Pozoruhodná bitevní či turnajová scéna v gotickém sále někdejšího hradu ve Velkém Meziříčí\nVe druhém čísle Vlastivědného věstníku moravského (ročník 71, 2019, č. 2) vydávaného Muzejní a vlastivědnou společností v Brně publikoval Zdeněk Kubík článek Pozoruhodná bitevní či turnajová scéna v gotickém sále někdejšího hradu ve Velkém Meziříčí.\nZ něj jsou zde vybrány některé zajímavé pasáže týkající se znaku Moravy.\nHlavní je ta shoda klenotu znaku Moravy z Gozzoburgu a klenotu erbu křídla ve Velkém Meziříčí (v obrázcích a v textu podrobněji). Jinými slovy je zde patrný shodný styl raného přilbového klenotu v podobě mohutné černé péřové kyty.\nČást fresky v Gozzoburgu obsahující znak Moravy\n"Realizaci stavby sálu a navazující (případně vícefázové) výzdoby v období mezi léty cca 1260 až 1280, rozhodně před rokem 1300, nasvědčuje i provedený dendrochronologický průzkum nalezeného zbytku trámu z počátku 60. let 13. století. Spojujeme ji proto s osobou již jmenovaného Vznaty z Meziříčí, nebo jeho, též velmi úspěšných, synů. Obr. 4-6."\nObr. 5. Velké Meziříčí - hrad. Dochované torzo jezdeckého\nduelu představujícího zřejmě pana Vznatu či některého\nz jeho synů.\nObr. 6. Velké Meziříčí - hrad. Detail vyobrazení\npána z Meziříčí na fresce jezdeckého střetnutí\ns erbovním štítem, hrncovou přilbou\na raným klenotem.\nObr. 7. Velké Meziříčí - hrad. Hypotetická rekonstrukce scény\nstřetu pána z Meziříčí a dnes již blíže neidentifikovatelného\nsoka. Návrh: akad. malíř Jan Knorr.\n"Na východní stěně nad portálkem mezi sály, nevratně poznamenané devastací paradoxně až v uplynulých desetiletích 20. století, kdy místnost sloužila jako zaměstnanecká koupelna či skladiště apod., se pak nachází velmi malé torzo rytířské turnajové či bitevní a heraldické jezdecké scény, která by v případě úplného dochování představovala z uměleckého i historického hlediska vlastně nejzajímavější a doslova fenomenální památku v celorepublikovém či přímo středoevropském kontextu. Je totiž ve své podstatě mnohem více originální a vypovídající (svou dobu a konkrétní událost faktograficky dokumentující), než zmíněná protilehlá zachovaná, ale víceméně nábožensky „standardizovaná“ Legenda sv. Markéty.\nPředstavme si kresebnou (tj. pouze obrysově černobílou) hypotetickou rekonstrukci barevného torza scény jezdeckého střetu (duelu) pána z Meziříčí a dnes již neidentifikovatelného soka (z pera akad. malíře Jana Knorra), jak mohla vypadat celková kompozice provedení obou figur těžkooděnců i jejich koní v době svého vzniku. Pro lepší představu návštěvníků památky je tato rekonstrukce klání promítána v měřítku 1:1 na stěnu se zbylým originálem malby nad východním portálkem. Právě porovnáním s dochovaným torzem je zřejmé, jak málo se nám do současnosti dochovalo, ale že i to málo je pro naše poznání velmi důležité.\nPatrná je jen zadní a spodní část nárazem zakloněné hlavy s typově přesně neidentifikovatelným a nerekonstruovatelným zbytkem přilby protivníka, včetně dolního okraje snad tzv. klenotu (či jiné ozdoby) na temeni přilby a vzadu vlajících látkových přikrývadel. Dále vidíme pravé rameno jen v kroužkové zbroji (čili zcela bez náramenních a loketních štítků či plátů, rozšířených až ve 14. století a spolehlivých pro datování výzbroje), se založeným dřevcem v podpaží a vrchní částí varkoče.8\nVítěz tohoto střetnutí je naštěstí dochován ve větším a přesně identifikovatelném torzu. Vidíme celý profil typické tzv. hrncové přilby s výztužnými lamelami (též dekorativními a proto často pozlaceným) v podobě svislého zalomeného čelního břitu a příčných lemů průzorů (hledí). Ta se postupně vyvinula, jakožto funkční novinka z románské lehčí jezdecké přilby (tzv. hrncové kaloty, s plochým vrchlíkem a oválným krytem obličejové části), přidáním právě klíčového čelního břitu i prodloužením týlové části, kolem poloviny 13. století a byla pak používána až do jeho konce.\nTo je totiž opět velmi důležitý „identifikátor“ pro přesné datování, a proto nyní krátce odbočme. Od počátku 14. století se poměrně rychle rozšířil konstrukčně pokrokovější typ na výšku celkově prodloužené tzv. kbelíkové přilby, vyznačující se konečným „dosednutím“ delšího (posléze i anatomicky vykrojeného) dolního okraje přilby až na jezdcova ramena, čímž nebyl případný náraz dřevce či kopí mimo čelní břit, kde by došlo ke sklouznutí hrotu, přenášen přímo na hlavu a krk, jako u starší přilby hrncové. Kónicky se zužující temeno pak lépe odvádělo shora dopadající údery."\n"Dochován je i téměř celý tzv. klenot na přilbě, tj. viditelné znamení, prakticky vyčnívající nad řadou těžkooděných jezdců a dobře patrné i rozpoznatelné v situaci, kdy v bitevní vřavě nebylo možné ve shluku zápolících těžkooděnců spatřit a identifikovat konkrétní štítové erbovní znamení. Klenot je v podobě černého vějíře (tzv. kyty) zdobeného (stříbrnými či zlatými) cetkami (kroužky, spirálami či srdíčky nebo lístky a měsíčky), které se blyštily na slunci a při jízdě cinkaly. Tato černá vějířovitá „pera“ vybíhají z dole uprostřed (přímo na temeni hrncové přilby) upevněného bílého (tj. heraldicky stříbrného) menšího erbovního orlího křídla. Jedná se bezpochyby o ranou vývojovou fázi podoby přilbového klenotu 13. století, což můžeme dobře porovnat s mladšími klenoty na pečetích ze 14. věku.\nSamozřejmě nechybí též látková, zřejmě celá bílá („stříbrná“) přikrývadla, kryjící kovovou přilbu, šíji a ramena, chránící je tak proti slunci rozpalujícímu kov a také tlumící sečné rány. Rozevlátá a v bojích „rozsekaná“ přikrývadla se tak proto záhy stala známou dekorativní součástí všech šlechtických erbů, hojně po stranách zdobících přilbu i štít, především na pečetích, ale i freskách, v knižních iluminacích atd.9\nNa velkomeziříčské fresce je jasně patrný i ve směru jízdy a útoku kosmo nakloněný „trojúhelníkový“ (tedy opět ve tvaru odpovídajícímu 13. století) červený jezdecký štít, z něhož dnes chybí jen okraj jeho tzv. paty, tj. dolní třetiny, s heraldickým znamením stříbrného (tj. bílého) orlího křídla s pružinou, zavěšený na levici jezdce, na který dopadá a je jím odrážen hrot sokova dřevce. Zatímco dřevec pána z Meziříčí erbu křídla (založený v jeho pravém podpaží), ač v celé délce nedochovaný, zjevně směřuje a dopadá na protivníkovu bradu. Takovýto zásah znamenal jisté vítězství, neboť hlava se prudce zvrátila a jezdec byl minimálně zcela vyveden z rovnováhy a sražen z koně, nebyl-li úderem přímo zabit, zlomením vazu či průnikem hrotu (třísky apod.) do oka nebo i krku, což bylo v bitvě cílem."\n"V Čechách a na Moravě přijímá naše konsolidující se aristokracie, především pod vlivem sousedního Německa a Rakouska, ale i výprav do Itálie a Svaté země v rámci pomoci našich panovníků císařům či papežům ve 12. století, svá štítová znamení ještě před koncem tohoto věku, neboť již z přelomu 12. a 13. století máme naše nejstarší šlechtické erby doložené pečetěmi.\nKontinuální barevné doklady našich šlechtických znaků (tj. fresky, knižní iluminace či přímo erbovníky apod.) známe žel až od 14. století. Pro 13. století jsme odkázáni jen na vzácný a velice torzovitý pečetní materiál. Obdobně tomu bylo donedávna dokonce i v případě panovnické (zemské) heraldické symboliky. Překvapivým a naprosto unikátním objevem v této oblasti jsou proto v nedávné době odkryté fresky ze znakového (rytířského) sálu dolnorakouského městského hradu Gozzoburg v Kremži a u nás pak ve zmíněném hradním sále zámku ve Velkém Meziříčí.\nV Gozzoburgu tak dnes můžeme vidět klasickou heraldickou znakovou galerii.12 Detailně dochované barevné tzv. úplné (tj. včetně hrncových přileb a klenotů) znaky krále Čech (dvouocasý lev), vévody Rakous (břevno) i Štýrska (panter) a markraběte Moravy (šachovaná orlice). Zvláště pak klenot znaku Moravy, v podobě vějíře černých per, zakončených pavími oky, velmi připomíná podobný klenot kolčí přilby jezdce na velkomeziříčské fresce. Identický je i tvar štítů. Obr. 11.\nJedná se o nejstarší dochované barevné provedení znaků našich zemí z období kolem roku 1270, respektive ze 60. let, tedy přímo z časů panování Přemysla Otakara II., ovládajícího v té době nejen Čechy, Rakousy a Moravu, ale po vítězné bitvě u Kressenbrunnu i Štýrsko, ale až po roce 1269 i Korutany a Kraňsko, které proto v této znakové galerii chybí. Datování vzniku fresek těchto znaků je tudíž nezpochybnitelné a poskytuje nám neocenitelné srovnání. Rozhodně nemohou pocházet až z doby vlády vítězných Habsburků po smrti Přemysla Otakar II. v bitvě na Moravském poli roku 1278. Za jeho panování se podoba zemských znaků po polovině 13. století definitivně ustálila, jak ostatně dokládají jednotlivé, přesně datovatelné, typy majestátních i jezdeckých pečetí, upravované v průběhu života a vlády. Viditelně tak reflektují úspěchy i pády „železného a zlatého“ krále. Obr. 12.\nJak již bylo řečeno, heraldické znaky přijímají čeští a moravští šlechtici, coby zeměpanští družiníci pod vlivem panovnického dvora a zahraničních vzorů, nejpozději od konce 12. století. V následujícím století jde již o plně etablované rodové (rodinné) generačně děděné znaky (tj. erby), což vidíme na vzácně dochovaných heraldických pečetích potomků jejich nejstarších nositelů.\nV Čechách je to znamení trojího paroží Hroznatovců na pečetích z let 1189 a 1197, erb růže (rozrodu jihočeských Vítkovců) na dokonce pěší (tj. celofigurální) pečeti Vítka z Prčice a Plankenberka z roku 1220, napodobující tak starší knížecí vzory a demonstrující značnou suverénnost. Ze stejného roku existovala na Moravě ještě v 19. století, dnes již zničená, štítová pečeť zubří hlavy Jimrama z rodu pánů z Medlova (tj. pozdějších Pernštejnů). Shodou okolností tedy doklady z okruhu našich dvou nejvýznamnějších aristokratických rodů (českých Rožmberků a moravských Pernštejnů). Patří sem samozřejmě ale i další velké rozrody Markvarticů, Ronovců, (pozdějších) pánů z Kunštátu, z Boskovic, dodnes žijících pánů ze Šternberka atd.\nNeméně starobylý a slavný byl samozřejmě i moravský rozrod Tasovců erbu křídla, jak dokládají jejich dobře sledovatelné kolonizační aktivity a stavěné hrady i zachované pečeti ze 13. století. Tinktury jejich rodového znaku jsme však znali až z maleb počínaje 15. stoletím. To se již jednalo vždy o černé orlí křídlo ve stříbrném (tj. bílém) či výjimečně zlatém (žlutém) štítě. Obr. 13."\n"Mnohokrát vzpomenutý Vznata tak ve 2. polovině 13. století zcela zjevně a snad i záměrně opakoval erbovní tinktury znaku stříbrného (bílého) dvouocasého lva v červeném poli svého krále, vévody a markraběte Přemysla Otakara II.15 Snad proto používal též červený štít a stříbrnou (bílou) znakovou figuru svého rodového (jinak černého) tasovského orlího křídla. A dále, stejně jako Přemysl Otakar II., který začal coby první náš panovník používat přilbový klenot (tehdy módní novinku), představující černé, zlatě zdobené, orlí křídlo, evidentně dle černé plamenné orlice ze znaku svého otce Václava I. a děda Přemysla Otakara I., Vznata z Meziříčí má rovněž klenot černými pery ozdobeného stříbrného (bílého) orlího křídla, shodného s erbovním znamením svých předků (Tasovců), ale i všech budoucích pánů z Lomnice.\nUžívání červeného štítu pak umožňovalo panu Vznatovi ideální použití bílé koňské čabraky s našitými či vyšitými červenými štíty se stříbrným (bílým) křídlem, na krku (dodnes dva částečně dochované a patrné), předku i zadku koně, jak bývalo obvyklé."\nŠtítky: Gozzoburg, Klenot, Znak Moravy\nPlakát k výstavě Insignie a archiválie brněnských univerzit, s podtitulem Akademické klenoty po téměř dvaceti letech znovu, která se bude konat v Moravském zemském muzeu (Ditrichštejnský palác v Brně na Zelném trhu) ve dnech 16. až 24. listopadu 2019, ukazuje jeden ze vzácných kousků. A je to zrovna ten, o kterém (jeho historii) se na těchto stránkách již dříve psalo.\nVidíme část rektorského řetězu Vysokého učení technického v Brně z roku 1915 s moravskou orlicí na jednom ze článků.\nŠtítky: 20. století 10. léta, Brno, Insignie, Moravská orlice, Moravský znak, Rektorský řetěz, Znak Moravy\nČervenobílá bikolóra na dně Macochy v roce 1903\nFotografii ležení na dně Macochy z druhého sestupu Karla Absolona do propasti uskutečněného v roce 1903 (první provedl v roce 1901) má ve své sbírce Ústav Anthropos v Brně (Moravské zemské muzeum v Brně).\nČervenobílá bikolóra na stožáru na dně Macochy v roce 1903\nDobrodružně zní věta popisku obrázku č. 7 obrazové přílohy diplomové práce Lucie Ryskové z roku 2017 Metody popularizace vědy v období československé republiky na příkladu prof. Karla Absolona: "Zajímavá je především vztyčená vlajka, pravděpodobně symbolizující dobytí daného území a označení badatelského teritoria."\nZachycený výjev zapadá do představy, že v této době, pokud šlo o moravské bikolóry, tu máme na jedné straně červenožlutou (používanou zvláště zemskými úřady a spol.), a na straně druhé červenobílou vlajku (používanou zvláště slovanským obyvatelstvem). Na začátku 20. století se ji (předsudek?) nepřiřazujeme i německy mluvícím Moravanům. Těm naše doba en bloc a "pro jistotu", jistě pro tuto dobu, podsouvá spíše červenožlutou, i když nimi byli také (neutrální) zemští patrioti. A mezi takovými také ti, kterým mohla být červenožlutá barevná kombinace šumák (a přitom toto nemusí znamenat, že nebyli ze středu Brna :-). Nežili tehdy jen nacionalisté vzhlížející k Berlínu, ačkoli smýšlení se začalo silněji posunovat od předtím normálního zemského patriotismu k nacionalismu už pár desítek let předtím.\nZačátek 20. století, v té době už to dávno není čas výlučné červenobílé moravské zemské bikolóry na slavobráně v Kuníně roku 1845 - s její černožlutou Rakouského císařství vlající společně s červenobílou bikolórou označenou jako moravské zemské barvy. Absolon mohl červenobílou klidně chápat zároveň i jako "české barvy". Pořád to ale jsou moravské "české"/slovanské/zemské barvy.\nByla zde ta "diferenciace češství či zemství" - přičemž žluto-červená (samozřejmě pod vlivem vrcholové německé správy a Vídně) se chápala zemsky (se všemi nenaplněnými snahami a očekávání od roku 1848), přičemž Vídeň k tomu byla vždy velmi opatrná (viz neuznání oficiálních zemských symbolů apod.), věčné spory a dotazy na podobu šachování atd.\nVedle toho pak je boj za historické (české) státní právo a jazykové právo a tím pádem logické užívání (královské) bílo-červené v Čechách i na Moravě. Tak jak byla od počátku v historických znacích Čech a Moravy či Brna atd., na pečetních šňůrách panovnických majestátů atd. apod.\nNa to se prostě zapomíná, a proto dnešní "žlutí" zúženě vidí jen tu rádoby "samostatnost/autonomii", no a k tomu se ty (nešťastné a mnohem složitější) události let 1462 a 1848 velice hodí.\nSamozřejmě nehleďte nyní na nějaké čestné pořadí barev bikolór a různé věšení či popisy apod.\nA druhá věc je bohužel nespolehlivost (kdy?) kolorovaných černobílých dobových snímků (vždy to mohlo být v reálu "cokoliv" - černá, červená, žlutá, bílá, modrá atd. apod.).\nJe-li to černobílá fotka, tak i když by byla správně stranově vyvolaná, kde se vzalo kolorování? A lze u černobílých fotek určit barvu foceného originálu? To je ale zásadní otázka na fotografy (restaurátory) a techniky.\nŠtítky: 20. století 0. léta, Červenobílá bikolóra, Historická moravská vlajka, Karel Absolon, Moravská vlajka, Moravské barvy, Moravské zemské barvy\nSebastian Münster, Cosmographia, 1544 - Jan Kosořský z Kosoře, Münsterova Kosmografie, 1554\nNejznámější dílo Sebastiana Münstera Cosmographia, vydané německy poprvé v roce 1544, se dočkalo řady dalších vydání. V roce 1550 vyšlo latinsky. Vedle jiných jazyků bylo přeloženo i do češtiny. V roce 1554 je vydal Jan Kosořský z Kosoře pod názvem Kosmografie česká (Kozmograffia Cžeská).\nV mezikruží je vlastně identická znaková sestava znaků zemí koruny české (včetně chybného provedení znaku Lucemburska a sporného znaku - zřejmě Zhořelecka) jako u kolorovaného exempláře díla Bartoloměje Paprockého z Hlohol a Paprocké Vůle, Diadochus, Praha 1602, ale zde má český lev řádný srdeční (rakouský) štítek, neboť českým králem byl tehdy Ferdinand I. (Habsburský z arcidomu Rakouského).\nV rozích je [jednohlavý orel se svatozáří] orlice (z titulu německého krále), protože Ferdinand I. tehdy ještě nebyl císařem (tím byl jeho bratr Karel V.), vedle uherský královský znak (jehož byl Ferdinand králem) a dole znaky rakouských (viz břevno) a burgundských zemí (znak tzv. starého Burgundska). Tedy habsburské dědičné državy.\nŠtítky: 16. století, Galerie znaků, Jan Kosořský z Kosoře, Münsterova Kosmografie, Sebastian Münster\nBartoloměj Paprocký z Hlohol a Paprocké Vůle, Diadochus, Praha, 1602\nBartoloměj Paprocký z Hlohol a Paprocké Vůle, Diadochus, Praha 1602.\nVýřez z listu se znaky. Nekolorováno.\nPořadí znaků na listu Paprockého knihy je popsáno Milanem Hlinomazem v textu k obrazové příloze studie Ke státní a zemské symbolice českého státu, Paginae historiae, č. 3, Praha, 1995, s. 194, příloha č. 9. Českého lva obklopuje věnec znaků Koruny české. Počínaje znakem Moravy v heraldicky pravém horním rohu: Morava, Lucembursko, Horní Lužice, Budyšínsko, Dolní Lužice a Slezsko (s heraldickou korunou, bez perisonia). Zde krásný kolorovaný exemplář tisku.\nVýřez z listu se znaky. Kolorováno.\nV záhlaví: O začátku erbu lva.\nNadpis: O začátku erbu lva slavného Království\nčeského. Pod obrázkem následuje text.\nPodle dalšího heraldika je ale u kolorovaného obrázku mnoho chyb v kompozici i tinkturách jednotlivých znaků, a také jeden problém s identifikací.\nČili, když se to vezme heraldicky řádně popořadě, mělo se to s popisem po počáteční úvaze a vycházeje z vlastního znázornění takto:\nPočínaje znakem Moravy v heraldicky pravém horním rohu: Morava, Slezsko, Lucembursko, Dolní Lužice, Horní Lužice (Budyšínsko) a tzv. česká léna ve Falci (tj. zkomolený znak Falckých kurfiřtů).\nPrávě u onoho posledního znaku se ale nakonec dospělo k tomu, že se nadále považuje za zkomolený znak (dříve samostatného) Zhořelecka (jehož území ale bylo tehdy již součástí Horní Lužice).\nZajímavé je užití rakouského štítku (s monogramem?) na hrudi českého lva v pozici "připnutého odznaku" - ne jako klasický heraldický srdeční štítek na figuře příslušné velikosti a v kolmé pozici.\nPrůvodní znaky postrádají mnohé detaily - např. korunky, zbroj, slezská orlice pružinu. Znak Lucemburska je naprosto chybný.\nA stejně tak byl zpočátku nejasný poslední znak s tím, že patří nejspíše Falci. Viz čtvrté pole štítu - znak někdejšího Zhořeleckého vévodství. A evidentní předloha ve znaku falckých kurfiřtů. Tj. falcký lev a rodové routování Wittelsbachů. Zde Zhořelecko samostatně, ale zdálo se, že logicky to jsou nejspíš ta falcká léna české koruny.\nV daném případě se tak nejprve zdálo, že půjde spíše o ta česká léna ve Falci (čemuž odpovídá užití falckého lva a bavorského routování Wittelsbachů v děleném štítě posledního znaku - viz nejen tinktury ale i tvar), neboť zdůrazňovat Zhořelecko již nebylo třeba, bylo tehdy nedílnou součástí Lužice a znak už ani nikdo nemohl pamatovat (nevěděli si rady ani se znakem vymřelých Lucemburků = Lucemburska).\nA chyba je také u kolorovaného znaku s hradbou (Horní Lužice - správně modrý štít, ne černý a stínky též zlaté ne stříbrné).\nAle na to se právě zapomíná, že nám se dochovaly jen střípky památek/pramenů od rozličných umělců (řemeslníků), kteří nebyli heraldiky/heroldy a proto velmi ledabylých (ve znalosti a provedení detailů), a přitom z těchto "zkomolených znaků" (neb máme málo dochovaných památek) dnešní historici občas "něco zásadního vyvozují", ale zde je vždy třeba opatrnosti a znalosti celého kontextu interpretace.\nStačí se podívat na Dürerův portrét císaře Zikmunda (cca 1509-1516), abychom alespoň při pohledu na "českého lva" trochu zpozorněli. Tak tam je špatně úplně každý znak (snad krom císařského, bez zbroje) ... U lucemburského znaku prohodil tinktury vodorovných pruhů, u arpádovského jeden pruh přidal. Trojvrší má nějakou špinavou barvu, nebo je to věkem. A lva pozlatil.\nAlbrecht Dürer: Císař Zikmund\nJistě, obě interpretace (Falcká léna i Zhořelecko) jsou klidně možné (proto jsou také uvedeny). Také je tu námitka, že Zhořelecko již tehdy dávno nebylo samostatným, ale součástí Lužice. Stejně tak se chápala ta Falcká léna: "... Některá místa však uznávala českého krále až do 19. století."\nJe totiž vůbec otázkou, co bylo té rytině předlohou, asi panovnické znakové pečeti. Také jinak, zda se v pramenech 1. poloviny 16. století či starších (v materiálech sněmu apod.) objevují zmínky o těchto lénech či Zhořelecku (to je archivářská otázka).\nA zajímavé je, že kolorista tento "sporný" znak evidentně chápal a provedl (na rozdíl od jiných bezchybně) v čistě bavorských/falckých barvách (viz zlatý lev v černém a stříbrno-modré routování), i kdyby byl předlohou dělený štít se lvem a routovým damaskováním dolního prázdného pole znaku Zhořelecka, což zjevně vůbec neznal, tak jako už nevěděl nic o správné podobě Lucemburského apod. To se již asi nedozvíme - co myslel rytec černobílé podoby těch znaků (co bylo předlohou) a co pak kolorista a z čeho tito čerpali ...\nAle je pravda, že jako Zhořelecko (na panovnických pečetích) tento znak interpretují i v katalogu z výstavy Ministerstva vnitra Česká panovnická a státní symbolika, Praha 2002. Viz strana 31 a další (především obrázek na straně 33 a šrafovaná barokní rytina na straně 36.\nZde je jasně patrné dolní pole děleného štítu prázdné (ne routované, jen damaskované), takže s konečnou platností se přikláníme ke Zhořelecku, které kolorista chybně interpretoval bavorskými/falckými tinkturami.\nŠtítky: 17. století, Znak Budyšínska, znak Dolní Lužice, Znak Horní Lužice, Znak Lucemburska, Znak Moravy, Znak Slezska\nSilvester Steier, Historia genealogiae domini nostri Jesu Christi, Frankfurt, 1594\nSilvester Steier, Historia genealogiae domini nostri Iesu Christi, Dei et Dauidis filii, synopsi gemina & tribus libris expressa & exposita. Studio et opera Syluestri Steier Leouallae. Cui addita est sacrorum bibliorum synopsis, Frankfurt 1594.\nVýřez z titulního listu se znaky. Pod ním je ještě text.\nPopis titulního listu Steierovy knihy od Milana Hlinomaze publikovaný v textu k obrazové příloze jeho studie Ke státní a zemské symbolice českého státu, Paginae historiae, č. 3, Praha, 1995, s. 194, příloha č. 5. Zde jej jen trochu na základě poznámky jiného heraldika kvůli přesnosti doupravíme (doplňující změny zvýrazněny červeně):\n"Uprostřed je císařský (tj. dvouhlavý) orel s aureolami a s domácí habsburskou císařskou korunou nad hlavami. Na hrudi má štítek s orlicí (tj. jednohlavým orlem) římského krále, který je konkrétně specifikován nápisem pro osobu Rudolfa II. Kolem jsou v kruhu znaky království a knížectví spadajících pod pravomoc císaře, rozlišené na horních okrajích štítů hodnostními korunami. Mezi nimi je na prvním místě heraldicky vlevo český královský znak. Ve vnějším kruhu jsou erby sedmi říšských kurfiřtů, přičemž znak českého krále jako jednoho z nich je zde rozepsán pozoruhodným způsobem na dvou štítech. Nahoře je český královský lev ve štítě, na jehož horním okraji je královská hodnostní koruna a dole drží český korunovaný lev jako štítonoš v předních tlapách čtvrcený štít se znaky Moravy, Slezska, a Horní a Dolní Lužice."\nAno ten český lev jako čelní štítonoš (korunních zemí) je unikátní!\nŠtítky: 16. století, Silvester Steier, Znak Čech, znak Dolní Lužice, Znak Horní Lužice, Znak Moravy, Znak Slezska\nMoravský zemský archiv v Brně - použitá papírová pečeť, hlavičkový papír, razítko na konci 20. let 20. století\nNa druhé straně obálky Moravského zemského archivu z roku 1929, která obsahuje dokumenty účetní povahy (účty za knihy/časopisy z let 1928 a 1929 Knihkupectví A. Píša v Brně, nakladatelství Česká ulice č. 28, obchod s hudebninami a věcmi uměleckými - antikvariát / knihkupec české vysoké školy technické) je použita žlutočervená papírová pečeť s orlicí uprostřed ohraničenou perlovcem a s textem MORAVSKÝ ZEMSKÝ ARCHIV * V BRNĚ * v perlovci.\nOrlice, text, perlovec a okraj papírové pečetě jsou žluté, podklad je červený. Orlice, jejíž grafika neobsahuje ani modrou barvu štítu ani stříbrnou barvu pole šachovnice, zde symbolizuje Moravu.\nPapírová pečeť na druhé straně obálky není jinak datována (např. letopočtem, který by byl součástí obrazu), a je tak možné (pravděpodobné?), že tu byly využity starší skladové zásoby (do roku 1918), ze začátku 20. století (?), z doby kdy červená a zlatá (žlutá) pro určité prostředí odkazovaly ke znaku Moravy, resp. orlici se změněnými barvami, jak ji jako zemský znak uznávaly zemské úřady v době 2. poloviny 19. století až do roku 1918.\nTuto orlici můžeme srovnat s dalšími se zakoupením těchto publikací souvisejícími dokumenty, s černobílou orlicí na hlavičkovém papíře Moravského zemského archivu použitém ve stejné době a s razítkem MZA. Co se týče podoby orlic, vidíme, že každá je jiná.\nCitace zdroje dokumentu: MZA v Brně, B 40 Zemský úřad, II. manipulace, kart. č. 4414, č. j. 14852/1929\nŠtítky: 20. století 20. léta, Hlavičkový papír Moravského zemského archivu, Orlice, Papírová pečeť Moravského zemského archivu, Razítko Moravského zemského archivu\nPovstání na Moravě v roce 1619. Z korespondence moravských direktorů\nČervená obálka edice dokumentů z doby stavovského povstání proti Habsburkům v letech 1618-1620 Povstání na Moravě v roce 1619, Z korespondence moravských direktorů, vydala Libuše Urbánková, Praha 1979, je zajímavá tím, že obsahuje jako ústřední téma grafiku znaku Moravy.\nStříbrnočerveně šachovaná orlice v modrém poli štítu. Její jazyk je stříbrný a není zlatě korunovaná a nemá zlatou zbroj - tím se odlišuje od přesně znázorněné moravské orlice.\nEdičně je v publikaci zpracován tzv. "kopiář moravských direktorů", o jehož edici uvažoval již František Hrubý, který jej pro Moravský zemský archiv získal v roce 1922, kdy byl zakoupen ve Vídni ze soukromých rukou. Česky psaný kopiář obsahuje korespondenci moravského direktoria od května do září 1619, tedy z nejdůležitějšího údobí jeho působení.\nŠtítky: 20. století 70. léta, Moravský znak, Orlice, Znak Moravy\nVitráže Maxe Švabinského ve chrámu sv. Víta - heraldické znaky Čech, Moravy, Slezska a Slovenska\nMax Švabinský v letech 1939-1948 pokračoval v práci na oknech v chrámu sv. Víta, a navrhl a uskutečnil vitráž Nejsvětější Trojice. Švabinského vitrážemi ve svatovítské katedrále se zabývá např. Kateřina Rusoová v práci Vitráže Maxe Švabinského v katedrále sv. Víta, Václava a Vojtěcha na Pražském hradě, 2007, která na s. 36 popisuje triforiová okénka pod levým oknem vysokého chóru:\n"Uprostřed průvodu pod středním chórovým oknem stojí tři vznešení andělé protáhlého secesního vzezření. Prostřední drží knihu, kde jsou na dvou otevřených stránkách řecká písmena alfa a omega. Po stranách doplňují výjev dvě kytice růží ve vázách, vlevo nevinně bílých a vpravo mučednicky červených, a také heraldické znaky Čech, Moravy, Slezska a Slovenska."\nPoté, co práce přerušila válka, se pokračovalo od srpna do prosince 1945. S každým dokončeným oknem si byl Švabinský jistější a okna chórového závěru, která se dělala naposledy, jsou nejkrásnější. Okno Nejsvětější Trojice bylo osazeno v říjnu 1948. (Jana Orlíková, Okouzlený milovník života Max Švabinský, s. 43-44).\nPoznámka ke slovenskému znaku, jak jej definoval nebo odvodil z uherského až L. Štúr po roce 1848: V podstatě je to "replikování" (tvaru štítu a trojvrší i patriaršího kříže) z uherské královské pečeti českého, polského a uherského krále Václava III. (posledního Přemyslovce).\nO historii slovenského znaku před časem napsal, už je to asi 20 let, článek RNDr. Tibor Králik z Univerzity Komenského v Bratislavě. Uváděl tam i toho uherského Ladislava V., tedy pozdějšího polského a českého Václava III. Slováci však dodnes věří maďarské nacionalistické legendě o "maďarských důležitých kopcích", asi tak jako někdo v Čechách pověsti o Bruncvíkovi. Dr. Králik ale hledal, o které reálné trojvrší by se mohlo jednat, pokud tedy to má být trojvrší a nikoliv někdy uváděná koruna. Hledal trojvrší u Nitry (údajně jihozápadní část pohoří Tribeč).\nBohužel, je tomu tak - fabulace o naší symbolice je zcela vážně i v učebnicích - jistě o to hůře i na Slovensku (s jejich představami starých Slováků a velkomoravského vládce Svatopluka coby krále Slováků).\nPodle Dr. Králika legenda o rýmovaném trojvrší nemůže souviset s původním významem tohoto symbolu. Pak heraldicky zdůvodňuje, proč. O geografickém původu napsal: "Zdá se, že vlastní trojvrší bylo přinesené do Uherska ze západu - z Čech." Naráží na Václava III./Ladislava V., nebo na něco jiného?\nByl pak dalším badatelem informován, že existuje hypotéza, že ze západu ano, ale ne z Čech. Tento badatel tu má na mysli patrně Moravu.\nOvšem tady se nabízí otázka, zda tu nejde v případě určení země ze strany Dr. Králika o takové to typicky slovenské zmatení, kdy vše na západ označují jako Čechy?\nOdborník zase netuší, jak to ten či onen myslel, ale je k tomu celkově skeptický, neboť náznaky úpravy paty štítu s patriarším křížem se objevují již v době před Václavem III. za Arpádovců, a co bylo inspiračním vzorem nelze předjímat, zda "západní" heraldická praxe nebo naopak místní (ikonografické) vlivy. Sám by zde potřeboval srovnávací materiál z Uher a okolí.\nAle tak, jako dnes nelze s jistotou vysvětlit dva ocasy českého lva či šachování moravské orlice nebo dělení štítu Arpádovců (kde bývaly též opakující se kráčející lvi) apod., nelze zdůvodnit ani "přidání trojvrší" (či koruny, kořenů apod. mutace) k původnímu uherskému/byzantskému/velkomoravskému patriaršímu kříži.\nNemá vůbec smysl spekulovat, zda je nebo byl význam křesťanský (trojiční symbolika, Golgota, kořeny apod.), panovnický (koruna) či snad dokonce geografický (např. Tatry) apod. ..., ač se o to Maďaři i Slováci přou ...\nV heraldice se prostě tyto rozličné "podnože" pod figurami v patě štítu někdy (později) objevují (viz i u figur zvířat).\nHistorickým paradoxem je role českého krále v této věci ..., a to nechtějí slyšet už vůbec ... :-)\n"Náznaky" trojvrší (spíše návrší) jsou patrné již u posledních Arpádovců. Ať již pod vlivem západní heraldiky nebo místních vlivů. Viz pečeti Štěpána V., Ladislava IV. A zajímavé "kořeny" u posledního Arpádovce Ondřeje III.\nVáclav III. jim dal výraznou (jednoznačnou) podobou.\nHezkým dobovým "renoncem" je Coronelliho mapa Moravy z roku 1692. Na mapě jsou znaky sousedních zemí, vlevo uherský znak, jak ho známe dnes, s modrým trojvrším.\nTam je problém, že kolorování těchto map bylo až druhotné (často si dělal majitel sám apod.). Zvláště u zahraničních vydáních je proto občas s drobnými chybami či odchylkami. Nelze z toho nic moc vyvozovat. Do důsledku vzato Slovensko jako historicky neexistující území (na rozdíl od Sedmihradska, Slavonie apod.) nikdy heraldický znak nemělo a byl vytvořen z čistě Uherské symboliky.\nŠtítky: 20. století 30. léta, 20. století 40. léta, Heraldické znaky, Max Švabinský, Praha, Vitráže, Znak Čech, Znak Moravy, Znak Slezska, Znak Slovenska\nFrantišek Zvolský, Znaky moravských měst, 1947\nV roce 1947 byla vlastním nákladem v Brně vydána práce Františka Zvolského Znaky moravských měst. V ní je na začátku ještě před titulním listem, věnováním "Mamince - za všechnu péči a lásku" a předmluvou s popiskem "Morava. Soudobý zemský znak" vyobrazen znak Moravy.\nPráce obsahuje i kapitolu Ke znaku země Moravy, s. 71-73. Na stranách 72 a 73 jsou obrázky malé stavovské pečeti, velké stavovské pečeti a sněmovní pečeti. Přepsáno dle stran včetně poznámkového aparátu. Poznámka k textu: v době vydání knihy nebyl znám nález z Gozzoburgu.\n"Soudobý zemský znak moravský popisován je v zákoně o státních znacích +) takto: "na modrém štítě v pravo hledící orlice s čelenkou, stříbrně a červeně šachovaná."\nTento popis je však kusý, neboť na úředních obrazech velkého i střednícho znaku republiky má moravská orlice zlatou čelenku, zlatou zbroj (zobák a pařáty) a zlatý jazyk (viz přílohu k titulnímu listu).\nPokud jde o čelenku, zobák a pařáty, můžeme je ve stejné, t. j. žluté nebo zlaté barvě nalézt i na nejstarších barevných dokladech moravského zemského znaku, především v tak zvané curyšské roli z počátku XIV. století *), v listině slavkovské z roku 1416 **) a v privilegiu císaře Bedřicha III. z roku 1462 ***). V posledních dvou památkách má však orlice jazyk červený, nikoliv zlatý, kdežto v curyšské roli má zavřený zobák a tudíž jazyk neviditelný. Byloť skutečně zvykem středověké i novověké heraldiky vyznačovat jazyk barvou červenou. Pouze tam, kde by byl přišel červený jazyk do červeného pole, musel být samozřejmě vyznačen barvou jinou; tak je tomu na příklad u českého lva, který má nejčastěji jazyk zlatý, zřídka stříbrný.\nNemůžeme říci, jaký důvod přiměl tvůrce znaku republiky k tomu, že obdařil naši orlici jazykem zlatým. Snad měl za předlohu nějakou mladší památku; snad byl veden příkladem českého lva; nebo snad jej k tomu donutil nedostatečný popis v citovaném již zákoně. Poslední důvod máme za pravdě nejpodobnější Sou-\n+) Zákon z 30. března 1920, §§ 5 a 6\n*) Vyobrazení viz Král z Dobré Vody, Heraldika, tab. II.\n**) Viz stať "Slavkov" v předešlém pojednání o městských znacích.\n***) Zobrazuje Bretholz, Moravský zemský archiv, tab. IX.\ndíme totiž, že tvůrce znaku se měl při kusém popisu rozhodnout buď jazyk vynechat vůbec nebo jej zahrnout do zbroje. Rozhodl-li se pro možnost druhou, nelze proti tomu vznášet námitky, ačkoliv zpravidla nespadá jazyk v heraldice pod pojem zvířecí zbroje.\nAni zlaté barvě čelenky a zbroje nelze činit výtky, ač by bylo záhodno, aby byl při nejbližší zákonné úpravě znaku text příslušných paragrafů doplněn.\nSetkáváme se také občas s názorem, že korunka orlice (i českého lva) není ve znaku republiky na místě. K tomu dlužno podotknout, že tu nejde o žádný symbol monarchie, nýbrž o pouhou heraldickou ozdobu, historicky doloženou před mnoha staletími. Vůbec velká většina památek, které jsme měli v rukou, ukazuje moravskou orlici s čelenkou. Ačkoliv není bezpodmínečně nutnou součástí, není také žádného důvodu pro její odstranění; ani citového ani historického.\nJe tedy moravský zemský znak, jak jej tu volně podle oficiálních vzorů zobrazujeme, v podstatě správný a jeho přesný heraldický popis zni *): v modrém poli [rozkřídlená] orlice [vpravo hledící] stříbrně a červeně šachovaná, se zlatou čelenkou třícípou, zlatou zbrojí [nebo: zlatými pařáty i zobákem] a zlatým jazykem.\n*) V heraldice se některé skutečnosti rozumějí samy sebou a při popisu čili blasonu znaku se neuvádějí. Tak "orlicí" rozumíme vždy jednohlavého orla s rozepjatými křídly, není-li výslovně udána poloha jiná. Jsou-li zvířata nebo lidé obráceni vpravo, t. j. ← k levé ruce čtoucího, neuvádí se to zvláště. Dáváme tu proto ony nadbytečné částice popisu do závorek. Ačkoliv má být heraldický popis stručný, je lépe blasonovat obšírně a jasně, nežli stručně a nedostatečně, jak jsme právě viděli u moravského zemského znaku.\nPoznámka k úvahám Františka Zvolského výše:\nLze říci, že není-li blasonem výslovně stanoveno jinak, obvykle se jazyk u heraldických zvířecích figur zobrazuje (automaticky) červený a to klidně i v případě červeného pole (podkladu), podobně jako zuby a oči stříbrné/bílé (nebo libovolně/variantně např. právě dle tinktury zobáku figur ptáků). Nejde však o zásadní prohřešek (podobně se variuje v čestném pořadí zobrazení šachovnicových polí, třebaže má být dle blasonu stříbrno/bílo-červené i v kontextu pořadí těchto dvou tinktur u českého lva, bílo-červené bikolóry atd.).\nMůžeme i předpokládat, že u moravské orlice mohl být zlatý jazyk ovlivněn zlatým jazykem českého lva, stejně jako tinkturou zobáku. Takto je ostatně zobrazován i na čestných památkách středověkých a novověkých, nejen za první republiky (a tak jej proto výslovně popisuje i zákon o státních symbolech ČR). Ale setkáme se i u českého lva s jazykem červeným. Ostatně podobně kolísají tinktury zbroje a jazyka u slezské orlice v průběhu staletí (vše červené nebo zlatý/žlutý zobák i pařáty a červený jazyk atd.) ... Také záleží na tom, zda tyto znaky byly zobrazovány na našem území (monarchie) či cizím (pod různými vlivy), viz v Prusku nebo Polsku (kde např. u piastovské polské orlice bývá zvykem v případě zbroje užívat zlaté/žluté jen drápy nikoliv celé pařáty, či vůbec zlatý/žlutý zobák bez jazyka nebo se stříbrným/bílým jazykem atd. apod.\nJinými slovy na spolehlivost tinktur u tzv. zbroje a jazyku heraldických zvířat nelze u dobových pramenů stoprocentně spoléhat a cokoliv z nich vyvozovat (mnohé není z vůle tehdejších heroldů, ale laických malířů), často chybí i korunka apod. Podstatné jsou proto vždy (hlavní) tinktury figury a pole (včetně markantů typu dva ocasy, šachování, perisonium atd.) - zde se téměř vůbec nechybuje - ne vedlejší "příznaky" ...\nŠtítky: 20. století 40. léta, Moravská orlice, Moravský zemský znak, Zemský znak\nZdeněk Koudelka s moravskou vlajkou v průvodu hnutí Trikolóra v Brně 28. září 2019\nPo skončení ustavujícího sněmu hnutí Trikolóra v Brně 28. září 2019 (začal v jedenáct hodin), kde představil legislativní část programu hnutí, poskytl Zdeněk Koudelka rozhovor Parlamentním listům, který vyšel pod názvem Politické neziskovky, pozor! V hnutí Trikolóra vás mají na mušce. Promluvil Zdeněk Koudelka. V závěru článku je jeho odpověď na otázku týkající se moravského cítění.\n"Když ráno procházel průvod ulicemi Brna, tak jsem si všiml, že jste tam šel s vlajkou s moravskou orlicí. Znamená pro vás v hnutí Trikolóra moravská orlice v otázce regionální samosprávy cosi jakožto symbol?\nJsem Moravan a považuji za přirozené, že se na Moravě při slavnostní politické akci nosí moravská vlajka. Souhlasím s Václavem Klausem mladším, že současné krajské zřízení není dobré. Konečně Trikolóra má tři barvy, které jsou i na moravském znaku – bílou, červenou a modrou. Hnutí, které se hlásí k tradicím a respektuje dějiny vlastní země, uznává i to, že současný stát vznikl z Čech, Moravy a Slezska a že české, moravské a slezské cítění je pro řadu lidí důležité a citově významné."\nFotografie dokládá, že moravská vlajka, kterou nesl, je bíle a červeně šachovaná orlice v modrém listu. Nevidíme zbytek figury, ale předpokládáme, že je to moravská orlice. Když se budeme pozorně dívat, všimneme si praporu i na krátkém videozáznamu ze Zelného trhu, kde se průvod, který začal v devět hodin, vydává na cestu městem Brnem. V odkazovaném článku nazvaném FOTO Pozdvižení v ulicích Brna: Ustavující sněm Trikolóry začal průvodem. A v něm... se záznamem je Zdeněk Koudelka opět zmíněn:\n"V průvodu byl k vidění například i bývalý poslanec a právník Zdeněk Koudelka, který v Trikolóře vystupuje jako expert na otázky spravedlnosti. Nesl vlajku s moravskou orlicí, připomínající jeho dlouhodobé téma práv Moravy."\nNa obrázku v jiném internetovém článku je podoba\npraporu vidět jasněji, i když ani zde vedle zbroje\na koruny nevidíme jazyk moravské orlice\nŠtítky: 21. století 10. léta, Bíločervenomodrá trikolóra, Historická moravská vlajka, Moravská orlice, Moravská trikolora, Moravská vlajka, Trikolóra\nZnaky Čech, Moravy a Slezska v Plzni\nOtokar Walter krátce po vzniku Československé republiky 28. října 1918 pro plzeňský dům "U Hudlických" v Barrandově ulici na Petrohradě vytvořil břizolitový reliéf se znakem českého lva se svatováclavskou korunou a moravské a slezské orlice.\nTento reliéf je dokladem vlastenectví a oslavou vzniku samostatného českého (československého) státu. Reliéfy na domě zůstaly dodnes v nezměněné podobě.\nMůžeme si všimnout, že šachovaná orlice jako znak Moravy mj. nemá zlatou korunu. Stejně tak není korunována orlice představující znak Slezska, a tato nadto nemá červené pařáty, jaké má slezská orlice mít. U znaku Čech se zase zdá, že nejen zbroj ale i koruna jsou bílé. Přísně vzato to tedy není do písmene ani moravská orlice, ani slezská orlice, a ani český lev. Jako znaky Čech, Moravy a Slezska ale fungují. :-)\nToto je asi plaketa dle pečeti (a typáře) Plzně,\nviz též články Symboly města Plzně - Městská pečeť,\na obrázky zachycující pečeť města Plzně (1, 2)\nTak v Plzni to nepřekvapí. Ostatně starý znak/pečeť města (v kontextu s počátky za Václava II.), kde panna drží praporce českého krále a moravského markraběte, rytíř v bráně (s erbem českého lva a klenotem křídla) je pak de facto Václav II. Pak se praporec špatně vybarvoval (orlice černá-svatováclavská), ale to je nesmysl ...! Podobně bohužel dopadly orlice ve znacích královských měst - Mělník, Polička aj., kde se z nich staly říšské, ale v kontextu (čestného) pořadí a doby vzniku šlo rozhodně o symboliku Čech a Moravy (Přemysl Otakar II., Václav II. atd.) z jejich panovnických pečetí.\nDnes ve středním štítku čtvrceného polepšeného znaku.\nOvšem pečeť Plzně, tím že je z konce 13. stol. je vlastně dalším krásným (navíc domácím) dokladem moravského praporu.\nOpět, jako v bitvě u Kressenbrunnu, zde našeho krále a markraběte doprovází oba (heraldické) prapory. Takže možná první doklad těchto praporu/ů (navíc z našeho území) ze 13. století - vedle kroniky Jindřicha Štýrského, který ovšem psal až zpětně.\nŠtítky: 20. století 10. léta, 20. století 20. léta, Český znak, Heraldický prapor, Moravský prapor, Moravský znak, Slezský znak, Znak Čech, Znak Moravy, Znak Slezska, Znaky českých zemí\nMoravský prapor z roku 1678\nNa obrázku je zachycen zbytek praporu s moravskou orlicí, který byl datován rokem 1678 (datace zde uvedená vychází z roku v názvu souboru). Je otázkou zda to není spíše 1778 než 1678.\nSnímek je focen z úhlu, snad proto poslední slovo nápisu, začínající na S, není zřetelně vidět. Není tak dobře čitelné jako slova před ním. Poslední dvojčíslí roku 78 je vpravo dole. Vpravo nahoře je konec textu "NTVR QVOS SPREVIT".\nUprostřed modrého listu praporu se ve věnci nachází bíločerveně šachovaná orlice se žlutou korunou (provedeno zlatou barvou), jazykem a pařáty (provedeno zlatou barvou). Zobák vůbec moc žlutě nevypadá. Jeho zbarvení se podobá barvě dříve bílých polí (provedeno stříbrnou barvou).\nTakže pozor. Zdá se, že jde o malbu zlatým pigmentem (ten vydržel a stále se třpytí - viz též nápis, číslovky i rolverky, krom pařátů a koruny) a zčernalý/zoxidovaný stříbrný pigment šachovnice (včetně "stříbrného" zobáku - toto šachovnicové políčko na něj i vychází - zlacený je jen jazyk).\nŠtítky: 17. století, Heraldický prapor, Historické prapory, Moravská orlice, Moravský prapor, Moravský zemský znak, Moravský znak, Prapor, Vojenské prapory, Znak Moravy\nXIV. ročník Truck Srazu Zlín - moravský znak na kabině kamionu\nVe dnech 23.-25. srpna 2019 se konal již XIV. ročník Truck Srazu Zlín. Z poledního průjezdu Zlínem 24. srpna 2019, třída Tomáše Bati, jsou následující snímky. Moravskou orlici vidíme namalovánu na zadní stěně kabiny jednoho z kamionů.\nŠtítky: 21. století 10. léta, Kamiony, Moravská orlice, Moravský znak, Truck Sraz Zlín, Znak Moravy\nOdznaky s moravskou orlicí\nV nabídce obchodu Alerion se čerstvě objevila nová verze odznaku se znakem Moravy. Tento tvoří novou řadu společně se znakem Čech. Dále je tu ještě velký státní znak (2). Tyto odznaky jsou menší. Povrch je hladký - vedle vyražení je zpracován i tak, že je ještě zalit látkou. Jejich vzhled si můžete prohlédnout v galeriích, kde je navíc srovnání s předchozími verzemi.\nOdznak je menší než ten, o němž se tu již psalo v příspěvku Samolepky a odznaky s moravskou orlicí. Je vkusný, vhodný díky svému rozměru ke každodennímu nošení - kdekoli, kdykoli, např. na klopě kabátu, apod.\nŠtítky: Český lev, Moravská orlice, Odznaky, Velký státní znak\nZnak Moravy namalovaný na fasádě domu v Bukovanech\nFotografie z 28. července 2019 zachycuje fasádu domu v Bukovanech, kde majitel nechal moravský znak namalovat na štít domu.\nŠtítky: 21. století 10. léta, Bukovany, Moravská orlice, Moravský zemský znak, Moravský znak, Znak Moravy\nUkázka hlavičkového papíru se znakem Moravy po roce 1915\nNa příkladu obce Zlechov je na výřezu z dokumentu se znakem Moravy (hlavičkového papíru) použitého v květnu 1916 (tedy již poté, co vstoupilo v platnost nařízení o změně středního státního znaku Rakouska-Uherska) vidět, jak takový dokument se znakem Moravy mohl vypadat. Na těchto stránkách se o používání takových hlavičkových papírů i po roce 1915 psalo již dříve v příspěvku Zneužívání znaku Markrabství moravského obcemi na tiskopisech dopisních papírů.\nOtázkou pak je, zda se jedná o výrobek tiskárny Tuček v Holešově, nebo firmy Jan Ehrlich v Příboře: "Zemská účtárna dovoluje si upozorniti na to, že mnoho obcí na Moravě užívá pro úřední podání na zemský výbor a snad i na jiné úřady tiskopisů, vydaných firmou Jan Ehrlich v Příboře, která vydává časopis "Obecní samospráva". Na těchto tiskopisech vytištěn je, jak přiložené 2 zprávy obce Vysoké a zpráva obce Vran. Lhoty okresu Jevíčského dokazují znak moravský.". V tomto určování nám pomůže informace uvedená vespod tiskopisu: "Čís. 106b. - Příloha časop. Obecní samospráva v Příboře. - N. 357. Jakpak asi tak vypadal Tučkův tiskopis?\nZa text Představenstvo obce se doplnil název obce. Z provedení heraldického šrafování šachování orlice v zemském znaku jako červeno-stříbrného je vidět, že se jedná o moravskou orlici. Modrá barva štítu ani zlatá barva koruny, jazyka a zbroje ale nejsou naznačeny, takže v důsledku toto její zpodobnění není přesné.\nCitace zdroje dokumentu: MZA v Brně, A 9 Zemský výbor, kr. 4207\nŠtítky: 20. století 10. léta, Hlavičkový papír, Moravský zemský znak, Moravský znak, Obecní zastupitelstva, Tiskopisy, Zlechov, Znak Moravy\nVlajky Čech, Moravy a Slezska v Praze\nZáběr z roku 2016 zachycený v Praze ukazuje vedle sebe všechny tři heraldické prapory historických zemí tvořících Českou republiku. Za nimi je vidět vlajka České republiky a vlajka Evropské unie. Ačkoli to není vidět, lze předpokládat, že v případě moravské vlajky se jedná o vlajku s červenobíle šachovanou orlicí se žlutou korunou, žlutou zbrojí a s červeným (!) jazykem v modrém listu vlajky.\nŠtítky: Česká vlajka, Heraldický prapor, Historická moravská vlajka, Historické prapory, Moravská vlajka, Moravský prapor, Praha, Praporečníci, Praporečník, Slezská vlajka\nMoravská vlajka v Břeclavi\nZ roku 2018 pochází snímky zachycující historickou skupinu v Břeclavi s heraldickými prapory Čech a Moravy. Podle EXIF informací u souborů byly fotografie pořízeny 24. července 2018, první po čtrnácté hodině, druhá asi o hodinu později, kdy jsou už vlajkonoši pěkně seřazeni.\nU břeclavského zámku\nŠtítky: Břeclav, Heraldický prapor, Historická moravská vlajka, Historické prapory, Moravská orlice, Moravská vlajka, Moravský prapor, Praporečnice, Praporečníci, Praporečník\nMoravská vlajka na Velké Javořině\nV letech 2015 a 2018 byly během slavností na Velké Javořině (Slavnosti bratrství Čechů a Slováků na Javořině, resp. Moravanů a Slováků pořádané každý rok na hoře Velká Javořina) pořízeny fotografie, které dokladují užití vlajky s červenobíle šachovanou orlicí se žlutou korunou, žlutou zbrojí a s červeným (!) jazykem v modrém listu vlajky v roli moravské vlajky na moravskoslovenské hranici.\nVelká Javořina 2015\nVelká Javořina 2018\nŠtítky: 21. století 10. léta, Moravskoslovenská hranice, Orlice, Velká Javořina\nZamykání rozhledny Velký Lopeník 17. listopadu 2018\nVedle budov obecních úřadů, kulturních památek (hradů, zámků, ...) a soukromých nemovitostí je moravská vlajka vyvěšována také na rozhlednách.\nNa fotografiích z akce Zamykání rozhledny velký Lopeník, která se konala 17. listopadu 2018, ji vidíme společně s vlajkou České republiky a vlajkou obce Lopeník.\nVelký Lopeník je vrchol (912 nad mořem), který se nachází v Bílých Karpatech na hranicích České republiky a Slovenska (na pomezí okresu Uherské Hradiště a okresu Nové Mesto nad Váhom). Obec Lopeník v pozvánce zve na výšlap k rozhledně na Velkém Lopeníku na symbolické uzamčení rozhledny v 11 hodin, čímž byla ukončena hlavní turistická sezóna.\nŠtítky: 21. století 10. léta, Historická moravská vlajka, Moravská vlajka, Rozhledny, Velký Lopeník\nVyvěšení moravské vlajky 5. července 2019\nJako skoro každý rok i letos patří první obrázek moravské vlajce vyvěšené na Nové radnici v Brně. A pak hurá do Břeclavi. Loni nebylo vyvěšeno nic, jak si můžete připomenout z loňského článku k vyvěšování moravské vlajky. A tak je tento ročník vyvěšování moravské vlajky věnován obejití zhruba těch samých míst. Jelo se po mírně odlišné trase, a tak byla navštívena i jiná města na jihu Moravy. Obecní volby proběhly na podzim loňského roku, takže: jak se to promítlo do ochoty zastupitelů vyvěsit moravskou vlajku? Co se změnilo, nebo nezměnilo?\nHned, jak jsme vystoupili na břeclavském nádraží, vzali jsme to indiánským krokem do centra, přes most přes Dyji, k městskému úřadu u náměstí v Břeclavi. Před radnicí na stožáru za bezvětří visela žlutočervená bikolóra - nebylo toho o moc víc vidět. Proto otočit se a rychle zpět na nádraží, vlak pojede za chvíli. Ano, dá se to stihnout. Podruhé minuta místní hlava s jejím němým výkřikem, kterou by se pro ten den hodilo přesunout na druhý břeh Dyje, kde by uplatnila své umění. Na nádraží dokonce snad ještě rychleji než v opačném směru - viz blížící se příjezd vlaku, který nás má přiblížit následujícímu lákavému cíli, jímž je Hodonín. V Hodoníně loni stejně jako v Břeclavi nebylo vyvěšeno nic.\nStožár před břeclavskou radnicí\nKonečně. Na hodonínské radnici je v roce 2019 vyvěšena moravská vlajka. Na to, jak moravská vlajka v Hodoníně vlaje, se můžete podívat v záznamu hodonínské televize.\nVlajky vyvěšené na hodonínské radnici\nCelkový pohled na městský úřad v Hodoníně\nPříjemně překvapilo i Staré Město, kde 5. července 2018 také nebylo vyvěšeno nic. Nyní: Moravská vlajka. Poznámka: všimněme si ovšem červeného jazyka.\nBíločerveně šachovaná orlice se žlutou\nkorunou a zbrojí a červeným jazykem\nna radnici města Staré Město\n(u Uherského Hradiště) 5. července 2019,\nBíločerveně šachovaná orlice se žlutou korunou a zbrojí\na červeným jazykem na radnici města Staré Město\nNapajedla se letos iniciativy za vyvěšení moravské vlajky účastní poprvé. Město má ve znaku od roku 1899 kromě jiného zlatočerveně šachovanou orlici (příčná zeď ze stříbrných kvádrů, dvě stříbrné věže s trojdílnými okny a se sedlovými střechami, zlaté makovice, mezi věžemi svatý Jiří ve stříbrném brnění na stříbrném koni vráží kopí do draka, nad nimi červeně a zlatě šachovaná orlice v modrém poli, v otevřené bráně městské zdi stříbrný srp). To by mohlo být vysvětlení pro žlutočervenou inklinaci zastupitelů, kterou vidíme převedenu do praxe ve formě vlajky jako: žlutočerveně šachovanou orlici se žlutým jazykem v modrém štítu umístěném uprostřed žlutočervené bikolóry.\nTo Otrokovice se zapojily už po sedmé. Na městském úřadě ale 5. července byly jen unijní vlajka, vlajka České republiky a vlajka Otrokovic.\nPři cestě autobusem byla moravská vlajka nečekaně zahlédnuta na obecním úřadě Kvasic, které se účastní podruhé. Takto vypadá snaha o její zvěčnění fotoaparátem přes sklo rozjetého dopravního prostředku.\nObecní úřad v Kvasicích\nMěsto Vyškov se účastní jubilejně po desáté. V předchozích ročnících vyvěšovalo vlajku se žlutočerveně šachovanou orlicí se žlutým jazykem v modrém štítu umístěném uprostřed žlutočervené bikolóry. Letos je to jiné. Ve Vyškově zavlála moravská vlajka.\nMoravská vlajka na vyškovské radniční věži\nPokud byste snad na obrázku dobře neviděli na vlajku České republiky, moravská orlice vám její barvy ráda připomene.\nUkázky dokumentů informujících MNO o rozhodnutích městských rad k její žádosti o vyvěšení moravské zemské vlajky/moravské vlajky/vlajky Moravy poskytují následující obrázky, zde města Hodonín a Vyškov.\nŠtítky: 5. červenec, 5. červenec 2019, Historická moravská vlajka, Historická vlajka Moravy, Hodonín, Moravská orlice, Moravská vlajka, Staré Město u Uherského Hradiště, Televize, Vlajka Moravy, Vyškov


KOMFORT EC SB250-E S14 - KLIMA RAPID eshop\nDomů / Rekuperace / KOMFORT EC SB250-E S14\n52 272 Kč / ks 43 200 Kč bez DPH\nKompatibilní s kruhovým vzduchovým potrubím Ø160.\nKryt je vyroben z dvojitých polymerem potažených plechových panelů. Uvnitř je vyplněn 30 mm vrstvou minerální vlny sloužící k hlukové a tepelné izolaci.\nDva G4 vestavěné kapsové filtry poskytují účinnou filtraci přiváděného a odtahovaného vzduchu.\nNa straně přívodu navíc vestavěný filtr F7.\n30 mm minerální vlna\n77 až 90 %


Kniha Patrika Nachera: Co můžeš udělat dnes, neodkládej na zítra | Bankovní poplatky\nHlavní strana Finanční gramotnost Kniha: Konec finančních negramotů v ČR / Kniha Patrika Nachera: Co můžeš udělat dnes, neodkládej na zítra\n04. 09. 2019 00:40 Miroslav Zeman komentáře (0)\nSTŘEDEČNÍ SERIÁL - KNIHA KONEC FINANČNÍCH NEGRAMOTŮ V ČECHÁCH: Co můžeš udělat dnes, neodkládej na zítra. V případě problémů ho řešte vždy co nejdříve. Vyplatí se to. ČTĚTE DÁLE!\nCo můžeš udělat dnes, neodkládej na zítra – aneb když jde do tuhého, neplatí jinak docela osvědčená zásada „ráno moudřejší večera“. Pokud ztratíme platební kartu, občanský průkaz, pas nebo je prostě nemůžeme najít, a je přitom víkend, je nezbytné to řešit ihned, okamžitě kartu zablokovat. TIP: číslo na blokaci karty u své banky mějme uložené v našem mobilu (tabulku s čísly najdete u přísloví „Kdo pozdě chodí, sám sobě škodí “). Ztracenou či ukradenou občanku bychom měli nahlásit na policii. Podle statistik Policie ČR se za rok u nás uskuteční okolo 100 000 kapesních a drobných krádeží. Není důvod nic odkládat, zloději čekat na pondělí jistě nebudou. Mimochodem údajně se nejčastěji kradou občanské průkazy v pátek, aby se vytvořil časový prostor – dvou víkendových dnů – pro jejich zneužití. Pondělní nahlášení ztráty nám tedy už může být „platné jak mrtvému zimník“.\nNehoda není náhoda – aneb náhoda rozhodně není, že u nehody se v mžiku objevuje odtahová či servisní služba a další rádoby pomocníci (kruci, kde se tam tak rychle berou?). Říká se jim „lovci nehod“, jejich tempo je vražedné, naše silnice a dálnice jsou jejich revírem a jejich kořistí jsou účastníci nehod. Využijí aktuální stresové situace a zneužijí našeho akutního emocionálního rozpoložení k vnuknutí na první pohled nerozpoznatelných, předražených služeb – pomoc se v takové situaci těžko odmítá. Přitom většinou máme sjednané havarijní pojištění, jehož součástí bývá služba asistence, která je vhodná právě pro tyto účely. Proto bychom v autě měli mít vždy po ruce (kromě povinné výbavy samozřejmě) formulář pro záznam o dopravní nehodě a kontakt na svoji pojišťovnu (měl by být v adresáři našeho mobilu) včetně čísla pojistné smlouvy. Po případném ohlášení na policii, kam voláme, pokud škoda přesáhne 100 000 korun (kdo to má jako poznat, že), případně je účastníkem nehody další osoba nebo je někdo zraněn, voláme do pojišťovny a celou věc řešíme. Každopádně bychom měli už dopředu vědět, jestli součástí našeho havarijního pojištění jsou i další služby, jako je třeba odtah nepojízdného vozidla, poskytnutí náhradního auta a tak podobně. Pak totiž i ve stresové situaci zvyšujeme pravděpodobnost, že budeme schopni lovce nehod poslat za jinou kořistí, na jiná loviště. A zpět k té policii, nějak mi to vrtá v hlavě. Vycházím z jednoduché logiky – pokud policii zavoláme i přesto, že nemusíme, je to menší oříšek, než kdybychom ji nevolali, ale přitom jsme měli. Tím si můžeme vytvořit problémy do budoucna například s pojistným plněním.


Podobné výrazy: pulsni, pulsni nabijeni, pulsni nabijecka, svarecka pulsni, sprcha pulsni,\nStartér pulsní 58W zalitý EFS600P\nStartér pulsní 58W zalitý EFS600P v e-shopu! Startér pulsní 58W zalitý EFS600P bezproblémově. Startér pulsní 58W zalitý EFS600P nakoupíte? Startér pulsní 58W zalitý EFS600P výrobek Startér pulsní 58W zalitý EFS600P nevýbuch nespecifikováno katalogové\nRozprašovač pulsní se stojanem PROFI\nšířka: 720 mm výška: 1500 mm hloubka: 720 mm hmotnost: 1966 g Profesionální pulzující rozprašovač na trojnožním stativu. Má nastavení výšky mezi 140 a 180 cm. Navrženo pro zavlažování velkých ploch, například školkařských výpěstků. (0-360 ° stříkac\nRozprašovač pulsní s kolíkem PROFI plast\nšířka: 120 mm výška: 305 mm hloubka: 50 mm hmotnost: 120 g Plastový pulzující postřikovač. Rozprašovací úhel je nastavitelný (0-360 °), rozsah 18 m, účinnost 14l / min, 3 Bar\nPulsní zapalovač Z400 70-400W NBB 913180\nNapájecí zdroj pulsní 300 mA s výhybkou 12V J5810\nPULSNÍ NAP.ZDROJ 12V/100MA Způsob montáže: Zásuvka Stabilizace: ANO Druh připojení: Clamp Výstupní proud: 300 mA Výstupní napětí: 12 V Vstupní napětí: 110 V\nZDROJ PULSNI PULS ML15.241 24Vss/0,63A\nPulsní oxymetr je přístroj, který měří nasycení krve kyslíkem. Nasycení (saturace) krve kyslíkem udává procento hemoglobinu nasyceného kyslíkem z celkového množství hemoglobinu v krvi a značí se SpO2. Jedná se o důležitý biologický parametr pro správ\nNapájecí ZDROJ PULSNÍ S HŘ. 600MA *N3110\nNapájecí ZDROJ PULSNÍ S HŘ. 1000MA *N3111\nNapájecí ZDROJ PULSNÍ S HŘ. 1500MA *N3112\nNapájecí ZDROJ PULSNÍ S HŘ. 2250MA *N3113\nStartér EFS 120 pulsní 15-22W pro teploty do -30st.C\niHealth PO3 měří saturaci krve kyslíkem (SpO2) a srdeční tep. Lehké bezdrátové přenosné zařízení provádí neinvazivní měření bezprostředně rychle po vsunutí konečku prstu vysoce přesnou optickou metodou. Během sportovního tréninku nebo rekreačních akt\nTECHNICKÉ PARAMETRY * Stabilizovaný napájecí pulsní zdroj * Vstupní napětí 230 V~/50 Hz * Výstupní napětí 12 V=100 mA * Filtr 470 µF * Prodejní obal: 1ks, sáček\nMnožstevní slevy!!! - iHealth PO3 bezdrátový pulsní oximetr iHealth PO3 měří saturaci krve kyslíkem (SpO2) a srdeční tep. Lehké bezdrátové přenosné zařízení provádí neinvazivní měření bezprostředně rychle po vsunutí konečku prstu vysoce přesnou opt\nEMOS Napájecí zdroj pulsní 300 mA s výhybkou *J5810 1702010035\nMultifunkční pulsní kuchyňský robot BEPER BP500, 600 Wanbsp;Potřebujete nakrájet zeleninu, připravit lahodný koktejl nebo umlít kávu, to vše, a ještě mnohem víc umí multifunkční robot BEPER BP500. Díky jeho možnostem se stane tím nejlepším pomocníkem\nTyčový mixer Imetec 7590 HB2\nTyčový mixer Imetec 7590 HB2, příkon 170 W, pulsní chod, nerez lopatky.\nKuchyňský robot First Austria FA 5259 zlatýanbsp;anbsp;Kuchyňský robot s hnětacím hákem a metlou, je výborným pomocníkem do kuchyně, pro přípravu různých druhů těsta, šlehání i mixování. Ovládá se jednoduše pomocí přepínače na předním panelu. Součást\nMlýnek na kávuanbsp;First Austriaanbsp;Rápidoanbsp;anbsp;Mlýnek na kávu v nerezovém pouzdřeanbsp;s kapacitou 50g kávových zrn. Je osazen nerezovými čepelkami, i komora na kávu je nerezová.anbsp;Výrobek je vybavenanbsp;jednou rychlostí, a rychlostí pu


Amal Clooney ukázala rozkošná dvojčata. Alexandrovi a Elle je rok a půl | Supermámy\nAmal a George Clooney zatím fotkami dětí šetřili\nSyn a dcera slavného páru se narodili v červnu 2017 a teprve teď vznikly foky, na kterých jsou obě děti vidět. Amal Clooney se s dětmi nechala vyfotit u hotelu v New Yorku. A minimálně jedno je jisté: malý Alexander je podobný svému otci Georgeovi.\nSkvělá právnička Amal Clooney se i s dětmi nechala vyfotit před hotelem The Four Seasons v New Yorku, odkud později odcestovala na bostonskou konferenci o postavení žen ve společnosti.\nMalý Alexander se netvářil zrovna nadšeně, ale tak nezapřel rysy po svém otci. Bude Ella podobná matce? Mohlo by to tak být. Amal se nechala slyšet, že děti už nějaký čas říkají slova máma a táta a učí se další.\n„Nepláčou. Vlastně brečím víc já, teď asi tak čtyřikrát denně, protože jsem hrozně unavený," řekl před časem slavný herec a doplnil: „Všechny mí kamarádi mají děti a já jsem kmotr asi dvaceti z nich, takže jsem věděl, do čeho jdu. Velké překvapení pro mě ale bylo, jak jsou dvojčata daleko náročnější než jenom jedno dítě. Není to jen dvakrát tolik práce, je to ještě víc než to." Přiznal také, že většina práce kolem dětí leží na jeho ženě Amal.\nslavné ženy, slavní rodiče, george clooney, Amal Clooney, výchova dítěte, batole


2. 11. 2011 / Josef Brož\nZmínku si ale zaslouží: zemřela herečka Jiřina Švorcová (*25. 5. 1928 -- 8. 8. 2011), zemřel režisér Otakar Vávra (*28. 2. 1911 -- 15. 9. 2011), a zemřel politik (a pro některé zároveň poslední císař) Otto von Habsburg (*20. 11. 1912 -- 4. 7. 2011). Bylo jich více... Zůstaňme s nimi v našich vzpomínkách (a modlitbách, chcete-li), neboť se každý z nich stal symbolem epochy. Každý jiné -- a jako takoví s námi budou žít i nadále dále. Takový je úděl posmrtného života.\nAno, věřím v síly ducha, abych tu parafrázoval prezidenta Mitterranda z jeho posledního veřejného vystoupení, a nejen před Bohem jsme si rovni. A melancholie bývá často jen elegantním synonymem pro depresi. S depresí pryč, ať žije melancholie!\nBeneš jako Rakušan. Brilantní esej spisovatele, básníka a výrazného diplomata Jiřího Gruši jsem dočetl někdy v polovině léta. To jsem ještě netušil, že také on se již brzy přiřadí k té podivné obrněné kamarile smrti. Že se tak ale stane na 28. října, to mne ale nenapadlo ani ve snu. Doznává tím jeho typus zcela symbolického rámce. Působí to vlastně jako krutá boží odplata za Grušovo pozdní rouhání, a možná vlastně tak trochu jako nemístný kunderovský dějinný žert.\nNe, nebudu tady předstírat, že jsem spisovatele Grušu znal, a s ním si tykal, na to tu byli jiní, ale na rozdíl od mnoha osnobených literárních pokrývačů každodennosti, kteří ho dokonce v jakémsi záchvatu intelektuální padoucnice navrhovali na post prezidenta, musím tu kajícně přiznat, že mi byl Gruša v některých ohledech výrazně nesympatický: například svojí kandidaturou do Senátu za ODS a účastí ve vládě premiéra Václava Klause, když to ještě byla převážně vláda "hoře z rozumu" a on v ní působil jako operetní double agent. Což o to, jeho dějinný význam již dávno vstoupil do encyklopedií, tak co k tomu ještě říci, když ale v posledních měsících rozšířil svou metaforu z časů Tváře a Sešitů pro mladou literaturu o "generaci zaskočené trpaslíky" také na některé členy ODS -- včetně premiéra Petra Nečase, působilo toto poněkud překvapivé procitnutí z jeho strany doslova jako silně absurdní parodie na havlovské úsilí o "život v pravdě".\nMěl to vůbec zapotřebí? Polemika s prezidentem Václavem Klausem, jak ji přinesly Hospodářské noviny, totiž působila už na první pohled dosti nevkusně. Bývalý diplomat Gruša se rozhodl odhodit poslední zbytky své diplomatické rezervovanosti, aby v sobě znovuobjevil sršatého básníka mladosti: být na sklonku svého života konečně upřímný a na celou českou politickou reprezentaci -- od Beneše po Klause -- se rozhodl náhle vypláznout jazyk. Inu... proč ne? Ale proč, vlastně? Důvody si mi tu hledají asi stejně tak těžko, jako když se po převratu 1989 stala jedna část mé generace náhle zarytými antikomunisty z přesvědčení -- a dosud někteří z nich připomínají pomahače při vymítače ďábla z těla české společnosti.\nTaké Gruša se podjal úkolu vymítání -- formou zesměšnění. Titul Beneš jako Rakušan (Barrister & Principal, Brno 2011) zůstane tedy poslední knihou Jiřího Gruši. A její nálada a polemický osten se oné klausovské prezidentské polemice bohužel... podobá. Netvrdím, že to bylo marné čtení, ba právě naopak... Ale celou dobu mi jaksi vadilo, ano, ob stránku jsem si co chvíli tu otázku kladl, někdy i nahlas, že jsem se necítil být vlastně osloven, neboť při četbě se mi nedařilo -- stát se Rakušanem. Čtenářské schizofrenie, jak jinak to nazvat, jsem se zkrátka po celou četbu tohoto pamfletického svazku, nemohl zbavit -- i když samozřejmě se dá velmi lehce vysvětlit genezí díla: esej byl původně určen německému (nikoliv pouze rakouskému) kulturnímu okruhu. Nevím zvláště, proč si Gruša musel neustále otrocky vypomáhat srovnáním Beneše s Hitlerem (alias Pénešem a Hudlou, jak je ironicky v narážce na různé dějinné peripetie lingvisticky značkuje).\nPomrkávání na čtenáře, sekundárně-ironizující poznámky a etymologické hlavolamy, s nimiž básník Gruša pracuje, jsou v celém tom eseji ponornou řekou značně zakalenou, do níž tu a tam básník vypouští škodolibě čpavek (vlastní výroby)...\nPokud přistoupíte na Grušovu hru (už samotným rozhodnutím pokračovat v četbě), otevře se před vámi zrcadlové bludiště evropských dějin a významu jednoho individuálního osudu, osudu prezidenta Beneše a jeho dvou "neustátých republik", jež autor glosuje až příliš významně ostře nabroušeným, ovšem rakouským perem. Esej je to silně nactiutrhačný, a žádný spolek přátel legendárního Edáčka ho jistě neodmění medailí, spíše ho zařadí na černou listinu. A dobře mu tak, říká si o to, má to v rodném listu.\nApriorní autorský nadhled, dějinný odstup a sarkastické vsuvky, které tak často a rád Gruša tasí, aby doložil nějakou jazykovou hříčkou historickou zkratku, mají půvab bohemistického semináře, při četbě ale občas ruší asi jako neskrývaný narcismus autorův, s nímž dovozuje některé konstrukce. Například už úvodní Benešovu "hassliebe" vůči Rakousku. Benešova nastavovaná psychologizace, která hledá své počátky u obrazu maminky, aby pokračovala v úkolu, s nímž mu citově pomáhala krasavice Anna Vlčková (jinak také později Hana Benešová), ale i abstinence (na alkoholu) a vztah k tatíčkovi Masarykovi, může vypadat často téměř humorně (kdo například ví, že Beneš byl prvním překladatelem Emila Zoly a jeho Zabijáka?), dovozovat ale na něm jeho úzkoprsost, myslím není na místě. O diplomatických schopnostech Beneše v kuloárech mezinárodní politiky (zvláště při vzniku Československa) nemůže být sporu, je proto škoda, že například četbě historické monografie od Zbyňka Zemana se autor nevěnoval více, a odbyl autora v úvodu jen letmou zmínkou jmennou, nikoli už vůbec žádnou citací. Škoda ale zejména, že nepřihlédl k jeho argumentům.\nAle serióznost přístupu tu příliš nehledejme: esej tu chce být ostře nabit jako střelná zbraň, útočit chce za každou cenu především břitkým sarkasmem, takže se dozvíme, že vznik Československé republiky by se jistě neobešel bez TGM, s Benešem to ale událost "byla jistě větší, než plánováno" (s. 60). Srovnání Benešova spisu Zničme Rakousko-Uhersko! s Hitlerovým Mein Kampfem, byť jenom ve slovní hříčce, zatahá za vlasy i holohlavé kritiky (s. 54).\nRůznými hříčkami a slovními floskulemi je celý Grušův esej vyzdoben nadmíru. Vlastně by mi nakonec vlastně ani nevadilo, jaký je Gruša stylista -- rozhodně jde o autora "hors norme", abych tu učinil úlitbu v jeho oblíbeném a nadměrně nakynutém používání francouzštiny -- vadí mi vlastně nejvíce nezakrytý cynismus, neboť československý stát také vznikal na nějakých hodnotách, které se nevejdou do snadného vykrytí nacionalismem a jeho -- jakkoliv víceméně úspěšného -- básnického travestování.\nTitul se stylově i žánrově od většinové literatury na benešovské téma liší: nehledejte ale knihu snadnou, jakkoliv je útlá -- i s rejstříkem a dvěma přílohami to dělá pouhých 144 stran --, ale ani závažnou. Je zkrátka tím, čím je: sršatým a trochu samolibým esejem na jedno módní téma. A v onom módním duchu, v tom je překvapivě konformní. Pointu, i když pro autora jistě nechtěnou, přinesla až Grušova smrt. Dáma s nabroušenou kosou, chtělo by se říci, se přihnala toho dne, 28. října 2011, až nezřízeně... grušovsky sarkastická.\nA ťala do živého.\nJistě, je možné prožít Melancholii jako estetický klenot a vypnout mozek. I takoví kritikové jsou, když dokolečka opakují, co jim Lars von Trier ve svých tiskových zprávách naordinoval za jedy. Je smutné žít ve světě, kdy se krása stává prostředkem nihilismu a diváci, deklasovaní na vycpané hlupáky, se rozplývají nad scenériemi a tóny klasika, které jsou předehrou zániku kritického myšlení. Pokud kdy bylo osvícenství zdrojem naděje, ve filmech von Triera je logicky příčinou zániku. Také zde sviští kosa, a velmi blízko.\nSlyšíte její hvízdání?\nDivadlo bylo a je také stará veteš. A tato výstava, jež připomíná v krátkých blocích osobnosti významných hereček, prostřednictvím fotografií, ale i předmětů a listinné dokumentace -- a jsou to nejen rekvizity v podobě moly prožraného paraplíčka, roztaženého japonského vějíře, drahých šperků či portmonek různého druhu, ale i ledabyle přehozené kombiné a všudypřítomné seschlé květiny, ale i kolorované pohledy a listinné záznamy (k posouzení ctěným návštěvníkům se nabízí i grafologické zkoumání), prostě jedna velká veteš. Mám tu veteš rád.\nAno, jsou tu všechny, zapomenuté, i znovuobjevené: jsou tady všechny herečky, co dějiny českého divadla (opery, operety i činohry) vyzdvihly již dříve, což se týká zejména Hany Kvapilové, později například Leopoldy Dostalové, ale i zatracovaných a zbožňovaných zároveň, a zde jde v prvé řadě o Emu Destinnovou a Annu Sedláčkovou, ale i další -- a ke cti brněnského Moravského zemského muzea (a jejich autorek výstavy z oddělení divadla: Andrey Jochmanové a Hany Ocetkové), že je tu kladen silný akcent na herečky brněnské -- pro mne byly mimořádným zážitkem svého druhu portrétní tableaux dvou: Heleny Krtičkové a Zdeňky Gräfové. K mému dětství, které jsem na výstavě pokradmu hledal, patřily ovšem nejvíce dvě brněnské herečky: Vlasta Fabiánová a Vlasta Fialová. Jejich uhrančivé pohledy mne provázely z dětství ještě hodně dlouho -- viděl jsem je obě, ke své škodě bohužel, jen na televizní obrazovce.


Edmonton si bude muset na první vítězství ještě počkat – Edmonton Oilers\nAni v pátém utkání sezóny hráči Oilers neochutnali příjemnou chuť vítězství. Přesto, že podali o poznání lepší výkon než v předchozích utkání, museli opět sklonit hlavy nad „Kosatkami“ z Vancouveru, kteří si po skvělém defenzivním představení připsali výhru 0-2.\nPřed utkáním se spekulovalo, kdo nastoupí do brány Oilers, protože stále kvůli zranění chybí Viktor Fasth a Ben Scrivens nepředvádí ani z poloviny výkony z minulé sezóny. Vypadalo to, že se postaví do svatyně Richard Bachman, který byl povolán z Oklahomy. Nakonec opět dostal důvěru Scrivens, který před utkáním slíbil trenérovi Oilers, že utkání s Vancouverem vyhraje. Moc nechybělo a svůj slib splnil, to by ale hráči Oilers museli v ofenzivě dotlačit puk do brány. Rodák z Spruce Grove si nakonec v duelu připsal 28 úspěšných zákroků.\nDo utkání lépe vstoupili domácí, kteří ve druhé minutě zahrozili střelou ruského mladíka Naila Yakupova, který z mezi kruhu vyzkoušel pozornost Ryana Millera. Další příležitost, která stojí za zmínku byla šance Teddyho Purcella, když po přihrávce Yakupova před branou tečoval nahození, ale hostující brankář pohotově sklepl betony. První věcí pozdvižení v utkání zaznamenali hosté až tři minuty před koncem první třetiny, když se nová tvář v dresu „Kosatek“ Nick Bonnino snažil po objetí brány zasunout kotouč za záda Scrivense, který ale vše zhatil svým betonem. O minutu později byl blízko první branky v utkání Henrik Sedin, ale s velkým štěstím Oilers odvrátili.\nDruhou třetinu odstartovalo vyloučení Marka Arcobella, když dostal dvě minuty za hru vysokou holí. Jak se nakonec ukázalo z oslabení mohli těžit „Olejáři“. Po chybě obrany Canucks ujel Ryan Nugent-Hopkins, který nakonec zasáhl pouze vyrážečku Ryana Millera. V půlce utkání byli blízko domácí k první brance. Skvěle hrající čtvrtá řada si vytvořili tlak před branou. Odraženou střelu se snažil do brány v pádu zasunout Matt Hendricks, ale opět byl na svém místě Miller. Další závar před branou „Kosatek“ měli na svědomí, kdo jiný než trojice Hendricks-Gordon-Joensuu. Na konci celé akce byl Boyd Gordon, který se marně snažil protlačit puk do brány. První branka v utkání a zároveň vítězná přišla v 16.minutě druhé třetiny, když opět úřadovala první formace hostů. Brance předcházela chyba, kterou udělal Teddy Purcell, když se snažil pronásledovat Daniela Sedina. Ten si jako ostřílený hráč počkal na vhodný okamžik a přihrávkou našel samotného Radima Vrbatu, který bez problémů skóroval.\nDo poslední části utkání přišli svěřenci Willie Desjardinse s taktikou nedostat branku. Jejich propracována obrana nedala Edmontonu příliš šancí k vyrovnání. Důkazem toho jsou pouze sedm střel Oilers a tři střely „Kosatek“. Nakonec potvrzení vítězství se Vancouver dočkal brankou do prázdné brány, kdy se prosadila opět elitní formace. Svou první branku v sezóně vsítil Daniel Sedin.\nHráči Oilers se k utkání vyjádřili těmito slovy: „Udělali jsme jednu chybu a oni toho využili,“ řekl Jordan Eberle. „Pravě toto se musíme naučit, protože tyto okamžiky rozhodují utkání. Stále nás teď čeká šest domácích utkání, ve kterých se budeme snažit co nejvíce krát zvítězit.“\nMusíme najít způsob jak vítězit,“ řekla první hvězda utkání Ben Scrivens. “ Je zřejmé, že jsme ve většině oblastech hráli lépe, než v předchozích utkání. Všechny řady dnes odvedli dobrou práci. Oni využili jednu naši chybu, ale my jsme nenašli způsob, jak by jsme dokázali to stejné. Čeká nás ještě spoustu práce.\nV dnešním utkání jsme dokázali, že s obranou to nemusí být až tak špatné, ale když už jsme to ukázali, tak nám scházelo štěstí popřípadě nápad jak překvapit skvěle organizovanou obranu. Dnes mě nejvíce zklamala hra naších prvních dvou centru, kteří v několika případech byli na ledě naprosto zbyteční. Co se týče Leona musím opět zdůraznit, že prozatím nemá na to, aby hrál NHL a měl by být přeřazen minimálně do AHL, kde nabere dostatečné sebevědomí. Pravě tento krok nám nabízí, že je na čase přivést zkušeného centra dokud je čas ještě se sezónou něco udělat, protože další zmařený ročník si už nemůžeme dovolit.


Činnosti v Jihozápadním Regionu Plán Lekce Americké Geografie\nPrůvodce pro Učitele Lauren Ayube\nVšech pět regionů Spojených států má mnoho věcí, díky nimž jsou jedinečné. Přestože jihozápad tvoří pouze čtyři státy, jsou velmi velké. Jihozápadní region je známý svými rozsáhlými poušti, vynikajícím jídlem, Grand Canyon a bohatou kulturou. Naučme se vše o tom, co dělá jihozápad tak jedinečným a úžasným místem k návštěvě nebo životu!\nStudentské aktivity pro Oblasti USA: Jihozápad Zahrnuje:\nJihozápadní oblast Spojených států\nGeografie na jihozápadě jsou velkolepé. Velká část jihozápadní země je poušť. Poušť Sonoran, která má velké písčité pláně a holé hory, pokrývá hodně Arizony a Nového Mexika. Poušť Chihuahuan, která je největší pouští v Severní Americe, se nachází převážně v Mexiku, ale zasahuje do částí Nového Mexika, Texasu a Arizony. Oblast Central Plains v regionu má úrodnou půdu, takže je domovem mnoha rančů a farem. Možná je jihozápad nejčastěji znám pro své náhorní plošiny a obrovské kaňony. Největším a nejznámějším z těchto kaňonů je Grand Canyon, který je dlouhý 277 mil, široký 18 mil a v některých částech hluboký jednu míli! Řeka Colorado prochází jihozápadem a končí v Kalifornském zálivu. Řeka je dlouhá přes 1400 mil a před lety byla často zaplavena, proto byla k ovládání toku vody postavena přehrada Hoover Dam. Další velká řeka na jihozápadě je Rio Grande. Řeka je přes 1800 kilometrů dlouhá a tvoří součást hranice mezi USA a Mexikem.\nPodnebí na jihozápadě je horké a suché, s velmi malým deštěm. Je považováno za mírné podnebí, protože má velmi malou změnu počasí; mnoho částí jihozápadu má více než 300 dnů jasného nebe a slunečního svitu ročně! V některých částech Texasu a Oklahomy je dostatek srážek k pěstování plodin, ale vodu je třeba používat střídmě a opatrně. Protože je tak málo srážek, lesy nemohou růst a většina půdy na jihozápadě je holá.\nPřírodní zdroj je něco, co se vyskytuje v přírodě a používá se k výrobě produktů, které přispívají k ekonomice regionu. Poušť má mnoho minerálů, jako je zlato, měď, železo a stříbro. Jihozápad je také bohatý na paliva, jako je uhlí, uran a zemní plyn. Nejrozšířenějším a nejcennějším přírodním zdrojem z jihozápadu je ropa. Na jihozápadě je také mnoho rančů, což z něj dělá přední region pro chov hovězího dobytka a ovcí.\nJihozápad má historii, která přispěla k jeho kultuře. V polovině 19. století se Texas rozdělil z Mexika a stal se součástí Spojených států, což způsobilo válku o zemi. Jedna z nejslavnějších bitev během této doby byla u Alama, které je nyní známé jako symbol nezávislosti Texasu. Spojené státy tuto válku vyhrály a Mexiko se země muselo vzdát, ale na jihozápadě stále existuje silná španělská a mexická kultura. Mnoho lidí na jihozápadě mluví španělsky a mnoho festivalů a jídel pochází ze Španělska nebo Mexika. Na jihozápadě je více domorodých Američanů než kdekoli jinde v zemi a mnozí žijí v rezervacích a řídí se domorodými americkými tradicemi a způsoby života. Jídlo na jihozápadě je velkou součástí jeho kultury. Mnoho potravin na jihozápadě se vyrábí z tortilly, jako jsou nachos, tacos a quesadillas. Mnoho potravin v této oblasti je kořeněných, protože se v této oblasti pěstují chilli papričky a používají se v mnoha potravinách. Chili je oblíbeným pokrmem na jihozápadě a v regionu se dokonce konají soutěže o to, kdo je nejlepší! Některá další jídla z jihozápadu zahrnují tamales, flan a sopapillas, což jsou hluboce smažené koblihy.\nJihozápad je domovem jednoho z přírodních divů světa, Grand Canyonu. Grand Canyon je dlouhý 217 mil a v některých bodech 18 minut široký a kilometr hluboký. Místa jsou tak hluboká, že nahoře a dole může být jiné počasí! Na jihozápadě se nachází také národní park Carlsbad Cavern. Tento park byl založen v roce 1930 jako turistická destinace. Má 83 jeskyní a je domovem více než milionu netopýrů! Dalším oblíbeným orientačním bodem na jihozápadě je Johnsonovo vesmírné středisko. JSC je místem, kde žijí a trénují všichni astronauti NASA, a kde jsou plánovány všechny mise lidských vesmírných letů.\nStáty a hlavní města jihozápadu\nOklahoma Město Oklahoma\nNové Mexiko Santa Fe\nNaše země je plná rozmanité kultury, půdy, atrakcí a ještě mnohem více. Regiony naší země se v mnoha ohledech liší a je důležité, aby studenti pochopili, jak a proč. Během studia regionu Jihozápad budou studenti prostřednictvím plakátů, map pavouků a dalších kreativních grafických organizátorů ukazovat, co se naučili. Kombinované použití ilustrací a slov umožňuje studentům s různými styly učení předvést svou práci jedinečnými způsoby. Učitelé mohou použít poskytnuté šablony nebo povzbudit studenty, aby začali od nuly, což umožňuje větší výzvu a diferencovaný přístup. Učitelé mohou také přiřadit aktivitu rozšíření, kde studenti napíší zprávu nebo vytvoří powerpoint všech svých scénářů, které budou sdílet.\nZákladní otázky pro jihozápadní oblast Spojených států\nKteré státy se nacházejí na jihozápadě?\nJak ovlivňuje jeho geografie a podnebí život na jihozápadě?\nJaká je kultura jihozápadu?\nKde jsou některá zajímavá místa k návštěvě na jihozápadě?\nJaké jsou přírodní zdroje a produkty jihozápadu?\nVíce plánů lekcí a podobných aktivit najdete v naší kategorii sociálních studií!


V akci West - Roh levý (baku 2, sedák/orinoco 29, polštáře/soft 66)\nWest - Roh levý (baku 2, sedák/orinoco 29, polštáře/soft 66)\nRohové sedací soupravy Gabi v akci! Nabízíme West - Roh levý (baku 2, sedák/orinoco 29, polštáře/soft 66) za akční cenu. Například v OKAY.cz za 21 167 Kč. Mrkněte i na recenze a hodnocení produktu. Zaoblené tvary sedací soupravy West přímo zvou k odpočinku a lenošení. Mít doma pohodlné místečko k relaxaci je základ, v dneštní uspěchané době není nic příjemnějšího, než se na chvíli zastavit, zabořit do měkké sedačky a odpočívat. Jemný, decentní vzhled soupravy West pomůže ve vašem obývacím pokoji vytvořit atmosféru pohody a klidu. Korpus, sedáky i opěrky jsou čalouněny pevnou látkou, příjemnou na dotek. Estetické lemování dolaďuje celkový moderní design. Součástí jsou dekorativní polštářky, které...... Zobrazit kompletní podrobnsoti o produktu >>>\n- ID produtu a EAN 2001002596940\nNávod a manuál k produktu West - Roh levý (baku 2, sedák/orinoco 29, polštáře/soft 66) můžete najít na stránce dodavatele.\nMarco - Roh pravý, rozkl., s úl. pr. (doti 29 / soft 66 )\nMove - Roh pravý, rozkládací (mystic 66/černé dřevo)\nLook - roh pravý (soft 66, korpus/orinoco 21, sedák)\nIvo - Roh levý (trinity 17/orinoco 80, polštáře, ozdobný pruh)


Banka varuje před podvodníky! Využívají triky, aby získali vaše peníze - tn.cz\nBanka varuje před podvodníky! Využívají triky, aby získali vaše peníze\n4.2. 2021 15:12\nVšichni klienti Komerční banky ve středu obdrželi od banky zprávu, která je upozorňuje na možné nebezpečí. Banka totiž eviduje případy, kdy se podvodníci vydávají za její pracovníky a snaží se lstivým způsobem připravit lidi o peníze.\nPodle Komerční banky volají podvodníci v brzkých ranních hodinách a vydávají se za pracovníky banky. Snaží se tak svou oběť zastihnout rozespalou a nesoustředěnou.\nPodle Komerční banky podvodníci aktuálně využívají dva triky, jak získat peníze z cizích účtů. V tom prvním požadují po důvěřivcích jejich údaje k bankovnímu účtu.\n"Zavolají vám a vydávají se za pracovníka banky. Dokonce umí nasimulovat i naše telefonní číslo. Řeknou, že váš účet napadl podvodník. Aby ochránili vaše peníze, chtějí je převést na jiný účet. K tomu žádají přístupové údaje, číslo platební karty nebo fotografii občanského průkazu," píše se ve zprávě Komerční banky.\nKlienti České spořitelny se den před Vánoci nedostali ke svým účtům!\n"V druhém případě vám také zavolají a vydávají se za pracovníka banky. Do KB Klíče vám následně pošlou výzvu k potvrzení. Může jít o převod peněz na jiný účet nebo změnit nastavení účtu," píše se dále ve zprávě.\nBanka apeluje na své klienty, aby veškeré takovéto požadavky vždy razantně zamítli a kontaktovali okamžitě banku. "Komerční banka neoslovuje klienty za účelem získání jejich identifikačních údajů jako jsou číslo karty, PIN kód nebo CVV/CVC kód (trojčíslí na zadní straně karty). Pokud se klient setká s tímto požadavkem (obvykle telefonicky nebo mailem), neměl by na něj nijak reagovat. V případě, že některé z údajů sdělil, měl by neprodleně kontaktovat banku," uvedl mluvčí KB Michal Teubner.\nEkonomika se vrátí na úroveň před krizí v roce 2023, ukazují odhady. Podívejte se na reportáž televize Nova:\nekonomika, finance, peníze, Komerční banka, podvodník, podvodníci


Capemay | Hudy.cz\nPánské polouzavřené sandály /\nPánské polouzavřené sandály Kamik 86% 36×\nVybraná barva: DK BRN/BRUN FONCE\nDK BRN/BRUN FONCE\nCapemay DK BRN/BRUN FONCE\nTyto sandály od firmy Kamík jsou vhodné do přírody i do města. Díky voděodolné syntetické kůži rychle uschnou. Uzavřená konstrukce chrání prsty a dodává jistotu došlapu. Pro dokonalé doladění velikosti lze nastavit patní popruh, který se zapíná na suchý zip.\nnastavitelný patní popruh\nParametry Capemay - 43 EU\nMiroslav, Uherské Hradiště, 22. 5. 2019\nVyzkoušeno v kamenitém horském terénu za extrémních teplot.\n+ Kvalitní zpacování\n- Horší funkčnost "brzdiček" při dotahováňí pružných tkanic, samovolně se povolují\nKarel, Ostrov, 22. 5. 2019\nUž jsem je vyzkoušel, v terénu i za mokra, ani na mokrých kamenech nekloužou, jinak OK.\nMatěj, Kladno, 22. 3. 2019\nVlastimil, České Budějovice, 20. 3. 2019\nAlena, Jáchymov, 7. 1. 2019\n+ mám je již podruhé - přežily brody, hory, bláto, náhorní plošiny, maximální spokojenost\n- nic mne nenapadá\nRadek Kratochvíl, 6. 6. 2019\nDobrý den, jaká je délka stélky u velikosti 46? Děkuji. Radek Kratochvíl.\nMichal Burda, 6. 6. 2019\ncelková délka vnitřní stélky je 29,8cm.\nLucka, 6. 2. 2019\nDobrý den, jakou velikost bot mám zvolit při délce chodidla 28,5 cm?\nHUDY, 6. 2. 2019\npro délku chodidla 28,5cm bych doporučil velikost 45EU.\nMartin, 1. 5. 2018\nJsou sandaly vhodne do terenu? Zvladli by trek po Islandu?\nHUDY, 1. 5. 2018\nnevím v jakém terénu se konkrétně budete na Islandu pohybovat, ale tento polouzavřený sandál toho zvládne celkem hodně.\nMichalkova, 19. 6. 2017\nDobry den prosim delka stelky vel 43? Dekuji\nHUDY, 20. 6. 2017\ncelková délka stélky je 27,5cm.\nJan Stránský, 12. 5. 2017\nchtěl bych se zeptat na délku stélky v cm. u velikosti 47.\nHUDY, 12. 5. 2017\ncelková délka stélky je 30cm.\n1 599 Kč 1 199 Kč Přejít na detail\nPevné a zároveň velmi vzdušné boty od firmy Teva, ve kterých se budete cítit pohodlně i v horkých, letních dnech.\n2 299 Kč 1 724 Kč Přejít na detail\nPolouzavřené sandály od firmy Teva, které dostatečně chrání celé chodidlo, skvěle padnou a dokáží poskytnout opravdové pohodlí. Bez potíží zvládnají i pohyb v náročnějším terénu.\n2 999 Kč 2 249 Kč Přejít na detail\nKross Ibrido II Men\n2 749 Kč 2 061 Kč Přejít na detail


Lemuři | Safari Zoo\nPodivné slovo lemuři pochází od latinského slova lemures, což byly u starých Římanů zlí duchové zemřelých. Na jejich usmíření se začátkem května slavily dokonce svátky, takzvané Lemurie. Římané totiž věřili, že lemurové žijí v krbech a dívají se z plamenů na živé lidi. Tím je zhruba vysvětleno, proč bylo toto jméno dáno podivným madagaskarským poloopicím. Jejich noční život, naříkavé hlasy a jistě i žlutě nebo červeně svítící oči připomněly bjevitelům tuto starořímskou pověru.\nLemurové jsou vývojově velmi starou skupinou, která se udržela do dnešní doby jedině tím, že ostrov Madagaskar, původně součást africké pevniny, se od Afriky odtrhl a izoloval. Tím se nám zachovali lemuři, kteří měli kdysi mnohem větší rozšíření, ale v konkurenci s ostatními savci všude jinde vymřeli. Lemuři jsou ovšem jen malým zbytkem kdysi hojně rozšířené skupiny. I na Madagaskaru nacházíme zbytky některých vymřelých druhů. Zmiňme se aspoň o největším lemurovi, jaký kdy žil. Byl to maki obrovský (Megaladapis), dosahující velikosti osla. Proti němu jsou dnešní lemuři opravdovými trpaslíky.\nTypickým zástupcem madagaskarských poloopic je lemur vari (Lemur variegatus). Je to krásné zvíře, jehož jemná srst tvoří po stranách hlavy jakési licousy. Náleží mezi největší poloopice. Je přes metr dlouhý, ovšem i s huňatým ocasem, který sám má přes půl metru délky.\nVari žije v neprostupných pralesích s hustým podrostem. Ve dne obyčejně spí v nějaké stromové dutině stočen do klubíčka. Za soumraku pak vychází na lov. Ve větvích se pohybuje pomalu, ale jistě a lehce. Živí se hlavně sladkými plody. Nejraději požírá banány. Zcela jinak se však chová, spatří-li lezoucího brouka nebo kobylku. Zastaví se a prudkým skokem kořist uchvátí. Stejně se chová, nalezne-li v hnízdě ptáčata nebo vejce. Pro změnu si občas lapí i drobného savce.\nLemurové i některé jiné poloopice mají zajímavě utvářené končetiny. Jakmile totiž lemur pokrčí loket nebo koleno, sevřou mu zvláště upravené šlachy samočinně prsty. Lemurům tedy stačí jen pokrčit se na větvi a mohou klidně spát, protože šlacha jim udržuje prsty sevřené. Nemohou tedy spadnout. Podobné zařízení mají i ptáci, z nichž většina má na šlaše výstupky, které při sevření zapadnou do zvláštních žlábků a tím zabraňují, aby se prsty ve spánku rozevřely. Není to tedy žádný zvláštní tělocvičný výkon, když kanárek klidně spí na tenkém bidélku.\nV zoologických zahradách bývá lemur katta (Lemur catta). Je menší než lemur vari. Bývá nejvýš 90 cm dlouhý. Tělo má šedé až rezavé. Nápadný je však jeho černý huňatý ocas ozdobený bílými proužky. Katta žije také na Madagaskaru a ani způsobem života se od lemura vari neliší.\nKatty tvoří do určité míry výjimku mezi svými příbuznými. Jsou to totiž typická denní zvířata. Umějí sice dokonale šplhat, pohybují se však rády a velmi obratně i na zemi. Obdivuhodné jsou jejich skoky. Dovedou z místa vyskočit tři metry vysoko, odrazit se od stropu a dopadnout měkce na původní místo.\nPro svou pohybovou eleganci i pro krásné zbarvení jsou katty často chovány v zajetí. Zvlášť mladé katty velmi brzy zkrotnou a sledují pána jako pes. Na rozdíl od opic jsou mnohem čistotnější, nerozházejí vše, co jim přijde pod tlapy, a není tedy divu, že jsou často chovány i v domácnostech. Jedna věc však lidem na kattách stejně jako na všech poloopicích vadí. Mají totiž velmi charakteristický pach. Na pažích jsou u nich vyvinuty černě zbarvené žlázy, vybavené malým trnem. Tímto trnem i zuby se katty několikrát denně kartáčují a udržují tak v čistotě svůj krásný kožíšek, který si zároveň výměškem žláz parfumují.\nPotrava katty je stejná jako u předešlého druhu. Podobně se i rozmnožují. Také v zajetí se už několikrát podařilo katty rozmnožit. Vrhají 2 až 3 mláďata po březivosti trvající necelých pět měsíců.\nLemuři webkamera online\nWebkamera Safari zoo online zvířata\nPřidat komentář | 10195x přečteno | Linkuj.cz | Facebook | Google