obávat, abych v životě neskončil sám. Jsem sportovní postavy, výška kolem 190 cm, méně vlasů, brýle (podobný typ jako André Agassi, či Jan Budař). Bývalé partnerky u mě oceňovaly gentlemanství, pohodové vystoupení, humor, ale nějak se mi teď nevede a přiznám se, že chvílemi odbíhám spíše k práci a sám si dávám více úkolů než být sám v bytě 3 plus 1..\nHezký den, Ondro.A co to probrat přímo s psychologem v dialogu? Já tu mohu spekulovat a fantazírovat, ale rozhovor je to nejlepší, co byste pro sebe mohl udělat.A počítejte s tím, že by to nebyla jedna hodina, ale určitě více sezení. Ta sezení by vám ale moc pomohla pro možnost hlubšího sebepoznání. Vy můžete mít nějaký vlastní sebeobraz, ale nevíte, jak vás vnímají druzí. Doporučovala bych jako psychologa ženu, aby vám mohla poskytovat zpětné vazby z ženského úhlu pohledu :-)\nJsem 22letý student VŠ. Již od mala se potýkám s hodně malým sebevědomím. Díky rodičům (smíšený pár) jsem se již od mala trošku odlišoval. Již na ZŠ jsem nechtěl jezdit na různé školní akce a také jsem na ně nejezdil. S vrstevníky jsem se moc nebavil a spíš byl doma a musím se přiznat, že jsem dost hrál na počítači. Příšlo období teenage věku, ale já se vlastně vůbec nezměnil. S vrstevníky na žádné akce nechodil a začal jsem si uvědomovat, že jsem od dětství nikdy nenavázal nějaký kontakt s opačným pohlavím a všichni mají již mnoho zkušeností a já jsem absolutně mimo. Postupem času jsem se zbavil záliby v PC a doufal že se nějak změním a vše doženu. Nebylo tomu tak. Nyní jsem již na VŠ, s vrstevníky stále (netáhnu), vztah, holku či vlastně ani rande jsem nikdy nezažil. Absence zkušeností nyní již tvoří překážku na nějaké první pokusy. Cítím, že nežiji, ale spíš přežívám. Našla by se pro mě nějaká rada, popřípadě kontakt na koho se pro další odbornou pomoc obrátit? Děkuji\nMilý Michale. Samo od sebe se určitě nic nezmění, musíte tomu jít naproti a nebát se případných prvních neúspěchů na cestě k hledání sebe sama v podobě, v jaké byste si přál být. Postupně jste se zakuklil do svého vnitřního světa a bojíte se z něj vystrčit růžky, i když byste chtěl. Nepředpokládám, že by za vše mohlo jen to, že jste dítě ze smíšeného rodičovského páru, určitě tam těch faktorů bude mnohem více. Na ty můžete přijít společně s psychologem v rámci déledobější psychoterapie. Můžete vše spolu začít rozplétat a hledat nejen příčiny, ale pak už i cesty ke změnám. Zkuste si najít podle webových stránek někoho, kdo vám bude opravdu konvenovat, to je důležité :-) Držím vám palce při cestě k sobě dál, abyste mohl žít, a ne přežívat. Mám pocit, že můžete být i depresivní, ale nechci se od stolu pouštět do žádných diagnóz, objednejte se u psychoterapeuta.\nNikdy o mě nikdo, žádný muž nestál. A čím víc jsem se snažila někoho najít, tím to bylo horší. Pro muže jsem byla celý život jenom šašek, loutka, kterou nikdo nechce. Tak jsem zůstala sama . A čím jsem starší, tím více se uzavírám do sebe. Už mě to nebaví a někdy bych s tím nejraději praštila. Rodiče mě neuznávají, berou jenom sestru, která podniká, má rodinu a úspěch u mužů. Poraďte mi.\nDobrý den, Lenko. Vaše osamělost a díky tomu i staženost do sebe je patrná i z vaší formulace problému. Zdá se, že se někdy opravdu cítíte být v koncích. Ano, čím víc se snažíme někoho potkat, může v tom být až nepřirozená úpornost a pozitivní výsledek tím pádem v nedohlednu. Porovnáváte se s úspěšnou sestrou, s přízní rodičů, to vám také moc nepřidá. Ale nikdy nic nesmíme vzdávat, ani tehdy, kdy jsme na svůj život naštvaní. Potřebujete se vzpamatovat a začít bojovat o znovunalezení své síly. Tu byste určitě našla v rámci individuální psychoterapie. Neváhejte a začněte, určitě víc rozvinete svůj potenciál a začnete se mít díky tomu více ráda.\nPsala jsem Vám že nezajímám rodiče ´hlavně matka se nechová hezky stará se raději o cizího chlapa.V dětství to bylo tak že jsem byla raději u babičky která jediná mě měla ráda ,chodila jsem k ní a celé výkendy bývala hlavně u ní. Mamka měla raději bratry.Se sourozencama jsem vdětství vycházela ted v dospěosti kdy mají svoje rodiny nejsem zvaná ani na narozeniny. Vždycky jsem byla odstrčená jako páté kolo u vozu, nevím jak se s tím smířit.\nMilá Sandro. Nevím, co jsem vám minule odepsala, ale z vašeho psaní zavání velký smutek a osamělost, pocit nepřijetí v rámci nejbližší rodiny. To ale přeci přes tyto řádky nezvládneme vyřešit. Potřebujete psychologa naživo, abyste s ním mohla mluvit o svých pocitech, a hledat cestu, jak něco změnit.\nDobrý den. Ráda bych reagovala na příspěvek slečny B. Tak velmi mi to připomíná moje starosti, velice podobné, i mě je přes třicet, nikdy jsem neměla vztah a diagnostikovali mi též "věc" díky které bych mohla přijít o dělohu a možnost mít děti. Už se to táhne nějakou dobu a začala jsem upadat do silných depresí, až někdy nevím, co se životem... Je to hrozně vyčerpávající, když si člověk přeje mít rodinu, děti, ale současně na to psychicky nemá- mít vztah. Taky mám problém s tím, že mi přijde, že muži o mě nestojí a já neumím dělat první krok (flirtovat a t d), jsem i stydlivá. Stejně tak jsem se nikdy neopíjela, nehulila,... Možná pro ostatní působíme upjatě a nedobytně??? Nevím... - otázka upravena poradcem\nDobrý den, Marie. Myslím, že váš problém, i problém slečny B. není nijak ojedinělý. Nejistota nás vede k tomu, že po světě nechodíme jako lvice, ale jsme nenápadné- tím neumožňujeme druhým, aby měli chuť se k nám přiblížit. Omlouvám se za ten plurál, mám tím na mysli ty, kteří se trápí podobně. Jenže to trápení se nikam nevede, je to pak již svým způsobem jakoby smutná kapitulace. Jenže v životě má vždy do poslední chvíle smysl bojovat. A tak bojujte:-) Nemusíte vypadat úžasně jen tehdy, když "hulíte a opíjíte se", jak tu píšete. To je přeci nesmysl. Jen najděte váš vlastní potenciál, co máte na sobě ráda vy, co na vás mají rádi vaši blízcí, a to pak rozvíjejte :-))))\nDobrý den,po 26letech mě opustil manžel nachal mě a dceři dluhy a odešel za milenkou.Nekomunikuje ani nám nepřispívá a nelze ho donutit.Dluhy do smrti nesplatím a pracuji ve dvouch a někdy až třech pracech .Už nemohu dál cítím se sama a nemohu bývalému odpustit.Byla jsem na sezeních ale nepomohlo to už nevím co se životem jsem neštastná a nemá to východisko.Nemůžu si ani nikoho najít chodím do práce abychom vyžily.Manžel se od všeho distancoval a užívá si a já to nemůžu snést.\nDobrý den, Jano. Máte objektivní problém, který byste měla řešit také s právníky. Druhá věc je, že se cítíte být unavená a v životě nešťastná. V podstatě nakonec podtrhujete to, že manžel si užívá jinde a vás s dcerou nechal s dluhy na holičkách. Neboli se cítíte být nespravedlivě zrazená, ponížená, ukřivděná. Ty pocity jsou oprávněné, ale nesmíte se jimi život stále. Řešte jeho dluhy právní cestou, a jejich splácení. Pokud by byl ex manžel jen looser, který za sebou nechává dluhy, nemohl by mít milenku, s níž si užívá. Za co by si užíval? Neboli - na splácení dluhů určitě prostředky má...\nDobrý den paní doktorko, na konci března přišel přítel s tím, že se chce rozejít. Byli jsme spolu 6 let a z toho už 3 roky jsme spolu bydleli ve společné domácnosti a máme stejné zaměstnání. Byla to moje první láska. Na začátku roku jsme měli krizi. Myslela jsem si, že jí ustojíme jako vždy, ale bohužel. Nikdo jiný zatím prý není. Důvod byl, že už mě má rád jenom jako kamarádku a nefunguje to a je nešťastný. Přestěhovala jsem se tedy zpět k rodičům. S matkou nemám moc dobrý vztah a být najednou zavřená v jedné místnosti a nemít soukromý je pro mě hrůza. Dny plynou a já čím dál ti víc pociťuji samotu, deprese a strach,že už se nikdo neobjeví. Nevím co mám dělat s volným časem, kam se pohnout. Netvrdím, že jsem úplně sama bez přátel ale vazby se postupem času přetrhaly. Je mi po něm smutno byl můj nejlepší přítel. Stále se vídáme v zaměstnání. Tvrdí mi, že budeme kamarádi. Já jsem také poslední půl roku nebyla šťastná ale nechtěla jsem to vzdát. Prosím o radu co dál? Děkuji za odpověď.\nDobrý den, Veroniko. Návrat k rodičům po 3 letech je tak trochu cestou zpět. K rozchodu máte jako přídavek ještě ztrátu svého soukromí. To vše samozřejmě podporuje depresivní rozlady a smutek, bolest. De facto jsou to ztráty hned dvě. Potřebujete se nyní postavit na vlastní nohy i tím, že si najdete nějaký podnájem a budete sama za sebe. Zase budete dospělá, i když dočasně ne partnerka. Do kamarádství s ex partnerem bych nešla, to nejde, pokud k němu stále cítíte lásku. Obnovte to, co jste měla před 6 lety, než váš vztah začal - přátelské kontakty, své zájmy, dejte si nové životní cíle, které by mohly být motorem k tomu, co dál, i bez něj. Vždy jsme tu vlastně sami za sebe a musíme v sobě mít svou vlastní osobní sílu, která nám pomůže překonávat životní ztráty. A ještě něco - když něco skončilo, moc to bolí, ale po určité době je to výzva a šance na něco nového :-¨)\nDobrý den,už jsem sem psala asi 3 týdny zpět,ale zatím jsem nenašla odpověď. Jsem 14 let vdaná,2 děti 15 a 11 let,muž k 20 let starší,sobecký,chladný. Moje potřeby ho nezajímají,nikoho si nevšímá,problémy neřeší. Neklape nám to ani v sexu,prý je jen MŮJ problém,že si mám místo lásky a sexu najít jinou zábavu. Nyní už k němu vůbec nic necítím,trvá to asi 3 roky,i doteky jsou mi nepříjemné. Zamilovala jsem se do jiného muže,se kterým si rozumíme,je hodný,nesobecký,vyslechne mě i se mi se vším svěřuje,ale nechce vztah ani nezávazně,je samotář a ještě nezapomněl na bývalou(3 roky po rozchodu). Chce být jen kamarád,píšeme si SMS,scházíme se,obejme mě,dá pusu ale nic víc..je moc fajn,má spoustu přátel,já jsem spíš uzavřená,po špatných zkušenostech. Neumím žít bez lásky,manžela nemiluju,ten druhý nemiluje mě.S tím kamarádem je mi krásně,nikdy jsem si s nikým nerozuměla jako s ním. Nemám sebevědomí,s muži to neumím_šedá myška..mí ctitelé jsou jen důchodci nebo ženatí.poradíte prosím? Karollin\nDobrý den, Karolíno. Na váš dotaz jsem odpovídala :-)\nJsem 14 let vdaná,2 děti,muž o 20 let starší.Celé roky si mě skoro nevšímá,nikdy jsme nebyli tancovat,v kině,divadle ani na dovolené,moc toho nenamluví. V sexu nám to nikdy neklapalo,prý je to můj problém a nechce se o tom bavit ani to řešit. Už několik let ho nemilují,sexu se vyhýbáme,i doteky jsou mi nepříjemné.Nyní miluji může,s kterým si můžu povídat o všem,zajímají ho moje přání,ve všem si rozumíme,scházíme se a je mi s ním krásně,ale nechce žádný vztah,ještě nezapomněl na bývalou a je samotář. Obejme mě,políbí,můžu se k němu chvíli přitulit,ale nic víc.Trápím se,nechci se s ním přestat vídat,ale nevím jak ho mám brát jen jako kamaráda nebo zda mám kdovíjakou dlouho čekat,jestli se také zamiluje. Doma je to tím horší,že musím odmítat sex s mužem,ke kterému nic necítím a toužím po kamarádovi,s kterým nic víc než přátelství asi mít nemůžu. Ke všemu mám celý život nízké sebevědomí a neumím žít bez lásky,nic mě netěší..Žádného ctitele nemám..Poradíte?\nKarolíno, od přítele je fér, že vám na rovinu říká, že ZATÍM není připravený na nový vztah. Citové věci asi bere hodně vážně. Sex s manželem i jeho doteky jsou víc než nepříjemné, takže není žádná škoda, že sex s ním odmítáte, vždyť jste říkala, že on už dávno rezignoval a neschází mu to.. Zatím si važte v mezích jeho limitů toho duševního i emočního souznění s přítelem, jen musíte krotit své city, aby vás příliš nepřemohly. Ale je hezké, mít někoho, s kým si konečně rozumíte, ne? :-)\nDobrý den, jste odborník přes vztahy. Mohla byste mi poradit, jak se dát dohromady s mužem? Jak mu dát třeba najevo, že se mi líbí? Jak se to dělá? A jak poznám, že má někdo třeba zájem o mě, ale je moc nesmělý? Je mi přes 30 a nikdy jsem nikoho neměla. Nejsem žádná kráska a taky jsem hoodně nesmělá, ale už nechci být víc sama. Prosím, poraďte, už jsem zoufalá. Děkuju.\nDobrý den, Katko. Od stolu po ruce žádný kapsář plný univerzálních rad nemám. Jak se to dělá, jak můžete vy překonat svou nesmělost, rozpoznat nesmělost toho druhého. Podle mne byste to potřebovala rozebrat více s partnerským psychologem, který s vámi vše probere - příčiny nedostatku vaší ženské sebedůvěry,udělali byste si smysluplně užitečný exkurs do vašeho předchozího života, a to by bylo, abyste společně něco nenašli :-) Přeji vám hodně štěstí do r. 17, ať vám otevře nové obzory a příležitosti. Ale bez porozumění sama sobě to bude složité, tak jděte do toho.\nDobrý den. Je mi 25 a mám za sebou již několik neúspěšných vztahů, kde mi býv. partneři neustále sráželi sebevědomí a zkrátka se ke mně neuměli chovat. Jsem už z toho znechucená a říkala jsem si, že bych i chtěla být sama, že mi takto bude lépe. Mám ale obrovský pocit prázdnoty, čas s kamarády ani koníčky mi prostě nikdy v single období nenahradí ten pocit ze vztahu. Navíc mám pak vždy pocit, že už nikoho nepotkám apod. Konzultovala jsem to i s psychologem, který mi řekl, že jsem ten typ, který není stavěný pro single život, že zkrátka vedle sebe někoho potřebuji, abych mohla fungovat. Opravdu existují takové typy lidí, nebo je problém v tom, že jsem se zkrátka sama žít nenaučila? Předem Vám moc děkuji za radu.\nAny, jsem zodpovědný člověk a nemohu vám na vaši otázku díky tomu nijak odpovědět. Na vašem místě bych dále spolupracovala s vaším psychologem. Kdybychom si o tom všem povídaly spolu, šla bych více do hloubky, do vaší původní rodiny, kde a na základě čeho vznikla potřeba vždy někam patřit, byť to může být i ubližující. Jakožto single slečna si neumíte užít společenství jiných lidí, ve vztazích jste dostávala kapky, co se týče vaší sebedůvěry. Chtěla byste i být dočasně sama, víte, že byste sebe samu více našla, ale na druhou stranu se tam objevuje pocit prázdnoty, který vás paralyzuje v možnosti plnohodnotně fungovat v životě bez partnera.Rozsekněte to s vaším psychologem :-)\nNikdy mě nevezme za ruku, neprojeví žádný cit. Spíme několik roků odděleně, každý v jiném pokoji. Žádný jiný vztah nemám.\nKdyž má přijít domů je mě špatně od žaludku. Necítím k němu nic, než fyzický odpor. Velice postrádám sdílení, naslouchání, pochvalu, uznání. Za celou dobu manželství se nic takového nestalo. Je mě dobře samotné, to jsem v naprosté pohodě,v klidu. S ním cítím napětí, nervozitu. Co dál? Navrhovala jsem terapii u psychologa, odmítl. Uvažuji o rozvodu, nechci přežívat, ale žít. Děkuji a přeji pěkný den. Lili\nTak vlastně vše to, co jsem napsala v odpovědi na první část vašeho psaní, sedí. Ale pokud je to tak daleko, že už cítíte k manželovi fyzický odpor, pak bych asi opravdu spíš uvažovala o rozvodu, ale to je na vás. Jen vám moc držím palce k tomu, abyste se vnitřně osvobodila. Možná naprosto snížila očekávání od manželství. Ale - je to pak plnohodnotný život? Rozvod není nic o ostudě a selhání. Někdy je to velmi zdravé rozhodnutí...\nDobrý den, paní Jitko\nmožná se potřebuji jen svěřit, možná také vše řešit, jen nevím kde začít.\nJsem vdaná 34 roků. Nikdy u nás nebyla velká láska, svatba z nutnosti -těhotenství. Vojna, druhé dítě, přežívání jak se dalo. Nyní přeskočím, děti jsou dospělé, dcera má vlastní rodinu, syn žije stále s námi. Cítím vyhořelost, nezájem, komunikace nulová. Dle manžela jsem neschopná, jelikož se mě nedaří v podnikání jak kdysi. Neumí naslouchat,poradit, jsem na vše sama. Nemá žádné koníčky, kamarády zábavu.Veškeré povinnosti ohledně domácnosti jsou na mě i placení hypotéky, přiznávám,že jsem to tak nastavila sama, kde jsem chtěla neustále dokazovat, jak jsem dobrá, vše zvládám. Nezvládám nic, jsem vyčerpaná, ucasnovaná z takového žití.\nMilá Jano, dobrý den. Z vašeho psaní čiší pocit osamělosti, absence podpory, sdílení společných zájmů s manželem. Ano, prostě stav vyhoření, říkáte to sama. Ale jste manželem permanentně dehonestovaná, to je velmi únavné, a traumatizující, pokud tomu člověk podlehne. Komu jste to vlastně chtěla stále dokazovat, jak jste výkonná a dobrá? A hlavně, proč? Jste dva - na radosti i na starosti. Takto spolu tvoříte velmi nevyvážený pár a chápu, že v něm nejste šťastná. Ale máte dvě možnosti - buď si vytvořit svůj nový život bez manžela, nebo svůj vlastní život s manželem. Můžete si vytvořit v rámci manželství i svůj vlastní svět, dělat věci, které vás baví, potkávat se s lidmi, které máte ráda. Manželství není klec...\nDobrý den. Paní doktorko. Potřebovala bych moc poradit. Je mi už přes třicet a nikdy jsem neměla ani krátký vztah, prostě nic. Mužům nepřipadám očividně atraktivní, protože o mě nikdo neprojevil zájem. Vím, že nejsem žádná modelka, taky nemám zkušenosti. Jsem na seznamkách, ale tam také nic, i když jsem byla aktivní i já. Prosím, potřebuji poradit, kde všude se mohu seznámit s někým normálním mužem. Hodně to hoří, protože chci mít ještě děti, ale zdravotní stav v tomto ohledu nemám opravdu vůbec dobrý. Lékaři mi řekli, hned otěhotnět. Vím, že si myslíte, že tlačím na pilu, ale já opravdu nemám čas. Pochopí jen ten, kdo je ve stejné situaci. Dříve bych se tomu asi taky zasmála. Děkuju.\nDobrý den, Terezo. Já se tomu ale nesměju. Jenže pokud budete hledat primárně "dárce spermií", a nepočkáte si na lásku a partnerský vztah jako takový, pak to bude vše ještě těžší, budete mít napsané na čele, že chcete dítě, ne mít na prvním místě muže. Nevím, kde je "zakopaný pes", to bychom mohly rozebrat jedině osobně. Vřele doporučuji navštívit partnerského psychologa :-), nalézt, kde máte své přednosti, kde jsou třeba "chyby"\nje mi téměř 36 a jsem bezdětná. Měla jsem vztah, který trval osm let. Moc se netvářil na svatbu, děti, rozešli jsme se. Do vztahu mi trochu mluvili rodiče. Před nedávnem jsem prožila téměř dvouletý vztah s o 17 let starším mužem, který měl za sebou jedno manželství a jedno partnerství. Z manželství měl pět téměř dospělých dětí, z partnerství dvě malé děti ve střídavé péči. Ale s matkou dvou dětí se často soudili. Další dítě by mu nevadilo. Já mám poslední dobou ze všeho strach a tak jsem ze vztahu odešla. Bojím se, že bych nezvládla mít jeho dvě děti ob týden a do toho třeba miminko. Muž je velmi chytrý, ale co se týká vztahů, tak docela bojovný, protože se v minulosti nepodařilo. Bojím se však, že už nikoho nepotkám. Vrátila jsem se bydlet k rodičům, kde to není ideální. V minulosti jsem měla byt, který jsem prodala. Nikam moc nechodím, jen občas sama sportovat, jinak se spíše uzavírám doma. Mám práci, kde je spíše mužský kolektiv, ale ne úplně si sedím se šéfem a cítím ze života velkou nespokojenost a nevím jak dál.\nSimono, dobrý den. Nebojte se, že nikoho nepotkáte. Myslím, že nejste vyrovnaná s posledním rozchodem, což bude chvilku trvat. Jako problém vnímám návrat k rodičům. Přestanete se cítit dospělá a soběstačná - již v rámci vašeho dlouhého prvního vztahu vám do toho rodiče mluvili.. Pobyt u nich vám nepomůže. Vezměte si jako první cíl vlastní osamostatnění sebe sama. A pak můžete jít dál.A hlavní je, se nebát, že zůstanete sama. Aha, a ještě je tady to, že se uzavíráte doma do své ulity doma. Já bych vás viděla na krátkodobou individuální psychoterapii, abyste si vše v sobě vyčistila, vyjasnila :-)\nRok se "seznamuju" na internetových seznamkách, je mi 51 let. Výsledek? Dostala jsem z toho deprese. Z deseti adeptů, se kterýma jsem se sešla, by se mi zamlouvali tak 3-4, ale neměli nakonec zájem. S posledním jsem se sešla dokonce několikrát, vypadalo to i možná nadějně, ale když jsme se viděli naposledy v kolektivu dalších přátel, téměř si mě nevšímal a bavil se s jinýma. Potom jsem si psali e-maily a z nich vyplynulo, že nevěděl, jestli mě chce nebo ne, ale nakonec se přiklonil k druhé variantě. Chtěla jsem vědět, co jsem udělala špatně a co je na mně špatného, ale odpovědi jsem se už nedočkala. Nemám kde se s kým seznámit. V okruhu přátel, kde se pohybuju, jsou všichni chlapi v mém věku zadaní, v práci atd, jsme samý ženský. Připadám si, že jsem asi prašivá. Chlapi se mnou chtějí maximálně kamarádit. Po této poslední zkušenosti už jsem opravdu dostala něco jako "depku", je to začarovaný kruh a nevím, co s tím. Na seznamkách už jsem si psala řádově se stovkami lidí, po roce efekt 0 - otázka upravena poradcem\nMilá Evo, co kdybyste se na chvíli na celé seznamky vykašlala a začala se věnovat víc sama sobě jinak? Máte svou cenu, jen ji zase potřebujete najít, znovu objevit. Ztrácíte se v neúspěšných pokusech o seznámení, pak se omlouváte a ptáte se, co jste udělala špatně, když se s vámi adept na vztah nebavil tak, jak byste si přála. Takhle byste se ptát fakt neměla, už tím se snižujete, a to je přeci škoda. Neupínejte se nyní na vztah, ale na sebe samu, a ono to pak také přijde samo. Přijde mi skvělé, že se s vámi chtějí chlapi kamarádit, jak říkáte, takže jste zajímavá pro muže, máte jim co dát. Netlačte v ničem na pilu, to ničemu neprospívá, a nechte život volně plynout, on vám pak něco přinese, věřte tomu :-)\nve svém životě jsem neměla žádné štěstí na muže. Nikdo mě nikdy nechtěl. Každý utíkal jak zajíc. Hlavně rychle pryč. Nikdy mi to nikdo nebyl schopen zdůvodnit tak, abych to byla schopna pochopit. Vymýšleli si dle mého nesmysly. Po dlouhé době jsem se s tím, že zůstanu sama již vyrovnala. Bohužel se stále nemůžu vyrovnat s tím, že zůstanu bezdětná ( je mi 40 let), neboť nikdo se mnou dítě nechtěl a nechce. Dokonce se mnou nikdo nechtěl bydlet. Potřebovala bych poradit, jakým způsobem se dá vyrovnat s bezdětností. Děkuji\nMilá Bohuslavo, to vše musí mít nějaké příčiny, které by bylo dobré rozebrat více do hloubky. Nechcete se u mne objednat? Informace najdete na www.jitkadouchova.cz\nMilá Anežko. Nikdo nemůže být nezajímavá šedá myška, pokud se jí vevnitř necítí být.potřebujete nejdříve najít sebe samu. Ale jestli si tak moc nevěříte, chtělo by to spolupráci s psychologem, abyste společně našli příčiny vzniku nedostatku vaší sebedůvěry. A pak se seznámíte snadněji, když z vás bude vyzařovat pozitivní energie. Neberte svou nezkušenost jako handicap, Anežko. Každý máme svůj čas, kdy máme někoho potkat, hlavně ať vám svítí oči a radujete se ze života tak, jak jej máte. A potkat se můžete s někým třeba v rámci zájmů, sportu, všeho možného, co vás těší a v čem se angažujete :-) Zkuste napsat svůj dotaz do Poradny pro začínající, kterou vede na ona idnes Kamila Douchová, pak bude pro vás zajímavé porovnání odpovědí.\nDobrý den. Je mi čtrnáct let, ale mám pocit že je vše pryč. Všechno štěstí mezi mnou a rodiči jakoby zmizelo. Dříve jsme spolu jezdili na výlety, hráli hry, užívali si rodinný život, bylo mezi námi jisté specifické štěstí. Zdá se mi že to štěstí je pryč. S rodiči nedokážu mluvit, jsme k sobě mnohem odměřenější a často se hádáme. Nevím kde se stala chyba, nevím proč už nejsme šťastní. Jsem teď v pubertě, až se z toho vylížu, začnu svůj vlastní život a budu dospělý...nechce se mi věřit že můj čas rodinného štěstí je pryč. Ještě nechci. Prosím pomozte...\nAhoj Matyáši :-) V rámci poraden na idnes se zrodila nová poradna Kamily Douchové pro mladé lidi, můžeš poslat svůj dotaz jí? Určitě ti bude umět poradit lépe, než já:-)\nPro Sara_: odstěhujte se do země, státu kde budete nadmíru spokojená. mluvte, hlaste, šiřte tam, že tady u nás je to v prd..., že jsme xenofóbní, rasisti, ateisti, neznabozi, jíme vepřové, nedodržujeme rodinné tradice, jsme prostě s Vámi nekomaktibilní....uděláte tak službu všem, Nám i Vám. Děkuji :-).\nPro Sara: nebudu polemizivat o vaši osamělosti, jen postřehy. Podle všeho jste češka, která si vzala muslima a konvertovala. Vaše rozhodnutí. Nic proti tomu, jen Vás chci ujistit, naše rodiny se navštěvují. V průběhu návštěv grilujeme, hrajeme hry, koukáme na fotky, bavíme se s dětmi, sousedy, rodiči, prarodiči, bratranci, sestřenicemi, jejich rodinami, zpíváme s alkoholem, bez alkoholu. V kožichu, či oblečeni lehce, nenuceně, některé dámy mají dokonce i dvoudílné plavky či velmi krátké sukně a trička na ramínku. Vidíte, žijeme, pohoda, SVOBODA, nikdo nám nic nediktuje, jsme uvolnění, klidní, děti pobíhají, nic nám nechybí, netíží nás samota. V podstatě se neznásilňujem, existují takoví jedinci, ale je jich statisticky méně než na Platzu v době ohňostrojů v DE. Naše ženy nechodí vyzývavě, ale podle toho jak se cítí, co na sebe chtrějí obléknout. S rodiči si vesměs rozumíme, protože jim netlačíme do hlavy naše názory. Sáro, odstěhujte se spolu s manželem.\nMilý Tome, velmi děkuji, přeposílám, zrovna tak jako druhou část vaší reakce pro Ssru, za niž jsem velmi vděčná :-)\ndonrý den , jsem muslimka, s manželem žiju zde v čechách.....mám tu rodinu ,ale v čechách se rodiny moc nenavštěvují a mí rodiče mají rádi svoje soukromí , u nich nevydržím víc jak hodinku a už mi dávají na jevo že bych mohla už jít domu,nudím se , mám byt a práci a manžela,ale manžel je jen stále v práci vidíme se doma až pozdě večer a to pak jde spát, žiju o samotě život, kamarádky nemám, protože tady muslimky nejsou a ani mešity , jako to bylo v jiné zemi, kamarádky nemám, protože tu nenajdu jedinou charakterní ženu, všechny choději tady vyzívavě obnažené a nebo pijou alkohol a střídají partnery a tak tu ani kontakty navyhledávám, jak se můžu vyrovnat s touhle samotou v čechách když manžel stále není doma, mám jen upřimně jenom jeho ,,,,,,,,,,,,toužím jít ven na procházky do přírody a na výlety, ale sama si netroufnu bojím se protože se tady znasilnují a přepadávají osamocené ženy.........stres a samota už ani žít se my nechce.\nDobrý den, Saro. Chápu, že se cítíte v Čechách poněkud osaměle, ale tak je třeba být aktivnější a něco udělat pro to, abyste zkvalitnila svůj život. Když si budete primárně stěžovat a dívat se na negativa života zde, nepomůže vám to. Musíte proaktivně vyhledávat to hezké. A komunitu lidí se stejným vyznáním určitě není těžké nalézt :-)\nPro osamělou Hanku 17 let\nMilá Hanko, byla jsem na tom podobně, vůbec jsem si nevěřila, považovala jsem se za nehezkou a zbytečnou. Kluci, co se mi líbili, byli nedostupní, a ti kteří projevili zájem, se nelíbili mně. Ale časem jsem proplouvala životem, aktivně se zapojovala do všech společností, na které jsem natrefila a zjistila jsem, že to se mnou není tak hrozné. Jsem 27 let vdaná, mám 4 bezva děti, skvělou práci a spoustu přátel - žiju skvělý život. Nebojte se, žijte, bude to dobré - zdraví Jana\nMilá Jano, moc děkuji, a vás, Hanko, doufám, že tou zprávou potěším :-)\nNejsem sice extra hubená, jsem spíše plnoštíhlá, ale mám nízké sebevědomí, maluji se jen řasenkou a oblékám se spíše do klučičího stylu, nemám se ráda a mám i hrozné deprese kvůli sobě a i škole. Vše začalo bohužel po nástupu na střední. Cítím se oproti ostatním holkám hrozně, zaostalá, nechtěná. Má blízká kamarádka (spolužačka) mi stále říká, ať s kecy, že si nikoho nenajdu už neštvu, že to není pravda, že jsem pěkná a určitě budu šťastná, ale já i přesto, že jsem se, co vím líbila na SŠ cca 5ti klukům, nevěřím, že budu šťastná a v budoucnu si někoho najdu. Asi je ještě brzo to řešit, ale já ztrácím již v tomto věku naději, ráda bych se do 30 vdala a měla alespoň 1 dítě, ale nevěřím tomu. Možná, že je i problém v tom, že se stydím s kluky mluvit a bojím se i s někým, komu bych se líbila jít ven, nechodím pořádně ani na žádné zábavy apod., to je možná i problém, že jsem si někoho nenašla.\nChtěla bych znát něčí názor zvenčí.Moc se omlouvám za dlouhý text.Předem Vám děkuji.\nMyslela jsem si, že budete mít problém se sebevědomím - nemáte se ráda, máte deprese kvůli sobě a škole, porovnáváte se s ostatními, což vám ještě ubírá na vlastním sebehodnocení. Sakra, nejste zaostalá oproti ostatním, jste jiná, ale začněte pracovat na své sebedůvěře, nacházejte na sobě věci které se vám na sobě líbí, a neutápějte se v sebelítosti a katastrofických scénářích :-) :-) Velmi doporučuji spolupráci s psychoterapeutem. Hodně štěstí, Hanko, a krásné prázdniny :-))\nje mi 17 let a brzy dokončím druhý ročník SŠ. Už jsem byla 2krát opravdu hodně zamilovaná, dalo by se počítat i 3krát, ale nakonec nešťastně. Na ZŠ jsem v 9. dostala chuť psát svému spolužákovi, nakonec se z nás stali sice ne přátelé, ale blízcí lidé, že když se setkáme, rádi spolu pokecám. Někdy však cítím, že ta troška první vážné zamilovanosti ve mě je. V prváku jsem se zamilovala o jednoho kluka, bohužel jsem po maturitním plese zjistila, že je to machr a úplně ho vypustila, během toho jsem ale byla zamilovaná a to hodně ještě do jednoho kluka, byl to jak můj přímo ideální kluk, milý, hodný, příjemný, bohužel má přítelkyní a letos maturoval. Důvod proč sem píší je ale ten, že mě od prváku začal hryzat špatný pocit z toho, že jsem ještě neměla žádného partnera. Mé kamarádky i spolužačky alespoň někoho měly a již nejsou panny, ale začínám si připadat strašně, že jsem ve třídě jediná, která je stále sama.\nMilá Hanko, podle mě je zbytečné panikařit :-) Nesrovnávejte se s nikým, potřebujete, aby se nějaký kluk zamiloval do vás a začal vás dobývat, potřebujete si užít tento pocit. Zatím se různě zamilováváte, všechno jde tak, jak má. Že mají holky ze třídy a kamarádky už všechny kluky? No a co? To je jedna věc, druhá věc je, jestli jsou ve vztahu všechny šťastné. Počkejte si na toho, kde se do sebe zamilujte oba navzájem. První lásky jsou krásné :-)\nDobrý den, je mi 39 let, jsem svobodná bezdětná. Nikdy o mě nikdo nestál. Nikdy mě nikdo nechtěl, Nikdy se mnou nikdo nechtěl bydlet a už vůbec ne se mnou spát. Všechno jsem již vzdala. Bohužel tuším, že zůstanu sama. Jsou nějaké účinné techniky či psychoterapie, kdy dojde k vyrovnání a přijetí celoživotní samoty. Děkuji za odpověď\nDobrý den, Andreo. Zcela rozhodně potřebujete začít spolupracovat s psychoterapeutem, abyste rozklíčovala spolu s ním, kde je problém. Až najdete příčinu, dá se s tím pracovat :-) Nebojte!\nVážená paní doktorko, zajímal by mě Vás názor. Je mi čerstvě 30, jsem svobodná, bezdětná, nezadaná, vcelku atraktivní, zdravě sebevědomá. Mám práci, která mě baví i uživí, mám hezké bydlení, přátele, koníčky, jsem se svým životem i se sebou spokojená. S čím však spokojená nejsem, jsou muži. Nikdy mě nikdo nikde neoslovil (ač se na ulici nemračím, chodím ven, dokonce mi nedělá problém např. požádat cizího muže v obchodě o radu, kde mají jogurty, když vidím, že je má v košíku a bude si tak jist odpovědí). Mezi kolegy v práci také nic. Inzerát na seznamce sice situaci řeší, ovšem prakticky bez výsledků - muži na seznamce jsou již hodně zoufalí a ta nutnost se seznámit je z nich cítit, až to samozřejmě odrazuje. Já vím, že mám na děti čas, jen mě mrzí, že nemám muže, se kterým bych se mohla radovat, užívat si a mít partnerský, rovnocenný vztah. Také máte ten pocit, že dnešní generace 30-40ti letých žen je daleko před stejně starou generací mužů a jen velmi těžko jsou vzájemně kompatibilní?\nMilá Petro. Co se týče vaší poslední otázky, nechci generalizovat, protože pracuji s lidmi, kteří jsou od sebe odlišní. Někdy mám v péči povrchní a nezralou mladou ženu, někdy velmi osobnostně vyzrálého mladého muže. Takže si netroufám říct, ano, je to tak, či onak.Hodně atraktivních a inteligentních žen je na tom podobně s vámi. Často se jí muži bojí oslovit a něco rozvíjet, je pro ně nedosažitelná. I když se usmíváte, možná nedostupnost přesto vyzařujete. Navíc jste emancipovaná, úspěšná, soběstačná...Řekla bych, že osudové setkání bude otázkou šťastné náhody. Ale bylo by pro vás hodně užitečné, probrat vše více na přímo s partnerským psychologem, mohla byste si s ním udělat hlubší analýzu toho, jak působíte navenek. Možná byl vhodnější psycholog muž, který vám dá zpětnou vazbu i ze svého hlediska muže :-)\npročítám si velmi pečlivě vaší poradnu. Někdy je mi z toho hodně smutno. Také i já bych potřebovala poradit. Je mi 52 let. Velmi jsem se snažila v mladším věku si někoho najít. Bohužel nikdo mě nikdy nechtěl. Nikdo o mě neusiloval. Všichni ode mě rychle utíkali. Zůstala jsem sama. Překonala jsem pro mě velmi bolestné období, kdy mé vrstevnice se začaly vdávat a zakládat rodinu. Potřebovala bych se nějakým způsobem vyrovnat se samotou, kterou prožívám v poslední době docela velmi intenzivně. I když jsem se snažila se samotou sířit, bohužel se mi to nepodařilo. Děkuji\nMilá Nikol, přeji vám hezký den. Snad vám nebudou má slova připadat jako těšínská jablíčka, která nejsou vždy až tak užitečná. Přesto - mám pocit, že v žádném věku nemáme promarněnou možnost se s někým potkat a zažít s ním intimní blízkost - lidskou, i tu nejvíc. Každý máme v sobě nějaký dar, kterým můžeme obohatit další lidi, i sami sebe. Jen ji najít a nekapitulovat! Vy cítíte osamění, v mládí se vám nedařilo najít kvalitní a opravdu hodnotný vztah. To se často stává těm, kteří jsou ve svých požadavcích na vztah nároční. A také těm, kteří si příliš nevěří. Pokud v životě věříme na šanci, najít toho "pravého", pak se nám někdy stane, že jej prostě nepotkáme. Spíš máme nějaký sen, do něhož se ale člověk z "masa a kostí" nevejde. Jestli teď víte, po čem a po kom v životě toužíte, nic nevzdávejte. Seznamky mají smysl, bývají úspěšné. A také nově navazovaná přátelství, oprašovaná stará přátelství z doby "kdysi někdy". Hlavní je, věřit tomu, že to jde, a něco chtít. Život je výzva, pořád. Přijměte ji. Zároveň bych vám moc doporučovala spolupráci s psychologem v rámci individuální terapie, abyste si mohla nacházet odpovědi na spoustu svých otázek "proč" :-) Držím palce, Nikol :-)\nJe mi 14 let a mám problém s rodiči a s bratrem... Jde o to že jednou když můj bratr odjel na prázdiny tak jsem šel na jeho počítač a jen tak ze zvědavosti jsem to tam projížděl... a on to zjistil. Přestal se semnou bavit a poslední slova byla nejradši bych ti dal ránu... S bratrem už se chováme jako cizí lidi. Ještě jsem zapomněl říci že odjel bydlet u rodičů. Rodiče se začali hádat protože jsi táta asi před půl rokem našel milenku a tak. Ty dva se hádaj a doma už si nemám vůbec s kým povídat... :( Mámě ani tátovi už nevěřím takže se sníma nebavím. Bratra už spíš nemám. A doma jsem zavřený v pokoji a brečím co dál...\nNavíc jsem začal flákat školu a z dvojkáře se ze mě stal kluk co skoro propadá z čj... Prosím váš co mám udělat a jaký by měl být první krok,\nAhoj Jirko. Nemáš ve škole školního psychologa? Chtělo by to, aby ses někomu mohl svěřit, následně rodinnou terapii. Ale ty potřebuješ nějak svou rodinu zalarmovat, že se s tebou něco děje, že se cítíš být na všechno sám. To by mohl být první účinný krok. Jak jsi na tom s kamarády?...Taky můžeš volat na linku bezpečí pro děti, aby ti v rámci přímého rozhovoru s tebou poradili účinnější kroky, neboj se toho :-) Držím palce.\nVážená paní doktorko, ráda bych Vás požádala o "pohled zvenčí" na mou situaci. Jsem (při vší skromnosti) poměrně hezká, mám VŠ vzdělání, dobré vztahy s rodinou a plno kamarádek. Studuji druhou VŠ a částečně pracuji. Můj problém je, že je mi 25 let a nikdy jsem neměla žádný vtah. Vlastně nedokáži říct proč. Jsem poměrně introvertní a lidem moc nedůvěřuji, když si k nim najdu cestu, dokáži však být otevřená. Také jsem dost obětovala náročnému studiu a žila tím pádem dost stereotypně. Na muže nekladu nějak vysoké nároky, spíše naopak. Pouze potřebuji, abych si muže mohla vážit, respektovat ho, abych ho zkrátka vnímala jako osobnost. Poté, co jsem dostudovala a měla najednou čas, uvědomila jsem si, jak prázdně žiji. Spolužačky se po škole stáhly ke svým partnerům, některé chystají svatbu a já se cítím odepsaně. Navíc na mě okolí vyvíjí tlak. Ani nevím, kde někoho hledat. Navíc se obávám, co by případný partner řekl na to, že ve svém věku nemám s muži zkušenosti. Děkuji za odpověď. Jana - otázka upravena poradcem\nMilá Jano. Já si zase - při vší skromnosti - myslím, že jsem dobrá psycholožka :-) Ale nedokážu bez možnosti hlubšího vhledu najít příčinu toho, že jste dosud neměla vztah. Předpokládám, že jste výkonově zaměřená, ambiciózní, hodně inteligentní a vzdělaná mladá žena. Mluvíte o tom, že na muže nekladete velké nároky, kromě toho, že si ho musíte vážit, respektovat jej jako osobnost. Z mého pohledu jsou to rozhodně jednoznačně opodstatněná očekávání od muže, s nímž byste měla být ve vztahu. Ale možná někoho takového potkáte spíš mezi muži, kterým je o 10 let více. Hlavně si z toho nedělejte až takovou hlavu. Každý z nás máme svůj čas, kdy se potkáme s tím, koho můžeme milovat. Kdybyste chtěla, můžete se u mne objednat - když se povídá, najde se víc věcí, které mají příčinnou souvislost a od toho se dá odpíchnout dál :-) Hlavně si jako žena věřte!\nnemám dotaz. Jen jsem si četla vaši poradnu a narazila na osamělou Ivanu, žijící v zahraniční - viz zde:\nden.pani psycholozko.Je mi 48 let.Zacinam uplne znovu od nuly .Bydlim na ubytovne v zahranici velmi daleko od sve vlasti a neznam jazyk.,delam uklizecku svym pratelum,kteri me ze soucitu zamestali,ale odtahli se ode me -uklizecky jsou tady ,,povl,,ja mam spou. . . . .\nPokud by paní Ivaně pomohlo dopisování si se mnou, můžete jí poslat můj mailový kontakt.\nJinak vám přeji vše dobré a díky za vaši bohulibou činnost.\nMilá Pavlo. Za Ivanu vám velmi děkuji, jste hodná. Technický problém spočívá v tom, že mně se zobrazují dotazy v poradně anonymně, se jménem, jaké kdo uvede. E-mailové adresy tam nejsou. Takže každý z pisatelů je krytý svou anonymitou :-) Pokud byste chtěla nbídnout Ivaně možnost vzájemné komunikace, napište i svou e-mailovou adresu do dotazu:-) Zdravím vás a děkuji vám za vaše poděkování.\nDobry den.pani psycholozko.Je mi 48 let.Zacinam uplne znovu od nuly .Bydlim na ubytovne v zahranici velmi daleko od sve vlasti a neznam jazyk.,delam uklizecku svym pratelum,kteri me ze soucitu zamestali,ale odtahli se ode me -uklizecky jsou tady ,,povl,,ja mam spoustu plateb,ale jsem vdecna ze na vsechno si vydelam.Jedine co jsem v zivote dokazala bylo vychovat 3 deti-byla jsem s nimi 21 let doma.,Mame hezke vztahy,ale vidim je tak 3 x do roka.Jsou uz dospele ,ale jeste studuji.Nemam manzela -rozvedli jsme se.nemam nic.A praci ,kterou jsem mela rada jsem ztratila.Proto jsem tady.Vubec nevim jak tu zit.Nevim co se sebou, jak zacit.Kazdy mi daval rady ,ale vsechno se mijelo ucinkem-nic jsem nebyla schopna uvest do praxe.Nevim proc ,snad mnoholety stres me zablokoval tak,ze jsem jak negramot.Jak si najit pratele,jak ziskat sebevedomi,prala bych si lepsi praci ,hlavne aby byla mezi lidmi.Jsem osamnela tak strasne uz 2,5 roku ze uz ani nemam silu nekoho oslovit.Prala bych si domov.\nMilá Ivano. Sílu v sobě máte - dokázala jste odejít do zahraničí a začít nový život. Jste soběstačná, dokážete si na svůj život vydělat. Jestliže se přátelé, jimž uklízíte, od vás odtáhli, pak to nebyli přátelé. Podle aktuálního sociálního statusu, který je dán okolnostmi, se míra přátelství neměří. Je dobře, že jste hrdá na své děti - už to je smysl života. Máte hezké vztahy, takže to není tak, že nemáte nic:-) Nejdůležitější z toho všeho, co říkáte, že nemáte, je získání sebevědomí. Začněte od sebe. Sepište si, co se vám vše v životě povedlo. Můžete být hrdá i na maličkosti. Prostě si sama sebe více rozeberte v pozitivním smyslu slova. A na základě toho si můžete začít budovat Ivanu v další fázi vašeho života. V něčem tu původní, v něčem novou. Žijete v jiných podmínkách, osaměle. Nevím, co vám vždy pomáhalo k nalezení síly, když vám bylo úzko, ale i to byste měla oprášit. Hodně bych chodila mezi lidi, byla mezi nimi na ulici, usmívala se na okolní svět, i když vám leckdy do úsměvu není. Můžete začít běhat, dělat nějaký sport, kde se potkáte s někým dalším. Držím vám palce!\nDobrý den, jsme s manželem už víc jak 20 let. Celou tu dobu jsem čekala kdy už konečně budeme žít společně. Má rodiče kteří ho neustále něčím úkolují, svého velikého koníčka, kterému vše podřizuje a práci. Je pracovitý ale čas pro mě a své děti nikdy neřešil. Bydlíme vedle sebe v klidu a on je stále zdá se spokojený. Děti odrostly a já cítím hlubokou samotu.... Začla jsem se věnovat svému dávnému koníčku a najednou jsem zjistila, že se začal zajímat o své děti a dokonce se snaží i o komunikaci. Jako muž mi nikdy nebyl oporou a ani dětem tátou...... Postavil vysokou zed nezájmu bez respektu a cítím, že by chtěl něco změnit. Vztah však dávno vyhasl jen on má pocit, že žádná změna nenastala. Jsem nezaměstnaná takže si nemůžu diktovat. Co s tím ?\nMilá Apolenko. Rozvíjejte dál své koníčky, k nim se jistě budou vázat i další lidé. Jestliže jste ekonomicky závislá na manželovi, rozchod nepřipadá v úvahu. Ale nespoléhejte se na něj po citové stránce , žijte vedle něj i svůj vlastní bohatý život :-)\nDobrý den paní Jitko, je mi 39 let a doposud jsem neměla žádný dlouhodobý vztah. Mezi jednotlivými vztahy jsem měla několik let pauzu. Každý vztah skončil cca po 2-3 měsících tím, že se muž již neozval. Vždy mi říkali, že jsem jejich typ, že je mu se mnou dobře, ale vždy rychle vycouvali. Je mi to hodně líto, že stále nemám nikoho, kdo by mě opravdu miloval, nemám děti a stále jsem sama. Na ulici se nemůžu podívat do kočárků, nemůžu vidět milující se lidi, neboť mám slzy v očích a jsem z toho v depresi. Pořád se snažím zjisti, v čem je chyba, proč zrovna já jsem pořád sama, v čem jsem horší než úspěšné ženy. Hledání partnera jsem už vzdala. Potřebuji se nějak naučit vyrovnat s tím, že budu na vše sama. Bohužel se mi to nedaří. Nevíte nějakou radu? Děkuji za odpověď\nMilá Kláro. Jak můžu posoudit, kde je chyba, když se neznáme? Těch problémů může být spousta, je potřeba, abyste si je identifikovala, abyste pak mohla s nimi něco dělat. Srozumitelné např, je, že s přibývajícím věkem, životními zkušenostmi a zralostí, se vám určitě zvyšují nároky na kvalitu partnerství a partnera. A na druhé straně stojí touha po založení rodiny, po lásce, což je tlak, který vede k vnitřnímu konfliktu. Ano, potřebujete být nezávislá, abyste před sebou mohla vidět bezbolestně i kočárky s miminkem a poslouchat kolegyně, jak mluví o svých dětech. Potřebujete si vytvořit i další a další zájmy, jimž se budete věnovat, které vás budou těšit, a kde budete mezi lidmi. Je strašně důležité stavět si životní cíle stále dál a dál. Ale ne ze zoufalství, ze zájmu. Ale pak je důležité i nerezignovat. Nějak to máte ve svém osudu napsané, věřte mu :-) Bylo by velmi dobré spolupracovat v rámci individuální psychoterapie s psychologem, kde byste si v rámci dialogu měla možnost nacházet plno věcí, které se vás týkají, ale jsou vám skryté, neumíte si je ohmatat. Doporučuji vám to :-) A také vám držím palce, ať je váš život šťastný a naplněný!\ncítím se hodně zoufalá. Dokončila jsem vysokou školu, rozešla se s přítelem, který mě podváděl a nastoupila do práce. Bohužel se to vše odehrává 200 km od mé rodiny a jsem tu teď úplně sama. Zrovna se ze svého studijního města stěhuji do ještě o pár kilometrů vzdálenějšího, které vůbec neznám a krom kolegyní z práce, které jsou o generaci starší, tam také nikoho neznám. Stěhuji se do velmi malého bytečku a bojím se, jak všechno sama zvládnu. Samotu i finanční stranu věci. Je mi z toho velmi úzko. Mám strach, že nenajdu nové přátele, muže, že nebudu dobrá ve své práci... Jsem introvertní a mám problém se seznamovat, nevím, jak na to. Rodina bydlí daleko a i tak v ní nemám příliš velké pochopení a sama se nevím, jak tomu strachu čelit a bojovat proti němu. Někdy si i říkám, že by bylo lepší, kdybych tu vůbec nebyla. Psychologa se mi příliš navštěvovat nechce. Mohla byste mi prosím poradit, co s mým strachem a jak se třeba seznámit.\nS pozdravem Sandra\nMilá Sandro, dobrý den. Zkuste to brát jako dočasné zlomové období ve vašem životě a jako výzvu k nalezení sebe sama - bez pomoci rodiny ( stejně říkáte, že jí příliš nemáte ). Je to úplně nová životní etapa - čerstvě dostudovaná, nová práce, nové místo. A také čerstvě single. Každý konec něčeho je otevřením pro možnosti něčeho dalšího, nového. Když to teď vše zvládnete, můžete být se sebou spokojená a pochválit sebe samu. Potřebujete více sebevědomí a sebedůvěry. Strach je nepřítel, buďte novým šancím otevřená. Introvertních lidí je hodně, ale i tak je dobré překonávat ostych a najít si na všem něco dobrého. Důležité tedy je - těšit se, ne se bát :-) Držím vám palce do nového života!\nDobrý den p.doktorko, po rozvodu jsem se v 48 letech přestěhovala za svým přítelem do města, kde nikoho neznám,pouze jeho rodinu.Začala jsem pracovat v jeho firmě a také mu pomáhám se stavbou rodinného domu,zatím bydlíme u jeho bratra.Nedávno mi přítel sdělil,že práce ve firmě ho již nenaplňuje a chce dokázat něco víc, začal se angažovat v politice a dosáhl pozice člena představenstva ve firmě,která investuje rozsáhlý projekt, ve kterém se stal hlavním manažerem.Veškerý chod firmy zůstal na mě,pracuji 9-10 hod.denně,znám jen cestu do práce a do obchodu a večer mě čeká prádný dům a večery o samotě.Přítel chodí domů pozdě večer,často je na služební cestě nebo na povinných rautech a setkáních s řediteli a pod.Já tu nikoho nemám a cítím se stále více osaměle.Přítel se mi hodně odcizuje,firma ho už moc nezajímá, dělá mu dobře,že se pohybuje ve "vyšších kruzích" ,což zase neříká nic mně,přijde mi to snobské,tak začíná váznou i komunikace, jsme nějak každý jinde.Poradíte,jak toho ven?Děkuji - otázka upravena poradcem\nDobrý den, Bobuško. Nwvím, na jaké bázi je váš vztah vystavěný, co by mu mohlo účinně pomoct k znovuoživení.Měla byste se snažit jej vrátit k vám dvěma více, zkuste ocenit jeho úspěchy a podnikatelský potenciál, ale zároveň apelovat na to, že pokud to takto půjde dál, můžete se zcela odcizit a vy budete muset ze vztahu odejít Neměl by to brát jako ultimátum, ale jako reálné posouzení faktů vašeho života. Pracujete v jeho firmě za peníze, které dává on, neobětujte se tolik pro něco, co ho nezajímá, pokud vás samotnou to nenaplňuje...\nNedávno se na mě nejlepší kamarádka naštvala,ani moc nevím kvůli čemu.Ale všichni moji přátelé jsou s ní a já už nemám nikoho.Nevím co mám dělat,nikoho nemám.Chtěla bych si najít přátelé,kteří mě vezmou takovou jaká jsem,ale nevím kde je nalézt.Chci poradit jak se s té samoty dostat.Jestli má cenu si tu nejlepší kamarádku udobřovat a nebo hledat jinde přátelé.\nMám pocit, že jsem s vámi již na stránkách této poradny komunikovala, a že jste celou situaci popisovala i vy, i vaše kamarádka. Nemyslím, že jste vlk samotář - vlci samotáři jsou dobrovolně samostatní jedinci, Vy se cítíte být jakoby vyvržená z kolektivu dalších lidí. Zkuste mrknout jen na váš příspěvek - teď budu tvrdá. Ale přijde mi normální, pokud někdo od někoho chce radu a píše do této poradny, že v úvodu napíše oslovení a zároveň "dobrý den"... Snad to nemusím dál rozvádět. Jak to máte se vstřícností vůči druhým? Proč vás druzí nevyhledávají? Měla byste si nejdříve ujasnit sebe samu a vaši pozici mezi druhými - proč je taková, jaká je. Nemyslím, že by to byla chyba jen druhých. Vždy jsme v tom namočeni i my....\nDobrý den paní doktorko, před 2 měsíci se se mnou rozešel přítel po 1,5 roce. Je mi 38 let a vždy jsem velmi toužila po dítěti. Bohužel, nepodařilo se mi najít partnera, který by se mnou dítě chtěl. Veškeré rozchody byly vždy ze strany muže. Poslední partner se mi po vyhlášené pauze neozval a již před pauzou tvrdil, že již ke mně nic necítí a není ten pravý pro mě, ale že uvidí, jestli mu budu chybět. Myslím si, že dospěl k závěru, že rozchod je pro něj nejvhodnější řešení. Jsem z toho docela zoufalá. Učím se žít s vědomím, že dítě již nikdy mít nebudu a vůbec nevím, jestli má smysl někoho hledat, jestliže jsem doposud neměla potřebné štěstí. Z neustálých rozchodů jsem už docela unavená a bojím se jít do dalšího vztahu. Nevím, co mám dělat zda zůstat sama a učit se s tímto žít nebo neustále někoho hledat. Moc Vám děkuji za odpověď Eva\nHezký den, Evo. Chápu vaše obavy i nejistotu, ale teď je podle mne čas na individuální psychoterapii u partnerského psychologa. Potřebovala byste si projít s odborníkem své dosavadní vztahy jinak - hledat, jestli neděláte opakovaně chybu v partnerské volbě, čím byly rozchody vždy podmíněny, i jak vás to postupem času poznamenávalo. Až se najde "klíč do zámku", budete moct opět vidět budoucnost veseleji. Další důležitou věcí je, že pokud byste měla hledat muže, abyste ještě stihla dítě, nebude to dobrá motivace pro nalezení toho, s kým vám to opravdu klapne. Jednak je ta motivace vždy ženě vidět na čele, toho se muži bojí, jednak byste možná musela jít hodně s nároky dolů, kdybyste měla cokoliv uspěchávat. Ale když se uvolníte a budete sama znát více svou osobnost a své ženské bonusy, může to přijít snadno úplně samo :-) Držím palce.\nCítím se osamělá již více než 10let. Samotu jsem vyplňovala prací, ve které jsem byla 12-13hod denně. Když jsem potřebovala lidskou společnost, chodívala jsem o víkendu do někam do obchodu, abych našla člověka na kterého se dalo promluvit. Ani to už teď nedělám. Připadala jsem si jako blázen.\nZaměstnavatel teď ale postupně omezuje činnost a já najednou mám ČAS. Ale na koho? Nikdo není. Často sedím s telefonem v ruce, probírám se seznamem lidí a nemám komu zavolat. Jsou tam pouze pracovní kontakty... Jsem bez přátel, známých a za chvíli i budu i bez práce.. Co dál. Nevím. Je mi 51let a jediný přítel je můj králíček. Smutné.. a k pousmání.\nMilá Boženo. Smutné, ale nesmíte se tomu poddávat. Ještě okolo čtyřicítky jste se osamělá necítila, útěk od samoty do práce začal až poté. Zkuste se ve vzpomínkách vrátit k té Boženě, jakou jste ještě před nedávnem byla a něco z toho obživte :-) Kdybyste si pořídila pejska, potkávala byste se s pejskaři a společných témat je vždy hodně. Můžete si také v hlavě vrátit seznam vašich spolužáků ze základní a střední školy a uspořádejte sraz :-) Shánět kontakty na všechny ostatní, už to samo o sobě přináýší kontakty s lidmi, s nimiž jste se znala - neboli, už ta příprava setkání stojí za to. A navíc to někdy bývá dobrodružná detektivní práce :-) A pak by to htělo najít si nějaké zájmy, kde e setkáváte s lidmi. Ať by to byly jazykové kurzy, nebo cvičení, kurzy keramiky, cokoliv :-) Ať se daří!\nno teda vůbec nevím jak tonapsat :) .su s partnerem 5let a máme 2 děti,,,on chodí do práce já jsem doma.Přijde mě že to bere všecko jako samozřejmost,ale když jsem se ho zeptala řekl že ne,je strašně paličatej a takovej,no ne moc romantik,neříkám že mě má každej den říkat jak mě miluje bo že je spokojenej,ale občas by něco udělat nebo řict mohl,hlavně sem tu s dětima sama,kamarádku tu nikde nemám,co se sexu týče,taky to není značka ideál,tvrdí že nepotřebuje furt,ale já říkala že sex ke vztahu patří a bez něj to nejde,ma jiný názor,,achjo,,je toho víc,ale nevím jakto psát,ale asi třeba víte co se snažím řict,děkuji moc za odpověd\nDobrý den, lucie. Ano, vím, co chcete říct, ale poradit si budete muset sama, já manžela ani váš životní stereotyp nezměním. Měla byste si hledat vlastní zájmy a těm se věnovat tak, aby vás naplňovaly. S partnerem byste se měla dohodnout na tom,že budete mít i volný čas sama pro sebe, abyste si mohla jít zacvičit, nebo cokoliv jiného, co vás zajímá a baví. Na cvičení si můžete vytvořit i kamarádské vztahy.A co se sexuálního života týče, měli byste s partnerem někdy vyrazit sami, bez dětí, abyste si mohli zavzpomínat na doby, kdy jste byli bezdětný pár a po společném milování jste toužili :-)\nDobrý den.Jmenuji se Natálie a brzy mi bude 28 let.V životě jsem měla jen dva vážné vtahy. S bývalým přítelem jsme se rozešli před čtyřmi lety a od té doby jsem v podstatě pořád sama.Vždycky to po pár měsících krachlo.Nikdo to se mnou nemyslí vážně, každý si chce jen užít, nevázat se, ale já takový vztah nechci. Nechci se hned vdát, jen potřebuji vědět, že nejsem jen nějaké pořadové číslo nebo kratochvíle pro dlouhé večery.Nechci ztrácet čas s někým,pro koho nic neznamenám,kdo by mě jen využíval a pak odkopl.Co dělám špatně?Jsem chytrá,samostatná,splácím si svůj byt,prý jsem hezká.Ale poslední dobou si připadám hrozně sama,prázdná a nepotřebná.Kolem mě se všichni vdávají,mají děti a já nemám ani s kým vyrazit do kina.Vracím se do prázdného bytu,kde na mě nikdo a nic nečeká.Vždycky jsem byla veselá a společenská a teď už nemám chuť vstát ráno z postele a jít do práce.Jsem podrážděná,smutná,přesvědčená, že mám na čele napsáno,že mě nikdo nechce.Co mám dělat? Jak si mám zase začít věřit?\nMilá Natálie. Vztah, z něhož se může vyklubat něco vážného a hlubokého, tak na začátek nemusí vůbec vypadat. Nejdřív může působit i jako ta krátká kratochvíle, které se vyhýbáte, protože nechcete být používána. Jste určitě hezká, nejen "prý", ale přestáváte si jako žena věřit, jste možná ostražitá, představuji si, že působíte odtažitě a někteří muži se mohou bát k vám přiblížit. S věkem se vám zvyšují nároky na partnera, ale pak možná k sobě nepustíte toho, kdo by jím mohl v budoucnu být. Tím, že žijete 4 roky bez vztahu, se může měnit i vaše psychika. Zkuste se úplně uvolnit, nesrovnávejte se s druhými, které se již vdávají a zakládají rodinu. Vy žijete svůj život, vy jste VY. Važte si sebe sama, mějte se ráda, ale zároveň si klidně v pohodě užívejte i flirt, společenský život, to, že vás někdo balí - to je jedno, že to nebude muž pro život, ale potřebujete se určitě cítit jako žena i na základě zájmu mužů. Když vás někdo balí a on vás zaujme, neznamená to, že s ním hned půjdete do postele a budete využitá :-)\nDobrý den, ačkoliv jsem byla vdaná, cítím se velice osamělá. Kvůli manželovi jsem zůstala ve velkém cizím městě, manžel pak za prací přes týden odjížděl do jiné části republiky. Bydleli jsme po podnájmech. Pak jsme se přestěhovali za ním, podnájmy jsme měnili po 2 letech. Nakonec jsme zakotvili " ve svém" avšak 200 km daleko od obou rodin. Na výchovu, domácnost a všechno kolem jsem byla vždy sama. A měla jsem se dost co ohánět. Práci jsem sehnala také 45 km od domova, takže jsem neměla možnost najít moc přátel. Manžel na tom byl jinak, pracoval v místě bydliště. Lze říci, že přátele jsem proto nacházela skrze něj. Nicméně pocity samoty byly velké. Manžel přece jen týdně se dostával k rodičům, protože tam jezdil pracovně. U mě to bylo horší. Lze říci, že manžel byl vpodstatě jediným blízkým, kterého jsem měla. Proto jsem se na něj asi upnula a vydržela jsem spoustu nepříjemných věcí. Myslím, že manžel toho zneužíval a zatlačoval mne dál a dál. V něčem jsem se nechala, v něčem naštěstí ne. Stejně nás opustil a částečně se vrací do svého rodiště. Koneckonců po tom toužil celých 30 let. A já se cítím ještě více sama, je mi ještě hůř. Svoji rodinu již nemám. Podléhám úzkostem, depresím. jak z toho ven? Děkuji - otázka upravena poradcem\nDobrý den, Radmilo. Dokud žijeme, máme stále možnost něco měnit, hledat nové věci, nové výzvy. Sice již nemáte svou rodinu, ale někde máte své kořeny, svůj původní domov, jistě i přátele z dětství a mládí. Máte i svou vlastní rodinu - děti. Nemá smysl si stýskat, litovat toho, co bylo, má smysl stále o něco ve svém životě bojovat. Nemáte sílu, možná by vám pomohla dočasná antidepresivní léčba, která by vás postavila psychicky i fyzicky na nohy, a pak můžete začít podnikat nové věci. Přeji vám, ať se vám daří! :-)\nDobrý večer paní psycholožko, momentálně řeším nepříjemnou situaci, na kterou se sice neumírá, ale ze které jsem nešťastná. Jde o to, že je mi 25 let a zatím jsem nepotkala nikoho, s kým by to takzvaně "seplo", cítila bych, že je to ono, k tomu člověku mě to přitahovalo, a chtěla bych s ním být a nakonec to vyšlo, protože by to z jeho strany bylo stejné. Zdá se, že se s muži míjím. S těmi pár, kteří se mi zamlouvali to nevyšlo a naopak o mě mají zájem muži, o které nemám zájem já, ke kterým mě to více než jako ke kamarádům netáhne. Měla jsem dva delší vztahy, ve kterých jsem ale byla spíš proto, že jsem nechtěla být sama, a spíš jsem do nich šla "z nouze". To už opakovat nechci, protože jsem si zkusila, že to k ničemu dobrému nevede. Nevím jak ovlivnit, abych potkala člověka, se kterým to bude oboustranné..jde to vůbec?Děkuji za váš čas a přeji hezký večer - otázka upravena poradcem\nHezký den, Leli. S problémem, jaký máte vy, se potýká hodně lidí, i ve vyšším věku, než vy. Někdo dokonce vstupuje ze strachu ze samoty do manželství s někým, kdo mu nijak nekonvenuje, vytváří si rodinu. U vás je pozitivní, že takto to nechcete. Setkání se s někým, kde to zajiskří mentálně i fyzicky je věcí velké náhody. Ovlivnit ji můžete - potřebujete ze sebe něco vyzařovat - pozitivní energii, nějaké "sluníčko", musíte být přátelská a vstřícná - tím mám na mysli obecně vše, když jsme v kontaktu s lidmi. Ale usmívat byste se měla na sebe i tehdy, když jste sama doma. Jak se takto nabít? Dělejte hodně věcí, které vás naplňují, v nichž se realizujete a máte z nich radost. Usmívejte se prostě na svět, a on vám to vrátí :-)\njako většina lidí tady, mám problém navázat vážný vztah. Měla jsem víc vztahů, ale jen jeden trval dva roky a dal by se nazvat jako opravdu vážný. Bohužel jsem zažila obrovské zklamání z druhé strany v jedné z nejtěžších životních chvil a okamžitě jsem se s dotyčným rozešla. Bohužel od té doby mám problém navázat jakýkoliv vážný vztah a pociťuji občas tu samotu a smutek, že nemám za kým jít, že mě nikdo v noci nedrží a takové ty maličkosti, které jsou součástí vztahu. Bohužel ale, jakmile se objeví někdo, kdo o mě začne jevit zájem, okamžitě se stáhnu. Nevím, jestli mám strach z dalšího zklamání, z otevření se druhému člověku... Prostě už nevím, co mám dělat. Moc Vám děkuji za jakoukoliv odpověď. Přeji krásný den.\nDobrý den, Rea.Sama jste si pojmenovala příčinu - po zažitém zklamání z absence podpory v prvním vážném vztahu, se bojíte důvěřovat a otevřít se. Jste člověk, který se chrání, máte silné pudy sebezáchovy. Z důležitého vztahu jste tenkrát okamžitě odešla, ale odešla jste tak i ze světa možnosti důvěry v rámci lásky. Vytvořil se ve vás obranný blok.Nejlépe by bylo rozbíjet jej ve spolupráci s partnerským psychologem. Přeji vám v tom hodně štěstí :-)


Hlas mučedníků :: Aktuálně :: Aktualizace: Pronásledování křesťanských společenství v Indonésii pokračuje\nPřístup k modlitebně pastora Paltyho byl zablokován touto betonovou zdí. Za pastorem můžete vidět úřední oznámení o uzavření budovy.\nMuslimští oponenti křesťanství v indonéské provincii Západní Jáva nedávno hlasitou reprodukcí hudby a skandováním do ampliónů zabránili místnímu sboru uspořádat nedělní bohoslužby. Batacké křesťanské společenství Filadelfia muselo kvůli několika desítkám demonstrantů nedělní shromáždění ukončit. Reverend Paltz Panjaitan uvedl, že chtěl k demonstrantům promluvit, policisté ho však vyzvali, aby shromáždění rozpustil a předešel tak dalším násilnostem. „Tímto postupem nám odepřeli ústavou zaručené právo,“ dodal pastor. Při protestech letos v květnu si členové společenství museli vyslechnout nenávistné projevy a výhrůžky zabitím. O stejném společenství jsme informovali již dříve, v roce 2007 jeho zástupci podali žádost o povolení k výstavbě vlastní modlitebny, které však nezískali.\nV rámci podobného případu pronásledování, jehož terčem se tentokrát stalo společenství GKI Yasmin, indonéský ministr vnitra a městský úřad v Bogoru nařídily křesťanům přestěhování na nezasíťovaný pozemek osm kilometrů od budovy, kterou doposud vlastnili. Výzvu k přestěhování vydali místní úředníci v rozporu s rozhodnutím indonéského Nejvyššího soudu, podle kterého společenství opět může zahájit činnost.\nIndonéští křesťanští vedoucí uvádějí, že se místní orgány po celé zemi snaží zavděčit převážně muslimskému obyvatelstvu zaváděním komplikovaných a těžko splnitelných požadavků, v jejichž důsledku mají křesťanská společenství problémy se získáváním povolení k výstavbě vlastních budov i pronajímáním potřebných prostor. Modlete se za odstranění těchto bariér, aby se věrní indonéští křesťané mohli společně scházet k bohoslužbám. Kéž se jejich odhodlání a radost promění ve výpověď o moci jediného skutečného Boha. Modlete se, aby Bůh jednal v životech pronásledovatelů jeho církve v Indonésii, aby s ním mohli navázat osobní vztah.\nVíce informací o trpících bratřích a sestrách v Indonésii naleznete na stránce Indonesia Country Report.


No tak asi všichni vidíme, že složení Holek - Mazuch - Costa to vzadu hrát prostě nemůže... jediný Costa tam má rychlost a souboje, důraz... ostatní jsou chodci a hráči účastnící se soubojů tak dva metry od hráčů s míčem...\nH’Eikolo Kanté1.7.2016 12:05reagovat\nMazuch přišel, aby zranil ostatní hráče obrany.\nPřijdu z oběda a nestačím se divit Koukal jsem zpětně jen na góly a ta penalta byla opravdu úsměvná, když už pominu to, že na hraně byl ten první zákrok a že nejspíš měl rozhodčí pískat bránění ve hře tomu černochovi na zemi, tak Holek to teda doslova zabil, když v rohu vápna a zády k brance vymyslí takovej faul A herní projev je jakej? Předpokládám, že stejně kvalitní jako ve středu\nje to dobrý fotbal. Máme hodně šancí, jen Fatai 3. Dobrá je souhra útočníků, ovšem ve středu zálohy nám to skřípe, celou naši zálohu převyšuje s přehledem Rabiu.\nfotbal dobrej z obou stran. Škoda neproměněných šancí, hlavně Fatai. Líbí se mi součinnost útočníků. Penalta jasná, i ten zákrok předtím. Moc se mi nelíbí střed zálohy a Frýdek, který hraje hrozně. Z Trenčína se mi nejvíce líbí Rabiu, výborný hráč\nRabiu je individuálně o kus dál, než zbylých 21 hráčù. Frýdek je na střídání, Fataie bych vyměnil za kohokoliv z útoku Trenčína, klidně bych i doplatil. Nicméně se mi zápas z naší strany moc nelíbí.\nFranta z lidu1.7.2016 12:18reagovat\nFatai je přeceňovaný hráč. Pokud odejde Schick, bude náš útok problém. Lafata nemládne, co stačí na Jihlavu či Hradec, nebude stačit na další týmy. EURO nás o tom přesvědčilo. Trenčín je dobře veden, v jejich čele nesedí Jakub TV Otava a ”SuperStar a Výměna manželek” Kotalík.\npoprvé mu to nevyšlo tak to na podruhý dokonal\nH’Eikolo Kanté1.7.2016 11:46reagovat\nDvě pecky během tří sekund, to se jen tak nevidí.\nMario viděl tamto logo ”Riskni všechno. Hraj bez zábran.”\n1 ... 4528 4529 4530 4531 4532 4533 4534 4535 4536 4537 4538 4539 4540 ... 7929


Slovník nejdůležitějších pojmů z oblasti povinného ručení | Peníze.cz\nZvýhodnění pro majitele vozidla (pojistníka), který v průběhu roku neuplatnil žádnou pojistnou událost a nezpůsobil žádnou nehodu.\nJe samostatnou organizací pojistitelů, poskytujících povinné ručení. Především spravuje garanční fond, provozuje hraniční pojištění, zabezpečuje plnění úkolů souvisejících s jejím členstvím v mezinárodní Radě kanceláří, vede příslušné statistiky atd.\nJe osoba (firma) zapsaná do technického průkazu.\nJe fond České kanceláře pojistitelů a tvoří jej především příspěvky pojistitelů. Z Garančního fondu se za přesně vymezených podmínek poskytuje plnění poškozenému za: škodu na zdraví nebo usmrcením způsobenou provozem nezjištěného vozidla, za kterou odpovídá nezjištěná osoba; škodu způsobenou provozem vozidla, za kterou odpovídá osoba bez pojištění odpovědnosti; - škodu způsobenou provozem vozidla, za kterou odpovídá osoba, jejíž odpovědnost za tuto škodu je pojištěna u pojistitele, který z důvodu svého úpadku nemůže hradit tuto škodu; škodu způsobenou provozem cizozemského vozidla, za kterou odpovídá osoba, jejíž odpovědnost za tuto škodu je pojištěna hraničním pojištěním; škodu způsobenou provozem cizozemského vozidla, jehož řidiči nevzniká při provozu vozidla na území České republiky povinnost uzavřít hraniční pojištění, a další.\nTýká se jen cizozemských řidičů, kteří nemají platnou zelenou kartu vydanou pojišťovnou jiného státu nebo jejich odpovědnost v ČR není zaručena Kanceláří pojistitelů jiného státu. Jejich povinností je uzavřít s Českou kanceláří pojistitelů pojistnou smlouvu o pojištění odpovědnosti. Uzavírá se na dobu pobytu cizozemského vozidla na území ČR, nejméně však na dobu 15 dnů.\nNa jejím základě se podle obsahu motoru vozidla, jak je zapsán v technickém průkazu vozidla, určí, do které skupiny patří, a určí odpovídající výše platby povinného ručení. Zákon stanovil, že pro první tři roky platí dosavadní kategorizace, jak ji stanoví vyhláška č. 492/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů.\nKaždá pojistná smlouva standardně obsahuje tzv. pojistnou částku, která je nejvyšším možným limitem plnění ze strany pojišťovny. Více viz Pojistné krytí.\nBude ji jako dosud provádět Policie České republiky. Ke splnění povinnosti u sebe musí řidič vozidla mít doklad o pojištění, který mu vystaví jeho smluvní pojišťovna, zelenou kartu nebo doklad o hraničním pojištění.\nJe opakem bonusu aje využíván pojišťovnami v případě častého plnění odpovědnosti ke zvýšení pojistného pro takového řidiče. Jeho záměrem není poškodit řidiče nebo majitele vozidla, ale vést k odpovědnějšímu chování na silnici a zabránit zneužívání pojištění odpovědnosti.\nJe pojišťovna s licencí udělenou ČNB. S výjimkami uvedenými v zákoně má pojistitel vůči pojištěnému povinnost za něj nahradit poškozeným uplatněné a prokázané nároky na náhradu škody na zdraví nebo usmrcením, škody vzniklé poškozením nebo zničením věci, jakož i škody vzniklé odcizením nebo ztrátou věci v důsledku nehody, pozbyla-li fyzická osoba možnost ji opatrovat a dále škody mající povahu ušlého zisku a účelně vynaložených nákladů spojených s právním zastupováním při uplatňování uvedených nároků.\nVlastník motorového vozidla, který uzavře smlouvu o pojištění odpovědnosti za škody způsobené provozem vozidla s příslušnou pojišťovnou, která má licencované povolení nabízet tento druh pojištění. Vztahují se na něj všechny zákonem stanovené povinnosti a pravidla, která přijal při podepsání smlouvy (tj. všeobecné pojistné podmínky pojistitele).\nPojištění se vztahuje na každou osobu, která odpovídá za škodu způsobenou provozem vozidla uvedeného v pojistné smlouvě. Zákon stanoví minimální výši krytí pojistného rizika u věcných škod do výše18 miliónů korun a u škod na zdraví do výše35 miliónů korun. Zaniká tím dosavadní neomezené krytí.\nZa pojištěného zákon považuje každou osobu, která bude odpovídat za škodu způsobenou provozem pojištěného vozidla. Toto řešení je nutné, neboť pojistná ochrana se musí vztahovat na kohokoli, kdo provozem pojištěného vozidla způsobí škodu a bude za ni odpovídat. V praxi existuje široká škála případů, kdy vlastník vozidla svěří ať jednorázově či opakovaně vozidlo jiné osobě (otec synovi, prarodiče vnukovi, zaměstnavatel zaměstnanci atd.). Cílem zákona je zabezpečit komplexní pojistnou ochranu pro všechny situace odpovědnosti za škodu.\nZa poškozeného zákon považuje kohokoli, kdo prokáže, že mu provozem pojištěného vozidla byla způsobena škoda. Specificky zákon za poškozeného považuje i vlastníka vozidla, jestliže mu byla provozem jeho vlastního vozidla způsobena škoda na zdraví, avšak jen za podmínky, že v době vzniku škody vozidlo řídila jiná osoba. Tato konstrukce umožňuje poskytnout pojistné plnění vlastníkovi vozidla, (tj. tomu subjektu, který je naopak zásadně nositelem odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla), jestliže vlastník utrpěl škodu na zdraví a vozidlo řídil jiný člověk. Typicky se může jednat o situaci, kdy syn-řidič veze otce-vlastníka, způsobí nehodu a otec je zraněn.\nJsou upraveny přímo novelou zákona o přestupcích tak, že za provozování vozidla bez pojištění odpovědnosti se hrozí pokutou až do výše 20 tisíc korun a zákazem činnosti spočívajícím v zákazu řízení motorových vozidel až na dobu jednoho roku.\nPovinné smluvní pojištění odpovědnosti vzniká, na rozdíl od dosavadní praxe, na základě uzavření pojistné smlouvy. Její náležitosti předpisuje zákon a jsou pro všechny pojišťovny shodné. Po jejím uzavření by měl pojistník na místě obdržet doklad o pojištění a na požádání i zelenou kartu pro cesty do zahraničí.\nZákon stanoví pro všechny pojišťovny shodně, že minimální částka, kterou musí krýt v případě škod na zdraví je35 miliónů korun (na každého poškozeného). Další navýšení pojistného krytí je možné, jde ale o individuální rozhodnutí pojišťovny, které vychází z její ekonomické síly.\nPojištění se vztahuje na území České republiky nebo cizího státu uvedeného v seznamu ve vyhlášce Ministerstva financí, respektive v zelené kartě.\nZákon stanoví pro všechny pojišťovny shodně, že minimální částka, kterou musí krýt v případě škod na majetku je18 miliónů korun. Další navýšení pojistného krytí je možné, jde ale o individuálním rozhodnutím pojišťovny, které vychází z její ekonomické síly.\nPojistná smlouva zaniká výpovědí podle zákona 168/99 Sb., a to změnou vlastníka, zničením vozidla, jeho vyřazením z evidence, odcizením, nezaplacením pojistného v určené lhůtě. Skutečnosti rozhodné pro zánik pojistné smlouvy je pojistník povinen sdělit pojistiteli písemně.\nPokud se klient z jakéhokoliv důvodu rozhodne v průběhu pojištění změnit pojišťovnu, nic mu v tom nebrání. Musí jen dodržet zákonem stanovenou výpovědní lhůtu.\nJe mezinárodní osvědčení o platnosti pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem konkrétního vozidla\n, Fond, garance, malus, pojistitel, Pojistné plnění, Pojistné podmínky, Pojistné riziko, Pojistník, Pojištění odpovědnosti, Pojišťovny, pojmy, Povinné ručení, Riziko, sankce, škoda, zahraničí, Zelená karta\nRodičovský příspěvek a registrace na ÚP\nNa co mam narok/na co ma narok mamka


Inspirace: netradiční Chevron v celé řadě dekorů | Los Kachlos Home\nInspirace: netradiční Chevron v celé řadě dekorů\nLákají vás originální vzory a netradiční pokládka dlaždic? Vsaďte na chevron neboli úzký kosodélník! Excelentní design v TOP kvalitě s velkým množstvím dekorů nabízíme nyní za akční cenu!\nDíky nepřeberné škále možností pokládky, která vytváří zcela unikátní a individuální design, se stal tvar chevronu oblíbený mezi architekty i designéry po celém světě. Ať už zvolíte oblíbený zick-zack styl nebo o něco méně typické tvarování do tzv. rybí kosti, vytvoříte zcela jedinečnou atmosféru v každém interiéru. Kombinovatelné jsou tyto dlaždice nejen svým tvarem, ale také díky velkému množství odstínů v rámci jedné série (např. světlý a tmavý mramor).\nPrávě luxusní design a velký výběr dekorů patří k dalším přednostem této dlažby. Věrnou kopii přírodního vzoru s akcentem všech původních struktur vytváří dokonalá glazura těchto dlaždic. V rámci série Chevron Go naleznete řadu dekorů, jako např. imitaci dřeva Patagonia v pěti odstínech White, Ash, Nordic, Oak a Walnut. Inspirovat se rovněž můžete také imitací dřeva s patinou Antique nebo imitací kamene a břidlice Lake. V případě imitace mramoru Marmorea se kombinuje až dvacet různých grafik pro pravý a levý prvek. Celkově se tato série pyšní až 17 dekory!\nSpeciální sérii Chevron Go v rozměru 8x40 cm vám nyní nabízíme v akční ceně 899 Kč/m2! S ohledem na použité technologie výroby a celkový výsledek tak jde o revoluci v tomto designu.