Stránky o literatuře a všem co se jí týká.. - Něco na počtení - Poslední kouzlo\nÚvod » Něco na počtení » Poslední kouzlo\nexterní spolupracovník - Jiří Mazurek - 2.12.2006\nTak další dílko dostalo čest ukázat se na našich stránkách. Pokud máte rádi draky, potěší vás ještě více.\nStál na vrcholu skály a vítr mu nadouval dlouhá šupinatá křídla. Byl to krásný drak podle všech měřítek: měl těžký zavalitý trup, krátké tlusté nohy, dlouhý ocas s ostrými trny a velkou hranatou hlavu s žlutočernýma hadíma očima a širokými nozdrami, z nichž občas stoupal kouř. Stál na skále a pod ním zela propast tak hluboká, že nebýt drakem, jímala by ho závrať...\nMám skočit nebo ne? uvažoval starý drak.\nŽivot už dlouho nestál za řeč: princezny docházely a s nimi i jejich měkké libové masíčko, které maso ovčí nebo vepřové nemohlo nahradit. Z hovězího ho bolívaly zuby, ryby zase páchly a ptáky snad ani nemělo cenu lovit. A k tomu lidé!\nUnavovalo ho věčné pronásledování těmi pošetilými a bezvýznamnými tvory, kteří několikrát do roka přijížděli před vchod do sluje a chrastili zbraněmi, než je spálil na popel a ze srázu shodil ocelové přezky i koňské ostruhy, které po nich zůstaly. Nějakou dobu byl klid, dokud se neobjevil další rytíř, kterého usmažil v plamenech, a po něm zase jeden a po něm další... Bylo to únavné, nesmírně únavné. A tvorba ohně mu nedělala dobře na žaludek...\nA pak ty bolesti, v kolenech a nahoře v hřbetě! Při změně počasí ho bodaly, až řval bolestí. To se pak ke sluji několik týdnu neodvažovali ani nejdrzejší mrchožrouti. I zrak se mu horšil, a tak jednou místo krávy spolkl vůz s močůvkou. Od té doby jedl jen ovce a zeleninu. Ale ani s tou to nebylo nejlepší, byla samé hnojivo a vápno, a po obojím ho pálilo v jícnu.\nJeště neskočím, rozhodl se nakonec. Dnes ne...\nOtočil se zády k propasti a vznesl se do vzduchu. Ke sluji to nebylo daleko. Alespoň měl svou vlastní sluj. Kdysi ho navštívil jeden vzdálený bratranec a líčil mu, jak se u nich tlačí v maličké jeskyni hned několik dračích rodin.\nTo by se mi nelíbilo...\nOn sám zdědil sluj po svém prapradrakovi z otcovy strany a nedal na ni dopustit. Neteklo do ní a v létě i v zimě se v ní udržovala stálá teplota a vlhkost. Vyzdobil si ji mnoha lidskými kostmi a dětskými obratli, a vzadu sluj proboural do ledové jeskyně, kam si ukládal maso, aby se mu v teple nezkazilo. Možná by se tam ještě našla střívka té blonďaté princezničky z minulého století...\nMlsně se oblízl a jeho křídla přidala na tempu. Kručení v břiše si hlasitostí nezadalo s rachocením hromu. Žádný člověk si nedovede představit, co to znamená, když se řekne mít hlad jako drak...\nUž se v oblouku snášel ke sluji, když před ní spatřil drobnou černou tečku. Jeho oči zahořely vztekem.\nUrčitě zase nějaký rytíř! Sežeru i jeho!\nPřed jeskyní stál muž, ale na první pohled se lišil od rytířů. Neměl koně ani lesklé brnění, ba dokonce ani meč. Byl vysoký, na zádech nesl nějaký ranec a jeho šaty byly špinavé a rozedrané.\nDrak přistál vedle muže a přitom máchl křídly tak prudce, až příchozímu zavlály vlasy. Ale ten se vůbec nepolekal a nezačal utíkat, jak drak předpokládal.\nŠkoda, pomyslel si drak. Mohla to být větší zábava. Už dlouho jsem nikoho nehonil...\n„Co tu chceš, člověče!?“ vykřikl nezvykle vysokým tónem. Za jeho pištivý hlas mohla nehoda, která se mu přihodila v dětství. Přelétal tehdy příliš nízko nad akátovým keřem a o jeho ostré trny si utrhl jednu velmi citlivou část těla. Tím přišel o možnost se rozmnožovat a stal se z něj obávaný drak samotář...\nMuž spustil proud slov, jeho hlas zněl jasně a nebojácně, ale měl smůlu, že přišel v nejméně vhodnou chvíli.\nDrak už se přestával hlady ovládat... Zaútočil doširoka otevřenou tlamou, skousl zuby a pak polkl. Muž nechutnal špatně, ale lepší dojem z jídla kazily jeho staré obnošené šaty a také ranec z tuhé hovězí kůže.\n„Příště si ho raději osmažím,“ zamručel nespokojeně drak, stáhl křídla a kolébavým krokem se vydal do nitra jeskyně.\nUvnitř se zastavil u stěny a drápem do ní vyryl další čárku. Byla jimi vroubená celá stěna, od stropu až k podlaze.\nMusí jich být stovky, zamyslel se drak. Už mi na ně dochází místo...\nNahlas si povzdechl. No, možná to nebyl povzdech, ale jen větry z nestrávených hadrů. Každopádně nadešel čas si zdřímnout...\nZamířil do výklenku jedné z postranních chodeb a lehl si do měkkého bílého písku s ocasem stočeným pod hlavou.\nZa ta století jsem nelenil, přemítal. Plenil jsem hrady a zámky, zabíjel dobytek, vojáky i obyčejné lidi, požíral mladé urozené ženy. Byl to dobrý dračí život...\nZavřel víčka a jeskyní se rozlehlo jeho tvrdé chrápání.\nCo se zdá drakovi, když spí?\nSny o starých dobrých časech, kdy maso princezniček bylo křehké a voňavé, kdy na něj králové a knížata posílali celá vojska a hrdinní rekové přijížděli v houfech, kdy louky byly zelenější, ovce tučnější, nebe modřejší a i slunce zářilo nějak jasněji. A bolesti v kříži nebyly tak hrozné...\nKéž by se ty časy vrátily...\nDrak spal a neměl ani tušení o černovlasém muži, který dorazil k ústí jeskyně, v klidu si rozložil v trávě plášť, posadil se na něj a čekal.\nDrak zamžoural do denního světla, ale přelud nezmizel. Před jeskyní stál muž, který se neuvěřitelně podobal tomu poslednímu!\nPamatuj! rozeznělo se drakovi v hlavě. Za syrova ti nechutnal! Musíš si ho upéct!\nDrak opustil skrýš a vylezl na slunce. „Co chceš?“ hladově si oblízl tlamu. „Jsi snídaně nebo večeře?“\n„Ani jedno,“ řekl muž. „Nejsem k jídlu. Jsem čaroděj!“\nDrak překvapením zvedl hlavu na dlouhém krku. Na stará kolena taková změna! Už žádní rytíři, ale čarodějové...\n„To je tedy pokrok...“ zamručel drak. „A co umíš, čaroději?“\n„Mohu vrátit tvému životu smysl,“ řekl človíček. Vypadalo to, že se ani trochu nebojí. Jeho oči byly černější než noční obloha a dlouhé vlasy měl vzadu svázané stříbrnou stuhou.\nDrak se podrbal koncem křídla na temeni a usedl na placatý kámen. Několikrát poklepal drápy na zem, než se rozhodl snídani prozatím odložit.\n„Tak mi ho vrať,“ řekl drak. „Život už mě opravdu nebaví.“\nMuž zavrtěl hlavou. „Něco za něco,“ řekl.\nDrak vztekle mávl křídly. „Nabízíš mi obchod? Neobchoduji s lidmi! Beru si od nich, co chci!“\nMuž chvíli mlčel a pak řekl: „Tak to se nedohodneme... Škoda! Asi ti nezbude, než skočit z té skály, kam chodíš každé ráno...“\nDrakovy oči se rozšířily a v jeho tlamě zavířil rozeklaný jazyk. „Jak to, že o tom víš?!“ zasyčel.\n„Jsem čaroděj! Vím mnoho věcí. I to, jak ti vrátit smysl života. Ale když nechceš, tak se nedá nic dělat...“ Muž vstal a začal skládat do brašny svůj plášť.\n„Mohl bych tě zabít!“ pohrozil drak.\n„Posluš si,“ řekl muž, otočil se k drakovi netečně zády a zašněroval brašnu. „Ale to ti moc nepomůže...“\nDrak vztekle dupl do země, až se zachvěla zem a ze stropu jeskyně se sesypala sprška kamení. „Jaký je ten tvůj obchod, čaroději?“ zařval.\nMuž se k obrovskému zvířeti pomalu otočil, sahal mu sotva po kolena. „Nabízím ti nový život,“ řekl. „Výměnou za jednu protislužbu.“\nDrak rozvážně přikývl. „Souhlasím. Ale varuji tě: jestli neuspěješ, zahyneš!“\nČaroděj kývl. „Platí! Život za život. Oba nemáme co ztratit, můžeme jen získat. A teď mě nech na sebe nasednout, vydáme se na cestu! Tvůj úkol tě čeká tam dole.“\nDrak už dlouho neměl z letu takové potěšení, i když mu na hřbetě seděl ten protivný chlapík páchnoucí člověčinou. Letěli na východ, do nížin zalitých teplým sluncem a lány kvetoucích slunečnic.\nPrý čaroděj! dumal drak. Jaktěživ jsem o takovém řemesle neslyšel! To jsem zvědavý, jak mi pomůže. Nevím, proč mi to nechce říct. A proč mlží ohledně mého úkolu. Kéž by šlo o nějaké plenění. Nebo vraždění! To by bylo ještě lepší!\n„Co budeme dělat, až doletíme k tomu hrádku?“ zeptal se nahlas drak.\n„Povím ti to, až tam budeme,“ vyhnul se čaroděj odpovědi. „Ale nebude to nic, co bys nezvládl. Spíš bych řekl, že to pro tebe bude hračka.“\n„Budeme zabíjet a podpalovat?“ zadoufal drak.\nČaroděj si dal s odpovědí na čas: „Ani ne.“\nDrak zařval nespokojeností. „A co tedy!?“\n„Nemohu ti to prozradit, dokud tam nebudeme,“ vedl svou čaroděj.\n„Jestli chystáš nějakou zradu, zabiju tě,“ zapřísáhl se drak.\n„Hej! Prcku! Slyšíš mě!?“\n„Slyším,“ řekl tiše čaroděj. „Nikdy jsem nikoho nezradil. A taky nezradím. ni tebe ne.“\nLetěli po svahu dolů, kolem nich se pásly stáda koz a ovcí a daleko vzadu se v horku tetelily lesy, pole a věže nějaké tvrze.\nDrak si už nepamatoval, kdy byl naposled tak daleko od sluje. Musela to být alespoň dvě století... Otočil hlavu k čaroději, který se bůhvíjak držel na jeho kostěném hřbetu. „Už tam skoro budeme,“ řekl. „Tak jaký úkol jsi pro mě připravil?“\nČarodějovy oči se zúžily a na jeho rtech se objevil vychytralý úsměv: „Dokážeš probořit hradní zeď?“\nDrak se nadmul pýchou. „Samozřejmě!“\nČaroděj pokýval hlavou. „A vidíš tu nejvyšší věž, se zamřížovaným oknem nahoře?“\n„Vidím,“ přisvědčil drak.\n„Tak právě tam vězní mou ženu,“ řekl čaroděj. „Chci ji zpátky. A ty mi v tom pomůžeš! Její život za ten tvůj!“\nDrak přistál na ochozu věže a jediným úderem nohy prorazil zeď. Dolů se začaly sypat kusy kamení a na hradbách se objevily první stráže s píkami v dlaních a špičatými helmami na hlavách.\nČaroděj seskočil na ochoz a protáhl se dírou ve zdi. Pod oknem kruhové cely visela v řetězech vyhublá postava s modrými vlasy. Čaroděj něco zamumlal, okovy povolily a postava se mu zhroutila do náruče. Přehodil si ji přes rameno a vyběhl zpátky na ochoz. Drak už mával křídly a hluboko dole si na ně ukazovali lidé. Hlouček strážných odněkud přitáhl dlouhý válcovitý předmět s dutým vnitřkem, namířil jej přímo na ně a jeden muž zapálil křesadlem doutnák, který začal hlasitě prskat...\n„Pospěš si!“ zakřičel drak, ale čaroděje pohánět nemusel. Ten se bryskně vyšplhal na dračí hřbet i s něžným břemenem a křikl: „Můžeme letět zpět!“\nStihli to jen tak tak. Drak zakroužil nad věží, na hradbách se zablesklo, údolím otřáslo ostré prásknutí a z hradeb vystoupal oblak kouře. Čaroděj sklonil hlavu, nad kterou mu prosvištěla závratnou rychlostí šedá kovová koule, a přivázal si čarodějčino tělo k pasu. A pak už zamířili do hor.\nCesta zpět se oběma zdála delší než tam. Čaroději se pokoušel probrat svou čarodějku k životu a něco jí neustále šeptal do ucha, a drak už se nemohl dočkat, až se jeho život změní k lepšímu...\n„Čekám na svůj nový život, čaroději! Teď je na tobě, aby jsi splnil svou část dohody!“ Drak přecházel před ústím jeskyně sem a tam a přitom netrpělivě roztahoval a stahoval křídla. Připomínal tak poněkud přerostlou a podrážděnou slepici...\n„Hned to bude,“ řekl čaroděj a vytáhl z rukávu zvláštní bílou hůlku. Jeho bledá čarodějka se mezitím nejistou chůzí vzdálila z dosahu dračího zraku i plamene a začala mezi zuby drmolit ochranná zaříkadla.\n„Samozřejmě, že dohodu dodržím!“ vykřikl čaroděj a napřáhl hůlku k drakovi. „Toto bude tvůj nový život!“ Z hole se oslnivě zablesklo. „Sloužit mi až do smrti!“\nSluj s drakem pohltila koule barevného světla, jaké nikdy nespatřily oči žádného smrtelníka a když záře pohasla, drak klečel s hlavou skloněnou k čaroději a v jeho očích svítilo světlo, které tam dřív nebylo.\n„Můj pane...“ začal podřízeným tónem drak.\n„Můžeš vstát!“ přerušil ho čaroděj.\nDrak se zvedl na nohy a narovnal krk. Desetinásobně převyšoval čaroděje, ale v jeho pohybech už byla nepřirozená krotkost. Čaroděj se rozhlédl a pak ukázal na balvan ve svahu. „Přines mi tam ten kámen!“ poručil.\n„Jak si přeješ, pane,“ řekl drak a poslušně odběhl kolébavým krokem ke srázu a vrátil se s balvanem v tlamě.\n„Polož ho na zem. Sem,“ ukázal prstem čaroděj.\nDrak bez váhání odložil kámen na určené místo.\n„Výborně!“ pochválil ho čaroděj, škodolibě se ušklíbl a přitom si lehce ťukal hůlkou do dlaně. „Jak se ti líbí tvůj nový život? Život sluhy?“\nDrak pokorně svěsil hlavu. „Jsem ti neskonale vděčný, můj pane,“ řekl. „Mé bytí dostalo nový smysl.“\n„Uznáváš tedy, že jsem svou část dohody splnil?“ zeptal se čaroděj.\n„Ano, můj pane,“ odpověděl drak. „Bezpochyby. Jsem připraven splnit každé tvé přání!“\nČaroděj spokojeně přikývl. „To největší už jsi mi splnil,“ řekl a otočil se k dívce. Modrovlasá čarodějka k němu napřáhla dlaně, za které si ji přitáhl k sobě. Do tváří se jí už vrátila barva a do paží síla. Byla mladá a po čarodějském způsobu krásná...\n„Mám pro tebe ještě jeden úkol,“ obrátil se čaroděj zpátky k drakovi. „Vrátíš se na tu tvrz, způsobíš tam požár a přineseš mi zlato, které je ukryto hluboko ve sklepě. Za odměnu si pak můžeš nechat kněžnu, která tam přebývá, a odnést si ji do své sluje!“\nDrak napřímil krk. „Tvé přání je mi rozkazem, pane!“ řekl, roztáhl křídla a vrhl se po svahu dolů. Jeho dlouhá křídla nabrala vzduch a na chvíli zastínila i slunce. Když už byl velký jen jako smítko, čarodějka pohlédla svému muži do očí. Její velké bílé oči byly smutné i šťastné zároveň, tak, jak už to u čarodějek bývá.\n„Proč jsi to udělal? Proč jsi ho tam poslal, miláčku?“ řekla. „Mohl nám dobře sloužit ještě mnoho let. Lidé v té tvrzi mají nové zbraně, které vydávají velký hluk a zabíjejí na dálku. Jsou nebezpeční! I mě s nimi přemohli!“\nČernýma očima čaroděje probleskla nesouhlasná jiskra. „Víš přece, co jsme přísahali při Obřadu Zasvěcení! Smrt lidem. A drakům... A on navíc zabil mého bratra! A to chtěl Grévin jen to, co já: zachránit tě z té věže! Jen neměl být tak zbrklý. Do konce svých dnů si budu vyčítat, že jsem ho nedokázal včas zastavit...“\nČarodějka si povzdechla a složila hlavu na jeho hruď. „Je mi líto tvého bratra. I toho draka. Je to poslední žijící exemplář na světě,“ zašeptala. „Co když to dokáže? Co když se vrátí?“\nČaroděj se krátce zasmál a políbil ji do vlasů hustých jako tygří srst. „Jestli se vrátí, budeme bohatí,“ řekl. „A bude nám dál poslušně sloužit. Ale o tom prvním pochybuji. Než odletěl, seslal jsem na něj ještě jedno malé kouzlo.“\n„Jaké kouzlo, lásko?“\nDlouho mlčeli, a pak se oba najednou ohlédli do údolí. Ze střech tvrze šlehaly rudé plameny a modrou oblohou se táhl sloupec černého kouře.\n„Nejmocnější a také jediné, které si za své zlé skutky zasloužil,“ řekl čaroděj. „Poslední kouzlo Knihy Zaklínadel. Ten drak odletěl na cestu bez návratu, lásko. Sám si o to řekl, sám si to tak přál...“\nČarodějka se k němu přitiskla pevněji. I on sám to ucítil z té veliké dálky: výstřely z děl a dračí řev plný zmaru a bolesti.\nKouzlo smrti začalo působit...


Pohádky. pro Rytíře řádu čtenářského - PDF\nPohádky. pro Rytíře řádu čtenářského\nDownload "Pohádky. pro Rytíře řádu čtenářského"\n1 Pohádky pro Rytíře řádu čtenářského\n2 Pohádky pro Rytíře řádu čtenářského napsali a ilustrovali žáci 9.A a 9.B ZŠ Proseč - školní rok 2009/2010 jako součást projektu k rozvíjení čtenářské gramotnosti připraveného pro žáky 2. ročníku naší školy. Název projektu: Autorské čtení pro Rytíře řádu čtenářského aneb Napsali jsme pro vás pohádky viz příloha. Autorsky se na vzniku pohádek podíleli a ilustracemi je doplnili: Denisa Nekvindová pohádka, ilustrace Alžběta Vopařilová pohádka, ilustrace Eliška Košňarová pohádka, ilustrace Marek Odvárka pohádka, ilustrace Michal Kohoutek pohádka, ilustrace Kateřina Jetmarová pohádka, ilustrace Andrea Puldová pohádka Martina Vodičková pohádka Veronika Bílá pohádka Tereza Šplíchalová pohádka Jiří Chalupník pohádka, ilustrace Hana Kusá pohádka, ilustrace Dominika Novotná pohádka, ilustrace Dagmar Binková pohádka, ilustrace Klára Kuchtová pohádka Magdalena Zelenková ilustrace Radka Osinková ilustrace Veronika Pešková ilustrace Denisa Rychová ilustrace Jana Nováková ilustrace 2\n3 OBSAH Úvod 1 Obsah 2 Čarodejnice Majdinka 3 Rybička 48 5 Človíček 6 Rodinka z Afriky 7 O statečném hrnčíři 8 Láska je silnější než zlo 9 O červíčkovi Tondovi 12 O unesené stonožce 13 O krásné kopretince 14 Závod u lesa 16 Bratři a slepice 17 O princezně Heleně 18 Ježeček Dubníček 19 Kouzelný strom 20 Brok a Micka na hradě Kašperk 23 Příloha 24 3\n4 Čarodějnice Majdinka Napsala a ilustrovala Denisa Nekvindová Byla jednou jedna stará a zlá čarodějnice, která se jmenovala Radmila. Jednoho temného dne se jí narodila dceruška Majdinka. Radmila se podívala na svojí milovanou dcerku a vykřikla:,,to není moje dcera, ta vypadá jak Alenka z říše divů, ne jak zlá čarodějnice po mamince. Uběhlo pár let a Majdinka povyrostla. Nebyla to vůbec zlá čarodějnice po matce, ale byla hodná a navíc krásná. Zlá matka se jednoho dne rozčilila a uvařila lektvar, aby z její dcery byla čarodějnice, jako je ona. Zatímco Radmila vyráběla lektvar, Majdinka pomáhala lidem. Jednou pomohla i mladému muži, o kterém netušila, že je to princ Ota. Když se Ota podíval do její krásné tváře, věděl, že je to ta pravá, avšak netušil, že je to čarodějnice. Mladá a krásná Majdinka se vrátila domu, kde bylo na stole prostřeno. Myslela si, že pití, které měla nalité v pohárku, je víno, napila se, ale najednou se jí udělalo špatně a točila se jí hlava, bolelo ji břicho. Další den se Majdinka probudila a byla jak vyměněná. Letěla na koštěti do vesnice a všude tropila samé hlouposti. Princ, který se do ní zamiloval, ji spatřil a běžel za ní. Avšak brzy zjistil, že to není jako dřív, a tak pospíchal za ženou, která na trhu prodávala červená jablka. Princ se jí ptá:,,paní, copak se s ní stalo? Včera byla úplně jiná. Paní mu odpoví:,,mladý princi, vy nevíte, že je to mladá čarodějnice, dcera té zlé Radmily z lesa? Vůbec nevím, co se s ní stalo, ona byla tak úplně jiná než její matka. Kdo ví, jestli jí nepodala nějaký lektvar, aby byla zlá jako ona. Princ ani neodpověděl a běžel do lesa za Radmilou. Stará Radmila se podívala do kouzelné koule a spatřila prince, jak k ní běží. Hned začala čarovat, aby se k ní Ota nedostal.,,hupky dupky dorotky, ať se zjeví velká chatka. Princ byl zvědavý, a proto vstoupil do chatky, kde uviděl starou paní, a tak se jí zeptal na cestu k Radmile. Ta stará paní byla ale převlečená Radmila a ta se ho zeptala:,,nemáte hlad, princi? Princ na to odpoví:,,jak víte, že jsem princ? Děkuji, hlad nemám, spěchám, abych zachránil dceru zlé čarodějnice. Rychle utekl a běžel dál hledat Majdinku. Stará Radmila se velice rozzlobila a rychle nasedla na své létající koště. Letěla lesem, až spatřila prince. Jen co ho zahlédla, začala odříkávat kouzlo:,,honem, lesy, pojďte sem a pomožte mi s Oťasem. Stromy se začaly hýbat a Otu zajaly. Zatímco se snažil utéct ze zajetí stromů, Majdinka doma vařila lektvary proti lásce. Stará Radmila letěla k Majdince, aby zkontrolovala dceru. Mezitím princ bojoval se stromy, vytasil meč a tu se stromy se strachem stáhly. Když se opět Radmila podívala do koule, uviděla, že stromy už svůj úkol splnily a prince zabily, ale všechno bylo úplně jinak. Radmila byla spokojená a letěla zpět do města. Princ mezitím spatřil chatku staré čarodějnice a vešel dovnitř. Mladá čarodějnice zrovna usnula na peci. Ota šel potichoučku, aby ji nevzbudil. Rozhlédl se a uviděl spousty sklenic, v kterých byly různé lektvary. Byl tam také nápoj proti lásce, proti dobru a proti kráse. Najednou ho napadlo, že by mohl uvařit lektvar proti zlu. Přečetl si návod a rychle se do toho pustil. Do hrnce přidal babské ucho, jelení kopyto, jitrocel a netopýří krev. Nápoj nalil do pohárku a schoval se. Za chvilku se Majdinka probudila a měla velikou žízeň. Na stole spatřila plný pohárek, a tak se 4\n5 napila. Svět se s ní zatočil, udělalo se jí nevolno, ale princ vyběhl z kouta a včas ji chytil do náruče. Dal jí napít vody a pak oba rychle zmizeli z chaloupky. Cestou se minuli se starou čarodějnicí. Princ s Majdinkou si vzali s sebou ještě trochu lektvaru proti zlu. Stará čarodějnice se vrátila domů, ale nikde svojí dceru nenašla. Rychle proto opět nasedla na koště a letěla na zámek, kde už všichni slavili návrat prince a Majdinky. Ale král najednou spatřil Radmilu a tu nevěděl, co má dělat. Majdinka si ale vzpomněla, že si s sebou vzali trochu lektvary proti zlu. Princ přinesl džbán s vínem a Majdinka do něj nalila lektvar. Za tu chvilku však stará čarodějnice přiletěla přímo k ní a silně jí stiskla ruku. Majdinka povídá:,,ale maminko, radši mě pusťte a dejte si s námi trochu vína. Radmila vínu neodolala a celý džbán vypila. Udělalo se jí také velice nevolno, ale starý král ji zachytil do náruče. Po několika týdnech byla veliká svatba. Princ s Majdinkou měli spolu tři krásné děti a teď žijí na zámku šťastně a spokojeně. 5\n6 Rybička 48 Napsala a ilustrovala Alžběta Vopařilová Za tolika horami a řekami, že byste to na prstech nespočítali, se rozprostíralo jezero, jehož jméno je příliš dlouhé, aby si ho někdo zapamatoval. Nicméně jezero tu leželo, a i když nebylo na žádné mapě, spoustu rybiček a mnoho jiných zvířátek tu žilo šťastný a spokojený život. Na okraji korálového útesu se před patnácti lety narodila malá rybka. Rodiče Radka a Patrik mu dali jméno Ondra. Když Ondra povyrostl, stalo se jeho největším snem být závodníkem. Obdivoval všechny velké závodníky, kteří dokázali vyhrát pohár Rychlé ploutve, protože to byla ta největší pocta, nejúžasnější sen každého závodníka. S kamarádem Filipem si postavili svou závodnickou dráhu, na které jezdili. Každých pět let se v blízkém městečku konal konkurz, který dvěma nejlepším závodníkům umožnil závodit s nejlepšími závodníky z celého jezera. Konkurz se konal za dva měsíce. Ondra i Filip se chtěli přihlásit, usilovně trénovali na dráze, kde byli každou volnou chvíli. Jenže když Ondra přinesl dalšího žraloka (u nás pětka), maminka už se rozzlobila: Už toho mám dost, neustále jsi někde venku a vůbec se neučíš! A když uviděla tu poznámku za nesplnění úkolu, prohlásila: Na žádný konkurz nepůjdeš. Budeš doma. Jenže Ondra se nechtěl tak snadno vzdát a utekl oknem. Teď už oba, Ondra i Filip, pluli zase domů. Povídali si, jak uspěli. K jejich obrovské radosti byli vybráni jako dva nejlepší závodníci. Ještě si vymyslíme závodnická jména, aby věděli, co 6\n7 mají napsat na pohár, přemýšlel Filip. Ani si to neuvědomili a už byli doma a loučili se: Tak ahoj, Filipe. Příští týden na závodě. Maminka se na Ondru hodně zlobila, ale nakonec souhlasila, že ho s tatínkem odvezou na závod. V den závodu se s Filipem sešli v přípravné kabince a oba byli velice nervózní. Filip si vymyslel jméno Rychlík. Moc originální to nebylo, protože jejich soupeři si říkali např. Rychlá ploutev nebo Rychlorybka. Ondra vymyslel Rybička 48, našel to jméno v knize o závodech. Všichni závodníci se připraví na start, zaznělo z dráhy. Ze všech stran začali na dráhu připlouvat závodníci, diváci nadšeně tleskali a povzbuzovali. Připravit, zaznělo opět. Pozor, a už jen: Teď! Všichni vyrazili kupředu. Ondra sice zrychlil, ale ještě bylo stále hodně závodníků před ním. Komentátor hlásal: Ještě tři kola. Další závodník ho předjel a tím mu zablokoval cestu. Potom ale náhle zatočil doprava a do někoho narazil. Jak Ondra zjistil, narazil ten závodník do Filipa a zablokoval mu cestu. Ondra věděl, že by Filip mohl vyhrát, ale nikdy si to nechtěl připustit, protože by Filip byl lepší než on. Chvíli se rozmýšlel. Ještě trochu zrychlil a vjel mezi Filipa a druhého závodníka, prudce zatočil doleva. Závodníka strhl z tratě, ale už nestačil svoji střemhlavou jízdu vyrovnat. Ucítil bolest v hlavě a už se všechno rozmazalo a zmizelo, zavíral oči a padal někam do tmy. Pomalu otvíral oči. Ležel na posteli a kolem něj byl Filip, maminka a tatínek. A už si pomalu vzpomínal. Ten závod. Filip zářil štěstím a začal rychle povídat: To bylo super, kamaráde. Já díky tobě vyhrál. Ondru naplnil zvláštní pocit vítězství. I když on vůbec nevyhrál. Měl ale velikou radost, že se to podařilo Filipovi. Človíček Napsala a ilustrovala Eliška Košňarová Na kraji malé vísky, pod skálou jménem Vidrholec, stála malá, úplně obyčejná dřevěná chaloupka babičky a dědečka Blažkových. Byli to už staří manželé a uměli se radovat z každého dne a z každé maličkosti. A tak když jednoho dne našli u chaloupky malé opuštěné štěňátko, které se klepalo zimou a kňučelo hlady a bylo celé ucourané, hned se jim ho zželelo. Vzali tu malou hromádku psích chlupů do chaloupky, aby se o něj 7\n8 postarali. Nejprve dědeček přinesl škopík s teplou vodou a štěně vykoupali. Babička podala dědečkovi starý ručník, aby štěně vysušil, a pak ho zabalil do staré deky. To už psík vrtěl ocáskem a lísal se k dědečkovi. Babička v tu chvíli vůbec nevěděla, co má dát štěňátku k snědku, pak ji ale napadlo ohřát polévku od oběda.,,snad tomu chlupáči bude chutnat," povídá babička dědečkovi.,,i to víš, babičko, že bude, vždyť je hladový jako pes," povídá dědeček. Babička našla malou misku, do ní nalila polévku od oběda a misku přisunula k té malé chlupaté kouli. Malý chlupáč byl opravdu velice hladový, a tak se pustil s chutí do připravené polévky. Babička s dědečkem s radostí pozorovali psíka a přitom přemýšleli, jak mu budou říkat. Najednou se zarazili, když slyšeli:,,mňam, mňam, to je dobrota, mňam, mňam." Babička koukala na dědečka, dědeček na babičku, pak oba na psíka.,,to snad mluví ten pejsek, či co?" povídá dědeček.,,ale jak je to možné, vždyť jen kňučel a teď mluví jako člověk, to snad není ani možné," povídá babička.,,čím to?",,to snad bude tou polévkou, byla písmenková!!!" lekla se babička. Jak se tak divili, ani si nevšimli, že pejskovi začali říkat,,človíčku." Jméno Človíček už mu zůstalo. Babička i dědeček byli moc rádi, že mají nového kamaráda. A co víc? Ještě si s ním mohou pěkně popovídat. A to všechno způsobila velmi chutná písmenková polévka. Rodinka z Afriky Napsal a ilustroval Marek Odvárka Za jedním velkým mořem a mnoha pouštěmi žila v jedné stepi žirafí rodinka. Jmenovali se Alfonsovi. Ještě nenarozený hrdina našeho příběhu se bude jmenovat Franta. Hlava rodiny je žirafák, tatínek Mirek. Velmi si považuje svého krku, který je nejdelší v celé Africe. Maminka Karla je moc pěkná žirafa a příkladně se stará o svoji rodinu. Tatínek se už moc těšil, až bude mít jednou jeho syn stejně dlouhý krk jako on a stane se jeho nástupcem. Když se jednoho večera ozval z chýše, kde rodinka bydlela, dětský pláč, byl Franta na světě. Všichni se rychle běželi na miminko podívat, ale zůstali stát mezi dveřmi s otevřenou pusou. Stáli a koukali a koukali, až maminka povídá:,,no, je trochu jiný. Tatínek s údivem odpověděl:,,trochu?? Snad trochu víc, ne?? No, no kdyby trošku, ale on byl Franta dost jiný! Měl totiž velmi krátký krk. Tak krátký, že nedosáhl ani na tu nejnižší větvičku s čerstvými listy. Tatínka to velice zklamalo, jelikož právě on byl rekordmanem se svým dlouhým krkem. Ale pomalu se uklidňoval.,,však on ještě vyroste. 8\n9 Dny ubíhaly a František musel jíst jen listy, které mu rodiče natrhali. Jenomže krk ne a ne vyrůst. Když mu bylo už šest let a krk měl stále stejně malý, rozhodli se rodiče, že navštíví afrického, velmi známého a vyhlášeného, šamana. Rodiče omluvili Frantu ze školy, nasedli do svého kabrioletu a jeli. Zanedlouho přijeli k velké chýši. Měli štěstí, nebyla dlouhá fronta. Když přišli na řadu, ocitli se v ordinaci. Šaman vypadal zvláštně. Měl blonďaté vlasy, velké brýle, v uších náušnice a v nosu zabodnutou kost. Šaman se na Frantu podíval a hned věděl, oč jde. Tak malý krk nešlo přehlédnout. A tak řekl rodičům:,,jděte prosím na chvíli ven. Rodiče odešli a šaman začal s léčbou. Položil Františka na lehátko. Zhasl a začal mumlat zaříkávadlo. Zaříkával a zaříkával a zaříkával a.už to začínala být nuda, když tu náhle rozsvítil. Mrkl na Frantíka a vykulil oči. Nic se totiž nestalo. Krk byl pořád stejně malý. A tak řekl:,,zkusíme to znovu. Po dlouhém zaříkávaní opět rozsvítil a zase nic. Zkoušel to pořád a pořád dokola a nic a nic. Krk se nezměnil. Tak tedy šaman zavolal rodiče, sdělil jim tu smutnou zprávu. Nedalo se nic dělat, rodiče i s Frantou se tedy vydali zpět domů. Cestou se zastavili v trafice u želvy pro noviny. Doma si je tatínek začal teprve číst. A co nevidí!!! Byla vyhlášena nová soutěž o nejzajímavější žirafu. Okamžitě Frantu přihlásil a on soutěž s přehledem vyhrál. Sice nebyl tatínkův nástupce, ale měl naopak nejmenší krk v Africe. A pokud mu nevyrostl, tak je rekordmanem dodnes. O statečném hrnčíři Napsal a ilustroval Michal Kohoutek Bylo jednou jedno městečko jménem Opukov. V tom městečku žili hodní lidé, až na dva hostinské, kteří šidili lidi. Ti dva si shromažďovali všechny peníze, o které ošidili poctivé lidi. Muž, kterého ošidili, je proklel strašnou kletbou. A od té doby tam začalo strašit, dokud jim někdo nevypráší kožich. Po delší době si hostinec koupil Josef Sud, který měl krásnou dceru. Za ní chodil chudý hrnčíř. Sudovi se to ale nelíbilo, a tak jim to zakázal. Té noci začalo opět strašit, a tak 9\n10 hostinský řekl:,,dám dceru tomu, kdo zbaví můj hostinec strašidel. Hrnčíř se o to chtěl samozřejmě pokusit a stejný úmysl měl i zbabělý syn starosty, Lumír Mastek z Opukova. Lumír se vydal do hostince, kde se schoval do sudu a tam také usnul. Poté do hostince přišel hrnčíř. Sotva se usadil, odbila půlnoc a začalo strašit. Podlaha se zbarvila do ruda, vyvalil se mohutný dým a zpoza dýmu vyjely dvě dřevěné rakve. Za strašného skřípání z nich vylezla plesnivá strašidla. Začala strašit, dělat nepořádek, až se hrnčíř rozzlobil. A jak strašidlům vyprášil kožich, stali se z nich andělé. Poděkovali za vysvobození a dali mu hrnec plný peněz, které nashromáždili podváděním a nekalými činnostmi. Hrnčíř byl ale tak vyčerpaný, že okamžitě usnul. A to byla Lumírova chvíle. Vylezl ze sudu, sebral poklad a pelášil s ním za Sudem žádat o ruku jeho dcery. Hrnčíř se probudil až ráno... A poklad? Ten měl Lumír. Hrnčíř vyběhl ven a začal se hádat:,,já zbavil hostinec strašidel a ten poklad je můj. Hostinský mu to ale nevěřil. Najednou se však objevili dva andělé, což byla ona vysvobozená strašidla. Hostinskému vše po pravdě dosvědčili:,,nás vysvobodil hrnčíř a poklad je jeho. Tak se všechno vyřešilo a hrnčíř mohl požádat o ruku hostinského dcery. A zbabělý Lumír? Ten utekl s ostudou. A pak byla svatba. To byla krása a těch dětí, co měli. A možná, že tam žijí ještě dnes. Láska je silnější než zlo Napsala a ilustrovala Kateřina Jetmarová Nedaleko rybníka s průzračně modrou hladinou stála a možná tam ještě stojí malá dřevěná chaloupka s hezky upravenou zahrádkou. V chaloupce žila se svojí babičkou krásná, ale velmi chudá dívka Verunka. Peněz neměly nazbyt, a tak sháněly práci, jak se dalo. Jednoho dne k rybníku zavítal pohledný chlapec na bílém koni. Jakmile spatřil Verunku, už z ní nemohl oči spustit. Ta právě na zahrádce zalévala květiny, prozpěvovala si a vůbec si nevšimla toho, že se na ni někdo dívá. Chlapci to nedalo a rozhodl se dívku oslovit. Přijel blíž k chaloupce, pozdravil Verunku, představil se jako Jakub a zeptal se jí, jestli by se u nich nenašlo něco k snědku. Verunka, i když věděla, že nemají jídlo navíc, pozvala Jakuba dál a dala mu polévku od oběda. Verunce se Jakub také hned na první pohled zalíbil. Zatímco si Verunka s Jakubem v chaloupce povídali, babička chodila po lese a sbírala lesní jahody, z kterých její vnučka pekla výborné buchty. Když se babička vracela do chaloupky, byla už téměř tma, ale už z dálky viděla stát před svou chaloupkou krásného bílého koně s dlouhou zlatou hřívou, která svítila do tmy. Velice se tomu podivila a již z dálky volala:,,verunko, už jsem doma, pojď mi pomoc s košíkem! Verunka vyběhla z chaloupky, usmála se na babičku a povídá:,,babičko, máme návštěvu. Babička se udiveně zeptala:,,kdopak k nám zavítal na tak opuštěné místo?,,jmenuje se Jakub a 10\n11 je moc milý. Vydal se do světa, aby se něčemu přiučil a narazil na naši chaloupku, řekla rozzářeně Verunka a vedla babičku do světnice, kde seděl za stolem Jakub. Babička se záludně pousmála na Verunku, protože jí Jakub také hned padl do oka a nabídla mu, jestli u nich nechce přenocovat. Jakub souhlasil, a tak mu ustlali na půdě na seně. Chvíli si ještě všichni tři povídali a pak se rozhodli, že půjdou spát. Když všichni usnuli, ozvaly se před chaloupkou kroky. Verunku to probudilo, a tak se šla podívat ven. A co nevidí.kolem chaloupky chodí stará ošklivá čarodějnice. Verunka se velice polekala a utíkala zpátky do chaloupky. Ale bylo už pozdě, čarodějnice ji spatřila a proměnila ji v dýni, kterou odnesla do své chatrče hluboko v lese u Černé skály. Ráno se Jakub s babičkou probudili a hned začali Verunku všude hledat, ta však nikde nebyla. Babička si zoufala, srdce jí málem steskem puklo a Jakub byl také smutný. Rozhodl se ale, že Verunku stůj co stůj najde. Nejtěžší bylo, že ani babička, ani Jakub nevěděli, kde začít, a tak znovu hledali všude kolem chaloupky, poblíž v lese, u rybníka, ale pak Jakub zaslechl, jak mu rákosí jemným hláskem šeptá:,,verunku najít chceš? Tak tu nestůj a k Černé skále běž! Jak to uslyšel, rychle utíkal za babičkou. Ta mu začala vyprávět všechno, co ví o Černé skále.,,říká se, že v Černé skále má své doupě stará ošklivá čarodějnice, která ze závisti ubližuje všem hezkým dívkám v okolí. Myslela jsem si, že jsou to jen staré povídačky, kterými se straší děti, až do té doby, než zmizely dvě dívky z vesnice. Od té doby jsem strachem celé noci nespala, bála jsem se, aby mi neodvedla i mou Verunku. A co se stalo? Verunka je pryč! řekla skoro plačící babička.,,neplakejte, babičko, já Vám Verunku přivedu zpět, nebojte se, řekl Jakub a objal babičku. Babička sbalila Jakubovi do šátečku zbytek jahodových buchet, které ještě Verunka stihla večer upéct, a Jakub se vydal na cestu. Z dálky ještě slyšel, jak na něj babička volá:,,dej na hlas svého srdce! Zatímco Jakub jel na svém koni k Černé skále jako o závod, zlá čarodějnice proměnila Verunku zpět a nařídila ji:,,ukliď světnici, zatop v kotli a nakrm mojí tarantuli Žofinku! Verunka celá uplakaná vstala ze špinavé země a šla dělat, co jí zlá čarodějnice nařídila. Čarodějnice jí naschvál podrážela nohy, házela na ni pavouky a to všechno jenom ze závisti nad Verunčinou krásou. Lidé říkali, že čarodějnice kdysi milovala krále ze sousedního království, ale on ji pro její ošklivost a zlost nechtěl a vzal si krásnou 11\n12 dívku, jako je třeba právě Verunka, a od té doby se čarodějnice prý mstí všem hezkým a mladým dívkám. Jakub ujížděl na svém koni a v dálce již viděl vrchol Černé skály, která byla zahalena mlhou. Večer dojel konečně ke skále a slezl z koně. Rozhlíží se a přemýšlí, jak se dostat na vrchol skály, kde je uvězněná Verunka. Najednou slyší, jak mu voda z potůčku, který protéká Černou skálou, šeptá:,,k Verunce se dostat chceš? Tak ulom větev, co na pravé straně nalezneš. Do vody ji vlož a hned budeš mít k Verunce se dostat příležitost. Jakub se na chvíli zarazil, ale pak hlas poslechl. Dal větvičku do vody a rázem z něj vyrostl žebřík až pod vršek skály. Velice se tomu podivil, ale potom se rozeběhl a šplhal po dřevěném žebříku až na vršek skály za Verunkou. Ta zatím vařila v kotli stařeně polévku k večeři. Stařena ležela v zaprášeném houpacím křesle, usínala a na rameni jí seděla černá kočka s očima černýma jako rozpálené uhlíky. Jakub vyšplhal až na skálu před vchod doupěte. Když se podíval dolů, zatočila se mu hlava a málem spadl, v poslední chvíli se však zachytil rukou za větev, která trčela ze skály. Vyšplhal se znovu nahoru a už se nerozmýšlel a vtrhl do doupěte. Nejdříve se plazil v bahně, úzkým tunelem, potom šel ještě chvíli tmavou kamennou chodbou, kde na stropě trčeli netopýři hlavou dolů, a nakonec šel po schodech a už z dálky slyšel, jak ošklivá stařena podřimuje. Došel k velkým kovovým dveřím a potichu je otevřel. Dveře byly rezaté, a tak trochu zaskřípaly, ale čarodějnici to neprobudilo. Spala hlubokým spánkem. Jakub nakoukl pomalu do dveří, uviděl ji a za ní spatřil Verunku. Srdce se mu radostí rozbušilo. Rychlou, ale tichou chůzí spěchal za ní. Verunka ho spatřila a radostí téměř vykřikla, ale v pravou chvílí zmlkla.,,jakube, já jsem tak ráda, že tě vidím, ani nevíš jak! Pojď honem, musíme jít, než se probudí! naléhala Verunka.,, Ne, musíme ji zastavit, nemůžeme dovolit, aby ubližovala ostatním dívkám a dál na světě škodila, odpověděl Jakub. Verunka tedy souhlasila. Ale jak? Pak ji napadlo, že by mohli přidat do polévky, kterou pro čarodějnici vařila, lektvar, jež měla položený na zaprášené poličce. Lektvar tedy přilili do kotlíku a zamíchali. Domluvili se, že Jakub se schová za starou dřevěnou skříň a Verunka nalije čarodějnici polévku, jako by se nic nestalo. A tak tedy udělali. Stařena se zanedlouho probudila a poručila Verunce nalít polévku do hliněné misky. Ta ji nalila a čekala, co se bude dít. Ale nedělo se nic! Verunka znervózněla a čarodějnice to poznala. Jakub se o ni začal bát a omylem zakopl o vázu a ta se rozbila! Čarodějnice zpozorněla a tu Jakuba uviděla. Hned začala křičet:,,odsud se živí nedostanete! Verunka se snažila dostat za Jakubem, ale stařena ji chytla za vlasy a přitáhla k sobě. A už se chystala proměnit ji v krysu. Jakub nemohl Verunce pomoct, poranil si nohu o rozbitou vázu a nemohl vstát ze země. Čarodějnice se už chystala vykřiknout zaklínadlo.. když v tom zbledla a proměnila se v malou bílou myš. Jakmile ji zahlédla kočka, tak se za ní rozběhla a chytla ji. Verunka celá vyděšená přiběhla k Jakubovi a vlepila mu pusu na tvář. Pomohla mu vstát, ale teď zase nevěděli, jak se dostanou dolů z vysoké skály. Po chvíli uslyšeli šepot větru:,,dostat dolů se chcete? Tak koště vezměte, sedněte a jeďte! Verunka s Jakubem poslechli, opatrně sedli na koště a letěli dolů pod skálu. Tam na ně čekal Jakubův věrný kůň. Nasedli na něj a pospíchali za babičkou. Ta seděla před chaloupkou na lavičce a doufala, že se jí Verunka s Jakubem brzy vrátí. 12\n13 Čekala až do západu slunce, a když se rozhodla, že vstane a půjde dovnitř do chaloupky, slyší od rybníka dupot koně. A tu již zahlédla Verunku v Jakubově náruči, hned se celá rozzářila:,,verunko! Vnučko moje, ty ses mi vrátila! Ani nevíš, jaký strach jsem měla! řekla babička a radostně objala Verunku.,,Já jsem se tak bála, babičko moje, ale Jakub mě zachránil. My se máme rádi, babičko! řekla Verunka a chytla Jakuba za ruku a ten jen přikyvoval a usmíval se. Potom šli do chaloupky a celý večer si povídali. A za tři týdny byla svatba, sice ne veliká, ale krásná. Verunka s Jakubem byli šťastní a babička také. Opravili si chaloupku a do roka a do dne se jim narodilo krásné zdravé děvče, které se jmenovalo Anička. Spokojeně si tam žili a jestli nezemřeli, tak tam žijí dodnes. O červíčkovi Tondovi Napsala Andrea Puldova a ilustrovala Magdalena Zelenková V jednom velikém sadě vyrostla krásná jabloň a na ní to nejkrásnější, nejčervenější a nejzářivější jablko. V jiné části sadu mezitím řekl jednoho dne malý červík Tonda své mamince Marušce, že chce jít do světa. Maminka se velice polekala a vykřikla:,,to nééé, já tě nikam nepustím! Když ale Tonda dlouho maminku přemlouval, nakonec souhlasila. 13\n14 Prý ať tedy pozná své štěstí jinde ve světě. Než Tonda vyrazil, maminka mu na cestu upekla raneček buchet, koláčů a všelijakých dobrot. A Tonda konečně vyrazil. Když došel po dlouhém putování někam do neznáma, uviděl tu nejkrásnější jabloň a na ní to nejkrásnější jablko.vyšplhal tedy na strom a zaťukal na dveře jablka, ale nikdo mu neotvíral, a tak vešel dovnitř. Byl tam takový nepořádek, že ještě takový jakživ neviděl:,,to je hrůza, řekl si. V domečku už byl hodnou chvíli, ale stále nikdo nepřicházel. Už se na ten nepořádek nemohl dívat, a tak se pustil do uklízení. Za hodinku to tam vypadalo jako ve škatulce. Když uklidil poslední místnost, vešla do domečku červice Madlenka a řekla:,,co to má znamenat? zatočil se s ní svět a z toho všeho omdlela. Tonda ji položil na pohodlnou sedačku a ona se pomalu probouzela z mdlob. Tonda se jí představil a omluvil se, že jí vpadl takhle do jejího domečku, ale že se mu moc líbil. Madlenka se mu také představila a dodala, že takhle krásně uklizený domeček nikdy neměla. Tonda u Madlenky zůstal a po nějakém čase se vzali a měli spolu spoustu malých červíčků. O unesené stonožce Napsala Martina Vodičková a ilustrovala Radka Osinková Na velké, rozkvetlé, krásně voňavé louce žila jedna rodinka. Maminka stonožka, tatínek a malá stonožka Štěpánka. Žili v této krásné louce nedaleko rybníka, na sedmé kopretině. Malé Štěpánce byl teprve jeden rok, ale už byla pěkně čiperná. Štěpánka rostla jako z vody a přišel čas jít do školy. Tam už bylo spoustu zvířátek, se kterými se Štěpánka skamarádila. Třeba zajíček Ušáček, želvička Boženka, had Ferda, kočička Micka, pejsek Bobík, kůň Blesk a myška Šedivka. Byli to nejlepší kamarádi na celém světě. Každý den se scházeli ve škole a pokaždé se těšili, až si spolu zase budou hrát. Ostatní zvířátka se prala o hračky, ale tihle v partě si vše půjčovali, nikdy se na sebe nezlobili a nehádali se. Byli to zkrátka kamarádi, jak mají být. Hned ze 14\n15 školy utíkali všichni rychle domů, aby si mohli jít hrát společně do parku na kraji voňavé louky blízko rybníka. Hráli si na slepou bábu a také na schovávanou a všichni se u toho náramně bavili. Až do chvíle než.. Až do chvíle, než se to stalo. Anička, ta nejzlobivější holčička z vesnice, vzala Štěpánku do ruky a utíkala s ní rovnou domů. Co budeme dělat? říkala si zoufalá zvířátka.,,s kým si teď budeme hrát? A tak přemýšleli, jak zachrání Štěpánku.,,Už vím, něco musíme udělat, přece ji tam nenecháme, řekla Micka a ostatní s ní souhlasili. Vyrazili přímo cestou, kudy šla Anička. Když přišli až k jejímu domu, zjistili, že je Štěpánka zavřená v malé krabici na skříni v dětském pokoji. V tu chvíli kamarádi nevěděli, jak Štěpánku osvobodit, když je tak vysoko. Už vím, řekla Micka,,,poslouchejte, a domluvili si plán, jak ji osvobodit. Kůň Blesk se postavil ke skříni, na něho vyskočila Micka a na Micku se vyškrábala myška Šedivka a z ní vyskočila až nahoru na skříň. Dole už zatím čekali: zajíček Ušáček, had Ferda, želvička Boženka a pejsek Bobík.,,Tak můžeme! zvolal Ferda s Bobíkem. Shodili krabici i se Štěpánkou. Je to dobré, chytli jsme ji, zvolal Bobík a všichni utíkali i se Štěpánkou rychle od domu. Zpět se vrátili až pozdě večer. Rodiče se na ně moc zlobili, ale když jim zvířátka vypravovala, co se vlastně stalo, rodiče byli rádi, že to takhle dopadlo. A jestli neumřeli, tak tam nejspíše žijí až dodnes. O krásné kopretince Napsala Veronika Bílá a ilustrovala Veronika Pešková Byla jedna velká louka uprostřed lesa. Na té louce rostlo spousta krásně zbarvených květin, ale žádná kopretinka. Až jednoho dne vyrostla malá rostlinka, byla to kopretinka. Časně z rána, když ostatní květinky ještě spaly, se kopretinka vzbudila. Otevřela svá krásná očka a rozhlédla se po louce. Zjistila, že není na louce sama. Dívala se, rozhlížela se a prohlížela si, jak krásný je svět. V jednu chvíli se probudila květinka, která rostla přímo vedle kopretinky. Podívala se na kopretinku a povídá jí: Ahoj, já jsem sedmikráska. Kdo jsi ty? kopretinka se podívala, kdo to na ni mluví, a pak povídá: Ahoj, já jsem kopretinka. Před chvilkou jsem vyrostla a vůbec nevím, jak to tady chodí. Sedmikráska se dívala na smutnou kopretinku, která se zoufale rozhlížela po louce. Sedmikrásce se nelíbilo, jak je kopretinka smutná, a tak jí povídá: Nebuď smutná, já ti poradím a povyprávím, jak to tady chodí, a uvidíš, že to bude v pořádku. Kopretinka odpověděla: Děkuji ti mnohokrát. Jsem ráda, že je na mě někdo tak hodný jako ty. Sedmikráska se ke kopretince otočila a začala jí vyprávět o tom, jak to na tom světě chodí: Na světě to není tak jednoduché, jak si myslíš. Nikdo z nás není na louce napořád. Jednoho dne přijde člověk a utrhne si tu kytičku, která se mu bude líbit. Kopretinka poslouchala a nevěřila tomu, co slyší. 15\n16 Chvíli přemýšlela a najednou řekla sedmikrásce: Myslela jsem si, že svět je samá legrace a ono to s námi všemi skončí takhle. Kopretinka z toho byla smutná a přemýšlela, jak by šlo zabránit smutnému osudu kytiček. Byl večer a kopretinka se sedmikráskou propovídala celý den. Dozvěděla se spoustu nových věcí a na smutný osud kytiček zapomněla. Ráno, když se kopretinka vzbudila, zjistila, že trochu vyrostla. Hned to chtěla oznámit sedmikrásce, ale najednou zjistila, že krásný květ sedmikrásky je pryč. Kopretinka nevěděla, co má dělat. Bála se, aby se sedmikrásce něco nestalo, a tak začala plakat. V tu chvíli jí nějaký jemný hlásek oslovil: Neplakej, já ti povím, kde sedmikráska je. Ráno, než ses vzbudila, se přes louku prohnaly děti a sedmikrásku si odnesly. Mám ti vyřídit, aby ses nebála a byla šťastná. Kopretinka si vše vyslechla a poděkovala za zprávu. Uběhly dva dny a kopretinka byla stále sama a nevěděla, co má dělat. Strašně se nudila. Chtěla jít za jinými kytičkami, ale nemohla, kořeny ji nepustily. Házela sebou, škubala se, ale k ničemu jí to nebylo, pořád stála na stejném místě. Byla smutná a nevěděla, s kým si má popovídat. Uběhl další den a vedle kopretinky vyrostla malinká rostlinka. Stála na stejném místě, jako stála sedmikráska. Kopretinka byla ráda, že nebude sama, protože chtěla dát kytičce rady, které znala od sedmikrásky. Jenže než se rostlinka vzbudila, přeběhl přes louku člověk. Nejprve si kopretinky nevšiml, ale pak ji zahlédl, jak se krčí v trávě. Shýbl se a opatrně kopretinku utrhl, aby ji nepoškodil. Kopretinka nevěděla, co se děje, ale netrvalo dlouho a uvědomila si to. Člověk držel kopretinku vysoko nad zemí. Chtěla utéct, ale nemohla, ten člověk ji držel pevně, aby mu nespadla. Chvíli se nesla a pak spatřila velký dům, kde člověk bydlel. Poté, co vešli do domu, vložil ji člověk do vázy na stole. Kopretinka se napila vody a upravila si všechny své lístky. Pak si všimla, že ve váze není sama. S údivem, překvapením i radostí zjistila, že kytička, která je vedle ní, je sedmikráska. Povídaly a vyprávěly si vše, co zažily. Byly nesmírně šťastné. Člověk se o obě květinky pečlivě staral. Každý den jim měnil vodu a dopřával jím každý den čerstvý přísun vzduchu. Byly šťastné a plné života a pokud neuvadly, jsou v té váze dodnes. 16\n17 Závod u lesíka Tereza Šplíchalová a ilustrovala Denisa Rychová Žilo, bylo na kraji lesíka deset lesních kamarádů. Ti kamarádi bydleli každý ve svém domečku. Jmenovali se žabák Fred, veverka Terka, myšák Stuart, zajíc Erny, jezevec Arnošt, dva medvědí bratři - Pepík a Kubík, divočák Ernest, pavouček Šarlotka a nakonec slunéčko sedmitečné Lýdie. Ti se jednou slunečného dne rozhodli, že uspořádají závody. Jako rozhodčího si vybrali moudrého výra, který bydlel na nejvyšším stromě v lesíku. Poprosili ho, aby utvořil družstva. Ta pojmenoval kopretinové a pampeliškové. Do kopretinového družstva výr zařadil žabáka Freda, myšáka Stuarta, jezevce Arnošta, pavoučka Šarlotku a méďu Kubíka. V pampeliškovém družstvu byli všichni ostatní. První disciplína bylo plavání. Výr je tedy seznámil s pravidly. Ten, kdo se první dostane k protějšímu břehu, získává pro svoje družstvo bod. Které družstvo získá nejvíce bodů, vyhrává. V prvním závodě získal bod pro svoje družstvo žabák Fred. Další disciplína byl skok vysoký, ve kterém vítězí zajíc Erny. Takto se postupovalo dále v různých disciplínách. Na konci závodu se spočítaly body a výr zjistil, že oba týmy mají stejný počet bodů. Proto vyhlásil rozhodující utkání. A to bylo přetahování družstev. Výr sehnal lano a uprostřed uvázal červený šátek. Postavil se k šátku a družstva se zařadila na svou stranu. Na pravé straně bylo kopretinové družstvo a na druhé bylo pampeliškové družstvo. Přetahovaná začala. Problém byl v tom, že síly byly nerozhodné.,,bodejď by ne! zarazí výra méďa Kubík.,,Chybí nám myšák Stuart. Musíme ho najít, jinak se nerozhodne, které družstvo je silnější. A tak výr poprosil ostatní zvířátka, ať jim pomohou s hledáním Stuarta. Prohledali celý les,okolí i přilehlé pole, ale Stuart nikde. Nakonec Kubíka napadlo, že by mohl být u své sestřenky Rozárky. Tak se tam tedy vydali. A měli pravdu. Stuart seděl s Rozárkou u stolu a jedli sýr. Stuatr měl plnou pusu sýru, že mu málem zaskočilo, 17\n18 když tam všechny uviděl. Výr se ho zeptal, co tu dělá, proč nesoutěží a myšák smutně odpověděl. Řekl mu, že ho Kubík z tohoto závodu vyloučil, že by jim stejně nepomohl, že malá myš nemá žádnou sílu. A Stuartovi to bylo moc líto, a tak se raději schoval k Rozárce. Výr mu nakázal, aby se s nimi vrátil a dokončil závod. Myšák tedy poslechl, vrátil se a závod mohl konečně začít. Zvířátka se zařadila a začala tahat za lano. Myšák se do toho opřel vší silou a šátek byl ráz dva na jejich straně. Kopretinové družstvo tedy vyhrálo.výr pogratuloval vítězi a předal pohár Kubíkovi. Ten se myšákovi omluvil, že to tak nemyslel, a předal mu pohár. Stuart mu poděkoval a omluvu přijal. Byli to přece kamarádi a ti si mají odpouštět. Nakonec výr poprosil zvířátka, aby mu pomohla s úklidem tratě. Když vše uklidili, začalo se rychle stmívat. Výr se s nimi rozloučil, popřál jim dobrou noc a všichni se rozešli do svých domečků. Každý si v postýlkách liboval, jaký to byl krásný den. Bratři a slepice Napsal a ilustroval Jiří Chalupník Na samotě, v hlubokém a tmavém lese, stála malá téměř zchátralá chalupa a v ní žili v bídě dva bratři. Rodiče jim dávno zemřeli a bratři se museli živit sami, jak se dalo. Na živobytí neměli, jen tak, že neumřeli hlady, ani o chalupu se nemohli postarat. Měli jen starou opelichanou kočku a dvě slepice. Jednoho dne se mladší bratr rozhodl, že půjde zkusit jednu z těch slepic prodat a že za ni třeba dostane nějaké peníze. Slepice bylo sice bratrům líto, protože jim každý den snesla jedno vajíčko, ale utěšovali se tím, že jim zůstane ještě jedna. I vydal se mladší bratr se slepicí na trh, ale žádného kupce, který by měl o slepici zájem, nepotkal. Smutně se vracel domů. Starší bratr už na něho s nadějí čekal. Když však uviděl, že se bratr vrací s nepořízenou, ze vzteku, že slepici 18\n19 neprodal, mladšího bratra vyhnal z domu. Mladšímu bratrovi nezbylo nic jiného, než se slepicí v pytli trmácet křížem krážem světem. Dlouho se trápil a nevěděl, kam se podít, kam hlavu složit a co jíst. Napadlo ho, že by si mohl slepici upéct a mít z ní nějaký užitek, ale když se na ní podíval, nedokázal to. A tak si řekl, že aspoň není v pustém lese sám a slepice, že za jeho trápení stejně nemůže. A tak zcela vysílen usnul na pasece. Když spal, zdály se mu prapodivné sny. Jako kdyby k němu někdo promlouval a sliboval lepší život. Jenže znáte to, sen je sen, až se vzbudíš, vše zůstane při starém. No a ráno se probudil a vytáhl slepici z pytle, aby si něco sezobla. A co nevidí. Na dně pytle se něco blýská. Ihned po tom zvědavě sáhl a vytáhl zlaté vajíčko. Zářilo, až oči přecházely. Nemohl uvěřit, jaké štěstí ho potkalo. Radoval se, jásal, skákal radostí, že už nikdy nebude žít v bídě. Hned si taky vzpomněl na svého bratra a toužil se s ním o své bohatství rozdělit. Šťastný se vracel domů. Bratr ho radostně vítal a omlouval se, jak se k němu tehdy zachoval. Spolu se odstěhovali do města, kde si našli malý skromný domeček a tam jim jedna slepice snášela tak dobrá vajíčka, že jim je bylo líto jíst, a tak je prodávali. Druhá slepice snášela zlatá vajíčka, a to mluví samo za sebe. Žili si šťastně až do smrti. O princezně Heleně Napsala a ilustrovala Hana Kusá Za devatero lesy a devatero údolím na vrcholku hory stál krásný zámek. V něm žila krásná princezna Helena s panem králem a paní královnou. Jednoho dne, 19\n20 když se Helena procházela zámeckou zahradou, uslyšela v dálce slabé volaní. Znělo to až z toho nejčernějšího kouta zahrady. Princezna se velice bála, ale i přes ten veliký strach byla zvědavá, kdo to tak úzkostlivě volá. Dodala si odvahu a šla se podívat. V duchu si říkala:,, Já to zvládnu, já to zvládnu, jen se nebát. Byl to zraněný malý ptáček. Princezna si ho vzala k sobě do komnaty a moc dobře se o něj starala. Nosila mu vodičku, různá zrníčka i obilí, až malý ptáček začal zpívat smutnou písničku. Princezna ze svého pokoje už vůbec nevycházela ven, jen byla stále se svým krásným ptáčkem. Poslouchala ho ve dne i v noci. Její královští rodiče začali mít o svou Helenu strach - nejedla, nepila, jen poslouchala tu píseň. Když už to trvalo několik dnů, král i královna se rozhodli, že zavolají věhlasnou bábu kořenářku, aby se podívala na princeznu i na ptáčka. Bába přišla, oba si prohlédla, ale nic neříkala. Pak si jen něco vyndala ze svého košíčku a pospíchala do královské kuchyně. Tam spustila: Všichni kuchaři, kuchařky, kuchtíci a kuchtičky ven z kuchyně! Všichni tedy odešli a babka se dala do vaření léku pro nemocnou princeznu a smutného ptáčka. Vařila den i noc, až konečně přišla za králem i za královnou a dala jim odvar ze svých bylin, aby ho dali vypít krásné Heleně i smutnému ptáčkovi. Když se tak stalo, smutný ptáček se změnil v krásného mládence, který pak polibkem uzdravil Helenu. Rodiče byli velice šťastni. Helena si mládence vzala za muže a jejich svatba trvala bez přestání tři dny a tři noci. A jestli neumřeli, žijí na zámku dodnes. Ježeček Dubníček Napsala a ilustrovala Dominika Novotná Na pasece uprostřed borového lesa roste krásný mohutný dub. Zde bydlí v malém domečku pod kořeny ježeček Dubníček. Podél celé paseky stojí malá vesnice s domky ostatních zvířátek. Bydlí tu pospolu a všichni rádi navštěvují moudrého kmotříčka Ježečka. Jeho malý byt je velice útulný. Ve světnici má krásnou malovanou truhlici a v ní různé bylinky na bolístky a neduhy. Dnes je krásné jarní ráno a zvířátka se probouzejí do nového dne, jenom v jednom domečku je stále zataženo. Je to dům Zajíců. Ježeček se pomalu chystá na louku na první jarní bylinky, krásně kvetou a celá louka je poseta žlutými květy pampelišek. Vezme si tedy košíček a už je před vrátky, když na něho volá paní Zajícová: Kmotříčku, kmotříčku, prosím vás, pojďte honem k nám, něco se stalo našemu malému Zajíčkovi! Kmotříček se honem vydal k Zajícům. Malý zajíček stále pláče a je velice smutný. Kmotříček ho prohlédne, ale nic neshledá. Je mu to divné, a tak stále přemýšlí, co se mu mohlo přihodit. Mamince Zajícové tedy prozatím poradil, ať malému uvaří dobrý čaj a nechá ho v postýlce. Sám se pomalu vydal na bylinky. 20


Soví pohádka – 11. kapitola – Liška na dvoře – Povídání od Matyldy\nZvíře za plotem dlouho vyčkávalo, zda se někde něco nepohne. Pak se přikrčilo – a hop. Dlouhým skokem přeskočilo plot. Na dvoře v měsíčním světle stojí liška. Otřepala se a opět se zaposlouchala do noci. Nezaslechl někdo dopad jejích tlapek na trávu? Nevzbudil se někdo?\nAle všichni na dvoře spí. Tvrdě spí ve své boudě i pes Haf a Kulíšek stulený pod jeho uchem.\n„Hihi,“ zasmála se v duchu liška. „Vůbec nikdo o mně neví! Ani ten hloupý pes! Jen počkejte, já vám teď ukážu. Chytím si toho kohouta. Beztak je to jen takový řvoun. A pak třeba i nějakou slepici. Ale napřed toho kohouta!“\nLiška se přikrčila, rozhlédla a pak tiše přeběhla celý dvůr. Už dávno si všimla, že kurník má vzadu otevřená malá okýnka. Ze dvora na ně není vůbec vidět. A ještě je tam hromada dříví. Vyleze po něm až k okýnku. A pak …, mňam, to bude dobrota!\nJen kocourci na půdě ještě neusnuli. Leží přituleni k sobě v suchém seně na půdě. Občas krátce zadřímnou, ale hned jsou zase vzhůru. Trápí je špatné svědomí a prázdné bříško.\n„Bráško,“ ozvalo se do tmy tiché mňouknutí. „Já mám hlad!“\n„Já taky,“ zafňukal druhý hlásek. „Nemůžu kvůli tomu vůbec spát!“\n„Já jdu ven,“ mňoukl opět ten první. „Třeba už Haf spí. Nebo si mne nevšimne. Chytím myšku a .. a … dám ji Kulíškovi. Aby se na nás už nezlobil!“\nPes Haf otevřel jedno oko. Pak zvedl hlavu a vztyčil uši. Zaposlouchal se do tmy. Slyší nějaký šramot. Něco se někde děje?\nV otevřených dvířkách půdy se ukázala malá kočičí hlavička. Kocourek Hugo neslyšně seskočil dolů. Za ním Hubert.\n„Banda jedna kočičí,“ zavrčel Haf. Ale pak zase položil hlavu a spal dál. Peřinka psího ucha sklouzla a odkryla Kulíška. Studený noční vzduch mu foukl na záda. Kulíšek se nespokojeně zavrtěl. Otevřel oči a rozespale se rozhlédl. Kde to je? Není ani v sovím hnízdě, ani u maminky kvočny…\n„Toto je Hafova bouda,“ uvědomil si po chvilce tápání. „Brr, to je mi najednou zima!“\nSpánek ho opustil. Kulíšek se tiše postavil na nožky. Oklepal se, vybatolil z boudy a užasle se zastavil. Vysoko nad ním se klenula tmavá obloha se spoustou hvězd. Mezi nimi jasně zářil velký kulatý měsíc. V jeho světle bylo vidět celý dvůr. Stromy, dům i kůlna měly ostré obrysy a vrhaly černé stíny. I Hafova bouda, krmítka slepic a dlouhá stébla trávy. V měsíčním světle vše vypadalo tak tajuplně, pohádkově!\n„Jé,“ vydechl překvapeně Kulíšek. „To je hezké!“\n„Vypadá to jako namalovaný obrázek, že?“ ozvalo se tiše za ním. Kulíšek se otočil. Kousek od něj stál Hugo.\n„Hm,“ zamračil se Kulíšek.\n„Já se s tebou nebavím!“ rázně se otočil a kolébal se pryč. Hugo zůstal stát. Smutně se za ním díval. Kocourek Hubert vykročil ze stínu stromu. Hlavou trochu strčil do bratříčka a řekl.\n„Nech ho, zítra za ním zajdeme. A za Hafem. Omluvíme se jim ještě jednou. Abychom byli zase kamarádi!“\nPotom se oba rozběhli k plotu. Přeskočí ho na druhou stranu. Je tam v trávě hodně myších děr. A kocourci mají takový hlad!\nKulíšek naštvaně ťapal po dvoře. Náhle se v nočním tichu ozval nějaký rámus. Co to bylo?\nLiška už je nahoře na dříví. Vstrčila krk do okýnka a ….\nKohout Albert se ve snu prochází po plotě. Všechny slepice obdivují jeho jasně červený hřebínek na hlavě i dlouhý ocas s krásně barevným peřím. Pyšný Albert ze spánku zatřepal křídly. Zrovna, když ho chtěla liška popadnout za krk! Místo toho lap – a drží Alberta za peří v ocasu. Albert se probudil a začal se bránit. Vyděšeně vykřikuje, mává křídly a hrabe nohama do vzduchu. Liška nedbá. Už kohouta vytáhla ven, už s ním sbíhá z kupy dřeva dolů. Na dvoře se na okamžik zastavila. Nadhodila kohouta v tlamě, aby se jí lépe nesl a chtěla se rozběhnout. Bác. Au! O něco zakopla. Plácla sebou do trávy a zabolela ji tlapka. Jako by ji do ní někdo klovnul! Leknutím otevřela tlamu a kohout jí vyklouzl. Než stačil uprchnout, liška po něm opět skočila. Lap – opět se jí něco zamotalo pod nohama. Udělala kotrmelec a znovu vyskočila. Před ní stojí rozčepýřený Kulíšek. Poskakuje na krátkých nožkách a píská, co mu síly stačí. Albert se skřehotáním prchá pryč. V kurníku vyplašeně kdákají slepice.\n„Tak si odnesu tebe,“ a liška rozzuřená neúspěchem se vrhla po Kulíškovi. Ale než ho stačila chytit, Kulíšek jí zmizel z očí. To kocourek Hugo uslyšel rámus a vrátil se zrovna včas. Proletěl lišce přímo před čumákem. Popadl Kulíška do tlamičky a skok a skok, zmizel s ním ve tmě.\nLiška vyrazila k plotu. Hop, v poslední vteřině ho přeskočila a zachránila se před rozzlobeným psem.\nHaf se zlobí a stydí najednou. To on přece měl hlídat dvůr. To on měl přece zahnat lišku. Jenže místo hlídání zrovna tak tvrdě usnul. A zdálo se mu o tom, že mu Kristýnka donesla takové dobré masíčko.\nA málem tak lišce dovolil, aby si odnesla kohouta. A něco ještě horšího! Mohla chytit i Kulíška! Jeho malého kamaráda!\n4 thoughts on “Soví pohádka – 11. kapitola – Liška na dvoře”\nnech se překvapit 🙂 Ale je to pohádka pro děti – tak …. 🙂\nOpět moc pěkné povídání\nPředposlední kapitolka, Liduško 🙂 teď už bude jen jedna – poslední.


Pěvecký sbor Muni potvrdil svou pozici světové špičky | Student | em.muni.cz\nSbormistr Michal Vajda (uprostřed) se svým souborem na cestě z úspěšného vystoupení na festivalu.\nPro finálové vystoupení zvolil soubor moravskou lidovku a vyplatilo se to.\nČeské, francouzské i čínské písně rozezněly v uplynulém víkendu švýcarské město Montreux. Padesátého druhého ročníku mezinárodního festivalu sborů Montreux Choral Festival se letos zúčastnil také Pěvecký sbor Masarykovy univerzity. Zpěváci si ze soutěže odvezli titul absolutního vítěze Grand Prix. Uskupení tak potvrdilo svoji přední pozici mezi světovými amatérskými sbory.\nMezi celkem dvanácti soutěžícími byly například soubory z Belgie, Maďarska, Číny nebo Portugalska. „Každý sbor, který se chtěl zúčastnit, musel poslat přihlášku s nahrávkami a soutěžním repertoárem. Na základě toho byli potom soutěžící vybráni,” vysvětlil sbormistr Michal Vajda.\nVystoupení Pěveckého sboru MU po vyhlášení\nPerformance after annoucing..City of Montreux's Grand Prix winnerof Montreux Choral Festival 2016THE CHOIR OF MASARYK UNIVERSITY Jeunes mixteRépublique TchèqueCzech Rep.GRATULATIONS!!\nZveřejnil(a) André Guetto dne 3. duben 2016\nPěvecký sbor MU dlouhodobě patří mezi světovou špičku mezi amatérskými uskupeními, ocenění v Grand Prix získal na mezinárodních soutěžích už počtvrté.\nUskupení bylo založeno už v roce 2004, svojí činností ale navazuje na dlouholeté tradice univerzitního sborového zpěvu. Členy se mohou stát studenti všech fakult, kteří úspěšně projdou konkurzem. Repertoár zahrnuje klasickou sborovou literaturu od renesance až po současnost, ale i vokální skladby inspirované moderními žánry s možným uplatněním instrumentálních či jiných tvůrčích schopností pěvců.\nAktuálně má sbor vedený Michalem Vajdou 50 členů a kolem deseti vystoupení ročně. Zkouší pravidelně dvakrát týdně na Pedagogické fakultě MU.


Podníkání prostřednictvím dalších osob - zdanění, EET, DPH - Adar\nPodníkání prostřednictvím dalších osob - zdanění, EET, DPH\nUrčitě máte možnost jiné chůvy zaměstnat na smlouvu dle zákoníku práce (třeba na dohodu o provedení práce na jednotlivé zakázky nebo na dohodu o pracovní činnosti). Vy zdaňujete celý příjem a výdaje za zaměstnance vám základ daně snižují. Vy odvádíte sraženou daň (popř. sociální a zdravotní za zaměstnance). To je nejčistší (ale pokud by se mělo odvádět sociální a zdravotní pojištění i nejdražší) způsob jak Vaši aktivitu postavit. EET řešíte, pokud Vám zákazník zaplatí v hotovosti (i když peníze svěří vašemu zaměstnanci, tak musí vystavit doklad). To co vyplatíte vy zaměstnancům EET nepodléhá. Jiné chůvy nepotřebuji živnostenské oprávnění. Do obratu pro DPH Vám vstupují všechny vyinkasované částky od zákazníků.\nPokud by chůvy měly živnostenské oprávnění, můžete je přizvat jako Vaše subdodavatele. Vy sjednáte zakázku, Váš příjem je celá platba zákazníka a Vy zodpovídáte za EET (můžete tím však pověřit Vašeho subdodavatele). Základ daně Vám snižuje výdaj, který zaplatíte subdodavateli (jiné chůvě) a pokud jí to zaplatíte v hotovosti (a za takový případ se bude považovat i situace, kdy on příjme v hotovosti celé peníze od zákazníka, svůj podíl si strhne, a Vám v hotovosti předá rozdíl) pak subdodavatel musí vystavit doklad EET.\nJedná se o jakýsi švarc-systém, který naráží na zákon o zaměstnanosti, ale v současné době se to toleruje a nepostihuje. Z hlediska odvodů to může být lacinější než předchozí řešení (ale taky nemusí - pokud by si všechny jiné chůvy u vás vydělali méně než 10 tis. Kč měsíčně a běželo jim zdravotní pojištění z jiných příjmů, pak je minulá varianta výhodnější). Do obratu pro DPH Vám vstupují všechny vyinkasované částky od zákazníků.\nTeoreticky byste mohla s jinými chůvami uzavřít "smlouvu o společnosti" (dříve sdružení bez právní subjektivity). Vy byste jménem svým i jejich přijímala zakázky, mohla být pověřena povinnostmi EET. Výnosy z podnikání po snížení o náklady byste si pak podle ustanovení smlouvy mezi sebou rozdělili a každý sám by zdanil svůj podíl na zisku. Do obratu pro DPH vstupuje každému pouze jeho poměrná část.\nTeoreticky byste si mohla zřídit živnostenské oprávnění na zprostředkování služeb (volná živnost) a jiným chůvám, které mají živnostenské oprávnění na hlídání pouze dohazovat obchody. Pokud by jste se smluvně dohodli, že odměnu za zprostředkováním Vám dají ony, pak ony by svým jménem vyinkasovali celou odměnu od zákazníka a případně sami zajistili EET. Tento celý příjem by zdanili (po snížení o související výdaje). Jedním ze souvisejících výdajů je provize pro Vás. Tu si zdaníte Vy a pokud ji inkasujete v hotovosti vystavíte doklad EET. Do obratu pro DPH by Vám vstupovali pouze Vaše provize.


Aktivní 1000watový dvoucestný 15" PA reproduktorový systém s MP3 přehrávačem, možností bezdrátového připojení a integrovaným mixážním pultem.\ns DPH: 6 630,00 Kč bez DPH: 5 479,34 Kč\nPři konstruování těchto reproduktorů se špičkovým výkonem jsme vyšli z našich značných zkušeností, což nám umožnilo je zlehčit (B115MP3: 17,7 kg; B112MP3: 12,5 kg) a zvýšit jejich výkon. Začali jsme zakázkovými výkonnými zesilovači třídy D pro výkon s maximálně nízkým zkreslením a nejvyšší účinnost. S podporou technologie spínaných napájecích zdrojů SMPS (Switch Mode Power Supply), moderní alternativy k těžkým transformátorům a masivním chladičům, mohou tyto reproduktory pracovat celý den a celou noc bez zahřátí, aniž by se byť jen „zapotily“!\nJednou z nejskvělejších funkcí těchto reproduktorů je jejich plně adresovatelný vestavěný MP3 přehrávač. Osmitlačítkové uživatelské rozhraní a vysoce kontrastní multifunkční LCD panel vám umožňují rychle procházet stopami a umožňují zpřeházené, opakované a jednorázové přehrávání. Od hudebního stylu „break“ a hudby na pozadí, až po stopy z koncertů s vysokým rozlišením, tento plnohodnotný MP3 přehrávač vše zvládne.\nAž donedávna znamenalo přidání bezdrátových mikrofonů do PA systému buď změť kabelů a visících přijímačů, nebo, v horším případě, vestavěný přijímač s nevyzpytatelným výkonem za přehnanou cenu. Tyto dny jsou již definitivně ty tam díky řadě bezdrátových mikrofonů BEHRINGER ULTRALINK vybavených naším exkluzivním ultrakompaktním dvoukanálovým přijímačem. Stačí, když připojíte přijímač k vyhrazenému bezdrátovému portu na zadním panelu, a získáte plný přístup ke dvěma kanálům dokonale kvalitního bezdrátového připojení poskytujícího přirozený zvuk. Bezdrátové mikrofony řady BEHRINGER ULTRALINK, prodávané samostatně a dostupné jako ruční nebo náhlavní modely, okamžitě (a levně) rozšíří vaše systémy B115MP3/B112MP3 tak, že se vypořádají s téměř jakoukoli aplikací pracující s živým zvukem.\nIntegrovaný mixážní pult je vybaven stejnými ultra nízkošumovými mikrofonními předzesilovači s velkou rezervou, díky nimž mixážní pulty BEHRINGER staly legendou, a dvěma vstupy, které přijmou prakticky jakýkoli mikrofonní/linkový signál, který možná budete chtít zpracovat. Ovládací prvky s proměnným vstupním ziskem (s LED kontrolkou Clip) vám vždy zajistí dokonalou úroveň regulace. Stačí, když připojíte mikrofon a kytaru nebo klávesy, přidáte své podkladové stopy z USB klíčenky a show může začít. A pokud potřebujete větší pokrytí, použijte praktický linkový výstupní konektor XLR k připojení dalších aktivních reproduktorů.\nPro výkon zesilovače ve vysoce výkonných reproduktorových sestavách neexistuje absolutně žádná náhrada; druh výkonu, jímž takový zesilovač disponuje, den za dnem poskytuje čisté a výrazné vokály a jeho basy rozechvívají hruď. A to je důvodem, proč jsme těmto hromotlukům poskytli 1000 wattů dvakrát zesíleného a digitálně zpracovaného výstupního výkonu. Ale s velkým výkonem přichází velká odpovědnost, a tak naši technici přidali patentovaný DSP (digitální signálový procesor) se špičkovými funkcemi jako dvoupásmový ekvalizér, aktivní výhybka, dvojité ochranné omezovače a korekce odezvy převodníku, které zaručují, že tyto reproduktory budou poskytovat neuvěřitelný výkon při nejnižších možných úrovních zkreslení.\nDíky lichoběžníkovému tvaru jsou soustavy B115MP3 a B112MP3 vhodné pro široké spektrum aplikací. Lze je montovat na standardní reproduktorové sloupy, stavět na subwoofery nebo dokonce pokládat na stranu, aby sloužily jako jevištní monitory. Jejich mimořádná věrnost zvuku a frekvenční odezva jim umožňují, aby se staly oblíbenými prostředky zpěváků i instrumentalistů. Zapojení je snadné; vyžaduje jen jeden kabel s XLR nebo 1/4“ konektorem od vaší mixážní konzole a napájení. Další monitory lze připojit do série pomocí linkového výstupního konektoru XLR na zadním panelu.\nNo, začněme s vaší aplikací… vystupujete jako konferenciér v tanečním sále hotelu – nebo jako rocker v místním baru nebo tanečním klubu? Volba reproduktorové skříně závisí na vašich požadavcích na basy. 15“ woofer má asi o 40 % větší povrch, který hýbe vzduchem, než 12“, což se projevuje větším množstvím basů. Proto by model B112MP3 mohl být vším, co potřebujete, pokud řečníte na menších shromážděních nebo jammujete v kavárně. Pokud však provozujete diskotéky v rušných nočních klubech, pořádáte večery s karaoke ve svém obývacím pokoji nebo potřebujete jen zesílit zvuk, lepší volbou může být B115MP3.\nAktivní PA reproduktory EUROLIVE vysoce převyšují zbytek nabídky a poskytují výjimečný výkon, i když jsou nuceny se blížit svým limitům. Lehké a výkonné aktivní reproduktory B115MP3 a B112MP3 s vestavěnými mixážními pulty a na zakázku navrženými převodníky, integrovanou bezdrátovou funkčností a uživatelsky přívětivým mediálním přehrávačem jsou ideální jak pro řečové, tak hudební aplikace – za cenu v této třídě neslýchanou. Vyzkoušejte si reproduktory B115MP3 a B112MP3 ještě dnes u místního prodejce a zjistěte, proč se stále více a více profesionálů rozhoduje pro aktivní reproduktory BEHRINGER řady EUROLIVE, díky jejich vynikajícímu výkonu a mimořádné hodnotě.\nDoplňkové údaje / Behringer Eurolive B115MP3 1000W 15" Powered Speaker\nhliníkový kužel, MP3 přehrávač USB, rukojeť / popruh, vestavěný mix, zesilovač třídy D\nJihlava Havlíčkova 60a\t Okamžitě k odeslání Cena dopravy* 0,00 Kč\t Cena* 8 990,00 Kč\t Koupit zde


Horníci nalezli v Brazílii obří smaragd vážící 360 kilogramů. Jeho cena přesahuje 10 miliard korun | Hospodářské noviny (HN.cz)\nHorníci nalezli v Brazílii obří smaragd vážící 360 kilogramů. Jeho cena přesahuje 10 miliard korun\n24. 5. 2017 ▪ 13:38\nBrazilští horníci objevili obří smaragd za 10 miliard korun - Ilustrační foto. Autor ▪ Wikimedia Commons - Eva Kröcher (GFDL 1.2)\nBrazilští horníci nalezli smaragd, který znalci ocenili na 450 milionů dolarů. Obří smaragd váží 360 kilogramů, krátce po nálezu kámen koupil od důlní společnosti místní podnikatel. Na vyproštění kamene vysokého 1,3 metru ze země byla potřeba těžká technika.\nTrump omezí peníze na zbraně pro spojence. Výrazně se to dotkne Ukrajiny a některých zemí bojujících s islamisty - čtěte ZDE


Bývalá československá, později americká tenistka, bývalá světová jednička (poprvé v roce 1978). Rekordní devítinásobná šampionka Wimbledonu. Na grandslamech triumfovala celkem 18 krát.\nNa vrchol se dostala také ve čtyřhře, kde rovněž drží rekord, získala v ní totiž 177 titulů.\nDo USA emigrovala v roce 1975 a o šest let později se oficiálně stala americkou občankou. Aktivní kariéru skončila v roce 2006.\nNyní trénuje polskou tenistku Agnieszku Radwaňskou.\nIkona Řevnic a královna Wimbledonu. Z Navrátilové přitom málem byla lyžařka Martina Navrátilová už v 19 letech prchla před komunistickým režimem v Československu za moře a stala se legendou tenisových kurtů.\nKorda spasitelem tenisové Ameriky. Už brzy se to stane, předpovídá Navrátilová Americký mužský tenis marně čeká na grandslamový triumf dlouhých osmnáct let.\nPlíšková hraje jako Serena, žasla ohromená Navrátilová. Její nejlepší zápas Karolína Plíšková odehrála podle slov legendární Martiny Navrátilové nejlepší zápas, jaký od české tenistky viděla.\nKdyž Kvitová vyhraje, lepší bude už jen nedostižná Navrátilová. Historie se opakuje Jen pár dnů před jednatřicátými narozeninami je Petra Kvitová znovu v úctyhodné formě.\nNavrátilová se rozbrečela, LeBron se směje Trumpovi. Tak sport prožívá americké volby Podívejte se, jak sportovní hvězdy reagují na zvolení Joea Bidena americkým prezidentem.\nZverev míří do finále, přesto čelí kritice. Názor Navrátilové mě nezajímá, hlásí Svět tenisu v neděli pozná zbrusu nového grandslamového šampiona. Alexander Zverev jím ale podle expertů nebude.\nZbabělý útěk, jako rozchod po mailu. Navrátilová se překvapivě pustila do Djokoviče Legendární tenistka vyčetla světové jedničce nedostatek odvahy postavit se k problému čelem.\nUčili ji, aby mě nenáviděla. Martina mě ale utěšovala i na pohřbu, přiznala Evertová Martina Navrátilová a Chris Evertová se staly pod americkou vlajkou hlavními postavami tenisu 70. a 80. let.\nKrutá dřina a pak slzy. Nenasytnou Navrátilovou omámila droga jménem Wimbledon V úterý uplynulo 30 let od chvíle, kdy si Martina Navrátilová definitivně zajistila tenisovou nesmrtelnost.\nMůže změnit svět. Šestnáctiletá Gauffová plamenným proslovem uchvátila Navrátilovou Coco Gauffová má podle legendární Martiny Navrátilové předpoklady stát se sportovní superhvězdou s významným společenským přesahem.\nFacka režimu a statečná emigrace Navrátilové. Já bych to nedokázala, říká Mandlíková Společně byly u jednoho z nejmagičtějších sportovních momentů, které Československo v 80. letech minulého století zažilo. Každá na opačné straně.\nTenis je přepych, prohlásila Navrátilová. Do Wimbledonu nepojede poprvé od roku 1973 Legendární Češka upozornila, že čas hraje proti tenistům, jako jsou Roger Federer nebo Serena Williamsová.\nBylo mi potěšením, vzkázala Kvitová Šarapovové. Před lety jí zkazila příběh Sehrály proti sobě 11 duelů. Maria Šarapovová v nich byla o něco úspěšnější, ten nejdůležitější duel ale v roce 2011 vyhrála Petra Kvitová.\nTo, co Navrátilová, bych nikdy neudělala. Diskriminují mě, vzteká se Courtová Jejich světonázor snad ani nemůže být rozdílnější. A tak spory mezi tenisovými legendami Margaret Courtovou a Martinou Navrátilovou logicky eskalují.\nNavrátilová se chtěla pustit do homofobní Courtové. Pořadatelé nechali přenos vypnout Martina Navrátilová společně s Johnem McEnroem chtěli na Australian Open protestovat proti názvu tamější arény.\nNeviděli ve mně člověka, chtěli měnit moje tělo, říká Semenyaová ve své zpovědi Po Usainu Boltovi byla Caster Semenyaová zřejmě největší atletickou osobností poslední dekády. Jenže o ní se nemluvilo hlavně kvůli výkonům na dráze.\nFenomén Bianca. Navrátilovou i Plíškovou její ego udivuje, jiné už začíná štvát Bianca Andreescuová je v Kanadě národní hrdinkou, ve zbytku světa si ovšem buduje značně kontroverzní pověst.


Klaus se v Brně setkal s ombudsmanem, studenty a čtenáři svých knih — ČT24 — Česká televize\nKlaus se v Brně setkal s ombudsmanem, studenty a čtenáři svých knih\nBrno - Prezident Václav Klaus dnes navštívil Brno. Sešel se s vedením města i Jihomoravského kraje, ale také s ombudsmanem Otakarem Motejlem a studenty Gymnázia v Křenové ulici. Hlavním cílem cesty je setkání s autory a příznivci časopisu Kontexty. Hlava státu patří k jeho přispěvatelům. Vystoupil v rádiu Petrov a podepsal stovky výtisků své knihy projevů, článků a esejů Rok sedmý.\nPrezident Václav Klaus se při své dnešní návštěvě Brna setkal s ombudsmanem Otakarem Motejlem, který mu předal výroční zprávu o činnosti svého úřadu za loňský rok. Hlava státu se při následném jednání zajímala především o problematiku exekucí a důchodů. Posláním veřejného ochránce práv je chránit občany před byrokratickým přístupem státu a diskriminací. Ročně u něj hledá pomoc přes 7000 lidí. U 500 až 600 se skutečně zjistí pochybení a ombudsman se pak snaží na příslušných úřadech zjednat nápravu. V poslední době přibývá stížností souvisejících se sociální oblasti. Týkají se zejména dávek, nemocenských či důchodů.\nPrávě na penze a také problematiku exekucí se Klaus nejvíce dotazoval. Zdůraznil, že v době hospodářské krize zaznamenává jeho kancelář více podnětů občanů ze sociální oblasti. Podle prezidenta je posláním špičkových politiků být i „malými ombudsmany“ a řešit náročnou agendu spojenou s podněty a problémy občanů. Klaus nebyl při vzniku kanceláře ombudsmana před deseti lety zcela přesvědčen o jeho užitečnosti. Dnes z jeho slov vyplynulo, že jej považuje za prospěšný.\nPrezident Václav Klaus o práci ombudsmana\nMotejl se každý rok setkává s hlavou státu a informuje ji o své činnosti. Veřejný ochránce práv řekl, že cítí u prezidenta snahu o pochopení toho, že se kancelář ombudsmana snaží dělat kroky pro zlepšování právní kultury v republice.\nOd ombudsmana zamířil prezident na setkání s krajským hejtmanem Michalem Haškem (ČSSD), poobědval s primátorem Romanem Onderkou (ČSSD) a zamířil za studenty gymnázia v Křenové ulici, kam byl pozván už v roce 2007. Tehdy se ale do školy nedostal. Tentokrát se prezident k velkému překvapení celé školy ozval sám. Václav Klaus sršel humorem a dokonce si zadebatoval se studenty.\nPo návštěvě gymnázia v Křenové ulici, a vystoupení v rádiu Petrov, se vydal do knihkupectví Dobrovský, kde nebylo k hnutí. Stovky lidí si přišly pro autogram do nového zeleného dílu knihy projevů, článků a esejí Rok sedmý, v němž Václav Klaus shrnul nejdůležitější události za rok 2009. Knihu vydává každý rok od nástupu do prezidentské funkce. Sedmý díl je podle prezidenta více o ději a je čtivější.\n„Zkusil jsem tu strukturu pozměnit, víc to udělat tématické, ať se to dá číst po kusech, snad je lepší,“ vysvětloval Klaus. Nejnovější prezidentova kronika se v devíti kapitolách věnuje Lisabonské smlouvě, světové ekonomické krizi, vznikajícím zákonům, návštěvě Barana Obamy, osobnostem jako je Milan Kundera, čtenář se dozví mnohé i ze zahraničních cest.


O autorech Literárních večerů :: Beseda Svatopluk Čech\nBeseda Svatopluk Čech > O autorech Literárních večerů\nV roce 2016 jsme začali pořádat Literární večery s českými autory. Přijeli za námi do Švýcarska a představili nám svou tvorbu. Bylo nám ctí se s nimi seznámit, poslechnout si ukázky z jejich knih a popovídat si.\nHana Hindráková, Literární večer 17. 11. 2017\nPopulární autorka románů z afrického prostředí představila svou novou knihu Smrtící byznys.\nPo vysokoškolských studiích v roce 2008 si založila vlastní neziskovou organizaci Fair, z. s. a v rámci realizace projektů rozvojové spolupráce se dostala pětkrát do africké Keni, kterou si velmi oblíbila. Země se stala hlavním tématem pro její beletristické knihy Děti nikoho, Karibu Keňa, Dobrovolnice a Očarovaná.\nV roce 2012 debutovala románem Děti nikoho, který se zařadil mezi nejprodávanější knihy nakladatelství Alpress v únoru 2013 a byl nominován do užšího výběru dvaceti knih na knihu roku 2012 na Databázi knih. Román byl také přeložen do angličtiny.\nVzápětí s rukopisem knihy Karibu Keňa vyhrála soutěž Mám talent pořádanou nakladatelstvím Euromedia (2012). V lednu 2014 jí vydalo nakladatelství Alpress román Dobrovolnice, o rok později, v únoru 2015 román Očarovaná. Lovci lebek, které vydalo nakladatelství Grada v květnu 2016, jsou jediným autorčiným románem, který se neodehrává v Africe. V současné době vychází román Smrtící byznys, thriller z lékařského prostředí odehrávající se v Ugandě. Hlavním tématem jsou falešné léky a dle prvních kritik má vykročeno stát se bestsellerem.\nHana kromě Afriky procestovala téměř celou Evropu, USA, Portoriko a přilehlé ostrovy, Kapverdy, Maroko, Egypt, Tunisko, Argentinu, Čile, Spojené Arabské Emiráty, Turecko, Nepál a Nový Zéland. O některých navštívených zemích napsala výstižné cestopisy.\nWebová stránka spisovatelky: www.hindrakova.cz.\nPetra Hůlová, Literární večer 18. května 2017\nČtení a diskusi s autorem v prostorách Slavistického semináře Curyšské univerzity moderoval Tomáš Glanc.\nPetra Hůlová (*1979) je pozoruhodná česká spisovatelka a aktivistka. Debutovala v roce 2002 románem Paměť mojí babičce, za který získala cenu Magnesia Litera v kategorii „objev roku“. Za román Umělohmotný pokoj obdržela cenu Jiřího Ortena a za román Stanice Tajga cenu Josefa Škvoreckého. Celkem dosud vydala 8 knih. Petra Hůlová vystudovala kulturologii a mongolistiku a kromě vlastní tvorby učí tvůrčí psaní na Literární akademii Josefa Škvoreckého, od roku 2007 přispívá do časopisu Respekt a angažuje se v české politice za Stranu zelených. V Praze provozuje kavárnu Zenit.\nMarek Šindelka, Literární večer 21. listopadu 2016\nLiterární večer s tímto mladým českým prozaikem probíhal ve znamení čtení a diskuse.\nMarek Šindelka získal ve dvaadvaceti letech cenu Jiřího Ortena (za sbírku básní Strychnin) a později cenu Magnesia litera (2011 - za prózu Zůstaňte s námi), jeho díla jsou přeložena do polštiny, holandšiny, maďarštiny, další překlady se připravují. Studoval kulturologii na Filozofické fakultě Karlovy univerzity a scenáristiku na pražské FAMU. Svůj první román Chyba vydal Šindelka v roce 2008, vyšlel také jako komiks. Následovaly dva svazky povídek Zůstaňte s námi (2011) a Mapa Anny (2011). Letos na podzim vychází jeho nový román Únava materiálu (2016).\nVlastní webová stránka Marka Šindelky:\nHelena Koudelková-Eser, Literární večer 28. října 2016\nTento večer nám jsme se seznámili s knihou Tanec života - autobiografií Heleny Koudelkové-Eser, která začala svou kariéru jako sólistka baletu. S úspěchem si vyzkoušela revuální show v Paříži. Po roce 1968 se stala v Zürichu žádanou fotomodelkou a založila zde uznávanou modelingovou školu. Paní Eser je charismatická a krásná dáma, která měla opravdu pestrý život.\nNa článek a rozhovor o knize můžete podívat na stránkách Českého rozhlasu: https://www.rozhlas.cz/plzen/nasihoste/_zprava/jako-modelka-prorazila-ve-ctyriceti-predtim-ucila-gotta-tancit--1575632\nTereza Boučková, Literární večer 12. května 2016\nRomán Rok kohouta, který nám představila na Literárním večeru, obsahuje autobiografické prvky. Slovo kohout, pojímá spisovatelka nejen ve spojitosti s příjmením otce, ale také jako znamení v čínském kalendáři. Autorka sama je narozena v roce kohouta, jež hlásá překonání všech těžkostí. Místo toho se objevuje nespočet problémů, které působí negativně na rodinné vztahy, přichází pracovní těžkosti, či krize středního věku. Autorčin rok kohouta zprvu plný beznaděje však díky odvaze přinese své ovoce.\nTereza Boučková se narodila v roce 1957 v Praze. Její život zásadně ovlinilo podepsání Charty 77 a jako nejmladší dcera Pavla Kohouta se nemohla věnovat studiu, nýbrž byla nucena pracovat v pozici pomocnice, aby ufinancovala své živobytí. Od roku 1989 zveřejnila 5 děl s prózou a sbírku fejetonů. Nyní pracuje jako spisovatelka, scenáristka a publicistka. K významým dílům patří: Indiánský běh, Křepelice, Když milujete muže, Krákorám, Rok kohouta, Život je nádherný, román, bestseler, vyšlo v nakladatelství Odeon v říjnu 2016.\nMinisterstvo obrany udělilo Tereze Boučkové ocenění za účast ve třetím odboji; za to, že se aktivně postavila komunistické totalitě. Spisovatelka převzala pamětní dekret a odznak 29. března 2017 v Konferenčním sále Vojenského klubu Praha.\n„Ve dvaceti jsem Chartu podepsala. Bylo to v době, kdy mě už nevzali na školu. Pak jsem hrála v bytovém divadle, které bylo docela důležité, protože to byl takový akt svobody. Pak jsem opisovala Chartu, rozšiřovala různé materiály, chvilku jsem dělala pravou ruku Václavu Havlovi,“ řekla Boučková, která si prý ocenění velmi váží. (zdroj Český rozhlas)\nSpolek Beseda Svatopluk Čech se připojuje k blahopřání!\nVlastní webová stránka Terezy Boučkové:\nInformace o spisovatelce na Wikipedii:\nMichal Konštacký, Literární večer 2. dubna 2016\nAutorské čtení z fejetonů z první vydané knihy Nejezte hříbata!, a z připravované druhé. Kniha humorných autobiografických povídek a fejetonů ze života lékaře pohybujícího se v absurdním prostředí českého zdravotnictví i mezinárodního výzkumu. Autor s laskavým humorem glosuje nejrůznější situace a postřehy ze života doma i v cizině. Některé fejetony kolují anonymně po internetu a často téměř zlidověly. Spisovatel doplnil setkání promítáním vlastních fotografií a obrázků.\nMichal Konštacký je lékař, kardiolog a angiolog, publikuje odborné práce z oboru, též publicista populárně-naučných periodik. Jeho fejetony můžete najít i na webu Neviditelný pes, kde ještě v roce 2014 píše o svých zkušenostech ze života ve Švýcarsku. Poslední nalezený rozhovor online zde: „Vždy k sobě budu hledat lidi, co září, a práci, která inspiruje“: https://www.vaseliteratura.cz/rozhovory/1929-michal-konstacky


Top vtip z Muži a kamarádi,Šéfové a zaměstnání ✅ Chlubí se jeden pracovník svým kamarádům…\nVtip: Chlubí se jeden pracovník svým kamarádům…\nChlubí se jeden pracovník svým kamarádům: Vešel jsem přímo do šéfovy kanceláře, uhodil jsem pěstí do stolu a zahřměl: Chci zvýšit plat!\nA co šéf?\nByl zrovna na svačině!!\nVtip: Příde ženská k doktorovi a říká:...\nPříde ženská k doktorovi a říká:\n"Pane doktore, nemohl by jste mi předepsat nějaký přípravek na kloktání, mě totiž strašně smrdi z pusy!"\n"No ano, ale nejdřív na mě dejchněte!"\n"To nemohu, je to strašný pach!" "No tak ženská!" vykřikne na ni doktor.\n"Tak dobře, pchchchááá."\nPo pěti minutách se doktor zvedne a říká:\n"Ženská, to je strašný, pro začátek kloktejte hovny!"\nVtip: Česká a německá dovolená\nV Německu je průměrná dovolená šest a půl týdne za rok.\nVtip: Jede postarší blondýna autem a zastaví…\nJede postarší blondýna autem a zastaví ji policajt:"Paní, vy jste překročila stovku…"Blondýnka namítá: "Ale neblázněte, tak staře vypadám jen v tom klobouku."\nVtip: Anička jde z obchodu a zpývási...\nVtip: Jestli máš rád vodu, tak se projeď na...\nVtip: Nic na mě nemáte!” vysmívá se...\nVtip: Papež Jan Pavel II.se dostane do…


Kudy z nudy - Muzeum Větrný mlýn v Rudici\nÚvod > Co chcete dělat? > Muzeum Větrný mlýn v Rudici\nRudice muzeum větrný mlýn průvodce Brno Moravský kras\n3 z 5 (776x hodnoceno)\nPůvodní historická stavba z roku 1865 přestala svému účelu sloužit zánikem mlynářského práva v roce 1945. V roce 1994 byla realizována muzejní expozice. Expozice se skládá ze tří hlavních částí, rozmístěných v přízemí a dvou poschodích. Vstupní předsíň je věnována historii větrných mlýnů a navazuje na místnost průvodce. Místnost je vybavena mobiliářem navozujícím atmosféru bydlení v Rudici na přelomu 19. a 20. století. Výklad průvodce je přizpůsoben skladbě a zájmu návštěvníků. Zcela netradiční je výklad podávaný dětem.\nPrvní poschodí ohromí milovníky krásných krystalických forem barevných odrůd křemenů. Je zde umístěna unikátní kolekce rudických geod, které za svoji sběratelskou éru shromáždil místní rodák a rudický občan, pan Alfons Matuška. Velká část expozice se zabývá historií železářství v Rudici a okolí.\nDruhé poschodí je věnováno speleologii, jejíž kořeny jsou s oblastí okolí Rudice úzce spjaty. Podrobně je popsán výzkum jeskyní Rudického propadání, druhého nejdelšího jeskynního systému v České republice (12 km). Výsledky mnoha zahraničních expedic jsou prezentovány velkým množstvím barevných fotografií.\nV nově opravené budově sousedící s Větrným mlýnem bylo vybudováno informační centrum o Moravském krasu. Součástí je prodej suvenýrů, publikací, občerstvení a veřejné sociální zařízení.\n+420 516 443 528\ndospělí platí 50,- Kč\nděti do 15 let a senioři 65+ platí 20,- Kč\npředškolní děti mají vstup zdarma.\nTrasa ze stanice Rudice k místu Muzeum Větrný mlýn v Rudici.


VADA - Elegantní velká hladká černá kabelka na rameno AG00595\nÚvod » Černé » VADA - Elegantní velká hladká černá kabelka na rameno AG00595\nnaše cena bez DPH : 371,40 Kč (15,23 Eur)\n449,40 Kč (18,43 Eur)\nRozměry: 39 x 28 x 14 cm\nVADA: Kabelka po reklamačním řízení. Po krátkodobém nošení došlo k odlepení "pogumovaného" lemování na boku uch. Toto lemování má pouze estetický charakter a i po jeho částečním odlepení je, s ohledem na to, že pod pogumováním je bok uch také černý, možno kabelku i nadále plnohodnotně užívat.\nČerná dámská velká kabelka na rameno z příjemně hladkého materiálu anglické značky Anna Grace, dříve LS Fashion, typ AG00595 s výrazným logem na čelní straně a okrasným střapcem na uchu.\nNa čelní straně je také otevřená kapsa.\nHlavní část se uzavírá na zip. Vnitřní prostor je dělený velkou zipovou kapsou. V podšívce na jedné straně kapsa na zip, na druhé straně dvě otevřené kapsy na drobnosti.\nKabelka má zlaté aplikace a zespodu kabelky jsou čtyři nožky proti oděru.


Prodáváme byt 2+1, 56 m² - Prostějov, Šárka - REALCITY.cz\nS výhradním zastoupením majitele nabízíme pěkný panelový byt 2+1 v Prostějově, na ulici Šárka (prakticky upravený na dispozici 3+1, lze variantně ponechat, případně odstranit jednoduchým zásahem). Jedná se o prostornou bytovou jednotku o výměře 56m2 + sklep, která se nachází ve druhém nadzemním podlaží čtyřpodlažního panelového domu. Dům prošel kompletní revitalizací (zateplení, fasáda, nové stoupačky, střecha, měřiče energií, plastová okna). Byt je zrekonstruovaný, zděné jádro, kuchyňská linka s vestavnými spotřebiči, nové vodovodní i odpadní rozvody, elektřina v mědi, podlahy plovoucí a dlažba. Dispozici bytu tvoří praktická vstupní chodba s vestavnými skříněmi, dále pak kuchyně, koupelna s vanou a samostatné WC. V suterénu domu se nachází sklep 5 m2. Nízké náklady na bydlení. Lokalita prošla zdařilou revitalizací, přímo u domu hrací plochy pro děti, dostatek zeleně i parkovacích míst. Financování vám zajistíme.\nKód zakázky 697387


21. listopadu 2014 13:24, aktualizováno 13:24\nVIDEO: Praha vyrazila do oblak. Na letadle ČSA\nDosud největší reklamní plocha realizovaná na letadle v Česku zabírá 170 m². Hradčany, vyobrazené na podkladové bílé a tmavě červené barvě, budou létat v oblacích dva roky a přistávat na desítkách letišť. Počítá se s pravidelnými linkami i speciálními lety.\n„Bude přistávat na více než čtyřicítce mezinárodních letišť od Kazachstánu přes Rusko až po země Evropské unie včetně nových destinací, které České aerolinie otevřou v příští letní sezóně. Denně absolvuje minimálně dva a týdně osmnáct letů,“ uvedl Ján Tóth, obchodní ředitel Českých aerolinií (o nových destinacích ČSA čtěte více zde).\nPanorama Hradčan doplňují variace citoslovcí „Oooh, Mmm, Yeah, Wow“, které v angličtině vyjadřují třeba údiv, radost či uznání a slogan „Fly to the City of Magic!“, neboli leťte do magického města. Airbus 319 má registrační značku OK-NEP.\n„Věříme, že tato ne zcela běžná forma propagace Prahu opět zviditelní, osloví další a širší klientelu a přiláká jí k návštěvě hlavního města České republiky,“ sdělila Nora Dolanská, ředitelka Pražské informační služby (PIS).\nSpolupráce PIS a ČSA zahrnuje také inzerci v palubním magazínu Review, promítání spotů v letadlech nebo umístění bannerů na webu. Praha zaplatila za zakázku 4,9 milionu korun bez DPH. Původně plánovala Praha akci v této ceně jen na rok.\nPřelakování barev letounu zajišťovala irská společnost Eirtech Aviation v Římě. Realizace polepu zabrala čtyřem specialistům přes 26 hodin. Celková plocha samolepek je více než 170 m², což je zatím nejrozsáhlejší zakázka realizovaná v Česku. Plocha odpovídá zhruba jednomu tenisovému kurtu pro dvouhru.\nTémata: Kazachstán, metropole, reklama, Rusko, Airbus, Barcelona, České aerolinie, ČSA, Evropská unie, Hradčany, Ruzyně, Řím\nV komerční letecké dopravě se po letech objevilo další nové letadlo. Katarský dopravce Qatar Airways poprvé nasadil... celý článek


Svíčky - Octavia I - Fórum - Škoda klub\nFórum Octavia I Svíčky\nZdravím,poradí mi nekdo,jak se mám nejjednodušeji dostat ke svíčkám na octávii 1.6 75kw typ mooru AVU.Dík pedvor\nTřeba na Octavia forum, na Skodahome jsou návody... Sem odkaz nejde vložit. Najdi si to, tak těžké to není\npedvor: já mám sice 74kw ale bude to to samý,z počátku ten přístup vypadá divoce ale když máš nařadí de to\ntakže - sundat plastovej dekl\npak musíš vycvakat fajfky ze svíček-netahej za samotný kabely zničíš je\npokud nepudou ven pomůžeč si háčkem ze svářecího drátu a to tak že si fajfku podebereš ze spoda\nted je za potřebí delší nástavec z gola sady,kloubek a ráčna -tady podotýkám že to tou velkou golou nejde musíš použít tu menší golu nebo takový ten Tklíč s kloubkem\npak dou ty svíčky poměrně dobře vytočit pokud nejsou nák kouslí\npedvor: V podstatě to dělám jako p.s. jen ještě vycvaknu svorkovnice z krajních vstřikovačů. Používám normální golu ale jen na povolení svíčky. Na vytočení a následné našroubování používám kus hadice od autogenu, svíčka v ní pěkně drží a závit se lehce chytne, golou se pak jen dotáhne. ty ,,fajfky" na svíčkách vycvaknu širokým šroubovákem který prostrčím z předu mezi sáním. Na gole používám kloubek.\np.s.: Dík za informaci,ale jak jsem na to zběžně čučel,tak po sundání plastového krytu budu muset ještě sundat i sání,neboť vidím pouze na první svíčku.Dík\npedvor: Sání se nesundavá. No ale jak myslîš. Jen práce navíc.\nNa Octavii 1 1,6 55kW (benzín) jdou ty svíčky vyměnit taky jen se sejmutým krytem motoru ? Díval jsem se zběžně a moc místa tam není... Díky za info.\njirkat: No, jde to v pohodě. Sežeň si tak třicet čísel autogenový hadice, svíčky jen povol a tou hadicí je krásně vyšroubuješ i chytíš na závit nové. Došroubuj je na doraz a jen golou dotáhni. Tou hadicí je nikdy nechytíš přes závit.\nDíky, kus hadice bych měl někde mít.Tak to zkusím...\njirkat: Já to jinak nedělám. Dej vědět jak ti to šlo.\njirkat: to je jak na feldě\np.s.: Stejnej motor, stejnej přístup.\nNafotil jsem situaci před a po sejmutí krytu motoru. Vypadá to, že se nevyhnu sejmutí ještě toho druhého plastu - to je kryt sání ? Nebo ty svíčky povolím a vyjmu tou mezerou, která tam je ?\njirkat: si to sundej at tam máš lepší přístup\njirkat: To je jasný že sundat, takhle se tam nedostaneš. Ten druhej plast je filtrbox a když povolíš jen ty střední a na přívodu vzduchu (bacha na hadičky zespoda) sundáš ho celej. Když odšroubuješ všechny, tak sundáš víko, filtr a nakonec obal, aspoň to vyčistíš a uvidíš co vložka. Pozor při montáži na deformaci vložky (filtru) a u každého šroubu je číslo, v tom pořadí utahuj, lépe sedne.\nDrak: dík za popis, sejmutí obojího bez problémů.\nTrochu "zakopává" volnoběh, tak začnu svíčkama. Pak asi očistím a změřím vn kabely a zkontroluju rozdělovač. Klapka je čistá, uvidíme, co dál...\njirkat: Zakopává na volnoběh? Tak mrkni jestli nemá vůli rozdělovač a taky může chtít seřídit předstih.\nObrázek vyjmuté první svíčky. Nevypadá nejhůř, pokud budou i ostatní takové, tak je nechám a jen očistím. Vypadá to, že je před cca 20 tis.km měnil předchozí majitel.\nJe možné, že to občasné cukání autem při volnoběhu dělá děravý výfuk ?\njirkat: cukání vejfukem nebude bud to budou svíčky nebo kabely nebo zapalovací cívka nebo palec rozdělovače či víko rozdělovače\njá osobně mám radši jednobodový svíčky,a začal bych u nich\nkabely se daj změřit ohmetrem měli by mít cca 3-10kiloohmů jak maj mín tak nový\nkdyž to začalo nedávno cukat u tatíka dal sem novej palec a víko rozdělovače a je po cukání\nDá se svépomocně nastavit (zkontrolovat) předstih ? Stroboskop mám (případně upravím). Je asi třeba sundat plast.víčko nad věncem setrvačníku ?\nJednobodové svíčky bych preferoval taky.\nNo pohraju si s tím, není to nic hrozného a dá se bez problémů jezdit, ale přece jen by to bylo lepší bez cukání...


Dámské čepice - Velikost - UNI :: Popleteno\nDámské čepice - Velikost - UNI\nČepice Baroko šedá/antracit\nPrudce elegantní čepice v atraktivních barvách s barokními kudrlinkami. - Složení: 50% bavlna, 50% akryl - Používáme ...\nČepice Elegant černá\nČepice Elegant červená\nČepice Elegant džínová\nČepice Elegant fialová\nČepice Elegant limetková\nČepice Elegant sv. červená\nČepice Elegant sv. růžová\nČepice Elegant šedá\nČepice Hipster černá\nČepice Hipster džínová\nČepice Hipster fialová\nČepice Hipster lila\nČepice Hipster limetková\nČepice Hipster sv. červená\nČepice Hipster sv. růžová\nČepice Hipster šedá\nČepice Na koso bílá/tyrkys\nČepice Na koso tm. modrá/bílá\nČepice Ornament bílá/fialová\nČepice Ornament bílá/šedá s bílou bambulí\nČepice Pruh černá\nČepice Pruh džínová\nČepice Pruh hnědá\nČepice Pruh lila\nČepice Pruh limetková\nČepice Pruh sv. červená\nČepice Pruh sv. růžová\nČepice Pruh šedá\nČepice Pruh tyrkys\nČepice Reggae proužek antracit/oranžová\nČepice Reggae proužek antracit/růžová\nČepice Reggae proužek džínová/bílá\nČepice Reggae pruh antracit/šedá\nČepice Růže bílá/černá\nČepice s kamínky a s bambulí bílá\nČepice s kamínky a s bambulí černá\nČepice s kamínky a s bambulí červená\nČepice s kamínky a s bambulí tm. modrá\nČepice Stripes džínová/oranžová\nČepice Stripes hnědá/oranžová\nČepice Stripes lila/sv. růžová\nČepice Stripes modrá/bílá\nČepice Stripes šedá/sv. červená\nPodívej se na tohle ... https://www.popleteno.cz/cepice-damske/p-velikost-1/uni