Vydáno dne 14. 01. 2008 (9693 přečtení)\nPři zkoumání prvního historického pokusu o nekapitalistickou společnost, který lidstvo zailo v období od říjnové revoluce v r.1917 v Rusku zhruba do poč. 90. let 20. století v Evropě (na Kubě a v KLDR tato forma přetrvává dosud, ve Vietnamu a zejména v ČLR prochází významnými modifikacemi směrem, který nelze zatím přesně odhadnout), je nutné předevím vykročit z tradiční představy o společenskoekonomických formacích, které na sebe navazují lineárně a kadá z nich je určitým progresivním a do jisté míry nezvratným krokem vpřed. Právě historie prvního historického pokusu o socialismus, spolu s dalími poznatky společenských věd o předkapitalistických společenskoekonomických formacích, ukázala, e prosazování dějinného pokroku je podstatně sloitějím a mnohorozměrnějím procesem. Zjednodueně řečeno, jestlie prvobytně pospolná formace je obecným východiskem dějin celého lidstva, bez ohledu na různé geografické oblasti, z této formace se v určitých momentech a v různých regionech a zemích odvíjejí různé paralelní cesty třídní diferenciace, z nich některé jsou trvaleji ivotaschopné jako ucelené společenské systémy (antické otrokářství, asijský výrobní způsob, feudalismus) a jiné se odvíjejí jako boční doplňkové větve uvnitř těch podstatnějích (prostá zboní výroba).1 Z této vedlejí a doplňkové formy se na určitém stupni vývoje v Evropě a následně pak i v Americe, předevím v USA, vyvinul kapitalismus, který ovládl celý svět, ale kromě nesporného pokroku v řadě oblastí do něj promítl i své vnitřní rozpory, které se stále více prohlubují. Třídní odpor vůči kapitalismu se v podmínkách, kde byl kapitalismus slabý a nedostatečně rozvinutý, a za situace, kdy dominovaly meziimperialistické rozpory, prosadil v podobě první protikapitalistické revoluce v Rusku. Ta se později díky mocenské síle SSSR a dalím etapám kapitalismem vyvolaných rozporů (vyúsujících v katastrofické válečné konflikty) přenesla i do dalích zemí (někde organičtěji  ČSR, jinde spíe pod vlivem vnějích tlaků  Polsko, Maďarsko, Rumunsko). Ve světě vznikl relativně ucelený společenský systém, který vytvořil i určitou, zpočátku jednolitou, později se vak stále více těpící soustavu států, jejich jádrem přes vechny rozpory zůstával SSSR jako jediná vojensky konkurenceschopná supervelmoc vedle hlavního centra kapitalismu  USA.\nTo, co vzniklo, bylo uceleným systémem sui generis, o jeho charakteristice i pouhém pojmenování se vedou rozhořčené diskuse. V těchto diskusích jsou zastoupeny různé názory.2 Pestrost názorů vidíme i tehdy, jestlie necháme stranou militantní antikomunismus a dalí varianty buroazní ideologie a budeme zkoumat názory, které se hlásí k levici či přímo k marxismu. Jsou tu zastoupeny např. ty názory, které popírají, e by nově vzniklý systém vůbec nějakým specifickým systémem byl a snaí se ho připodobnit, resp. přiřadit k systémům jiným, uznávanějím  k asijskému výrobnímu způsobu, feudalismu, státnímu či dokonce monopolnímu kapitalismu.3 Jiné názory naopak povaují tento systém za jediný skutečný a moný socialismus, věří v jeho zachování a dalí pozitivní rozvíjení v ČLR, ve Vietnamu, v KLDR a na Kubě a implicitně vybízejí k jeho obnovení, přičem se zvlátními nadějemi vzhlíejí k Latinské Americe, někteří dokonce i k Rusku.4 Mezi těmito polohami existují i různé varianty názoru. Vidí nekapitalistickou podstatu velkého společenského vzepětí, je tak výrazně ovlivnilo dějiny 20. století a ovlivňuje i vývoj současný. Ale zároveň tyto názorové varianty porovnávají tento systém s metodologií a prognostikou klasiků marxismu a poukazují na výrazné odchylky.5 Svou roli zde hraje i učení klasiků o mateřských znaméncích starého na těle nové společnosti6. Různě vykládána, vyuívána při odmítnutí skutečného socialistického charakteru prvního historického pokusu o nekapitalistickou společnost nebo i zcela odmítána, je marxistická teorie dvou fází komunismu.7 Velkým problémem je, e diskuse o názvu zmíněného společenského procesu překračují hranice teoretické diskuse, jsou prostředkem politického a ideologického boje (a to nejen boje s buroazní politikou a ideologií) a zejména u řady členů a sympatizantů komunistického hnutí vyvolávají intenzivní emoce. Při těchto emocích se leckdy popuzeně reaguje ji na vyslovení určitého názvu systému, bez schopnosti sledovat celou charakteristiku daného jevu, kterou autor podává. Svůj přetrvávající vliv na některé generace a skupiny si např. v českých podmínkách udrela masivní propaganda zahájená v 70. letech, která přebíjela hesla Praského jara o socialismu s lidskou tváří nebo demokratickém socialismu sloganem socialismus bez přívlastků. Snaha hledat specifický název pro první historickou formu socialismu tak často naráí na zakořeněné stereotypy.\nPosláním této studie není vést učené debaty o názvu toho, co se začalo rozvíjet po říjnové revoluci v Rusku 1917. Analýza celého jevu vak předpokládá určitou výchozí hypotézu, bez které ji z praktických důvodů nelze postupovat. Dovolím se proto přiřadit k těm autorům, kteří první dlouhodoběji úspěný historický pokus o překonání kapitalismu označují jako protosocialismus.8 Tento pojem má vyjádřit předevím:\ne vzniklý společenský systém je geneticky součástí vývoje socialismu a odpovídá i některým charakteristikám marxistické prognózy socialismu,\ne tento systém přesto byl natolik odliný od této prognózy a do té míry spojený s minulými stadii společenského vývoje (zejména s přetrváváním staré společenské dělby práce a z ní vyplývajících limitů zespolečentění výroby), e ho můeme povaovat pouze za určitý nedokonalý prototyp socialismu. To ostatně ukázala ji velká prověrka historie,\ne na tento systém nelze mechanicky přenést ani logiku fungování kapitalismu, ani logiku prognózy socialismu u klasiků, e představuje jakýsi svébytný společensko-ekonomický systém odliný jak od kapitalismu, tak od skutečného socialismu a v tomto smyslu určité odbočení z hlavní linie dějinného vývoje.\nProtosocialismus jako první dlouhodoběji úspěný pokus o socialismus je tedy mono povaovat za jakousi první historickou formu socialismu, zvlátě máme-li na zřeteli výe formulovanou koncepci dějin jako určitého víceliniového procesu. Protosocialismus byl určitým nakročením vpřed za rámec kapitalismu a v tomto smyslu přinesl cenné progresivní rysy. Protosocialismus byl od počátku zatíen vánými systémovými vadami, které byly jetě znásobeny nepříznivými podmínkami v zemích, kde vznikl, ale také důsledky dlouholetého intenzivního soupeření s kapitalismem ovládajícím předevím vyspělejí a mocensky silnějí země. Vzhledem k tomu nakonec nevydrel soutě a zhroutil se v evropských zemích, předevím v SSSR. Čína, a pod jejím vlivem i Vietnam, nastoupila určitou svébytnou cestu reforem, u ní zatím nelze odhadnout, nakolik jde o reformy protosocialismu směrem k skutečnému socialismu nebo o pozvolný ústup na trajektorii svébytného čínského kapitalismu začleňujícího se do globálně kapitalistického světa. Na Kubě a v KLDR zatím protosocialismus přeívá v určitých specifických modifikacích, hlavně v důsledku určitých diferencovaných přístupů v kapitalistickém světě, na křehké hraně globálního rozdělení světa. Zejména ve své korejské podobě vak zatím spíe diskredituje mylenku socialismu a nevysílá pozitivní impulsy do mezinárodního hnutí usilujícího o vytvoření ivotaschopné alternativy ke kapitalismu.\nVnitřní rozpory kapitalismu se v důsledku poráky protosocialismu, a tedy i dočasné poráky sil usilujících o socialismus na celém světě, okamitě znásobily, nabyly globálního charakteru a ohroují samu podstatu civilizace ve světě. Z analýzy těchto rozporů nadále vyplývá závěr o nevyhnutelnosti zániku kapitalismu a vytvoření jeho jediné moné alternativy  komunistické společensko-ekonomické formace v jejím prvním niím vývojovém stadiu - socialismu. Protosocialismus byl jakýmsi dočasným a postupně degenerujicím vzestupem vpřed na linii společenského pokroku, který posléze skončil návratem na zesílenou a zmodernizovanou kapitalistickou trajektorii. Logika dějinného vývoje, předevím vnitřních rozporů kapitalismu, vak dovoluje prognózovat nový nástup k socialismu, jeho formy vzniku a základní rysy budou zásadně odliné od protosocialismu, budou mít vak předpoklad stát se trvale konkurenceschopným protějkem a posléze i nástupcem kapitalismu.\nČasto vzruené diskuse o první historické formě socialismu, jejím názvu, historickém místě, dialektice vnějích a vnitřních faktorů, ve kterých se rozvíjela, případně dialektice objektivních procesů a subjektivního faktoru, leckdy jako by zapomínaly na základní abecedu. Touto abecedou je uplatnění teoreticko-logické metody při rozboru ekonomicko-vlastnického systému první historické formy socialismu. Kupodivu snad nikdo se nepokouí udělat to, k čemu se před listopadem vdy horlivě hlásili účastníci různých domácích i mezinárodních, zejména sovětských, teoretických konferencí a seminářů - tj. uplatnit na analýzu protosocialismu metodu Marxova Kapitálu.9 Při uplatnění této metody (mj. i při analýze konkrétně historického obsahu kategorie zboí) by pak neobstálo dogma, na kterém byla zaloena předlistopadová politická ekonomie socialismu. V tomto dogmatu se hovořilo o bezprostředně společenském charakteru práce v první formě socialismu.10 Ukázala by se naopak sloitá zprostředkovanost společenského charakteru práce odliující se sice od jednoduché věcné zprostředkovanosti za kapitalismu, ale zároveň vytvářející novou specifickou kvalitu odlinou i od představ klasiků.11 Ekonomický základ protosocialismu se při uplatnění Marxovy metody z Kapitálu jeví jako ucelený samostatný systém, ve kterém dochází k zcela specifické syntéze (nikoli směsici) základního výrobního vztahu společenského přivlastňování a sloitého mechanismu dalích vztahů vyjadřujících spíe kontinuitu s kapitalismem a odráejících konkrétně historickou úroveň výrobních sil a staré společenské dělby práce.12\nMísto zbytečného ideologického hádání zkusme sledovat, co se při přechodu od kapitalismu k protosocialismu událo v oblasti řeení rozporu mezi zjevně soukromou a skrytě společenskou prací, jaký nový krok v této oblasti tento systém učinil, kam doel a naopak kam dojít nemohl. Sname se hledat odpověď na otázku, kdo a jak si reálně přivlastňoval výrobní prostředky a spotřební předměty, jakými mechanismy byla zprostředkována míra společenskosti, společenské nutnosti vynaloení mrtvé i ivé práce.\nMetodologicky neobyčejně cenným východiskem pro nás jsou Marxovy kritické poznámky na adresu tzv. hrubého komunismu formulované v práci Ekonomickofilosofické rukopisy, zejména na adresu představ různých utopistů o zespolečentění en.\nMono říci, e mylenka společenství en je vysloveným tajemstvím tohoto jetě zcela hrubého a bezmylenkovitého komunismu. Tak jako ena přechází z manelství do veobecné prostituce, tak celý svět bohatství tj. celý svět předmětné podstaty člověka, přechází z poměru výlučného manelství se soukromým vlastníkem do poměru univerzální prostituce se společností."13 Vdy skutečně, co mohla změnit na způsobu přivlastňování ivé i mrtvé společenské práce pouhá politická revoluce za podmínky, kdy výrobní síly nepřesahovaly úroveň mechanizované průmyslové či zemědělské výroby, kdy ve společnosti existovala dělba na práci duevní a fyzickou, zemědělskou a průmyslovou, řídící a řízenou, výrobní a nevýrobní, monotónní a tvořivou atd., kdy k těmto formám práce byly doivotně svou obivou připoutány velké skupiny lidí, jejich postavení se značně liilo? Co mohla politická revoluce a formální administrativní zestátnění vlastnictví zásadně změnit na způsobu přivlastňování si výrobních prostředků a jejich spojování s pracovní silou, jestlie existovala sloitá struktura odvětví a oborů a v jejich rámci podniků a podnikových seskupení, ve kterých se zase podmínky skupin lidí s těmito lokalitami spojených značně liily a ve kterých se od sebe nemohlo neodliovat postavení řídících a řízených?14\nNechci samozřejmě tvrdit, e se v historickém měřítku nezměnilo nic - odela buroazie - mnoina suverénních vlastníků jednotlivých podniků a podnikových seskupení, finančních institucí apod. Formálně se vlastníky výrobních prostředků stali vichni občané bez rozdílu, ale jak mohli reálně projevovat své vlastnictví? Tím, e určité role vykonávané kapitalisty a jejich aparátem ve sféře výroby, obchodu, slueb, nadstavby apod. přenesly společenské orgány na přísluné pracovní kolektivy v těchto sférách a v rámci těchto kolektivů zejména na profesionální řídící táby.\nA najednou skutečně to, co bylo dříve ve vztahu výlučného manelství s kapitalisty, se prostituovalo s celou společností, ale ne a tak rovnoprávně, jak by to vyplývalo z Marxovy charakteristiky. Prostituující se výrobní prostředky a funkce zůstávaly více a trvaleji ve společnosti přísluníků řídících tábů různého druhu a stupně v hierarchii nebo pracovníků v některých specifických, větinou úzkoprofilových odvětvích (obchod, sluby, zdravotnictví, kolství - monost melouchářství, podpultismu, korupce). Mnohem méně u se spojovaly s dělníky a dalími neprivilegovanými vrstvami. Vichni jsme si byli rovni, někteří si vak byli rovnějí, a to ani ne tak ve smyslu nějaké privilegované spotřeby (i kdy i zde se vytvořily postupně značné nerovnosti), ale ve smyslu monosti reálně ovlivnit výkon vlastnictví výrobních prostředků a zajiovat co nejoptimálnějí celospolečenský soulad vech dílčích funkcí a stránek.\nJak dalece mohl procesy společenského přivlastňování ovlivnit dělník? Svou prací? Ale ta práce byla přece plně dirigována řídícími táby různého druhu, promítaly se do ní funkce obchodu, slueb, nadstavby. Do práce dělníka se předevím promítala velijak se kříící rozhodnutí řídící hierarchie - orgánů strany, státu, nadpodnikových i podnikových orgánů i bezprostředních nadřízených - mistrů. I dělník, který s největím nadením chtěl přispívat optimálnímu společenskému přivlastňování, se brzy v konkrétním podniku naučil nepřetrhnout se, případně i odcizit to, co se mu hodilo do domácnosti nebo pro melouchaření, mít negativní vztah k nějaké vědě, její uplatnění v podniku mohlo vést ke ztrátě prémií apod. Řídící táby nad dělníkem vytvořily určitou soustavu, ve které se propojovaly a dospívaly k dohodě omezené zájmy plynoucí z lokálních funkcí jednotlivých řídících tábů, které byly slaďovány na bázi neméně omezených zájmů sloek vrcholových orgánů Ústředního výboru strany, Státní plánovací komise apod., dole pak na bázi přísluných regionálních orgánů. Tato soustava vak nemusela být, a v realitě se ukázalo e nebyla, v souladu s potřebou efektivního celospolečenského spojování ivé a mrtvé práce, efektivního přivlastňování výrobních prostředků a spotřebních předmětů. Ani vrcholové stranické orgány nebyly zainteresovány na takovémto celospolečensky optimálním slaďování, ale pouze na splnění různých formálních a větinou extenzivních ukazatelů, které se mohly naplňovat i za cenu těkých ztrát společenské práce. Tato soustava řízení běela samopohybem a převálcovávala jakékoliv snahy uvědomělých jednotlivců a kolektivů prosazovat celospolečenskou logiku a efektivitu, utápěla opakovaně společenské zájmy ve spleti zájmů lokálních a omezených. Kořenem veho byla právě výe zmíněná nerovnost ve spojování s výkonem vlastnických funkcí u privilegovaných i neprivilegovaných vrstev, nemonost, aby neprivilegované vrstvy mohly reálně vystupovat jako celospolečentí vlastníci a zároveň cítily dopady své práce a svého spolurozhodování.\nLeckdo můe samozřejmě vznést námitku, e přece dělníci mohli do řízení společnosti vstupovat a na nejvyí stupeň prostřednictvím stranických orgánů i orgánů socialistického státu. To byla vak pouhá fikce. Dělník - i jako člen KSČ - brzy poznal, e také ve straně rozhodují privilegované vrstvy řídícího aparátu, ke kterému se zde navíc přidával aparát stranický. Při uplatňování práva kontroly ZO KSČ na podniku poznali dělníci rychle, čí hlas je nejvíce slyet a za koho se postaví přísluný stranický orgán - zda za vlivného ředitele podniku, člena předsednictva OV KSČ, nebo za sebeuvědomělejího dělníka protestujícího proti tomu, aby stavební podnik bezúčelně zahrabával obrovské hodnoty zbytkového materiálu.\nCelkovým důsledkem této situace byla nová - od kapitalismu do značné míry odliná - forma reprodukce odcizení práce, která se výrazně promítla i do společenského vědomí. Státní vlastnictví nebylo jednotlivci ani náhodou vnímáno jako jejich společné vlastnictví, ale jen jako vlastnictví státu, k němu v zásadě nemají ádný vztah. Proto také bylo po listopadu moné, aby občané hromadně propadli privatizační hysterii a dočasně uvěřili pohádce o hodném kapitalistovi, který bude lepí hospodář v jejich podniku a poskytne jim lepí mzdy i pracovní podmínky.\nTěmito zkratkami se pokouím vysvětlit něco, co je mnohým vánivým diskutérům o první formě socialismu nepochopitelné - e podstatou problému nebyly subjektivní chyby jednotlivců, ale systém nedokonalého slaďování dílčích funkcí protosocialistického vlastnictví svěřených řídícím tábům a dalím specifickým kolektivům pracujících (vezměme si např. i neřídící pracovníky bývalých neslavně proslulých OPBH - Obvodních podniků bytového hospodářství), tedy určitým vlastnicky privilegovaným skupinám občanů, které při uplatnění marxistické metodologie můeme označit i jako třídu řídícího aparátu a s ní spojené dalí specifické skupiny. Pro vechny tyto privilegované vrstvy byla jednotícím znakem předevím monost manévrovat ve svých dílčích funkcích kolem celospolečenských zájmů, obcházet a křivit jejich logiku. Nesledovali přitom vak jen svůj subjektivní zájem  byli k tomu velmi často nuceni celkovou logikou systému  např. povinností vykázat ukazatele, které byly mnohdy z hlediska potřeb společnosti (i trhu) nesmyslné. Ty, které označení řídícího aparátu jako třídy popuzuje (zejména bývalé přísluníky vyích rovin ekonomického i politického řízení, mocenského či ideologického aparátu), bych chtěl ihned upozornit, e označení třída a dokonce privilegovaná třída neznamená, e přísluníky této třídy lze chápat jako nějaké vykořisovatele na způsob buroazie. Rozhodně to také neznamená, e by je bylo mono ztotonit s úzkou vrstvou na samotném vrcholu hierarchie řídícího aparátu, která se velice brzy odtrhla od lidových mas.\nNeznamená to, e vichni přísluníci řídícího aparátu jako celku neuitečně tyli ze společenské nadhodnoty, kradli a zneuívali moci. To, e protosocialismus dlouhá léta fungoval a zajioval poměrně solidní sociální jistoty i neprivilegovaným vrstvám, byla do značné míry zásluha právě řídícího aparátu. K řídícímu aparátu minulého systému patřili i takoví ředitelé, kteří skončili infarktem v zoufalé snaze pomoci svému podniku a zajistit lidem prémie. Patřili k němu i patně placení mistři v podnicích zmítající se mezi dvěma ohni - nesmyslnou logikou řídícího systému a nechutí dělníků k odcizené práci. Patřil sem i agronom, který z vlastního záhumenku nosil do státního statku nedostatkové krmivo. Značná část těchto řídících pracovníků byla členy KSČ a neměla z tohoto členství ádné výhody, spíe dalí povinnosti, kterým se např. mnozí bezpartijní dělníci velmi úspěně vyhýbali.\nProblém řídícího aparátu tedy nebyl v tom, e by vykořisoval z dělníků vydřenou nadhodnotu (části řídícího aparátu dokonce pomáhaly tuto nadhodnotu vytvářet a jiné vykonávaly dalí, ve vyspělé společnosti nutné, nevýrobní funkce, a po produkci ideologie a mocenskou ochranu systému). Problém aparátu spočíval v tom, e díky dané úrovni výrobních sil a společenské dělby práce nebyl dostatečně zainteresován na účelném a sladěném spravování celospolečenských výrobních i spotřebních prostředků a ivé práce, e se vyznačoval zvlátní dílčí vlastnickou subjektivitou a podle ní musel jednat, a to byl mistr v továrně či generální tajemník strany. Veobecná prostituce vlastnických funkcí se společností byla příli chaotickým a nesladěným procesem a ukázala se v dlouhodobé perspektivě jako méně společenské a efektivní zacházení, ne výlučné manelství vlastnické funkce s kapitalistou či jeho manaerem.\nŘídící aparát byl privilegovanou třídou natolik zvlátním způsobem, nakolik se protosocialismus vůbec odlioval od vech předchozích typů třídní společnosti. Bylo to něco mezi kapitalismem a skutečným socialismem.\nPozději se pochopitelně i rozdíly spotřebního a mocenského typu začaly zvětovat a byly také negativně reflektovány řadovými pracujícími. V této době se vak u značná část řídícího aparátu, zejména jeho vyí ekonomické sloky, začala vydávat vlastní cestou a hledat prostředky jak řeit své dilema obratem k větí, kapitalistické suverenitě a vemu, co k takové suverenitě náleí.\nZ nedokonale společenského slaďování dílčích vlastnických rolí řídícího aparátu vyplývala i podstata politické nedemokratičnosti. Problémy této nedemokratičnosti nevycházely na prvním místě z podmínek zvlátního období při konsolidaci protosocialistických systémů jednotlivých zemí, kdy zároveň působily silně i faktory vnějího ohroení, vnitřního třídního boje a vnitřního soupeření nezkonsolidované elity mezi sebou. Pro charakteristiku a hodnocení systému tedy nejsou podstatné zločiny třicátých a padesátých let v SSSR či padesátých let v evropských protosocialistických zemích. Kritikové systému by v tomto smyslu mohli přiznat prvnímu historickému pokusu o nekapitalistickou společnost určité právo na počáteční nedokonalost, zvlátě kdy seznam zločinů kapitalismu zdaleka nezahrnuje jen jeho počáteční období trvající minimálně 3 století, ale i zcela zralé a vyspělé období, současnost nevyjímaje.\nV počátečních krvavých stalinských dobách se pouze nastartovávala atmosféra a mechanismy klíčové úlohy centra (reprezentovaného případně jednou velkou osobností), které drely sloky aparátu v určitých rámcích, a to i politickými hrozbami, čistkami a procesy. Ve vyhrocených porevolučních dobách, bohuel, bývají podobné mechanismy obvyklé  jen si vzpomeňme na známou frázi o revolucích, které poírají své děti. Pravou příčinou nedemokratičnosti v politice celého protosocialistického systému ale bylo (a to se vyjevilo v letech určitého uvolnění po kritice kultu Stalina), e si řídící aparát, vlastně nemohl demokratičnost ve vztahu k irokým vrstvám dovolit. Jeho ekonomicko-vlastnická suverenita byla toti natolik omezená, e ji musel neustále kombinovat a posilovat suverenitou politickou, která pochopitelně zase vyadovala hierarchickou monolitnost a určité autokratické ideologické ospravedlnění. Propojení ekonomicko-vlastnických, politicko-mocenských a ideologických funkcí řídícího aparátu bylo výrazným znakem systému, postupně se prohlubovalo a způsobovalo stavy, kdy např. ideologické otřesy se okamitě promítaly do rozkladu ekonomicky jednotících mechanismů a ohroovaly podstatné základy celého systému.\nProto také mají svým způsobem pravdu i stalinisté, kdy poukazují na to, e odsouzení stalinismu (kultu osobnosti) problémy systému do jisté míry zhorilo. S rozkolísáním centrální pičky zesílily i odstředivé tendence niích sloek řídícího aparátu a celý politický a ekonomicko-vlastnický systém získával výrazné rysy ivelnosti, kličkování a manévrování vech přísluníků řídícího aparátu. Stalinisté ovem zapomínají, e systém jednotící úlohy jedné osobnosti byl neudritelný za podmínek, kdy rostl počet a členitost řídícího aparátu, kdy slaďování bylo daleko sloitějí a náročnějí, protoe extenzivní monosti rozvoje se vyčerpaly a systém začal bojovat o zvládnutí intenzifikačních procesů.\nProtosocialistická společnost byla sice společností třídně sociálních diferencí a nerovností, byla vak zároveň třídní společností nového typu zaloenou na určité míře nedokonalého sjednocení vlastnických funkcí a veobecné participace na těchto funkcích. Je proto přirozené, e funkcí protosocialistické politiky muselo být nejen prosazování moci třídy vlastnicky dominantní, ale vedle toho i daleko irí slaďování zájmu této třídy se zájmy dalích privilegovaných skupin i se zájmy tříd a skupin neprivilegovaných, včetně zprostředkování určité míry zapojení těchto tříd a skupin do řízení společnosti. V podmínkách nedokonalého ekonomického mechanismu slaďování dílčích vlastnických funkcí jednotlivých sloek řídícího aparátu i dalích skupin přebíraly navíc instituce a organizace vytvořené jako politické - zejména komunistická strana a stát - i čistě ekonomické funkce a stávaly se tak zároveň i institucemi ekonomickými, které tvořily organizační rámec pro vlastnickou i nevlastnickou aktivitu různých sociálních sil.\nJe nesporné, e rozdíly mezi společenskými skupinami vyvolané dělbou práce a v závislosti na ní i rozdíly ve vlastnické subjektivitě se nemohly nepromítnout i do vnitřního ivota a struktury klíčové politické instituce protosocialistické společnosti - komunistické strany. Tzv. leninské principy organizace a výstavby strany tento proces nejen nebrzdily, ale dokonce mu i v mnohém napomáhaly.16\nStrana, opírající se předevím o kostru vytvořenou původně profesionálními revolucionáři (později profesionálním aparátem), o centralismus a přísnou kázeň (jiná podoba strany ovem nebyla v daných podmínkách moná), byla přímo ideálním podloím pro prosazení vedoucí úlohy profesionálních řídících pracovníků.17 Nelo tu zdaleka jen o vlastní aparát strany, ale o to, e vedoucí úloha strany v protosocialistické společnosti přiváděla do strany předevím ty, kterým byly v novém systému svěřeny klíčové řídící i dalí (poznávací, ideologické) funkce a kteří přirozenou vahou své autority a své odbornosti začali postupně zaujímat i klíčová místa ve volených orgánech strany i v jejím aktivu.\nStačí vzít v úvahu jen čistě technickou stránku převahy řídících a duevních pracovníků nad ostatními členy strany - informovanost, návyky z řídící či duevní práce, faktický profesní kontakt se stranickým aparátem, monost spojovat své profesní a stranické povinnosti ve stejném čase, zatímco členové z neprivilegovaných vrstev museli vykonávat politickou aktivitu čistě ve velmi omezeném volném čase atd.\nPozději začaly působit i momenty dané ekonomicko-vlastnickou převahou - viz např. autorita ředitele na členské schůzi, ochromení skutečného stranického ivota v mocenských orgánech nedílnou velitelskou pravomocí, existenční obavy komunistů ze sféry umění, vědy, kolství, sdělovacích prostředků aj. Je proto přirozené, e základní organizační postupy, logika rozhodování i duchovní atmosféra ve straně musela být dána předevím způsobem jednání a mylení řídícího aparátu. Stranický ivot se stal nadstavbovou součástí procesu slaďování dílčích funkcí jednotlivých sloek řídícího aparátu, doplňkem procesu realizace omezené vlastnické subjektivity řídícího aparátu i dalích skupin. Vztah politiky strany k zájmům dělnické třídy a neprivilegovaných skupin pracujících byl dán vztahem omezené lokální subjektivity řídícího aparátu k celospolečenskému způsobu přivlastňování, byl odrazem nedokonalé společenskosti a klíčové role aparátu v tomto přivlastňování. Stále výrazněji nabýval charakteru manipulace neprivilegovaných vrstev v zájmu privilegovanějí části protosocialistické společnosti.\nNelze samozřejmě říci, e politika komunistických stran byla apriorně v rozporu se zájmy dělnické třídy a neprivilegovaných skupin obyvatelstva. Určitá míra souladu zájmů zde byla dána ji faktem podílu (by i formálního) vech občanů na vlastnictví a společenským (i kdy nedokonalým) charakterem tohoto vlastnictví a jeho primárním zaměřením na zajitění uitných hodnot a slueb.\nNelze vak také zapomenout, e vzhledem k velmi omezeným monostem dělníků a neprivilegovaných pracujících podílet se reálně na řízení a rozhodování se prosazovaly zájmy těchto vrstev zprostředkovaně přes zájem řídících tábů a aparátů a byly vlastně těmito specifickými zájmy rodícími se ze specifických rolí aparátu modifikovány. Je také samozřejmé, e čím více se s krizovými jevy uvnitř systému osamostatňovaly specifické funkce aparátu a slábl jejich společenský charakter, tím méně byl aparát schopen vyjadřovat skutečné zájmy dělnické třídy a neprivilegovaných vrstev a naopak se s těmito vrstvami dostával do rozporu. Úměrně tomu pak slábla schopnost strany integrovat zájmy jednotlivých tříd a skupin a formovat aktivní, nikoli pouze vynucenou a formalizovanou součinnost při zabezpečování základních funkcí systému i funkcí obecně civilizačních.\nMezi funkcemi strany stále více sílila funkce slaďování a koordinování zájmu různých sloek řídícího aparátu, eventuálně dalích částí ostatních privilegovaných skupin, které se k řídícímu aparátu těsně přimykaly (např. vědeckých a uměleckých klanů). Určitá formalizace procesu výkonu vlastnických, ale i politických a ideologických funkcí aparátu se postupně projevila i v tom, e členství ve straně se stalo nutným předpokladem přístupu zejména k vyím řídícím funkcím i pro práci v ideologické oblasti (ve společenskovědních oborech), co dále přispělo k přeměně strany ve stranu vyjadřující zájmy řídícího aparátu a privilegovaných skupin. Značná část řídícího aparátu (zejména nií řídící inteligence na podnicích) vak zůstávala mimo členství ve straně.\nPřes dominantní postavení řídícího aparátu nemohla být vak strana pouze stranou řídícího aparátu. Do strany se promítal, i kdy redukovaně a zprostředkovaně, vliv ivota společnosti jako celku, včetně vlivu zájmů skupin, které nepatřily k řídícímu aparátu. Tyto vlivy pronikaly do strany nejen prostřednictvím jejích členů pocházejících z přísluných skupin, ale i ve formě duchovního prostředí, které členy strany ovlivňovalo, a nálad a názorů vznikajících ve společnosti. Poměrně brzy se ve straně začaly výrazněji odráet vlivy z prostředí humanitní inteligence, zejména umělecké, vědecké, sdělovacích prostředků apod. Promítaly se zde rozpory mezi politickým a ekonomickým řídícím aparátem, mezi řídícím aparátem a duchovní sférou, ale i určité zájmové tlaky jdoucí z prostředí dělnické třídy a neprivilegovaných vrstev.\nŘada stranických intelektuálů se stala nositeli omezené skupinové politiky prosazující v zápase s obzvlátě rigidními slokami politického a ideologického aparátu specifické, leckdy neméně omezené zájmy jiných sloek řídícího aparátu (např. manaerů podnikové sféry, části nadstavbového řídícího aparátu) nebo skupin nadstavbové inteligence. Jiná část stranických intelektuálů se v těchto sloitých rozporech a konfliktech dokázala postavit na pozice zájmu dělnické třídy a neprivilegovaných občanů a dokázala přispívat k určité racionalizaci politiky strany a k prosazování nutných korektur v její politice. Tyto zájmové střety a rozpory ovlivňované i vnějími faktory odráely dlouhodobějí tendence i okamité problémy v ekonomické základně a byly příčinou vnitrostranických krizí, jejich síla a intenzita narůstala.\nI kdy se logikou vývoje systému stalo členství v komunistické straně podmínkou příslunosti k řadě privilegovaných vrstev protosocialistické společnosti, nelze přesto komunistickou stranu chápat jako sdruení lidí vybavených existenčními výhodami (v řadě případů nelo o kariéristické pohnutky, ale vůbec o monost pracovat ve svém oboru). Vývoj systému stále více prohluboval rozpor mezi větinou členské základny strany rekrutující se ze vech vrstev obyvatelstva, včetně neprivilegovaných vrstev, a uími skupinami "vyvolených".\nVětina řadových funkcionářů a členů strany, a u si uvědomovala příčiny společenských problémů nebo ne, a u se ve straně angaovala z vyhraněného pozitivního vztahu k projektu socialismu a komunismu, z přirozené lidské činorodosti, vztahu k svému povolání či určitým konkrétním aktivitám, nezískávala ádné zvlátní existenční výhody. Naopak musela odvádět více práce ne mnozí bezpartijní, byla pod intenzivnějím dohledem a mnohdy se musela zapojovat i do neatraktivních činností.\nI vzhledem k tomu se stalo členství ve straně nepřitalivým pro mnoho ryze tradeunionisticky uvaujících přísluníků neprivilegovaných vrstev, zejména dělníků. Nábor do řad členů strany v těchto vrstvách musel být prováděn formálně, při naprosté absenci kvalitativních hledisek. Tím se ovem jen dále zrychlil proces přeměny strany ve stranu privilegovaných vrstev a proces formalizace a umrtvení její činnosti.\nObdobné procesy jako v komunistické straně probíhaly i ve státních institucích a ostatních společenských organizacích (např. v odborech). Občas se objevovala snaha vyuívat státu i dalích společenských organizací jako protiváhy proti vlivu nejomezenějích sloek stranického politického či politicko-mocenského aparátu. V určitých etapách vývoje systému či v určitých konkrétních národních podmínkách se objevovaly i tendence k nadřazení vlivu mocenského aparátu (NKVD, StB, Stasi, Securitate) nad stranický aparát. Potřeba doplnit slabé ekonomické integrační vazby uvnitř řídícího aparátu dalími nadstavbovými mechanismy vak vedla k uplatňování zásady vedoucí úlohy strany, přesněji řečeno stranického aparátu. Vynucovala si zachování určité hierarchie, na její pičce byl aparát ústředního výboru komunistické strany a skupina politických vůdců spojujících ve svých rukou vrcholové stranické i státní funkce. Zatímco zpočátku se tento model utvářel do značné míry ivelně, postupně se upevňoval a později byl dokonce institucionalizován (např. zakotvením vedoucí úlohy strany do ústavy). V důsledku tohoto vývoje docházelo ke stále hlubímu prorůstání stranického a státního aparátu a k posilování státně byrokratických prvků systému.\nI do zdánlivě nikým nekontrolovaných a vemocných piček vak pronikaly zájmové střety mezi různými slokami aparátu volně odráející objektivní společenské rozpory a problémy. Řeily se zde ovem v relativně samostatné rovině osobních a klanových sporů, které se leckdy odtrhávaly od svého reálného společenského základu a ily svým vlastním ivotem. Přes občasné výkyvy vak neztrácely spojení s ivotem řídícího aparátu a privilegovaných skupin a byly vázány logikou jeho funkcí a zájmů.\nSvérázné podoby nabyla i politika, která měla zajistit obranu systému vůči jeho protivníkům. Konstituování protosocialistického systému v kterékoli zemi světa probíhalo za podmínek ostrého třídního boje, ve kterém proti novému systému od počátku vystupovaly nejen poraené vládnoucí třídy kapitalismu či dokonce skupiny, které reprezentovaly pozůstatky předkapitalistických formací (Střední Asie, Mongolsko, Čína, Korea, Vietnam, Kuba), ale celá síla světového kapitalismu jako takového. Úloha těchto vnitřních i vnějích antisystémových sil musí být relativně samostatným okruhem zkoumání vývoje protosocialistického systému.\nJe nesporné, e formy boje a intenzita odporu zvolená těmito silami negativně ovlivňovala fungování protosocialistického systému a jako objektivní faktor značně modifikovala i způsob realizace základních funkcí nutných k jeho zachování a rozvíjení. Výrazně přispívala ke zbytnění mocensko-potlačovatelských sloek řídícího aparátu a k posílení jejich vlivu na vývoj společnosti. Odstartovala určitý samopohyb zvlátních funkcí svěřených mocenskému, ale i politickému a ideologickému aparátu, který pokračoval i v relativně klidnějích obdobích vývoje systému a komplikoval ivot řadových občanů přemírou byrokraticko-reglementačních opatření. Přitom vak často selhával tam, kde měl skutečně čelit nebezpečným formám působení antisystémových sil, vnitřních i vnějích. Tímto problémem je třeba se důkladně zabývat.\nPři zkoumání procesů třídního boje odvíjejících se v podmínkách protosocialismu, je vak opět třeba si uvědomit, e nelo o jednoduchý a přímočarý boj mezi dělnickou třídou a dalími neprivilegovanými vrstvami na jedné straně a domácí a zahraniční buroazií a jejími spojenci na straně druhé. Přes aktivní úlohu dělníků, chudých rolníků a přísluníků dalích neprivilegovaných vrstev v tomto boji o přeití systému, která se projevovala zejména v etapě vzniku a prvních krůčků systému nebo v případě válečného napadení protosocialistických zemí, byl vak i třídní boj na obranu systému veden řídícím aparátem a přecházel de facto do podoby boje řídícího aparátu se silami, které se mu stavěly na odpor. Z této skutečnosti do značné míry vyplývá deformovaná podoba boje na obranu systému.\nNejde jen o to, e boj s antisystémovými silami, vedený podle logiky omezených dílčích funkcí řídícího aparátu, nabýval na jedné straně rysů formálních, iroce zaloených represivních opatření postihujících viníky i nevinné čistě podle toho, jak si představoval řídící aparát třídní příslunost a likvidaci třídy, jak (často velmi subjektivisticky a nekvalifikovaně) definoval kulaka, kůdce, agenta imperialismu či pomýleného. Podstata problému není ani v tom, e jednotlivé články řídícího aparátu měly tendenci (a někdy i pokyn shora) vykazovat počet zrádců, kulaků a kůdců stejně jako počet vyrobených traktorů či sklizených tun obilí, e spolu soutěily, usilovaly o přízeň nadřízených orgánů, vyuívaly otázek třídního boje k vlastnímu vnitroaparátnímu mocenskému soupeření apod.\nTento postup vedl k zbytečné krutosti a ke zbytečnému postihu lidí, a to nejen těch přísluníků tříd, které skutečně kladly odpor nové moci, ale i spojenců dělnické třídy, jako bylo např. střední rolnictvo, městtí drobní ivnostníci a obchodníci, inteligence apod. V interpretaci řídícího aparátu tak pojem třídní boj nabýval charakteru masové mocenské represe proti fyzickým přísluníkům bývalých privilegovaných tříd či osobám ovlivněným ideologií těchto tříd. V některých zemích přecházel a do polohy masového vyhlazování přísluníků těchto tříd.\nPro osud systému bylo vak jetě závanějí, e řídící aparát vedl boj i proti silám, které se ivelně stavěly na odpor nedokonalosti protosocialistického systému a dominantní roli jeho vládnoucích vrstev. Postihoval stoupence původních marxistických ideálů, dělnické samosprávy, sociální spravedlnosti a rovnosti, obránce demokratických a humanistických principů, odpůrce mocenské manipulace, ale nezřídka i ty, kdo komplikovali řídícím aparátům ivot novými, neobvyklými vědeckými poznatky a inovacemi. Postihoval i dělníky za projevy jejich dezorientace a ivelného odporu proti některým praktikám systému. Nesmyslně tím zuoval základnu systému a blokoval aktivitu, iniciativu a tvořivost lidí.\nS vývojem systému a prohlubováním jeho krizových jevů boj na ochranu systému v interpretaci řídícího aparátu postupně nabýval i charakteru boje proti lidem, kteří usilovali o progresivní a socialistickou reformu systému. Podobné reformátory pocházející nezřídka přímo z řad privilegovaných vrstev protosocialistického systému fakticky zaháněl na stranu prokapitalistických sil. Mocenský, politický a ideologický aparát přitom přestával být schopen čelit skutečným a stále nebezpečnějím útokům autentických prokapitalistických sil a omezoval se na neúčinná ploná a formální opatření a neméně formální zábrany proti zahraničním stykům a kontaktům vech občanů.\nPolitický ivot v podmínkách protosocialistického systému nelze samozřejmě vidět černobíle. V politickém ivotě protosocialistické společnosti nenajdeme jen ty stránky, které souvisely s prosazováním omezených zájmů řídícího aparátu a privilegovaných společenských skupin. Z protosocialistického charakteru ekonomické základny a třídně sociální struktury vyplývala i nutnost zprostředkovat určitou míru podílu na politickém ivotě irím vrstvám občanů, přibírat je k řeení naléhavých otázek společenské správy a samosprávy např. v rovině komunální politiky, v rámci pracovních kolektivů, zájmových organizací. Na této úrovni docházelo i v podmínkách protosocialismu k roziřování demokracie, by v omezeném měřítku.\nProtosocialistický systém vytvořil určitou formální rovnost občanů ve vztahu k výrobním prostředkům, čím do značné míry prolomil i bariéry účasti na společenském řízení a správě, které doprovázely kapitalismus. Mnoho přísluníků do té doby neprivilegovaných pracujících vrstev vstoupilo do aktivního politického ivota a učilo se tam určitým základům politické a správní abecedy. Nové monosti kariérní dráhy se otevřely těm, kteří by v podmínkách soukromého vlastnictví neměli ádnou anci. Zároveň se vak tyto monosti zbytečně uzavřely lidem, kteří byli formálně a neoprávněně zařazeni k odpůrcům systému. Přes vechny nedokonalosti protosocialistické politiky a přes omezené zájmy sloek řídícího aparátu se alespoň v určitých etapách vývoje systému dařilo uvolňovat obrovský potenciál aktivity a tvořivosti lidí, kteří měli monost získávat nové cenné zkuenosti.\nS vývojem systému se vak začal zostřovat rozpor mezi objektivní potřebou dosáhnout irokého, aktivního podílu pracujících na společenském, zvlátě ekonomickém, řízení a mezi způsobem, jak tuto potřebu pocioval a řeil řídící, zejména politický aparát. Projevem tohoto rozporu se začala stávat tendence řídícího aparátu formalizovat a byrokratizovat účast pracujících na řízení, produkovat pseudoaktivity a pseudofunkce a nutit k jejich vykonávání zejména přísluníky těch skupin, které tzv. měly co ztratit a musely si výkonem podobných pseudoaktivit vykoupit buď monost atraktivního povolání, existenčních výhod či pouze monost vykonávat tvůrčí práci. Formalizovaly a byrokratizovaly se dokonce i aktivity obecně prospěné, např. aktivity v obecní samosprávě, odborech, zájmových organizacích, politickém vzdělávání obyvatelstva.\nTi, kdo tyto aktivity dobrovolně i nedobrovolně vykonávali, neměli často monost reálně řeit problémy, se kterými se setkávali, a byli místo toho nuceni ospravedlňovat a zakrývat nedostatky systému a paralyzovat kritiku zdola. Monost vzniku mnohých potřebných občanských iniciativ a aktivit byla přitom byrokratickými reglementačními opatřeními prakticky znemoněna. Je pochopitelné, e tento proces dále přispíval k umrtvení politického ivota, k zuování jeho základny a k růstu nespokojenosti irokých lidových vrstev.\nPostupně se začala rozvíjet nová podoba třídního boje - boj části řídícího aparátu s ostatními třídami a skupinami protosocialistické společnosti, jak privilegovanými, tak neprivilegovanými. Tento boj, ve kterém lo o určité přetvoření protosocialistického systému a který se vedl v ekonomické, politické i ideologické sféře, se začal sloitě proplétat s bojem prokapitalisticky orientovaných antisystémových sil a byl těmito antisystémovými, předevím zahraničními silami velmi cílevědomě vyuíván a ovlivňován.\nDuchovní ivot protosocialismu18\nDuchovní ivot protosocialistické společnosti proel dvěma základními etapami. Na počátku vývoje protosocialistické společenské formy proběhl proces vytváření a íření nové vládnoucí ideologie. Tato ideologie odráela určitou nově dosaenou míru vlastnické a politické rovnoprávnosti, onen výe zmíněný stav veobecné prostituce vlastnictví s celou protosocialistickou společností. Vzhledem k tomu čerpala tato protosocialistická oficiální ideologie vydatně z marxismu jakoto ideologie dělnické třídy. Tato skutečnost byla příčinou značné krt vysoké poznávací kvality a humanistického charakteru protosocialistické oficiální ideologie.\nDalo by se říci, e v počáteční etapě vývoje protosocialistické společnosti vstupovala do vědomí jejích přísluníků ideologie dělnické třídy v určité jednotě s ideologií nově se formujících privilegovaných skupin protosocialistické společnosti, předevím řídícího aparátu. Takováto ideologická přeměna byla proto přeměnou pokrokovou, výrazným krokem k duchovnímu obrození společnosti a vymanění větiny jejich přísluníků z omezujících pout nejrůznějích historických forem faleného vědomí vykořisovatelských vládnoucích tříd.\nTéměř okamitě vak začal působit vliv specifického sociálně ekonomického postavení privilegovaných vrstev, zejména rychle se vytvářejícího řídícího aparátu, jeho určitým předstupněm byla úzká vrstva profesionálních politických pracovníků původního dělnického a komunistického hnutí. Jetě v době, kdy se přísluníci řídícího aparátu svými existenčními podmínkami nijak neodliovali od ostatních pracujících, začalo se pod vlivem jejich odliné sociální role utvářet jejich specifické vědomí. Původní marxismus byl ve vědomí řídícího aparátu i dalích privilegovaných skupin přetavován a modifikován pod vlivem nových sociálních zkueností a zájmů těchto skupin. Bylo to za situace, kdy se dělnická třída sice aktivně účastnila procesu protosocialistické revoluce a přeměny, ale dostávala se zároveň opět do pozice třídy reálně oddělené od vlastnické subjektivity i od skutečného výkonu politické moci a ztrácela tak i spojení s procesem tvorby a íření teorie.\nOdrazem tohoto přeskupování sociálních rolí a utváření nových privilegovaných skupin ve vědomí protosocialistické společnosti byl proto proces poměrně zásadní revize marxismu a jeho nahrazení ideologií stalinského typu. Nejvýraznějím projevem této ideologické revize, při něm jako u vech jevů ve společenském vědomí spoluúčinkovaly i historicky starí ideologické formy vytvořené a dále kultivované v kapitalistické společnosti, byla deformace marxistického pojetí tříd, třídního boje a diktatury proletariátu a jeho nahrazení koncepcemi ospravedlňujícími tvrdé mocenské potlačování, masovou likvidaci přísluníků bývalých vládnoucích tříd, ale i vech ostatních odpůrců, nedemokratičnost společenského uspořádání a faktickou diktaturu řídícího aparátu vystupující navenek jako diktatura komunistické strany.\nDalími projevy ideologické revize marxismu byla apologetika státně byrokratického vlastnictví, naprosto falený obraz fungování vlastnických procesů v protosocialismu, falený obraz třídně sociální struktury protosocialismu zastírající existenci privilegovaných skupin, faktické opoutění materialistického pojetí společnosti při pohledu na protosocialismus a komunistickou stranu, nekritické absolutizování ruského vzoru pro celé komunistické hnutí a vechny protosocialistické země.\nJe samozřejmé, e po překonání prvních dětských nemocí nového systému se i tato oficiální ideologie modifikovala a ztrácela svou původní politicky militantní podobu. V oblasti teorie tříd začala místo třídního boje za socialismu akcentovat spíe jinou nepravdivou vizi - sociálně stejnorodou socialistickou společnost. Metodologicky se vak v podstatě neměnila, začala se ovem více otevírat nejrůznějím vlivům buroazní a maloburoazní ideologie. Specifickým rysem této protosocialistické oficiální ideologie, její íření jakoto celospolečensky závazné ideologie se opíralo o mocenské prostředky, byla její dvojakost, která odráela dvojakost třídy řídícího aparátu, její zájmy předevím vyjadřovala.\nDvojakost vládnoucí protosocialistické ideologie spočívala v tom, e kromě specifických a omezených zájmů plynoucích z lokální vlastnické subjektivity řídícího aparátu vyjadřovala i potenciálně společenskou stránku řídícího aparátu, jeho určité spojení s celospolečenským způsobem přivlastňování. Proto mohla absorbovat poměrně hodně z bohatství marxismu a marxismem orientovaných hodnot. Proto se marxistické mylení mohlo alespoň do jisté míry rozvíjet i v hávu této ideologie a udrovat tak kontinuitu skutečné ideologie dělnické třídy a vech neprivilegovaných vrstev. I přes stalinské deformace proto marxistické mylení dokázalo výrazně ovlivnit vědomí protosocialistické společnosti jako celku a působit jako výrazný inspirující činitel i za hranicemi protosocialistických zemí, kde se oficiální ideologie protosocialismu stávala určitým spojencem ideologie neprivilegovaných tříd a skupin kapitalistické i předkapitalistické společnosti zejména v jejich úsilí o rozíření sociálních práv.\nJe samozřejmě třeba vidět, e k řadovým občanům protosocialistických zemí i k mnoha intelektuálům těchto zemí výrazněji pronikala oficiální ideologie zejména v určitých etapách společenského vývoje (období procesů 30. a 50. let, normalizace v ČSSR) v takových formách, ve kterých byla jednota progresivních i negativních stránek této ideologie vychýlena ve prospěch stránek vyjadřujících omezený zájem řídícího aparátu. V těchto formách proto nemohla pochopitelně kultivovat jejich vědomí a působila spíe jako nástroj duchovního útlaku a blokáda pravdivého poznání.\nRozporně působila tato ideologie na dělnickou třídu a neprivilegované vrstvy19, které sice do jisté míry orientovala na účast ve společensky pozitivních aktivitách a přijímání progresivních hodnot a prvků vědeckého pohledu na svět, zároveň je vak manipulovala a blokovala jako samostatný společenský subjekt. Nemohla proto úplně vytěsnit z jejich vědomí různé pozůstatky a aktuální vlivy buroazní ideologie, které postupně začaly sílit úměrně tomu, jak se oficiální ideologie začala stále více měnit ve falené vědomí a rozcházet se zájmy dělnické třídy i se společenskou realitou.\nOficiální ideologie a mechanismy jejího utváření a íření dokázaly rovně přeruit spojení dělnické třídy se skutečným marxismem, zejména s jeho výrazně politickou slokou. Ti, kdo se tímto skutečným marxismem zabývali, byli postihováni mnohdy více ne nositelé nejrůznějích forem buroazní ideologie. Přes vechny tyto momenty vak v zásadě nebyly pro duchovní ivot a vědomí protosocialistické společnosti příli podstatné ty stránky oficiální ideologie, ve kterých se zvlátě koncentrovaně odráela historická omezenost vládnoucích skupin protosocialistické společnosti, zejména militantní stalinské varianty této ideologie, protoe se větinově nepromítly do veřejného mínění.\nPo překonání některých zvlátě kritických bodů vývoje společnosti, spojených zároveň s tvrdými mezinárodními ataky, ustupovaly zejména v evropských zemích druhé socializační vlny tyto stalinské prvky do pozadí a duchovní ivot čerpal spíe z pozitivních prvků oficiální ideologie, tzn. z prvků skutečného marxismu. Do obecného povědomí se dostávaly, i kdy ve značně zkreslené a povrchní podobě, humanizující ideje marxismu a přispívaly tak alespoň dočasně k vytváření určité atmosféry očekávání dalích progresivních změn nejen uvnitř protosocialistické společnosti, ale i za jejími hranicemi.\nDruhou etapu vývoje duchovního ivota protosocialistické společnosti vak představuje duchovní odraz procesu uvolňování specifických funkcí řídícího aparátu i dalích sociálně ekonomicky dvojakých sociálních skupin (pracovníci obchodu a slueb, nadstavbová inteligence). Je to etapa prohlubování rozporu mezi těmito funkcemi navzájem, a tím i dalího oslabování protosocialistické podoby zespolečentění výroby, vyostřování rozporu mezi nedostatečně společenskou formou přivlastňování a objektivními zespolečenujícími trendy v oblasti výrobních sil. V duchovním ivotě společnosti se tato situace projevuje v podobě vytváření různých forem skupinových ideologií odráejících zájmy jednotlivých sloek privilegovaných vrstev společnosti, ideologií, které se vydatně nasycovaly ze západních zdrojů a byly vlastně jakousi transformací ideologie západních privilegovaných a vládnoucích tříd a skupin na domácí půdu, modifikací a vyuitím těchto ideologií pro potřeby zcela odliných sociálních subjektů.\nTyto skupinové ideologie měly samozřejmě svou více i méně kultivovanou podobu. Existovaly ve formě teorie, vědeckých i uměleckých přístupů, hodnot a mravních norem, existovaly i v podobě určitých prvků kadodenního vědomí, psychologie, vzorů jednání i emotivních reakcí. Zpočátku se vytvářely jako určitá opozice proti oficiální ideologii, postupně se vak začaly integrovat i do vládnoucí ideologie samotné a do mylení a jednání samotných přísluníků řídícího aparátu, včetně aparátu politického, ideologického a mocenského. Na první pohled, ve srovnání s neivotnými stalinskými schématy, byly tyto ideologie blíe společenské realitě, ve skutečnosti vak byly pouze jinou formou zkresleného výkladu této reality. Jako takové měly předevím ospravedlňovat pragmatické přístupy sledující uvědoměle, ale často i neuvědoměle egoistické zájmy privilegovaných skupin, politiku stále lhostejnějí k marxistickému projektu socialistické a komunistické společnosti. Jednu krajní polohu těchto ideologií představovala konzumní ivotní orientace a morálka, charakteristická zvlátě pro skupiny pracovníků obchodu a slueb, ale zachycující se také mezi inteligencí, řídícím aparátem i mezi dělníky. Druhým pólem byly nejrůznějí elitářské, technokratické, scientokratické aj. přístupy zakořeňující se spíe mezi ekonomickým a správním řídícím aparátem, vědci, umělci, lékaři, pracovníky sdělovacích prostředků apod. Obě tyto krajní varianty se doplňovaly a prostupovaly nezřídka u tých skupin a osob. Integrujícím prvkem byl nekritický idealizovaný vztah k západní společnosti, povrchní a neurčité představy o trhu, pluralitě ideologické i politické, o formální parlamentní demokracii.\nV teoretické sféře se vznik a íření těchto ideologií odráely v relativizaci schopnosti uplatňovat třídní analýzu společnosti, ve ztrátě zájmu o úlohu i postavení dělnické třídy, přeceňování úlohy duevních pracovníků a údajné homogenizace společnosti. Sám řídící aparát, včetně aparátu politického a ideologického, se ve své praktické činnosti tomuto trendu nijak nebránil, protoe v podstatě odpovídal i jeho zájmu na zakrytí třídního rozvrstvení společnosti a rozporů z něj vyplývajících. Mnoho marxisticky a socialisticky orientovaných intelektuálů přijímalo tento trend jako reakci na militantní stalinskou podobu ideologie a nedokázalo zachytit jeho sociální kořeny a nebezpečnost. Různá chaotická a momentálními zájmy motivovaná administrativní opatření politické pičky tomuto trendu nejen nebránila, ale spíe mu napomáhala, a to zejména tím, e nedokázala rozliit konec konců protisocialisticky se vyhraňující síly od těch, které kritizovaly vládnoucí třídu z pozic zájmu neprivilegovaných sil.\nLogickým důsledkem této situace bylo, e dělnická třída byla definitivně zbavena vlivu ideologie, která by alespoň do jisté míry odráela její zájmy, a zcela ztratila spojení s marxismem. Současně ovem, v důsledku postupné degenerace komunistické strany a politických institucí, byla zbavena i monosti účastnit se aktivit, které by jí umonily profilovat se jako třída a vypěstovat si potřebné třídní uvědomění. Pohybovala se proto výhradně v rovině kadodenního profesně-zaměstnaneckého vědomí, tedy vědomí, které předevím odráelo její roztřítěnost do dílčích zaměstnaneckých kolektivů ovládaných privilegovanými skupinami, předevím řídícím aparátem.\nZákonitě proto vědomí dělnické třídy do sebe absorbovalo partikulární přístupy řídícího aparátu vycházející z omezených lokálních zájmů a doplňovalo je vlastní tvořivostí - zaostalými rovnostářskými náladami zaujímajícími negativní postoj k vědeckotechnickému pokroku a nutným restrukturalizačním aj. změnám, přístupy v duchu hesla kdo neokrádá stát, okrádá rodinu, atmosférou nenáročnosti na pracovní výkon a solidarity s nemakačenky, rozkrádači apod. Ve spojení s těmito zaostalými náladami reagujícími ovem na prosazování omezených zájmů privilegovanými vrstvami nevedly k ničemu pozitivnímu ani určité ivelně vznikající projevy třídního, kritického vědomí dělnické třídy, jako nechu k privilegovaným vrstvám a jejich výsadám, určité sklony k anarchismu a antiautoritářství apod.\nKadodenní vědomí dělníků bylo nadto jetě negativně ovlivňováno skupinovými ideologiemi a psychologií dalích vrstev, se kterými se dělníci stýkali ve svém ivotě a kterým byli do značné míry vydáni napospas - pracovníků obchodu a slueb, rodící se stínové ekonomiky apod.\nNelze se proto divit, e ve vědomí dělníků dolo k nové syntéze - syntézu profesně zaměstnaneckého vědomí a dvojaké, alespoň částečně marxismem ovlivněné ideologie řídícího aparátu, nahradila syntéza tého, ale stále více degenerujícího profesně zaměstnaneckého vědomí a ideologického komplexu sloeného z prvků skupinových ideologií privilegovaných vrstev protosocialismu a západní buroazní ideologie.20\nTento vývoj v ideologické oblasti nevedl ovem pouze k ochromení a degeneraci vědomí jediné třídy, která byla objektivně zainteresována na celospolečenském způsobu přivlastňování a představovala tak základní sociální oporu progresivních vývojových trendů. Tím, e duchovní ivot společnosti ztratil oporu v určité, alespoň zárodečné formě uvědomění dělnické třídy, přeruilo se i spojení dělnické třídy s těmi skupinami inteligence, které byly sociální existencí a zájmy dělnické třídy ovlivňovány a byly schopny se stát jejími ideology a politickými vůdci.\nNejde jen o to, e třída ztratila svoji ideologii a politické hnutí. Nedílnou stránkou tohoto procesu byl i fakt, e ideologie a politika vyjadřující zájmy dělnické třídy, existující v podobě aktivit malých a roztřítěných skupinek intelektuálů udrujících v povědomí společnosti prvky skutečného marxismu a naruujících poklid vládnoucí vrstvy přízrakem revoluční komunistické politiky, ztratily na dlouhá léta svou sociální základnu a oporu, a tento stav stále přetrvává. To se samozřejmě nemohlo nepromítnout do jejich profilu. Část těchto intelektuálů vtaená do politických krizí probíhajících v protosocialistických zemích se ocitla v roli disentu a byla mocenskými orgány dotlačena ke spolupráci s pravicovými silami. Logicky proto opustila postupně i svá teoretická východiska a včlenila se do struktury sil připravujících destrukci systému a jeho přetvoření v deformovaný kapitalismus.\nTa část marxistické inteligence, která formálně zůstala v oficiálních strukturách, případně se pohybovala v určité vnitřní emigraci, si byla vědoma své izolovanosti. Uzavírala s vládnoucími strukturami kompromisy, které moná pomohly přeití mylenek i méně komplikovaly osobní ivot jejich tvůrců, zároveň vak tyto tvůrce i jejich mylenky zbavovaly jakéhokoli vlivu na společnost obecně a dělnickou třídu zvlá.\nPro duchovní ivot společnosti byly ovem z hlediska vlivu podstatné ty skupiny inteligence, které začaly stále výrazněji vyjadřovat skupinové ideologie privilegovaných vrstev společnosti, a u působily ve struktuře řídícího aparátu protosocialismu nebo jako neformální producenti idejí v řadách ostatních privilegovaných vrstev této společnosti. Jejich činností, za aktivní spolupráce kadodenního vědomí ostatních přísluníků privilegovaných vrstev, se rodila svérázná podoba protosocialistické oficiální ideologie, ve které spolu zápasila, ale také se doplňovala a integrovala ideologie řídícího aparátu (formálně obsahující i prvky marxismu) a skupinové ideologie ostatních privilegovaných vrstev a současně i ideologie buroazní. Tento ideologický komplex měl mnoho podob a zasahoval jak oblast filosofických, ekonomických, politologických a sociologických koncepcí21, tak oblast tvorby estetických a etických hodnot i kadodenních psychologických stereotypů a postojů konzumně spotřebitelského typu.\nJe samozřejmé, e důsledkem tohoto vývoje muselo být postupné zatlačování těch ideologických prvků, které, i kdy neměly nic společného s marxismem, slouily řídícímu aparátu k petrifikování jeho tehdejí vlastnické i mocenské role a apologetice daného systému. Tyto prvky byly ve vědomí celé společnosti stále výrazněji nahrazovány prvky vyjadřujícími spíe budoucí zájmy řídícího aparátu a dalích privilegovaných vrstev - zájem na destrukci systému nedokonale společenského přivlastňování a obnově soukromého vlastnictví (přeměna vlastnické role dané postavením ve struktuře protosocialistické společnosti v plnohodnotnou roli soukromého vlastníka i de jure). Tento vývoj vedl a ke stavu, e tyto antisystémové ideologické prvky převzala postupně podstatná část privilegovaných a vládnoucích vrstev, nemluvě ji o dělnické třídě. Předpoklady pro hlubokou krizi a zánik systému se pozvolna naplňovaly.\nÚhrnným výsledkem těchto procesů bylo, e předevím dělnická třída, která původně ve své větině aktivně podporovala první historický pokus o socialismus, neměla monost se v průběhu systému dále měnit v třídu pro sebe. Jde o takovou přeměnu, kdy větina přísluníků třídy má monost se zapojit do takových praktických aktivit, ve kterých si uvědomuje svou společnou třídní příslunost. Překonává omezené vědomí příslunosti profesní a úzce zaměstnanecké (např. pocit zájmového sepětí s omezenými lokálními zájmy podniků). Propracovává se k třídnímu, tj. v daných podmínkách prvotnímu socialistickému uvědomění a chová se v praxi podle něj.\nK tomuto vývoji přispívaly i takové procesy, jako bylo přelití nejvyspělejích, v třídních a osvobozovacích bojích vyučených a zkuených dělnických kádrů do řídícího aparátu a inteligence, příliv nových osob do dělnických profesí, převáně z řad rolníků, drobných ivnostníků a obchodníků a jejich personálu, ale i z řad buroazie, tedy vrstev s často velmi rozkolísaným nebo přímo třídně nepřátelským vědomím, frustrovaných změnou svého sociálního postavení. Ostatně i nové generace dělníků vzhledem k byrokratizaci systému u neměly monost získat formující třídní zkuenost a byly naopak demoralizovány nedostatky v systému řízení, zejména nenáročností na kvalitu pracovní činnosti a nedostatečnými zábranami před neodpovědným zacházením se společným majetkem.\nVe společnosti chyběl integrující a orientující vliv dělnické třídy, který nemohla zprostředkovat byrokratizující se strana. Rozpadal se spojenecký svazek dělnické třídy s ostatními pracujícími vytvářený na půdě progresivních zájmů a cílů dělnické třídy a socialismu (určitou výjimku představovala třída drustevních rolníků, u ní v důsledku rozvíjení prvků drustevního vlastnictví a později i poměrně sluné ivotní úrovně celý proces probíhal daleko pomaleji a pocit sepětí se systémem byl daleko větí). Místo socialistického spojeneckého svazku vznikala spíe určitá vágní pospolitost na základě kritického postoje vůči řídícímu aparátu a politické elitě, vyznačující se bezbřehou tolerancí k různým v podstatě protispolečenským jevům (podpultismus, protekcionářství, rozkrádání společného majetku, nízká pracovní kázeň, pokleslý konzumerismus, stínová ekonomika apod.).\nVzhledem k tomu se nelze divit, e i vědomí dělnické třídy nebylo schopno přijímat skutečně socialistickou ideologii a jí odpovídající hodnoty. Oficiální ideologie ztratila schopnost udret nejen u dělnické třídy, ale i u dalích sloek třídně sociální struktury socialismu pocit vnitřního sepětí se systémem. Místo toho začaly v těchto třídách a vrstvách působit i vlivy politického disentu a ideologická diverze zvenčí. Začal vznikat iroce rozířený pocit odporu k vládnoucí elitě a matného očekávání změn chápaných někde vědomě, někde podvědomě jako změn směrem ke kapitalismu (který si ovem větina lidí představovala způsobem velmi vzdáleným realitě). Společnost se polarizovala na my a oni, přičem pod pojem oni začali být v irokých vrstvách společnosti zahrnováni zcela neoprávněně komunisté jako takoví, bez výběru. V takovémto stavu zastihla nai společnost sovětská perestrojka a později akutní politická krize v r. 1989.\n1Srv. Marx, K., Formy předcházející kapitalistickou výrobu, Rukopisy Grundrisse sv. II., Svoboda, Praha 1974, str. 85-130.\n2Srv. Holubec, S.,\nCelý článek | Autor: Josef Heller | Počet komentářů: 1 | Přidat komentář |


Dekorační polštáře | e-shop Mimi-Aja\nAby vaše sny byly sladké a barevné. Aby si noční můry daly odchod navždy. Něco extra: z jednorožce uděláte duhu jednoduchým obrácením na rub. Detailní popis přibližné rozměry : 40 x 25 x 13 cm. materiál: vnější část - 85 % polyester, 15 % elastan výplň - 100 % polystyren vlastnosti materiálu: měkký, pohodlný tvar jednorozče - 29 x 35 x 12 cm tvar duhy - 38 x 32 x 12 cm Obsah balení 1x Oboustranný cestovní polštářek ve tvaru jednorožce a duhy\nNěkdo mívá na cestách ponorku... A jako bonus, vy budete mít velrybu! Je to tichý nenápadný společník, někdy sloužící i jako plyšák, který se v případě potřeby promění během pár vteřin v cestovní polštář. A pokud ani ten nezabere proti ponorce, můžete s ním jednoduše mrsknout po otravném sourozenci a spustit polštářovou bitvu, která vždycky spraví náladu. Detailní popis Materiál: povrch - 85 % polyester, 15 % Spandex korálková mikrovýplň. Rozměry: jako velryba - 37x24x22 cm jako polštář - 61x13x11 cm. Praní: výrobce doporučuje čistit vlhkým hadříkem a mýdlovou vodou Obsah balení 1x\n✅- Počet kusů: 1 ks - Délka: 45 cm - Šířka: 45 cm - Velikost polštáře: 45x45 - Zapínaní polštáře: Zip - Funkce povlaku: Odnímatelný - Obsahuje výplň: S výplní - Složení výplně: 100% polyester - Výplň: Duté vlákno - Péče: Perte na 30 stupňů, Nepoužívejte chemické bělidlo, Nevhodné do sušičky - Složení látky: 100% polyester - Materiál: Mikrovlákno - Tvar: Čtvercový.\n✅Polštář s potahem z mikrovlákna je tak měkoučký, že se vám nebude chtít vstávat od televize. Lenošte opravdu na úrovni a udělejte si radost kvalitním polštářem španělské značky Surdic. - Průměr: 45 cm - Obsahuje výplň: S výplní - Složení látky: 100% polyester - Materiál: Mikrovlákno - Výplň: Duté vlákno - Péče: Perte na 30 stupňů, Nevhodné do sušičky - Funkce povlaku: Neodnímatelný - Složení výplně: 100% polyester - Velikost polštáře: 45x45 - Tvar: Kulatý.\n✅- Počet kusů: 1 ks - Délka: 50 cm - Šířka: 35 cm - Velikost polštáře: 35x50 - Zapínaní polštáře: Zip - Funkce povlaku: Odnímatelný - Obsahuje výplň: S výplní - Složení výplně: 100% polyester - Výplň: Duté vlákno - Péče: Perte na 30 stupňů, Nepoužívejte chemické bělidlo, Nevhodné do sušičky - Složení látky: 100% polyester - Materiál: Samet - Tvar: Obdélníkový.\n✅Nedržte se zajetých konvencí a vpusťte do svého interiéru pořádnou dávku vtipu, barev a originality s designovými potisky značky Butter Kings. Dekorativní polštář Abstract Landscape je vyroben ze 100% bavlny, která je velmi jemná a příjemná na dotek. Díky své pevnosti v tahu i oděru navíc snese i častější praní. - Délka: 50 cm - Šířka: 50 cm - Velikost polštáře: 50x50 - Obsahuje výplň: S výplní - Funkce povlaku: Odnímatelný - Tvar: Čtvercový - Materiál: Bavlna - Složení látky: 100% bavlna - Péče: Perte na 30 stupňů, Vhodné do sušičky, Nepoužívejte chemické bělidlo - Výplň: Duté.\n✅Nedržte se zajetých konvencí a vpusťte do svého interiéru pořádnou dávku vtipu, barev a originality s designovými potisky značky Butter Kings. Dekorativní polštář Bothanical Art je vyroben ze 100% bavlny, která je velmi jemná a příjemná na dotek. Díky své pevnosti v tahu i oděru navíc snese i častější praní. - Délka: 50 cm - Šířka: 50 cm - Velikost polštáře: 50x50 - Obsahuje výplň: S výplní - Funkce povlaku: Odnímatelný - Tvar: Čtvercový - Materiál: Bavlna - Složení látky: 100% bavlna - Péče: Perte na 30 stupňů, Vhodné do sušičky, Nepoužívejte chemické bělidlo - Výplň: Duté.\nDekorační polštáře 4,75 (95%) 31 x hodnotené\nKategorie produktů dekoracni polstare obsahuje 12 záznamů.


Moonpot kurz 158,52 POTS/CZK – kalkulačka, online graf, cena\nHlavní stránka » Kurzy » Moonpot kurz 158,52 POTS/CZK – kalkulačka, online graf, cena\nPřepočítejte si kurz Moonpot na USD nebo CZK. Sledujte aktuální i historické ceny POTS v online grafech. Chcete nakoupit Moonpot?\nMoonpot online graf POTS/USD\nLitujeme, ale ne všechny kryptoměny mají dostupný graf vúči americkému dolaru, protože se přímo ani s USD neobchodují. Vyzkoušejte dostupnost grafu POTS/BTC. Některé kryptoměny se obchodují pouze s BTC. I přesto můžete použít kalkulačku pro přepočet hodnoty kryptoměny Moonpot na české koruny a americké dolary (kurz je přepočítáván přes BitCoin).\nKurz a tržní cena kryptoměny Moonpot\nCena v amerických dolarech 1,52230\nCena v českých korunách 32,65\nKryptoměna Moonpot zaznamenala za posledních 24 hodin snížení ceny o 7.54%. Protože kurz POTS v předešlých 7 dnech klesl o 20.35%, dá se tento trend považovat za medvědí trend (klesající). Kryptoměna Moonpot je 2825. nejhodnotnější virtuální měnou světa (k datu 18.01.2022 14:59) a to díky své tržní hodnotě 0 amerických dolarů (cca 0 Kč).\nMoonpot kalkulačka (CZK/POTS a naopak)\nDíky naší kalkulačce přepočítáte cenu virtuální měny Moonpot do českých korun a také z CZK do POTS. Hodnoty do výpočtu jsou aktuální k 18.01.2022 14:59\nKde nakoupit Moonpot?\nKryptoměna Moonpot patří mezi méně známé měny a jen na pár kryptoměnových burzách je možné ji zakoupit (možná ji najdete na Bitrex). Cena POTS se může na každé burze lišit, zpravidla se jedná jen o drobné odchylky.\nNěkteré kryptoměnové burzy byly vykradeny (hackerské útoky) nebo mají problémy s vyplacením peněz. Proto si vždy dávejte pozor, kde Moonpot kupujete. Hledejte recenze burzy a zkušenosti uživatelů. Nicméně i ty největší burzy jako je Bitrex se mohou občas dostat do problémů.\nLze obchodovat POTS jako CFD (kontrakt o vyrovnání rozdílu)?


Panství kočičích dívek - Videacesky.cz\nŽenský orgasmus v dějinách filmuThe Daily Show with Trevor Noah\nKitten play je minoritní sexuální záliba, která spadá pod širší kategorii praktik BDSM. Ačkoliv by takové dovádění většinová společnost mohla velmi rychle odsoudit jako potrhlé, zdá se, že samotní členové komunity, kteří se převlékají za kočky a kocoury, nemůžou být spokojenější. V Chateau, panství kočičích dívek, nacházejí zábavu a únik od běžného života, ale i porozumění a prostor k seberealizaci.\nBDSM – soubor sexuálních praktik, které zahrnují např. hraní rolí, sadomasochistické praktiky, využití dynamiky vztahu mezi dominantním a submisivním partnerem apod.\nslut-shaming – zostuzování nebo odsuzování žen za projevy jejich vlastní sexuality\nkink-shaming – zostuzování nebo odsuzování osob na základě jejich sexuálních libůstek\nPřeložil/a: elcharvatova | Publikováno: 12.06.2020\nVICE: PRŮVODCE SEXEM Kitten play je komunita mužů a žen, které spojuje zájem o kočičí vlastnosti. Dobrý den, vítejte v Chateau, račte dál. Máme zde perské kočičky, které jsou heboučké jako běžné domácí kočky. Máme zde i tzv. divoké kočičky, které jsou takové punkovější. Potom tu máme kawaii kočičky, jak jim přezdívám, které jsou inspirované Japonskem, hlavně čtvrtí Haradžuku.\nNemusíte se zařadit do žádné kategorie, můžete se rozhodnout sami podle sebe. Stát se čímkoliv chcete být. PANSTVÍ KOČIČÍCH DÍVEK Jmenuji se Isabella a jsem ředitelkou Chateau. Působíme v Coloradu, ale pocházím z Anglie. Ze stran mužské veřejnosti nejčastěji slýchám, že jsme jako Playboy. Že to je Playboy s kočičími dívkami místo králičími.\nA já na to říkám, že ne, že je to jiné. Hugh Hefner založil Playboy s králíčky, aby prodával pánský časopis mužům. Zato Chateau je založen dívkami pro dívky, pro náš životní styl. Dělám promo akce. Peníze, které na různých akcích vydělám, používám na provoz Chateau. Momentálně tu žije sedm lidí. Ale neznamená to, že do komunity patří jen ti, co zde bydlí. Spousta z nich tu tráví jen víkendy, nebydlí tu.\nProstě sem přijdou, tráví zde čas, hodně se nás tu vystřídá. Tady je naše jídelna, pořádáme zde formální večeře, hlavně o Vánocích. Toto jsou naše obojky. Vyjadřují citové pouto mezi dvěma partnery. Nehledě na gender či cokoliv jiného. Toto je moje ložnice, zde mám své kočičí doplňky. Podle mě cítí každá dívka ke svým doplňkům velmi osobní pouto, protože jsou takovým prodloužením jich samých.\nToto je pan Teal, někdy zpívá, a dokonce umí obdivně zahvízdat. Hodně holek říká: „Já jsem kočka, a tak mám kočky.“ Já bych dle své kočičí osobnosti řekla, že si kočky raději hrají s ptáčky. Znáte třeba Tweetyho. A já mám pana Crowleyho, kterého mám moc ráda. No to se podívejme, jak se předvádíš před kamerou. Páni! Jako klimatizace. Běžná fetištická komunita mě nenaplňovala, protože jí něco zásadního chybělo.\nŠlo o to, že jí z velké části dominovali muži. Mou prioritou bylo vytvořit místo, kde se ženy budou cítit bezpečně. Proč by něco takového nemělo existovat? Teď už vycházíme po celém světě, máme přes 370 modelek. Když se podíváme na Instagram, jen #kittenplay má přes milion příspěvků. Já jsem to našla na Facebooku. Nejdřív jsem si pomyslela, že to jsou kočičí dívky, modelky a že vypadají, že je to moc baví.\nTak jsem se do toho chtěla více zapojit. Jako malá jsem bývala hrozně stydlivá, schovávala jsem se za taťku a na ostatní členy rodiny jsem mňoukala. Chateau mi poprvé ukázal Chris, protože se s Isabellou znají už asi sedm let. Než jsem začala chodit s Chrisem, zrovna jsem se vymotala z ne tak báječného vztahu, ale on byl skvělý, se vším mi pomohl.\nUděláme srandovní fotku vašich ocásků. Takže se všechny rozprostřete a zatřeste s ním. Pořádně s ním zavrťte. Určitě jsem o tom měla mylnou představu. Myslela jsem si, že se na to koukají jenom kluci kvůli tomu hlavnímu prvku. 90 % mého publika jsou ženy. Jsou to dívky!\nDodnes slýchám, jak jsou rády, že našly někoho, kdo cítí podobné věci jako ony. Že se necítí samy. To je to hlavní. Nejsou samy. To slýchám často. Nádhera. Pocházím z Floridy, přestěhovala jsem se sem asi před čtyřmi lety. V mé rodině bylo vždycky plno holek. Holky, nejlepší kámošky, přespávačky…\nPořád. Má mamka má kamarádky, které kdysi dělaly králíčky pro Playboye, takže si o tomhle myslí, že je to mnohem roztomilejší. Tady se dějí všechna kouzla! Tady mám všechna kočičí ouška. Ouška, která dělá Isabella, jsou skvělá, protože jsou na hřebínku, nejsou na čelence, z které po několika hodinách už bolí hlava.\nToto je tlačítko na šampaňské, protože někdy je šampaňské prostě potřeba. O typickém víkendu v Chateau pořádáme spoustu večírků, viděli jste spoustu šampaňského, to je náš charakteristický nápoj. Dále třeba malujeme obrazy, cvičíme jógu. Rozhodně se v Chateau nikdy nenudíme.\nKdysi mě hodně šikanovali. Když jsem chodila do školy. Navíc mám schizofrenii, takže… Přála bych si, abych mohla vidět, co vidí ostatní, protože to, co vidím v zrcadle já, nemůže být skutečné. Něco, co vidím, musí být úplně špatně. Ale když se sem po delší době vrátím, začnu si tu zvykat a je mi tu najednou lépe, protože jsem mezi lidmi, kteří mi říkají, že mám svou cenu, že jsem krásná a že si tu zasloužím být jako všichni ostatní.\nTo mi určitě pomohlo se sebevědomím. Lidé, kteří o tom nic neví, si možná myslí, že tu máme jen večírky a orgie.\nAle pak sem přijdou a vidí, že to tak opravdu není. Být džentlmenem původně znamenalo, že můžete například ženě nebo muži otevřít dveře. Je v pořádku se o svého partnera starat, ať už jde o BDSM, nebo normální vztah. Je to sexuální, ale není to jen o sexu, je to o sexualitě. Je to o tvořivosti, vášni, není to zkrátka nuda.\nI když je sex nudný, může to fungovat, má to svůj účel, ale občas to chce trochu jiskry. Můžete si s tím vyhrát a třeba si navzájem vyprávět příběh. Rozumím, proč některým může připadat, že to tu vypadá jako v nevěstinci. Pro lidi je možná těžké pochopit, že se holky prostě chtějí vystrojit a chtějí se takto bavit, aniž by myslely na něco jiného.\nKdyž tu pořádám ty večírky, muži, které vidíte, jsou většinou partneři těch dívek. Dámy a pánové, chci vám poděkovat, že jste dorazili na dnešní večírek. Dovolte mi představit vám mimořádnou tanečnici, Chairmyn Mňau. Mimo kočičí svět jsem matkou, vlastním menší podnik a cestuji se svou burleskní show.\nJsem manželkou, takže plním více rolí. Kočičí svět mi dává možnost získat to, čeho se mi běžně nedostává v mém každodenním životě. Jsem zde mezi kočičkami nejstarší. Mám s dominancí a submisivitou nejvíce zkušeností. Podle mě má ten submisivní vždy větší moc nad tím dominantním.\nSubmisivní kočka může s danou situací zcela manipulovat pro své vlastní potřeby. Co se může zdát jako trest, může být přesně to, co chce. Já si například často hraju na rozmazlenou holku, fracka. Naschvál posouvám hranice, hledám skuliny. Chci se dostat do potíží, ale já rozhoduju kde, kdy a jak. To, že se dostanu do potíží, je pro mě vlastně odměna.\nI když se to může zdát jako trest nebo vynucení nějakého příkazu. - Ano. Ano. - Já tě sním! Mám partnery v New Yorku. Ráda proměňuju role, takže mám v New Yorku submisivního kocoura. Ano. Ale s tebou to tak nevnímám. Ty musíš být ten navrchu. Přímo takhle mi to neřekla, ale cítil jsem to z ní.\nJe to silné pouto, opravdu je. Vztah mezi páníčkem a kočkou je pro mě nový. Podle mě jsou kink-shaming a slut-shaming opravdu existující jevy nejenom v naší komunitě, ale i všeobecně. Většina z nás žen někdy v životě zažila, že nám nadávali do děvek. Měli bychom se navzájem podporovat jako lidské bytosti v naší snaze a úsilí.\nV každém z nás se skrývá neuvěřitelný potenciál a kreativita. V srpnu mi bude 47 let, v srpnu bude mému dítěti 17 let, dodělává střední školu, 17 let podnikám, jsem manželkou, mámou. Toto je pro mě hřiště, únik z každodenního života. Kdo by nechtěl bezpečné místo, kam může utéct? Co se týče sexuálních libůstek, vždycky říkám, cokoliv vás baví, jděte do toho. Cokoliv vás dělá šťastné, nikoho jiného neposlouchejte, protože je to o vás a o tom, co dělá šťastné vás.\nHrozně zajímavé, dovedu si představit, že se převleču za kočku a měsíc takhle ulíttávám v světě, kde jsou úplně jiná pravidla a pak se vrátím do běžného života. I když to vypadá ulítle, celkem to chápu. Občas lidi chtějí přejít do naivního módu, který jim pomůže vypnout na chvíli a relaxovat.\nRelaxovat jde i normálně. Tohle není o relaxaci, ale o projevení své skutečné povahy, úchylky chceš-li.\nPan Mňau (anonym)Odpovědět\nTakhle měl vypadat film Cats :D\nSkutečnou kočičí povahu bych si představoval jinak. Méně naivní, zato dravější, inteligentnější a s kontrolovanou agresí - kočky jsou koneckonců vrcholoví predátoři. V soukromí a intimitě možná přítulnou a požitkářskou, ale pořád s obrovskou vnitřní silou a pořád smrtelně nebezpečnou. A rozhodně trochu egocentrickou, zjištnou a arogantní "Jsem kočičí dáma, kdo je víc?". S tím se tahle bezbranná koťátka snažící se o mňouknutí nemohou rovnat. Oproti nim je třeba přiznat, že některým "džentlmenům" z videa tu kocouří povahu - nedbalou eleganci, inteligenci, neočekávanou sílu a nebezpečnost, rovněž požitkářství, sklony k manipulaci a opět aroganci - jsem schopen uvěřit, ale rozhodně ne tomu z jedenácté minuty, ten působí vysloveně zvráceně.\nKočičí člověk (anonym)Odpovědět\nJako člověk obklopen kočkama to vidím zcela jinak. Prakticky nic v tom videu nemá s opravdovejma kočkama nic společnýho. Všude čisťounko, drahej luxusní nábytek a pohodička...a nikde žádná kočka. Kdyby byla, ten krásnej nábytek by byl podrápanej, aspoň jednou pochcanej a všude samej chlup. Kocouři by na sebe řvali, rvali se místo nedbalé elegance by byli samej šrám a vytrhaný chlupy. Kočky kocouři prostě čapnou za krkem a osexují je penisem s ostny a tím končí jakákoli dominance a rozmazlování, dále se o kočky nezajímaj. Žádná romantika se nekoná, jen příroda...\nSamozřejmě trochu přeháním, ale pravda je, že vše v tom videu spíš ukazuje jak my kočky vnímáme a jaké jsou v našich představách. Reálný kočky takovýhle voloviny prostě nedělaj... Jinak lidi ať si dělaj co chtěj, ale jen prosím ať z toho zvířata vynechají...\nDalší kočičí člověk (anonym)Odpovědět\n+Kočičí člověkTaky znám spoustu koček a momentálně žiju s druhou. Ani jedna v životě nepočůrala nic v baráku, podrápaný mám jeden jediný kus nábytku, ze kterého si obě nezávisle na sobě udělaly škrabadlo, chlupy máme na jaře a pak po celý rok prakticky nic.\nKaždá kočka je unikát takže neříkám, že nemůže existovat jedna, která vážně očůrává všechno, ale z tvého příspěvku to vypadá, že buď je neumíš vychovat (domluvit se s nimi), nebo s kočkami nežiješ a jen dáváš k dobru historky známých. Nechci urazit, a omlouvám se, že tak předchozí věta zní.\nKočka se furt umí velmi dobře ubránit, pokud ji chce kocour osexovat a tak dál, celkově souhlasím spíš s Feli(k)sem.\n+Další kočičí člověkV pohodě, uražen nejsem, každý má s kočkama vlastní zkušenosti. Jak jsem psal, záměrně jsem si trochu zapřeháněl... Mám doma kočky čtyři a na návštěvu chodí i sousedovic - s některejma se snáší lépe, s jinejma hůře... Z těch mejch čtyř občas něco počůrá jen jeden kocour (tak jednou za dva měsíce to udělá) a mám za to, že tím chce vyjádřit nespokojenost s pár sousedovic kocourama co nejsou vykastrovaný. Můj je, ale teritorium je teritorium... Kočičí záchody čistím dvakrát denně a maj 24h přístup na dvůr s trávou. Ten kocour je hluchej a k tomu má špatný ledviny, takže to může mít více důvodů, ale jo jeden z nich může být i má špatná komunikace s ním. Jinak jsme kamarádi a jinej problém s ním není...\nŠkrábou mi jen nohy od jídelního stolu, což mi nevadí a k tomu účelu jsem je již obětoval. Opět ale pro změnu druhej kocour má rád dotyk čalounění a tak občas drápe i křeslo či postel, ale nic co mě bolelo. Chlupy mám po celej rok, černá kočka skoro nelíná, ale bílej kocour líná dost a pořád, stačí ho pohladit a chlupy lítaj kolem, nejspíš genetika. Vyčesávat se nenechá...\nKočka se bránit sice umí, ale když na ni přijde mrouskání tak se bránit rozhodně nechce a kocouři se jen střídaj... Jak říkám, příroda... Moje kočky i kocouři jsou všichni vykastrovaný, ale se sousedovic neudělám nic a tam to vidím. Kocouři jsou doškrábaní a kočky v jejich období tězce ojetý. Taková je moje zkušenost s kočkama...\n+Kočičí člověkSamozřejmě, že to video je o naivní představě koček a ano i můj komentář je inspirován tím, co si lidé v kočkách představují, nicméně tu představu s nimi nemáme spjatou pro nic za nic. Konkrétně z našeho kocoura jsem měl vždycky pocit, že je dost inteligentní - nebo spíš vychytralý- sobecký a sebestředný (třebaže to neznamená, že by mu záleželo jen na něm) a že se před slečnami lidskými i kočičími snaží vypadat jako nádherný a silný kocour hodný obdivu, aniž by se sám musel "znádherňovat" nebo posilovat. To, že čištěním se strávil snad víc času než čímkoli jiným a že to byl rváč a výtržník, který se porval snad s každým kocourem přinejmenším z ulice, nic nemění na tom, že se tak snažil (nebo alespoň věřím, že snažil) působit.\nTaky by mě zajímalo, co přesně se lidem nelíbí na tom původním komentáři. Jestli to, že tím narušuji představu koček jako něžných mazlíčků, konkrétní představa, kterou popisuji, nebo to, že jednu osobu z videa prohlašuji za zvrácenou.\nPěkné. Ačkoliv sám bych se toho neúčastnil. Jsou jiní, ale co je komu po tom?\nVraj človek, delfín a šimpanz sú jediný ktorý sa rozpoznajú v zrkadle, po tomto videu pochybujem o tejto schopnosti u ľuďoch.\nzabudol si na mačičky...\n+Mňaaauu nich by som to pochyboval, máme dve, ani jedna nejaví záujem o zrkadlo.


Výšivka dodá každé sukni na jedinečnosti. Vyšíváme v místě sukně, kde není členění - není tam šev. Vyšíváme především na jednobarevné balonové, půlkolové, áčkové a dlouhé sukně. Výšivky umisťujeme na levou stranu předního dílu, u dlouhých sukní k dolnímu kraji. Vyšíváme na letní sukně, podzimní i zimní modely. Výšivku volíme dle materiálu a typu sukně dle ročního období - na letní sukně vyšíváme především motýly, květiny a jiné florální motivy. Na podzimních a zimních sukní najdete výšivky stromů, listů a sněhových vloček. Nabídka našich výšivek je široká - od jednobarevných až po vícebarevné složité výšivky.\nBalonová jemná džínová sukně, kapsa, květinky\nŠedá sukně kostýmová, pampeliška, kapsa\nTmavě modrá balonová sukně, sovička, kapsa\nČerná balonová sukně, vícebarevná louka, kapsa\nModrá balonová sukně, ptáček, kapsa\nČerná sukně do áčka ke kolenům, houslový klíč\nČerná bavlněná balonová sukně,travina, kapsa\nZelená balonová sukně, srdíčko, kapsa\nNaše sukně vyšíváme na vícejehlovém vyšívacím stroji Janome. Výšivky volíme s citem k materiálu i celkové barevnosti sukně. Motiv výšivky určuje, k jaké příležitosti nebo do jakého ročního období sukni unosíte. Sukni s květinovými motivy využijete v létě, sukně s listy a sněhovými vločkami využijete na zimu. Vyšíváme jak na hotové výrobky - u půlkolových, áčkových a dlouhých sukní. U balonových sukní se vyšívá mezioperačně. Sukně nastříháme, pak následuje vyšívání motivu a až po celkovém vyšití obrázku se balonová sukně došije do finální podoby. Vyšíváme pomocí podkladového materiálu, aby výšivka držela svůj tvar. Používáme kvalitní nitě a jehly, aby nedocházelo k prosekání materiálu, aby výšivka byla čistá a měla pravidelné stehy.


Usyk se může automatický stát povinným vyzývatelem WBO! - ProBoxing.cz\nAktuální světový šampion křížové váhy Oleksandr Usyk (16-0-0, 12 KO) se může za určitých konstelací stát ihned povinným vyzývatelem šampiona těžké váhy Anthonyho Joshuy (22-0-0, 21 KO). S touto informací přispěchal Barry Hearn.\nAktuální světový šampion organizací WBA, WBC, IBF a WBO v křížové váze, Oleksandr Usyk, naposledy vkročil do ringu 10.11.2018, kdy deklasoval v osmém kole britského „Bombera“ Tonyho Bellewa. Letos 17.1. oslavil rodák ze Simferopolu své dvaatřicáté narozeniny a vyhlíží velký přesun do těžké váhy. Vypadá to, že by se mohl, za určitých dějů, katapultovat rovnou mezi smetánku obrů. Podle pravidel WBO totiž stačí, aby Dillian Whyte odmítl souboj s Anthonym Joshou a tím pádem by přišel o status povinného vyzývatele, který by automaticky připadl Usykovi.\nS touto informací přišel otec Eddieho Hearna, Barry. „ Podle pravidel WBO, se kterou jsem komunikoval minulý týden, je možnost, že by se Usyk stal povinným vyzývatelem. Jde o to, že šampion křížové váhy, může toto privilegium získat po přesunu o váhu výš. Dillian Whyte je nyní jednička a povinný pro Anthonyho, ale pokud tuto možnost odmítne, pak tento post ztratí a získá jej Usyk. Snažíme se ovšem Dillianovi nabídnout takové podmínky, aby souboj přijal. Přeci jen jde o šampionát těžké váhy, tedy velkou čest.“\nAnthony JoshuaDillian WhyteOleksandr Usyk\nPředchozí příspěvekManny Pacquiao se opět stal obětí lapků!Další příspěvekWashington se plně soustředí na Kownackiho!


Kachna celá mletá 1kg - Forbarf.cz\nKachna celá mletá 1kg - Masožravci\nKachna celá mletá. Veškeré suroviny k výrobě produktů pocházejí z českých zdrojů. Tenké obdélníkové Balení 1kg. celý popis\nKachna celá mletá.\nMRAŽENÉ MASO Masožravci Mleté Kachní Drůbeží Komplety Jednodruhové směsi


Autobus Rijeka → Novi Vinodolski už od 158 CZK dokonce 33 odjezdů\nGetByBus 🚌 Autobus Rijeka - Novi Vinodolski\nMezi zastávkami Rijeka a Novi Vinodolski bylo vyhledáno až 33 autobusových linek. První odjezd z Rijeka je v 06:00 a příjezd do Novi Vinodolski se očekává v 07:00. Poslední odjezd je v 21:00 s příjezdem v 21:54. Cena jednosměrné jízdenky pro dospělou osobu se pohybuje od 158 CZK do 185 CZK. Slevy pro děti, studenty a důchodce jsou možné na některých linkách. Ceny dětských jízdenek se pohybují od 79 CZK do 134 CZK, jízdenky pro studenty od 113 CZK do 141 CZK a jízdenky pro důchodce od 134 CZK do 158 CZK.\nPopulární odjezdy mezi zastávkami Rijeka a Novi Vinodolski\nCesta autobusem z Rijeka do Novi Vinodolski\nAutobusové společnosti z Rijeka do Novi Vinodolski\nCeny jízdenky mezi zastávkami Rijeka a Novi Vinodolski\nUživatelské recenze cesty mezi zastávkami Rijeka a Novi Vinodolski\n06:55Novi Vinodolski, Bus terminal\n07:00Novi Vinodolski, Bus terminal\nNejkratší vzdálenost mezi zastávkami Rijeka (HR) a Novi Vinodolski (HR) je 43 km. Cesta nejrychlejším autobusem, který odjíždí v 14:00, trvá 00:50h. Nejdelší doba trvání jízdy na této trase je 01:20h. Některé autobusy mezi zastávkami Rijeka a Novi Vinodolski zastavují také v městech Dramalj, Bakar Mag., Bakarac a Kraljevica. V závislosti na vybraném spojení, k dispozici budete mít nasledující služby: Klimatizace, WiFi a Zásuvky. Dodatečné informace o každé z uvedených linek najdete kliknutím na jejich zobrazení ve výsledcích vyhledávání.\nTrasa mezi Rijeka a Novi Vinodolski byla ohodnocena celkem 3krát.\nCena zpáteční jízdenky pro děti od: 148 CZK (79 + 69)\nNejlevnější zpáteční jízdenky pro studenty od: 164 CZK (113 + 51)\nNejlevnější jízdenka pro důchodce: 134 CZK\nCena nejlevnější jízdenky pro důchodce od: 203 CZK (134 + 69)\nUživatele Anonymous 04.09.2019. 04:38\nUživatele Anonymous 17.06.2019. 23:23


Channeling březen 2015 :: Cestou Vážky : Cestou k Sobě\nÚVODNÍ stránka > Channeling březen 2015\nChanneling březen 2015\nMěsíc březen 2015\nMěsíc Březen ze Shambally\nMěsíc březen k nám promlouvá svoji něžnou silou slunce a chladnějšími rány. Je požehnání narodit se v tomto čase a požehnání znovuzrodit se teď i jindy. Vnější tlak na otevření vašich srdcí se zvyšuje. Vnímáte ho změnami nálad, nechutenstvím nebo přílišným mlsáním, jste nervózní a nevíte proč, nedaří se Vám, nemáte náladu bez zjevného důvodu.\nDůvodem je moji milí, že Vaše duše volá o pozornost, volá čím dál intenzivněji a volat bude, dokud nevyslechnete její poselství.\nPřestaňte se obávat, přestaňte plakat nas rozlitým mlékem, přestaňte se bát a začněte vnímat tu nádheru, tu nádheru života kolem Vás.\nVe světě se schyluje k válce, ale jediná opravdová válka, kterou vedete je vnitřní boj ve vás. Upusťte již od něho, nadechněte se, zastavte se a najděte svůj vnitřní klid, pak uslyšíte své Já. Beze strachu ho následujte, protože vás vede k hojnosti a blahobytu, krůček po krůčku se nechte vést svou intuicí a výsledek je zaručen. Setřeste své obavy, zahoďte své strachy, každý den a každým okamžikem, až nezbudou žádné.\nNemusíte bojovat moji milí, ani mezi sebou, ani uvnitř sebe. Nemusíte bojovat o moc, protože každý z Vás, tak jak jste, jste všemocní. Zanechte té iluze, které říkáte svět a vytvořte realitu, kde už nebude potřeba bojovat o moc, protože každý si bude svou moc uvědomovat, již nebude potřeba bojovat o ropu či zem, protože vše co potřebujete již máte.\nŽe to nejde? Ale jde, již nespočetněkrát jste to dokázali, dokážete to i dnes. Ve vašem každodenním okamžiku, ve všech vašich myšlenkách,… věnujte pozornost, která činnost vychází ze strachu a která z lásky. Uděláte-li to, začnete se smát, až pochopíte, to co vidíme my.\nVnímejte svět jako velké divadlo a přeobsaďte role, když bude potřeba předělejte scénu i příběh, tak jak si přejete, aby Váš život vypadal a ono se tak stane.\nBřezen ukončuje zimní dny, příroda se probouzí, je čas probudit se také. Víme, že se Vám zdá, že stále opakujeme to samé, proto začněte poslouchat :).


FAQ - Jak provedu v účetnictví zúčtování kurzových rozdílů k neuhrazeným pohledávkám a závazkům v cizí měně k 31. 12.?\nKe konci účetního období je třeba všechny neuhrazené pohledávky a závazky v cizí měně přepočítat kurzem ČNB platným k poslednímu dni účetního období. V programu POHODA k tomu slouží funkce Uzávěrka kurzových rozdílů. Před jejím provedením je nutné v agendě Nastavení/Seznamy/Kurzový lístek zadat kurz pro uzávěrku kurzových rozdílů. Do této agendy jsme od verze 12700 přidali nový typ kurzu s názvem Uzávěrkový. Tento typ kurzu se nabízí v účetních jednotkách typu Účetnictví pro podnikatele a v účetních jednotkách pro nevýdělečné organizace. Uzávěrkový kurz je možné zadat ručně, nebo jej automaticky načíst. Jelikož se uzávěrkový kurz používá pouze pro uzávěrku kurzových rozdílů, je možné jej zadat pouze k poslednímu dni účetního období.\nKurz typu Uzávěrkový se po datové uzávěrce automaticky přenese do dalšího roku a použije se při výpočtu kurzového rozdílu při likvidaci dokladů v cizí měně z minulého účetního období, u kterých byla provedena uzávěrka kurzových rozdílů.\nUzávěrku kurzových rozdílů neuhrazených pohledávek a závazků provedete přes nabídku Účetnictví/Uzávěrka/Uzávěrka kurzových rozdílů/Neuhrazených pohledávek a závazků. POHODA zobrazí průvodce, kde na první straně vyberete číselnou řadu pro vytvoření interních dokladů s kurzovým rozdílem. Na poslední straně průvodce se zobrazí přehled všech zaúčtovaných kurzových rozdílů, resp. nezaúčtovaných kurzových rozdílů z důvodu likvidace dokladu po posledním dni účetního období. Doklady v části Nezaúčtované kurzové rozdíly zkontrolujte a v případě, že u nich nebyla uzávěrka kurzových rozdílů provedena správně, resp. vůbec, likvidaci zrušte a uzávěrku proveďte znovu.\nPo dokončení průvodce se k poslednímu dni účetního období vytvoří kurzové rozdíly k jednotlivým neuhrazeným pohledávkám a závazkům v cizí měně do agendy Účetnictví/Interní doklady. Tyto doklady budou zaúčtovány podle předkontací zadaných v agendě Nastavení/Globální nastavení v sekci Cizí měny. U dokladů s provedenou uzávěrkou kurzových rozdílů se zároveň zaktualizují korunové částky ve sloupci K likvidaci.


Místo k pumpě do garáže | Ábíčko.cz\n27. listopadu 2002 • 17:00 Autor: Filip Janovský\nAutomobily poháněné alternativními palivy narážejí na jeden základní problém. Dokud nebudou více rozšířené, těžko někdo vybuduje nákladnou infrastrukturu. A zase pokud neexistuje infrastruktura, podobná vozidla lze jen těžko prodávat. Určitým průlomem tohoto stavu by mohlo být zařízení pro domácí tankování zemního plynu, které tento problém do jisté míry řeší.\nKanadská společnost FuelMaker představila na nedávném veletrhu World NGV 2002 Show prototyp zařízení pro domácí tankování (Home Refueling Appliance - HRA), které by se na americkém trhu mělo objevit již počátkem jara příštího roku.\nZařízení, které bylo pojmenováno Phill, lze instalovat například v garáži nebo i venku a jednoduše se připojí na domovní rozvod zemního plynu, stejně jako jakýkoli plynový spotřebič. Z bezpečnostních a ekonomických důvodů se ale jedná o nízkotlaký systém, a tak naplnění nádrže, na kterou pak automobil ujede až 350 kilometrů, trvá 5 až 10 hodin.\nVyužívání zemní plynu v dopravě je ve Spojených státech na vzestupu od té doby, co ho začaly jako palivo používat vládní vozy a autobusy městské hromadné dopravy. Například v loňském roce bylo téměř 25 procent všech vyrobených autobusů v USA se poslední dobou\nSpalováním zemního plynu v motorech se do ovzduší dostává výrazně menší množství znečišťujících látek, než v případě použití benzínu nebo nafty. Zemní plyn obsahuje oproti kapalným pohonným látkám mnohem méně uhlíku a masivní rozšíření automobilů na zemní plyn, by tak účinně přispělo ke snížení celosvětové produkce CO2 a dalších skleníkových plynů.\nSpolečnost FuelMaker pracuje kromě výroby HRA také na vývoji podobného zařízení pro tankování vodíku. To se však na trhu objeví nejdříve za několik let, až bude vyřešena otázka vývoje vodíkových palivových článků.


Účelná přeprava zahradní hadice pomocí vozíku nebo bubnu - Vodní Technika\nŽivot v zahraděNovinkyÚčelná přeprava zahradní hadice pomocí vozíku nebo bubnu0 Položky ve vaší objednávce\nÚčelná přeprava zahradní hadice pomocí vozíku nebo bubnu\nPřátelé zahrad nemají rádi polovičatá řešení. Proto není ani třeba říkat, že zahradní hadice musí být na vozíku nebo na snadno přenosném bubnu. Jen tak bude dostatečně mobilní a vhodná pro všestranné využití v domácnosti a na zahradě. A bude ji možné řádně uložit.\nPro každý požadavek, který může na malých i větších zahradách vzniknout, nabízí společnost GARDENA zcela novou řadu produktů: vozíky na hadici 60 TS a 60 HG Classic (obojí i jako souprava) a také nový vozík na hadici 100 HG Classic s moderním designem a ještě lepšími funkcemi. Jinak jsou pro snadný transport hadic a bezpečné uložení k dispozici nové bubny s hadicemi od firmy GARDENA: buben na hadici 50 Classic (k dostání také jako souprava) pro zahradu a menší buben na hadici 10 Classic - sada. Druhý zmíněný výrobek je zvláště vhodný k použití na terasách. Praktická sada box na hadici 15 Classic se také ideálně hodí pro kempování, volný čas a vodní sporty. Všechny soupravy jsou plně vybavené hadicí a originálními propojovacími díly GARDENA pro okamžité použití. Nový GARDENA vozík na hadici Classic má velká, snadno otočná kolečka a díky zvláštnímu tvaru hliníkového stojanu je velmi stabilní. Netradičně umístěné držadlo je také vyrobeno z velmi kvalitního hliníku a při uchopení nevyklouzne. Lze ho snadno výškově nastavit a je možné jím snadno pohybovat bez ohledu na tělesnou výšku. Držadlo kliky lze sklopit, a ušetřit tak místo. Nové vozíky na hadici GARDENA 60 HG a 100 HG Classic jsou vybaveny také automatickým navijákem s vodící cívkou. To umožňuje precizní navíjení hadice v rovnoměrných vrstvách a ruce při tom zůstanou čisté. Jako praktický bonus nabízí nový GARDENA buben na hadici Classic a GARDENA nástěnný buben na hadici s vodící cívkou Classic snadnou mobilitu. Nová souprava GARDENA box na hadici 15 Classic - sada je skladná, snadno se přenáší a perfektně se hodí pro kempování, volný čas a vodní sporty.


Otevřený dopis členům Úsvitu od Martina Konvičky a Petra Hampla | Vlastenecké noviny\nAutor článku: Radek Velička • 28. 04. 2016 • 06:30\nVážení kolegové, milí Úsviťáci, nejprve nám dovolte poděkovat vám, za ochotu a obětavost s jakou jste se podíleli na vzájemné spolupráci. Vážíme si nasazení a píle s jakou jste nám pomáhali zabránit islamizaci naší země, jakkoliv to nyní můžete cítit jinak.\nMartin Kovička a Petr Hampl\nSituace, do které jsme se jako Blok proti islámu dostali díky nečinnosti vedení Úsvitu, neochotě vašeho vedení komunikovat a hrát s námi čistou hru, vyžadovala rázné řešení. Naším hlavním cílem není politikaření a politické handrkování, ale skutečná obrana hodnot a historie naší země.\nJsme si vědomi, že řadoví členové ÚNK, lidé a naši kámoši v krajích, nenesou žádnou odpovědnost za pletichy, které s námi sehrálo vedení Úsvitu, proto se upřímně omlouvám těm, kteří to chápou jako naši zradu. Nebyli jsme to my, kdo zradil ideály, na kterých odpor proti islamizaci vznikl. My chceme být skutečnou silou bránící islamizaci naší země.\nMezi námi a vámi vznikla mnohá přátelství (or more) a doufáme, že to vše bude dále pokračovat i přes ukončení smlouvy, která se ukázala být snahou o vodítko. Nechceme bourat to pozitivní, co vzniklo, chceme však více, než současné vedení Úsvitu.\nChceme být úspěšní ve změně současné politiky, chceme bojovat s čistým štítem a chceme zůstat přáteli s těmi, kteří to myslí vážně. Pokud se cítíte poškozeni naším byť radikálním, ale jasným řešením, přijměte omluvu. Nemáme zájem poškodit ÚNK, ale nemůžeme nechat poškodit ani členy BPI, kterým jsme v první řadě odpovědni.\nK otázce, jak je to s případným obnovením spolupráce. Každý z vás s námi může jednoduše vstoupit do Bloku proti islámu. Co se týče spolupráce mezi Blokem a Úsvitem, je to jen obtížně představitelné, dokud budou ve vedení Úsvitu lidé, kteří nás podvedli.\nZůstáváme v úctě,\n♦ Jana Volfová jako žába na prameni? Zásadní obvinění z úst Petra Hampa a Martina Konvičky\nČESKÉ BUDĚJOVICE | Předseda Bloku proti islámu (BPI) Martin Konvička a místopředseda BPI Petr Hampl pronesli zásadní politické prohlášení, ve kterém vysvětlili, proč vypověděli spolupráci...\n♦ Otevřený dopis vládě k imigrační otázce\nOtevřený dopis vládě a premiéru České Republiky Bohuslavu Sobotkovi, které vydala nevládní organizace generace identity v ČR, sdružující mládež po celé Evropě, která striktně odmítá...\n♦ Okamura poslal na Hrad otevřený dopis\nnes jsme zaslali jménem našeho hnutí Svoboda a přímá demokracie (SPD) otevřený dopis prezidentovi republiky v souvislosti se zahájeným trestním řízením proti fanouškům jabloneckého fotbalu,kteří...\nŠtítky: Martin Konvička Otevřený dopis Petr Hamp Úsvit národní koalice\n← Džihád je tady: Přivandrovalé mu-slimácké zrůdy se v Řecku bouří. Napadají policisty kameny. Vystřílet je, nebo je vyhnat?\nRakouský parlament schválil zpřísnění azylových zákonů →