Domů / Batohy / Batoh Cosmopolitan off white\nBatoh Cosmopolitan off white\nBatoh, který s vámi procestuje svět. Stane se svědkem všech vašich dobrodružství a bezpečně uchrání všechna vaše tajemství.\nByl navržen (a důkladně testován) speciálně pro potřeby cestování, kdy vždy zavazadla procházejí zátěžovou zkouškou. Cestování do práce nebo do školy tak zvládne levou zadní. Je velice variabilní a dá se nosit na zádech jako batoh i na předloktí nebo v ruce jako kabelka.\nA přední kapsičku na zip, ideálně vyrobenou na uložení cestovního pasu a telefonu, tu budete zaručeně milovat ♥\nBatoh je z vysoce odolného materiálu, který odpuzuje nečistoty a snadno se udržuje. (Ano, i ve světlém provedení. A ano, při testování během cest jsem na něj nebyla úplně hodná...) Zároveň není náchylný ani k oděrkám, popraskání, nebo jinému typu poškození.\nPovrch má sametový vzhled, který působí velice luxusním dojmem.\nRamenní popruhy jsou délkově nastavitelné a tak si je můžete přizpůsobit dle vaší výšky a typu postavy.\nVelmi komfortní je díky plochým krátkým popruhům i nošení na předloktí. Například v situacích, kdy se ocitnete v davu lidí na frekventovaném místě a chcete mít vše pod kontrolou. Nebo obsah batohu potřebujete mít rychle po ruce, třeba při odbavení na letišti.\nInteriér batohu je díky tvarovanému dnu velmi prostorný. Bez problému se do něj vejde velká lahev s vodou (nebo dvě prossecca :-)), svačina, velká peněženka, ale i menší notebook a dokumenty velikosti A4. Uvnitř je podšívka ve smetanové barvě.\nPřední kapsička na zip bezpečně ochrání cestovní pas a telefon, které se v ní dokonale schovají.\nTIP: Chcete-li být perfektně vyladěná Cosmopolitan žena, doplňte batoh o velkou peněženku a set 2 ks kosmetických tašek ze stejného materiálu.\nDno: 30 x 8 cm\nRamenní popruhy v maximální délce: 98 cm\nPopruhy pro nošení v ruce: 50 cm\nMateriál: velmi kvalitní imitace kůže.\nÚdržba: Čistěte vlhkým hadříkem, nebo vlhčenými ubrousky. Větší nečistoty snadno vyčistíte pomocí jemné houbičky s kapkou tekutého písku Cif. Podšívku vysuňte a vyčistěte v ruce pod tekoucí vodou. Nechte uschnout.\nVelká off white peněženka\nSet 2 off white kosmetických taštiček\nVelká červená peněženka\nČervená prošívaná kosmetická taštička\nSmetanová prošívaná kosmetická taštička


ROLAND FP 30 WH se stojanem a pedály | máme SKLADEM | Muzikant.cz - hudební nástroje\nKlávesy / Příslušenství / Stojany na klávesy / ROLAND FP 30 WH se stojanem a pedály - sada digitální piano + stojan KSC 70 + pedály KDP 70\nROLAND FP 30 WH se stojanem a pedály - sada digitální piano + stojan KSC 70 + pedály KDP 70\nZáruka: 2 roky\tPojištění Bez pojištění Pojištění na 1 rok + 1 790 Kč Pojištění na 2 roky + 2 890 Kč Více informací:\n• Bohatý a vnímavý zvuk klavíru Roland SuperNATURAL Piano • 88-klávesová klaviatura PHA-4 Standard poskytuje dokonalou dynamiku a výrazové možnosti • Výkonné ozvučení a stereo reprodukce pro dokonalá hudební zážitek • Výstup pro sluchátka a tichá klavírní mechanika umožňují hraní v kterékoliv hodině • Kompaktní a lehké provedení umožňuje snadné přenášení po domě, studiu nebo hudební třídě • Vestavěná bezdrátová Bluetooth konektivita pro spojení klavíru s populárními hudebními aplikacemi ve vašem smartphonu nebo tabletu (GarageBand, piaScore, Sheet Music Direct a mnohé další) • Ještě větší hudební zážitek díky funkcím DUAL / SPLIT a spoustě dalších zvuků (varhany, smyčcové nástroje, hlasy, bicí a další) • Režim TWIN PIANO pro učitele hudby umožňuje rozdělení klaviatury na dva úseky se stejným rozsahem pro učitele i žáka • Připojte USB paměť a uložte vaše nahrané skladby (SMF rekordér) • Doplňkový stojan s trojitým pedálem pro klasický vzhled klavíru a rozšířené funkce (např. ovládání otáčení stran v hudebních aplikacích) • V bílém provedení\nFP-30 má výjimečné kvality, kterými předčí všechny ostatní nástroje ve své třídě. Nekompromisní zvuk a dynamika a výrazové možnosti umožňují tomuto klavíru vytvořit ideální prostředí pro kvalitní studium hudby a dokonalé hudební vyjádření, které potřebují zkušení interpreti. V FP-30 je krásný zvuk klavíru Roland SuperNATURAL Piano podpořen výkonným vestavěným ozvučovacím systémem a novou klaviaturou, která zdědila to nejlépe po svých větších bratrech - dynamiku, mechaniku a povrchovou úpravu. Užitečné digitální funkce pro učení, kreativitu a zábavu\nDíky moderním digitálním funkcím poskytuje FP-30 mnohem více než akustický klavír, více zábavy a více produktivity pro vaše hraní. S ostatními zvuky (varhany, smyčcové nástroje, hlasy, atd.) A průvodním bubeníkem si můžete zahrát všechny typy hudebních stylů. Dokonce můžete navrstvit dva zvuky na sebe nebo hrát různými rukama různé zvuky. Bluetooth wireless je zde pro spolupráci s MIDI hudebními aplikacemi na mobilních zařízeních a USB podpora umožňuje hraní v doprovodu vašich oblíbených skladeb a uložení vašich nahrávek zaznamenaných na FP-30. Režim TWIN PIANO pro učitele hudby umožňuje rozdělení klaviatury na dva úseky se stejným rozsahem pro učitele i žáka Po připojení sluchátek můžete pokračovat na vaší hudební cestě ve dne iv noci a nemusíte si dělat starosti o vaše okolí. Snadno přenosný pro hraní na cestách\nFP-30 je dostupný v bílém nebo černém provedení as elegantním vzhledem, který se hodí do jakéhokoli prostředí. Jednoduchý a kompaktní design pro malé prostory a časté přenášení. Skromné rozměry FP-30 oceníte v menší domácnosti a nízkou hmotnost zase při nošení klavíru na vystoupení nebo hudební lekce. Pro dosažení tradičního vzhledu pianina můžete umístit klavír na stojan KSC-70 nebo KPD-70 s trojitým pedálem (viz záložka související zboží výše) Dalším velkým benefitem stojanu KPD-70 se třemi pedály je možnost využívat pedály na pohodlné otáčení stran v aplikacích jako piaScore a Sheet Music Direct.\nPočet kláves:88Počet zvuků:6 Piano zvuků, 7 El.Piano zvuků a 22 dalších zvukůPočet doprovodů:8 typůPolyfonie:128 hlasůEfekty:anoNahrávání:anoExterní paměť:vstup na USB paměťVnitřní paměť:anoDEMO skladby:AnoDisplej:LEDPočet pedálů:3Vlastní reproduktory:ANOVýkon reproduktorů:2X11WSplit:anoDual:anoPřipojení sluchátek:ano dvojeUSB , MIDI:ano , anoAutomatické doprovody:Ano


Mikulčice si zápis mezi památky UNESCO zaslouží - www.listyjm.cz\nUmístění: Kultura Ostatni Mikulčice si zápis mezi památky UNESCO zaslouží\nMikulčice si zápis mezi památky UNESCO zaslouží\nPondělí, 29 Srpen 2011 13:36\nMikulčice, 29. srpna 2011 - K vile Tugendhat a Lednicko-valtickému areálu, které jsou zapsány na seznamu památek UNESCO, už za několik let možná přibude další jméno. Velkomoravské hradiště Valy v Mikulčicích společně s nedalekým kostelem sv. Markéty u slovenských Kopčan totiž usilují o zařazení mezi nejvýznamnější světové památky. Přihláška má být přitom podána již v roce 2013.\n„Jsem přesvědčen, že se zápis podaří. Není pochyb o tom, že areál mikulčického hradiště je skutečně významnou lokalitou a na seznam památek UNESCO rozhodně patří,“ neskrývá optimismus Václav Božek, náměstek hejtmana Jihomoravského kraje.\n„Do Mikulčic se nyní hodně investuje, před několika lety byla provedena architektonická soutěž, která měla navrhnout ztvárnění celého areálu. Probíhají terénní úpravy areálu, je také zpracována studie lávky, která by měla přemostit řeku Moravu a propojit hradiště se slovenskými Kopčany,“ dodává Božek a upozorňuje, že unikátní kostel svaté Markéty Antiochijské na slovenské straně je nejstarší středoevropskou církevní stavbou.\nMimořádnou šancí pro hradiště je také získání téměř dvacetimilionové dotace z Regionálního operačního programu Jihovýchod, díky kterému se do dvou let celý areál změní k nepoznání.\n„Náročný projekt úprav akropole viditelně zatraktivní areál a pomůže prezentovat tuto část našeho národního kulturního dědictví v daleko širším mezinárodním kontextu,“ zdůraznila ředitelka Masarykova muzea v Hodoníně Irena Chovančíková.\nVybudování prohlídkové trasy – Velkomoravské cesty, doplnění mobiliáře a informačních tabulí nebo marketingová propagace jsou cíle projektu, který zahájí budování komplexního přeshraničního areálu archeologického dědictví. Zkvalitní se terénní expozice s četnými pozůstatky po velkomoravském hradišti a zlepší se prezentace dějin prvního státního útvaru západních Slovanů.\nSlovanské hradiště v Mikulčicích (Valy u Mikulčic) je jedním z nejdůležitějších památných míst naší historie. Bylo objeveno v roce 1954, v následujícím roce zde tehdejší ředitel Archeologického ústavu ČSAV prof. Josef Poulík zahájil terénní výzkum, ve kterém pokračoval celkem 38 sezón. Na základě tisíce prozkoumaných objektů a statisíců evidovaných nálezů vstoupily Valy u Mikulčic do povědomí veřejnosti jako jedno z center Velkomoravské říše. Archeologický výzkum zde pokračuje do dneška. V areálu kromě pavilonu se stálou muzejní expozicí a audiovizuálním programem, představujícím mikulčické hradiště z období devátého století, nalezneme i základy deseti kamenných kostelů a jedné světské stavby z velkomoravského období.\nJízda králů ve Skoronicích již tento víkend. Hýlom, hálom, na krála!\nKraj schválil dotaci na organizaci květnových cyrilometodějských oslav v Mikulčicích\nV Brně byla zahájena výstava o Velkomoravské archeologické lokalitě\nHašek a Hanáková požádají o zápis hradiště v Mikulčicích do UNESCO\nBiokoridor mezi Hradištěm a Mašovicemi pomůže s migrací zvířat i rostlin


Britové poslali Bruselu své podmínky. Podívejte se, co žádají - Tiscali.cz\n10. 11. 2015 23:05 - Aktuality autor: art\nDavid Cameron chce mimo jiné omezit pohyb lidí v rámci EU,zdroj: Profimedia.cz\nCameron v úterý oficiálně představil čtyři okruhy požadavků v projevu a zároveň v dopise zaslaném šéfovi unijních summitů Donaldu Tuskovi. Ten potvrdil přijetí listu a uvedl, že příští týden zahájí konzultace s představiteli členských zemí osmadvacítky i s europarlamentem.\nLondýn požaduje, aby se právo volného pohyby osob nevztahovalo na nové členské země unie, dokud se jejich ekonomika výrazněji nepřiblíží úrovni britské ekonomiky.\nNejkontroverznější britský požadavek jde ruku v ruce se záměrem omezit sociální dávky občanům EU přicházejícím do Británie.\nLondýn již dříve navrhl, aby občané unijních zemí, kteří nenajdou v Británii po šesti měsících zaměstnání, ztratili právo na pobyt v zemi. Nyní Cameron prosazuje, aby lidé z EU pracující v Británii mohli pobírat přídavky a mít daňové úlevy až poté, co budou v zemi pracovat čtyři roky, po které budou přispívat do místního sociálního systému.\nCameron dále chce, aby Británie byla zproštěna závazků vytvářet "stále těsnější unii", a vyslovil se pro větší roli národních parlamentů jako orgánů, jimž se on a další premiéři zodpovídají. Parlamenty jednotlivých států by měly mít možnost vytvářet skupiny, které by mohly blokovat zákony Evropské unie.\nStáty, které nepřijaly euro, nesmějí čelit diskriminaci, řekl také Cameron. Jakékoli iniciativy eurozóny, jako například bankovní unie, musejí být pro ostatní země dobrovolné. Daňoví poplatníci v zemích mimo eurozónu by také neměli mít povinnost poskytovat finanční podporu státům eurozóny, které se ocitnou v problémech.\nPodle mluvčího Evropské komise Margaritise Schinase požadavky dotýkající se základních svobod EU jsou vysoce problematické. Komplikovaný je podle něj i požadavek vyvázat Británii z pokračujícího integračního procesu unie a snaha o úpravu vztahů mezi členy eurozóny a státy, které eurem neplatí.\nZbývající požadavky, jako je posílení role národních parlamentů či přijetí opatření ke zvýšení konkurenceschopnosti, naopak proveditelné jsou.\nCameron by měl přijmout pozvání a vysvětlit v Evropském parlamentu své představy, prohlásil šéf liberální frakce ALDE v europarlamentu Guy Verhofstadt. Evropa se podle něj "musí reformovat, aby byla efektivnější, a Cameronovy požadavky jsou dobrou příležitostí začít debatu o tom, jaké reformy unie potřebuje".\nPodle Evropské lidové strany (EPP), největší frakce v europarlamentu, musí být respektováno právo na volný pohyb osob v EU.\n"EPP si přeje, aby Británie zůstala členem unie," podotkl lídr evropských lidovců Manfred Weber. Lidovci podle ně podporují Cameronovy snahy o vyšší konkurenceschopnost či ulehčení zátěže evropských podnikatelů.\nMožná je podle Webera také dohoda o takových bodech jako je posílení role národních parlamentů. EPP ale zdůraznila, že snahu o "stále těsnější unii", které se Cameron nechce účastnit, pokládá za jeden ze základních principů EU.\nNěmecká kancléřka Angela Merkelová vyjádřila "rozumnou důvěru" v to, že unie se dohodne s Británií tak, aby se zabránilo odchodu Britů z unie.\nBrusel každopádně považuje britské návrhy za podnět k zahájení vyjednávání a věcí by se měl zabývat prosincový summit Evropské unie. Novou podobu vztahů s EU chce Cameron dojednat před tím, než vypíše referendum o dalším setrvání své země v unii. To by se podle některých odhadů mohlo konat již ve druhé polovině příštího roku.\nPo reakci českého premiéra Sobotky se podobně se vyjádřil i vicepremiér Andrej Babiš. Britský krok naopak uvítala opoziční ODS, podle níž Londýn takto zahájil debatu o zásadní reformě unie.\nFrancouzský list Libération o britských hrozbách odejít z EU píše pod titulkem Cameronovo vydírání. Tento pocit sdílejí někteří unijní představitelé, podle nichž Londýn požaduje časté změny, které by uspokojily jen jeho potřeby, uvedla agentura Reuters.\nPodle britského listu The Times chce Cameron vyjednáváním s Bruselem udržet hlavně disciplínu ve své Konzervativní straně.\nV Británii roste počet zastánců odchodu z EU\nTagy: Velká Británie zahraničí Evropská unie unijní politika britská politika evropská politika


THERALINE Kojící polštář Comfort včetněpotahu - Bubbles zelený | pinkorblue.cz×Verze pro mobil je k dispoziciPřepnout na náhled pro mobilZákaznická linka: 800 500 450\nTHERALINE Kojící polštář Comfort včetněpotahu - Bubbles zelený1.225 KčCena včetně DPH:\nTHERALINE Kojící polštář Comfort včetněpotahu - Bubbles zelenývíce od Theraline\nMnožství:123456781.225 KčCena včetně DPH:\nTHERALINE Kojící polštář Comfort včetněpotahu - Bubbles zelený\nse v daný den doručit. Jestliže Vás nezastihne, opakuje se totéž následující pracovní den. Pokud Vás ani druhý den nezastihne, zůstává balík po 10 dnů uložen na depu PPL. Pak je nám vrácen. Naše nejprodávanějšíTHERALINE Kojící polštář Comfort včetněpotahu - Bubbles zelený1.225 Kč


Uživatel: BloggarSumec | i-divadlo.cz\nHelena Grégrová: 15 % (11)\nLukáš Dubský: 15 % (17)\nJan Pařízek: 18 % (6)\nJiří Koula: 18 % (9)\nNejlepší hudební komedie posledních let. Skvělá Petra Nakládalová a rovněž skvělý improvizující Martin Zbrožek. I po čtrnácté lze představení vidět a stále se smát.\nOsiřelý západ - Městské divadlo Mladá Boleslav: 100 %\nStrhující příběh krále komiků s vynikajícím Matoušem Rumlem, nad jehož výkonem člověk zírá a říká si, to snad ani není možné. Na jevišti je opravdu Chaplin a ne Ruml, který ho hraje. Ale i ostatní herci odvádějí výborné výkony. Např. Petráš, Mikeska, Milková, Černodrinská nebo v postavě komorníka Henryho Bucháček. Vše plyne ve strhujícím tempu a my se dozvídáme mnoho zajímavostí ze života tohoto slavného muže, kterého Amerika na sklonku jeho života nepřijala zpět. Jako vždy u Pavla Kheka nádherná hudba přesně podtrhující dané situace. Vřele doporučuji všem.\nÚplné zatmění - Městské divadlo Mladá Boleslav: 100 %\nPříběh prokletých básníků v podání Petra Mikesky a Matouše Rumla jsem viděl několikrát, naposledy na derniéře a vždy mě překvapilo, jak skvěle představení drží pohromadě a jak výborná je souhra nejen mezi hlavními představiteli. Petr Mikeska je právem držiele Thálie, i když Ruml by si ji za tuto roli zasloužit také. Skvělá scéna, kostýmy, světla i hudba, prostě vše zkloubené do dokonalého tvaru, který Pavel Khek předložil před pěti lety divákům a se kterým se diváci na derniéře rozloučili poprávu potleskem ve stoje. Dokonalá inscenace, dokonalé herecké výkony.\nPříliš malý kruh - Městské divadlo Mladá Boleslav: 90 %\nZločin v Posázavském Pacifiku - Městské divadlo Mladá Boleslav: 90 %\nVýborná hudební komedie z pera tandemu Havelka a Vačkář, při které se opravdu pobavíte. Navíc obohacená trampskými písničkami z 30. let minulého století, které jsou chytlavé, většina lidí je zná a můžete si je zpívat společně s herci. Dokonalá Petra Nakládalová v roli Luisy, která nejen nádherně hraje, ale zároveň i vypadá. A společně s Petrem Halíčkem v roli Tima, patří k tomu nejlepšímu, co inscenace nabízí. Hravě zastíní i Boba Klepla a Aničku Polívkovou. Doporučuji ke shlédnutí.\nTlustý prase - Městské divadlo Mladá Boleslav: 90 %\nSkvělá aktuální hra, skvělá režie Petra Mikesky, který opět dokazuje, že je nejen výborný herec, ale i režisér. Skvělá Alena Bazalová v roli Heleny, na kterou tato role čekala. Vlastně celé obsazení je přesné. Petr Prokeš v roli Toma po delší době v krásné velké roli a duu Nakládalová a Mikeska není vůbec co vytknout. Chladná kráska a cynický frajer. Dokonalá souhra a výborný nápad posunout jednu ze scén v kanceláři do fitness. Jako vždy výborně vybraná hudební složka a choreografické vsuvky posunují hru o level výše. Po Bernardě jedna z nejlepších Mikeskových režií.\nCyrano z Bergeracu - Městské divadlo Mladá Boleslav: 90 %\nPavel Khek opět dokázal, že je mladým talentovaným režisérem, jehož inscenace mají náboj a energii, jsou zajímavé po stránce výtvarné i hudební. Navíc se obklopuje týmem talentovaných herců, kteří na něj slyší, takže je radost pozorovat Petra Halíčka v roli Cyrana s jakou bravurou zvládá všechny situace, křehkou a krásnou Svatavu Milkovou, která exceluje v roli Roxany, Aleše Petráše, jehož Kristián je plný vzdoru a energie a Petra Mikesku v roli šarmantního hraběte De Guiche. Výrazně na sebe upozorňuje Nina Horáková v menších rolích Lízy a Dueni. Rozhodně doporučuji ke zhlédnutí.\n95% Naprostá bomba v repertoáru Městského divadla v Mladé Boleslavi. Silný příběh, výborná a přesná režie Petra Mikesky, jako vždy a skvělé herecké výkony všech představitelek. Přesto musím vyzdvihnout výkon Evy Reiterové v roli Hindi, (nejlépe napsaná role) a nejlépe zahraná role Evy Reiterové v posledních letech v MDMB. Souhra celého dámského souboru je zásluha především režiséra, který přesně ví, co chce. Chvíle velkého dramatického napětí, střídají salvy smíchu. Chvíle, kdy Vám běhá mráz po zádech a přesně dávkovaný, někdy černý humor. Představení, které musíte vidět. Doporučuji všem.\nPygmalión - Městské divadlo Mladá Boleslav: 90 %\nOpět další představení v režii P. Mikesky, které se řadí ke špičkám repertoáru MDMB. Moderní režie klasického textu, zajímavá scéna, krásné stylizované kostýmy, výborná, přesně vybraná hudba ke každé situaci. Zkrátka radost pohledět. Výborná L. Matoušková v roli Lízy Doolittlové, těch poloh, které během představení vystřídá jsem už dlouho nikde neviděl. Dobře ji sekundují R. Teprt v roli Higginse a M. Hrubý v roli Pickeringa. Noblesní a šarmantní C. Mayerová v roli paní Higginsové. Za zmínku též stojí E. Reiterová ve stylizované roli paní Pearcové. Její pohledy a třesy hlavou jsou dokonalé.\nKabaret - Městské divadlo Mladá Boleslav: 90 %\nAno, to je přesně představení, na které stojí zato jít do divadla a které ještě několik dní po zhlédnutí nechá silný zážitek. Neuvěřitelný výkon Milana Ligače v roli postiženého chlapce, kterému zdatně sekunduje Roman Teprt v roli jeho otce. Petr Mikeska opět dokázal jak výborný je režisér a mladoboleslavský soubor jak kvalitní má herce. V roli druhého "retarda" výborný hostující Jan Hofman, jehož výstup odlehčují vážnou atmosféru inscenace. Ano, takový je život. Po zhlédnuté této hry si uvědomíme, jak malichernými problémy se zabýváme a řešíme. Rozhodně si toto představení nenechte ujít.\nSilné představení, skvělá režie, scéna, hudba,světla a hlavně herecké výkony Tomáše Havlínka, Viktora Dvořáka, Beaty Kaňokové a Evy Salzmannové dělají z toho představení inscenaci roku. Jediná výtka patří Ondřeji Pavelkovi za hlasově nevýrazný a s textem bojující výkon. Škoda, že inscenace nebyla uvedena třeba před dvaceti lety, kdy by to byla bomba století.\nOstře sledované vlaky - Městské divadlo Mladá Boleslav: 80 %\nDnes již klasika české literatury velmi dobře upravená režisérem Krobotem pro divadlo s výborným Rumlem a Halíčkem.\nVýborný Kotek s Prachařem v hlavních rolích a kladenský Tomáš Petřík. Zajímavě řešená jednoduchá scéna. Možná bych volil méně vulgarit. Jinak dobré pro pobavení a trošku též k zamyšlení.\nPřestože mám rád film, který je vlastně hodně klasický a konzervativní, divadelní zpracování J. Mikuláška se mi moc líbilo. Zajímavé výtvarní zpracování, moderní výklad a hlavně skvělé herecké výkony M. Pechláta, P. Beretové, R. Máchy, L. Polišenské, V. Javorského a K. Sedláčkové. Prostě lahůdka sledovat. A excelentní scéna oběšení Lakmé. Ze druhé řady jsem viděl téct slzy Beretové, když se tato scéna blížila. Dávám 85%. A doporučuji všem, kterým nevadí moderní a trošku i dekadentní provedení.\nA pak už tam nezbyl ani jeden - Městské divadlo Mladá Boleslav: 80 %\nNapínavá detektivka s výbornými hereckými výkony všech představitelů. Soudržná režie Petra Mikesky pomocí sugestivní hudby a světla navozuje tu pravou atmosféru strachu a napětí. Zajímavé, jak diváci, strženi atmosférou, komentují chvílemi děj. A napětí houstne. Kdo je vrah? To se opravdu povedlo. Jedna z mála, možná jediná v poslední době, dobře udělaných detektivek na divadelních prknech. Smekám. 85%\nPřestože se Mikeska ani Bambas na role vůbec nehodí, oceňuji jejich tvrdou dřinu, se kterou se k rolím propracovali. Ale bohužel je to dřina a nemá to lehkost. Chvílemi až těžkopádné. Naproti tomu Lucie Končoková předvádí nejlepší výkon, za dobu svého krátkého působení na mladoboleslavském jevišti. Smekám. Těch 80% dávám za inscenaci jako celek, které si jistě zaslouží. P. S. ta scéna se opravdu nepovedla. Nevěděl jsem jestli to má být dobovka nebo moderna. Ta levá půlka scény ve stylu nahrávacího studia je opravdu hrozná.\nScapinova šibalství - Městské divadlo Mladá Boleslav: 70 %\nSpíše 75%, výborný Ruml, se kterým představení stojí a padá.\nNa dotek - Městské divadlo Mladá Boleslav: 70 %\nDobrá režie, slušné herecké výkony, zejména Prokeš a Nakládalová. Ale něco tomu chybí\nOndina - Městské divadlo Mladá Boleslav: 60 %\nMarvinův pokoj - Městské divadlo Mladá Boleslav: 50 %\nInscenace, které předchází skvělý film, zůstala někde na půl cesty. Režisérka Helena Glancová vypráví příběh rozvláčně s důrazem na intimitu dialogů a sešněrovává hlavní představitelky bez možnosti většího osobního přínosu. Karolina Frydecká jako vždy s precizní dikcí představení v roli Bessie táhne a skvěle ji sekunduje hostující Věra Kubánková a místní Eva Reiterová, které však chybí nadhled nad rolí a nemá tudíž takovou lehkost jako třeba ve filmu Meryl Streep. Za zmínku rozhodně stojí Petr Bucháček v komické roli Dr. Wallyho a Eva Horká, která na malém prostoru dokáže zaujmout diváka.


Navrátilová naložila Plíškové: Proč ji ostře kritizuje za French Open? - NOVA Sport\nNavrátilová naložila Plíškové: Proč ji ostře kritizuje za French Open?\nKarolína Plíšková a Martina Navrátilová\nMartina Navrátilová si přijela do dějiště Roland Garros zahrát turnaj legend. Dorazila však v době, kdy už v pavouku ženského singlu nefigurovalo žádné české jméno. "Vím, že Petře nebylo nejlépe fyzicky, měla potíže a počasí jí taky nepomáhalo. Bylo tady celkem vedro," měla Navrátilová pochopení pro Kvitovou, když se o českých hráčkách bavila v rozhovoru pro Radiožurnál.\nA pak přišla kritika na českou jedničku. "Plíšková, ta mě zklamala. Petra se snažila, už to nešlo, ale Karolína se mi zdála taková… žádná emoce. Trošku jí možná vadilo, že začala o dost dřív, než myslela. Asi si myslela, že třetí zápas se bude hrát okolo třetí hodiny. Začalo se už v jednu. To Karolíně nepomohlo, ale stejně na to člověk musí být připravený," pokračovala Navrátilová.\nNavrátilové vadil zejména přístup Plíškové. "A když nemáš šťávu při grandslamu, tak proč hraješ tenis? To si musí srovnat v hlavě, protože v tenise jí nechybí skoro nic. Emociálně se do toho musí narvat, aby ta emoce byla pozitivní, i když to nejde. Je lehké vyhrát zápasy, když všechno jde. Když to nejde, to pak poznáte člověka," doplnila Navrátilová.\nMartina Navrátilová, Karolína Plíšková, kritika, French Open, grandslam, Roland Garros


FC Hradec Králové - Horák a Finěk v nominaci trenéra Kotala, Hašek povolán do Bulharska\nHorák a Finěk v nominaci trenéra Kotala, Hašek povolán do Bulharska\nNacházíte se zde: » Ostatní týmy » Dorost » U-17 » Články » Horák a Finěk v nominaci trenéra Kotala, Hašek povolán do Bulharska\nDatum: 1.2.2017, tým FCHK: FC Hradec Králové - U-17, zdroj: Ondra Trojna\nHlavní trenér reprezentačního výběru do 17 let Václav Kotal nominoval k přípravnému turnaji La Manga 2017 ve Španělsku Daniela Horáka a Daniela Fiňka. Oba tito hráči patří do Fotbalové akademie FC Hradec Králové, kategorie U17. Nyní budou hájit černobílé barvy na Pyrenejském poloostrově. Trenér ČR U19 Jan Suchopárek nominoval pro přípravné zápasy v Bulharsku Dominika Haška, hráče hradecké devatenáctky.\n„Za nominaci jsem opravdu velmi rád, protože turnaj ve Španělsku bude skvělá šance se ukázat před druhou fází kvalifikace na ME. Rozhodně bude příjemné trénovat a hrát v lepších klimatických podmínkách a na přírodní trávě, protože umělé trávy v tomto období jsou u nás dost zmrzlé. Jsem rád, že jsem opět dostal důvěru, protože jsem tři měsíce stál kvůli natrženému hýžďovému svalu. Dojížděl jsem do Prahy do Centra pohybové medicíny, kde mě skvěle vyléčili a dále připravují na zátěž v zimní přípravě", neskrývá radost nejen z pozvánky do reprezentace, ale také ze svého zdravotního stavu vytáhlý levonohý obránce hradecké sedmnáctky Daniel Horák.\nJeho parťák z týmu Daniel Finěk je odhodlaný se porvat o místo v konečné nominaci pro poslední fázi kvalifikace o ME. „Jsem velice rád že mohu opět reprezentovat Českou republiku. Tento turnaj je velice důležitý, neboť zde bude trenéři vybírat hráče, kteří pojedou na závěrečnou kvalifikaci o ME v Bosně a Hercegovině, která se uskuteční na konci března. Už se nemůžu dočkat až obléknu znovu reprezentační dres. Uděláme s Danem maximum, abychom se předvedli v co nejlepším světle."\nDominik Hašek odcestuje s reprezentací do 19 let na přípravné zápasy do Bulharska a dle jeho slov to bude příjemná změna v tomto zimním období. „Za nominaci jsem opravdu rád. Vážím si důvěry, kterou mi trenér dal, protože mě delší dobu trápila menší zranění. Teď už jsem stoprocentně připraven. Po náročné zimní přípravě to bude příjemná změna a obrovská zkušenost. Budu se snažit, abych všem ukázal, že tahle nominace přišla oprávněně a jsem rád, že se mohu porvat o místo na turnaj elitní fáze kvalifikace ME, který se hraje tady v České republice. Udělám vše proto, abych splnil trenérova očekávání."\nProgram reprezentačních výběrů U17 a U19\nTurnaj U17 La Manga, Španělsko:\n9. 2. ČR U17 - Polsko U17\n11. 2. ČR U17 – Norsko U17\n13. 2. ČR U17 – Švédsko U17\nNominace k nahlédnutí ZDE\nPřípravné zápasy Simitli, Bulharsko:\n7. 2. Bulharsko U19 – ČR U19\n9. 2. Bulharsko U19 – ČR U19\nVšem třem mladým Votrokům přejeme hodně štestí , ať se daří!


Senátoři KDU-ČSL a nezávislí považují zdanění církevních restitucí za novou konfiskaci. Připravují ústavní žalobu - Pražský patriot\nAktuální doprava v Praze, průjezdnost, uzavírky, parkování Nahlášeno 173 problémů.\n20. února 2019 11:31\nZa bezpráví a smutný příklad toho, jak stát uvádí své občany do právní nejistoty, považují senátoři za KDU-ČSL a nezávislí poslanecký návrh na zdanění církevních restitucí. Klub proto již podniká konkrétní právní kroky a pracuje na ústavní žalobě. Tu chce podat hned, jak zákon začne platit.\n„Tímhle návrhem zákona se zavádí bezpříkladná právní nejistota. Jak mají lidé věřit státu, když se takto porušují podepsané smlouvy? Teď jde o zdanění restitucí, ale o koho půjde příště," ptá se Petr Šilar, předseda senátorského klubu. Senátoři proto v tuto chvíli pracují na žalobě. Dnes návrh zákona zamítl všemi hlasy i garanční Ústavně-právní výbor Senátu. Minulý týden se našla většina pro zamítnutí v Hospodářském výboru.\n„Je třeba jasně zastavit tuto právní nejistotu na obou stranách, toto je právní hazard," dodává senátorka Anna Hubáčková, která je místopředsedkyní klubu a Ústavně-právního výboru. Navíc veškeré účetní a daňové operace již proběhly.\n„Finanční náhrada již byla ze zákona zaúčtována a přiznána v roce 2013. Daňové přiznání celkové částky proběhlo. V současné době už není co danit a tento návrh zákona tak kulhá na obě nohy. Danění by nebylo ničím jiným než novou konfiskací," vysvětluje senátorka Šárka Jelínková, první místopředsedkyně klubu.


E-kniha: Kdo věří na zázraky - mojE-knihy\nDomov / Romány / Kdo věří na zázraky\nMirka Skočílková : Gábina je docela obyčejná holka z malého města, studuje vysokou školu, má skvělého kluka a velké plány do budoucna. Co víc si přát? Jenomže život není vždycky růžový. Jednoho dne zjistí, že láska jejího života není vlastně…\nGábina je docela obyčejná holka z malého města, studuje vysokou školu, má skvělého kluka a velké plány do budoucna. Co víc si přát? Jenomže život není vždycky růžový. Jednoho dne zjistí, že láska jejího života není vlastně tak dokonalá, jak si původně myslela. Lépe řečeno, ona pro něj není ta jediná na světě… Naštěstí je tu Jakub, který má oči jen pro ni. Po počátečním odmítání se pomalu sbližují a Gábina postupně zjišťuje, že Jakub je ten pravý. Svatba a dvě děti na sebe nenechají dlouho čekat a Gábina i Jakub se ocitají ve víru rodičovských povinností a partnerského života. Najednou řeší spoustu patálií, které běžně vztahy doprovázejí, a do jejich vztahu proniká všednost. Některé problémy jsou však horší než jiné.\nUkážka “Kdo věří na zázraky” (EPUB)\nUkážka “Kdo věří na zázraky” (MOBI)


Hra Colin McRae Rally 2.0 (pro Windows) | MilujemeHry.cz\nHra Colin McRae Rally 2.0 (pro Windows)\nO hře Colin McRae Rally 2.0\nProhlížíte si herní profil Colin McRae Rally 2.0 pro platformu Windows.\nPodrobný popis hry Colin McRae Rally 2.0\nNa této stránce najdete přehledně základní informace o hře Colin McRae Rally 2.0. Přihlášení uživatelé si mohou hru navíc přidat do své herní knihovny a označit, zda hru hrají nebo zda ji dokončili.\nTo však není vše, co tady pro hru Colin McRae Rally 2.0 najdete. Pokud ji ještě nemáte a chcete si ujasnit, zda je to něco pro vás, mohou vám pomoci v rozhodování obrázky ke hře, videa ke hře a především taky hodnocení a recenze Colin McRae Rally 2.0. Pokud si nejste jistí, zda se vám podaří tuto hru spustit, podívejte se na hardwarové nároky a systémové požadavky hry.\nJestli už titul Colin McRae Rally 2.0 máte, možná se vám budou hodit tipy a návody pro hraní. A pokud byste byli už úplně v úzkých, můžete si pomoct podvůdkem v podobě cheatů. A nebo možná bude stačit, když se hru naučíte perfektně ovládat, v tom vám pomůže sekce klávesové zkratky a ovládání.\nMožná jste sem přišli něco stáhnout? Pak se vám budou hodit downloady pro hru Colin McRae Rally 2.0.\nNebo snad chcete vědět každičký detail o hře Colin McRae Rally 2.0? V tom případě se podívejte do rubriky zajímavosti, kam se dostanou informace ze zákulisí i věci, kterých si třeba ve hře na první pohled vůbec nevšimnete.\nV každém případě si tuhle herní stránku o Colin McRae Rally 2.0 vychutnejte! A když budete chtít, nezapomeňte, že můžete jako přihlášení uživatelé sami přidat své poznatky, komentáře, obrázky, videa nebo cokoliv jiného z toho, co tady najdete.


OVERKILL - The Wings Of War - recenze - www.CrazyDiamond.cz\nNepochybuji o tom, že americká thrashová kapela OVERKILL stále patří k úplně nejvýraznějším a nejoriginálnějším zjevům v oblasti vlastního stylu a rovněž mezi těch několik posledních mohykánů z osmdesátých let, jež stále neopovrhují dlouhými a intenzivně prožitými koncertními štacemi. OVERKILL prostě bez ustání buší svůj kravál do letitých fanoušků, i když původním členům dnes táhne na šedesát. Od poloviny osmdesátých let oslovili již minimálně dvě generace příznivců tvrdé hudby a jak je slyšet, nehodlají na své aktivitě cokoliv měnit. Přístup jedné z nejostřejších metalových kapel budí respekt, stejně jako jejich pověstný nabroušený sound, kterým se kdysi dávno tahle zelená sebranka z New Jersey uvedla po klubech na východě USA. Můžeme si myslet, že za celou tu dobu, co působí na scéně, zažili nejen skvělá období, ale i fáze určitého invenčního tápání, u koho by to však bylo za takřka čtyřicet let v branži jinak?\nKdyž v roce 2010 přišli s vynikajícím albem „Ironbound“, jejich bezpečně nejcharismatičtější a nejsilnější deskou od milníku „Horrorscope“, nikdo nepochyboval, že OVERKILL zažívají po dlouhé době jednu ze svých nejsilnějších chvilek, zocelení životními těžkostmi, koncertně vyježdění a neuvěřitelně semknutí uvítali tuto dekádu. Brzy následovalo neméně povedené album „The Electric Age“, které potvrdilo obrovské vzedmutí formy. Další dvě alba „White Devil Armory“ a „The Grinding Wheel“ sice pouze opakovala na předchůdcích prezentovaný thrash metal a činila tak s veškerou frenetičností, ovšem s novějšími vizemi nepřišla. Aktuální novinku „The Wings Of War“ řadím zhruba na totožnou úroveň jako dvě předchozí díla. Jde tedy o zcela typické, divoké a jako bruska ostré album Blitzovi smečky. Zkrátka, všechno co jste v dnešní době čekali od OVERKILL, zde dostanete v plné palbě, i když vykutat z poměrně úzce profilovaného žánru ještě nějaké drahokamy je sakra těžké. Očekávejte však znovu velkou kvalitu a tvrdou, aktuálně pojatou hudbu s nadhledem, jakkoliv působí, díky agresivním riffům a Ellsworthově skřehotu, že nezná slitování.\nJe třeba předem zmínit, že prostřednictvím novinky se OVERKILL po letech znovu trochu snaží přiblížit oblasti hardcorem šlechtěného groove-metalu a nelze o nich zas tak jistě říct, že jsou čistě thrashový old-school. Albu to však prospívá, protože působí barvitěji. Tahle kapela se vždy snažila o zvukovou aktuálnost a prvky spřízněných agresivních žánrů v jejich namakaných riffech byly vlastně vždy, což hodnotím jednoznačně jako klad. Z tohohle pohledu patří hned úvodní skladba „Last Man Standing“ k nejtypičtějším ukázkám jejich tradičního thrashové pojetí. Song upaluje divoce vpřed a nabídne vše, na co fanoušci pár let čekali. Druhou takovou charismatickou záštitou tradic je poslední song „Hole In My Soul“, velice atraktivní nátěr napěchovaný znamenitými kytarovými momenty a dramatickou zpěvovou linkou, ve vygradovanějších fázích ukazující i prvky jisté rozohněné melodiky. Mezi těmito věžemi ohraničujícími celé album se však nachází neméně zajímavé skladby, které tu a tam vybočí mimo rámec konzervativního pojetí hudby OVERKILL. Ať už jde o valivost a houpavý groove v písni „Head Of a Pin“, či naopak hardcoreovou náklepovost skladby „Welcome To the Garden State“, jsme většinou konfrontováni s trochu více hledačským pojetím, než bylo v posledních letech zvykem. Mezi nejoriginálnější položky patří bezesporu ne zrovna rychlý, za to potemnělý chorál „Where Few Dare To Walk“, kde se OVERKILL znamenitě podařilo propojit svou nazlobenost s melodikou a výsledkem je opravdu zajímavá goth atmosféra, kterou song vyzařuje. Skladba patří bezesporu k vrcholům celého alba a je lepší verzí toho, co už bylo kapelou předloženo kdysi dávno na desce „I Hear Black“.\nJak už jsem výše zmínil, nepřeslechnutelné hardcore vlivy a náklepové pasáže vlastní chorál „Welcome To the Garden State“, což je vyřvávačka jak se patří, kde se ukazuje veškerý entuziasmus souboru odhalujícího vlastní kořeny a schopnost ukázat v poměrně tvrdé hudbě i melodické a přímočaré rejstříky. Vždyť je také cílem jejich rodný stát - New Jersey. Podobné DNA vlastní i „Butshitcrazy“, což je rovněž zkušený thrash´n´roll s pořádným groovem a jedovatě znějícím štěkotem Blitze. I „Distortion“ je hozená směrem tolik připomínajícím období pozdním devadesátek, kdy i OVERKILL hledali nový sound a do zvuku začaly probleskovat valivé riffy a prvky spojené spíše s nu-metalovou scénou, jakkoliv kapela tyto motivy dovedla umě transformovat do svého zvuku. I „Distortion“ je tak velmi zdařilou ukázkou toho, kterak letitá kapela s originálním zvukem dokáže naložit se zdánlivě úzkými mantinely svého vlastního agresivního stylu. Po akustické vybrnkávačce v úvodu se píseň nadechuje k monumentálnější podobě. Klasické fanoušky bezesporu potěší hitovka v podobě „Believe In The Fight“, což je letos pravděpodobně jedna z nejtypičtějších ukázek zvuku OVERKILL.\nA tak závěrem mohu potvrdit, že se zkušené kapele znovu podařilo nahrát energií přímo sálající album. Navíc se v sestavě vedle křiklouna Bobbyho Blitze Ellswortha, druhého zakládajícího člena, baskytaristy D.D.Verniho a stabilní kytarové dvojice Derek Tailer/ Dave Linsk po několika letech nejistoty konečně ustálil dosud zaskakující bubeník Jason Bittner (ex-SHADOW FALL, FLOTSAM AND JETSAM a jiné). Lebkounek netopýrek pravděpodobně znovu letí vstříc další skvělé a zelené sezóně. :-)\n28.02.2019 Diskuse (29) Stray\nTeď kolem koncertu tuhle desku dost poslouchám a jako jó. Je to nářez, výborná hudba víceméně podle mýho gusta. Co mě ale kazí radost je ten zvuk. Hrozně ostrý a agresivní až nepřirozeně. Album zní tak moc synteticky. Velká škoda, protože s přirozenějším zvukem by to bylo boží :(\nOverkill maju vždy dobrý ťah na bránku, neviem si Blitza predstaviť v nejakej inej skupine, ale nie je to moja šalka kávy,pre mňa nuda v brne\nnedalo mi a neodpustím si este poslednu poznámku: prečo musí riadiť VÁŠ štát riadiť potomok negramotnej populácie,génius netreba odpovedať\nOVERKILL still slays!\ntreba si dorobiť školu aj ked v 37 to už ťažko, ale písal by si len to čomu by si aj rozumel\nVe vašich trojrozměrných duších sněží do květin, vím.\nMě blokni, nic ti v tom nebrání.\nAbych se též vyjádřil k předmětnému albu.\nV tomto případě s Tvým hodnocením souhlasím.\nTen metadelirista níže je zcela mimo.\nJsi patologicky akcentovanou osobností, Janko. Už mne neobtěžuj.\nProsím vás, nechcete se na to už vysrat, pánové? Prowd: Mírni to, mě taky plno skutečností z tohoto směru nedělá radost, ale nechci je ventilovat, zvlášť pak ne na netu, na hudebním webu a ještě ke všemu na svém.


0 Kč 18 Kč + doprava zdarma\nSkladem 19 Kč 0 Kč\n0 Kč 19 Kč + doprava zdarma\nSkladem 24 Kč 0 Kč\n0 Kč 24 Kč + doprava zdarma\nUNICHEM 0 Floraservis 9 BROS 0 Substral 0 CHEMOBAL 0 AgroBio 0 AGRO CS 0 AllServices 0 Antifer 0 Bábolna Bio 0 BASF 0 Bayer 0 Bayer Garden 0 Bio Baktoma 2 Biopon 0 BioTomal 0 Ekolas 0 Finecon 1 Forestina 0 FytoFarm 0 Lovela 0 Maxeuro 0 Neudorff 0 NOHEL GARDEN 0 Papírna Moudrý 0 PROPHER 0 Qenerika 0 Roundup 0 Sucitesa 0 Syngenta 0 TENAX SPA 0 Vetservis 0\nSkladem 24 Akce 0\nLacnepostreky 22 vybavení pro úklid 0 Agro CS 0 MALL 0 Nohel Garden 0 Webimex 0 Vega solutions 2 EUROEnterprise s.r.o 0\naficidy (mšice) 1\narboricidy (stromy… 12\narboricidy (stromy a keře) 12\navicidy (ptáci) 3 bio-ochrana 40 ENZYME PREPARATIONS 24\nfungicidy (houbové… 34\nfungicidy (houbové choroby) 34\nherbicidy (rostliny… 42\nherbicidy (rostliny a plevele) 42\nrodenticidy … 21\nrodenticidy (hlodavci) 21\ngel 0 granule 22 koncentrát 0 postřikovač 0 spray 0\nBACTI ZA ZAZIMOVAČ žump a septiků\nBacti ZA zazimovač žump a septiků je prostředek určený pro rozklad organických nečistot, usazenin a kalů v žumpách a septicích. Dávkuje se jednorázově před zimou a udrží Váš septik čistý během celé zimy. Přípravek je ideální na chaty, chalupy a místa, kde není možnost během zimy ošetřovat Váš septik\nBacti ZS žumpy-septiky - více velikostí\nBiologický a ekologický přípravek do žump, septiků, potrubí a čističek, latrín. Odstraňuje zápach, rozkládá fekálie.\nFloraservis ENVISEP - žumpy, septiky\nBacti SO sifony-odpady - více velikostí\nPřírodní bakteriální-enzymatický výrobek pro zkapalnění organických nečistot a usazenin v sifonech a odpadních potrubích s funkcí odstranění zápachu.\nBacti DC domovní čov - více velikostí\nPřírodní bakteriální-enzymatický přípravek pro zajištění bezproblémového chodu čistíren odpadních vod.\nFloraservis Žumpur - více velikostí\nBiologický a ekologický přípravek určený pro zkapalnění organické hmoty. Směs enzymů a bakterií do septiků, jímek, odpadních nádrží a žump, které výrazně snižují zápach, čištění a údržbu. Přípravek je vhodný také pro čištění odpadních vod.\nFloraservis ENVILINE - odpady, sifony\nPřípravek slouží k efektivnímu uvolnění ucpaného odpadního potrubí. Bakterie aplikované přes umyvadlo, dřez, vanu nebo sprchový kout se usadí v potrubí, kde postupně zlikvidují veškerý organický odpad, tvořen zejména tuky a zbytky potravin.\nFloraservis ENVIFISCH - akvária\nEnviFish produkuje biologicky čistou vodu v akváriích. Přípravek je směsí enzymů a mikrobů speciálně určených pro čištění akvárií. Každý gram obsahuje přibližně jeden bilion vybraných bakterií a enzymů.\nBio Baktoma 4v1 Bakteriální směs\n100% přírodní bakteriální směs pro žumpy -septiky, sifony, domovní čističky odpadních vod a suché záchody.\nOdebere zápach ze septiku nebo žumpy -Rozloží usazeniny a kaly -Jméno tuhý organický odpad na vodu -Rozloží i toaletní papír Šetří peníze za vývoz septiku či žumpy -Nepretržité čištění s\nFinecon BACTI PLUS, prášek do septiků, žump a čističek - více velikostí\nBacti LA latríny suchá wc - více velikostí\nPřírodní bakteriální-enzymatický výrobek pro zkapalnění a likvidaci suchých exkrementů včetně odstranění zápachu.\nFloraservis Směs enzymů pro žumpy a suchá wc - více velikostí\nSměs enzymů a bakterií určená k likvidaci organických nečistot a hmoty v žumpách, septicích a suchých WC, zároveň čistí odpady a trubky.\nBacti tl bakterie do lapolů - více velikostí\nPřírodní bakterie pro likvidaci tuků ve Vašem odpadním potrubí a tukových lapolech včetně odstranění zápachu.\nFloraservis ENVIWASTE - domovní ČOV\nBACTI ZR ZAZIMOVAČ jezírek a rybníčků\nPro zimní ošetření Vašeho jezírka nebo rybníčku. Přírodní bakteriální-enzymatický výrobek pro udržení čistých rybníků a jezírek bez řas, zelené vody a organického znečištění.\nBio Baktoma UK Bakteriální směs\n100% přírodní bio-aktivní směs pro váš kompost.\nPřírodní bio-enzymatický výrobek pro urychlení zrání vašeho zahradního kompostu při kompletním zachování živin. Zachovávají výživové hodnoty kompostu Vhodný pro veškerý rostlinný a domácí bio odpad -Kompostuje bez zápachu a plísní -Kvalitní kompo\nFloraservis ENVIDRY - suché WC\nFloraservis ENVIPOND - jezírka\nPřípravek je určen k čištění jezírek, zamezení tvorby řas a projasnění vody. EnviPond obsahuje bakterie do jezírek, je vynikající na nastartování jezírka a biologických filtrací.


Soudní škatulata s tříletým děvčátkem uťal až Ústavní soud – Novinky.cz\nTěžký start do života daly sudičky do vínku tříletému děvčátku. Dva týdny po narození byla odňata rodičům, neboť ti dávali přednost alkoholu před starostí o novorozeně. Dítě putovalo k přechodným pěstounům, pak zpět k rodičům. Těm ale bylo odebráno a dostalo se opět k prvním pěstounům a následně soudy rozhodly, že má jít k dalším pěstounům. Škatulatům s nešťastným děvčátkem udělal ve čtvrtek přítrž až Ústavní soud (ÚS).\nSoudkyně ÚS Kateřina Šimáčková k verdiktu ohledně svěření dívky do pěstounské péče\nčtvrtek 24. ledna 2019, 10:33\nTěžký případ se začal psát v lednu 2016 narozením děvčátka. Po dvou týdnech byli rodiče přistiženi pod vlivem alkoholu a neschopní se o novorozence postarat, dítě proto putovalo do přechodné pěstounské péče. V září 2016 putovalo děvče zpět k rodičům, kteří se dušovali, jak se polepšili. V dubnu 2017 ale šlo zpět k přechodným pěstounům. Ti se o dítě dál chtěli starat, justice ale po několika měsících rozhodla, že děvče zamíří k dalším pěstounům.\nDěvče si tak za 15 měsíců prošlo trojí separací od pečujících osobústavní soudkyně Kateřina Šimáčková\nÚS upozornil, že děvče mělo k přechodné pěstounce již vybudovaný citový vztah, neboť u ní bylo téměř celý rok. I znalecký posudek vypracovaný k případu upozornil, že děvčátko trpí vyhýbavou vztahovou poruchou a znalci doporučili, aby zůstalo u přechodné pěstounky. Justice ale nad tím mávla rukou a dítě dala novým pěstounům. Od nich ale putovalo zpět k předchozí pěstounce po předběžném zásahu ÚS.\n„Děvče si tak za 15 měsíců prošlo trojí separací od pečujících osob,“ zhrozila se soudkyně zpravodajka Kateřina Šimáčková.\nPěstouni nemají dítě odříznout od původní rodiny\n„Varianta setrvání dívky u předběžné pěstounky na přechodnou dobu odpovídala nejlepšímu zájmu dítěte. Toto řešení bylo rovněž variantou spíše podporující a usnadňující možnost budoucího návratu dítěte k jeho rodičům,“ upozornila Šimáčková. Noví pěstouni totiž usilovali o těsnější svázání s dítětem.\n„Pěstounská péče, ať už přechodná nebo déletrvající, nesmí zpravidla znamenat úplné odtržení od původní rodiny, naopak pokud stále existuje možnost či očekávání návratu dítěte do původní rodiny, je zapotřebí udržovat vazby dítěte s biologickými rodiči a usilovat o jejich prohlubování tak, aby, jakmile to bude možné, mohlo dojít co nejsnáze k opětovnému sloučení rodiny,“ dodala Šimáčková.


Průvodce binárními opcemi pro začátečníky 3 | Optionone\n1. Úvod do binárních opcí\nJak se ze mě stane úspěšný obchodník?\nTuto otázku je těžké zodpovědět ze dvou důvodů. Prvním je, že je opravdu těžké být soustavně „dobrým“ obchodníkem. Když se podíváme na období jednoho měsíce, tak možná 50% lidí bude v zisku a 50% ve ztrátě. Z toho byste si mohli myslet, že padesát procent lidí jsou úspěšní obchodníci, ale to je daleko od pravdy.\nVětšina lidí na obchodování binárních opcí ztrácí peníze. Je to i díky tomu, že je rozdíl mezi částkou kterou riskujete a částkou kterou vyděláte. Když prohrajete, tak přijdete o 100 procent své sázky, ale když vyhrajete, tak většinou dostanete kolem 80 procent. Obchodování binárních opcí je padesát na padesát. To ale neznamená, že výhry a prohry jsou ve stejném poměru.\nDalším důvodem, proč je těžké být dobrým obchodníkem je, že každý si musí najít svůj styl a metodu obchodování, které mu vyhovují. To, co dělá jednoho člověka dobrým obchodníkem, nemusí vždy platit pro ostatní. To je zejména díky fenoménu, kterému se říká „tilt“.\nKdyž se do hry přidají emoce, tak lidé dělají špatná a nelogická rozhodnutí. Při obchodování byste měli být od nich co nejvíce oproštěni. Když používáte špatné obchodní techniky, tak toho nebudete schopni dosáhnout. Nalezení dobré obchodní metody není něco, na co by existovala nějaká univerzální rada.\nLepším obchodníkem se můžete stát jediným způsobem – praktickým obchodováním. Čím více zkušeností budete mít, tím budete dělat lepší analýzy a lepší rozhodnutí. Bohužel tady neexistuje jednoduché řešení jak rychle zbohatnout. K tomu, abyste se stali profesionálním obchodníkem, potřebujete mít za sebou mnoho času stráveného obchodováním.\nDemo obchodování je pro začátečníky nejlepším způsobem jak získat zkušenosti. Naučíte se ovládat obchodní platformu během několika obchodů, které vás nic nebudou stát. Je to dobrý způsob, jak se vyvarovat počátečním chybám. Nováčci v tradingu si vyzkouší, jak rychlé a nečekané mohou trhy být. Většina brokerů poskytuje demo obchodování na několik dnů poté, co si na účet vložíte peníze.\nVytváření obchodní strategie\nDemo trading je důležitý, ale má několik nevýhod. V demo účtu dostanete play money, které lákají k chaotickému vstupování do obchodů. Sice se nejedná o reálné peníze, ale stále potřebujete mít obchodní plán.\nZačněte s obchodováním zanedbatelných částek. Když dostanete $10 000 ve virtuálních penězích, tak obchody s $10 nebudou mít velký dopad na váš bankroll. Snažte se přiblížit reálnému obchodování, zatímco budete vychytávat mouchy. I kdybyste měli 100 ztrátových obchodů v řadě, tak přijdete jen o 10 procent obchodního kapitálu. To může znít jako dost, ale s 80 procenty z každého úspěšného obchodu to můžete docela lehce obrátit.\nČím kratší timeframe si vyberete, tím více se budete muset spoléhat na technickou analýzu. Je to dáno tím, že v 60 sekundách se aktiva hýbou spíše na základě chování ceny (price action) než na základě dlouhodobých trendů. Ceny neustále oscilují nahoru a dolů, což je nejvíce patrné právě u krátkých timeframů.\nCelkový trend je častěji odhadován pomocí metod fundamentální analýzy, ale když se podíváte na cenový graf, tak i v rostoucím grafu se cena pohybovala nahoru i dolů. To je přirozené a je to něco, pomocí čeho můžete vydělávat peníze i na zdánlivě nepředvídatelných 60sekundových binárních opcích.\nPokud se budete držet celkového trendu, tak máte mnohem lepší odds, než když se budete náhodně snažit předvídat pohyb. Ceny nejsou racionální vždy, ale většinou ano. Proto je trading tak profitabilní. Mnoho lidí si nevšimne jemných náznaků, které ukazují, kam se cena pohne. Když ale budete dávat dobrý pozor, tak si jich začnete všímat a budete vydělávat peníze.\nPokud chcete začít na binárních opcích vydělávat peníze, tak budete potřebovat několik nástrojů. Nejdůležitějším je cenový graf. Měli byste se podívat na několik timeframů, abyste měli co nejvíce informací. Dobrou představu co dané aktivum dělá, vám poskytnou dva grafy s menším a větším timeframem. Když například obchodujete desetiminutové opce, tak se podíváte na pětiminutový graf a na třicetiminutový graf.\nJe dobré mít zobrazené i Volume (Objemy obchodů). To se běžně v cenových grafech zobrazuje, ale někdy je to potřeba nastavit.\nDále je potřeba mít jednoduchý přístup k relevantním zdrojům zpráv. To se úzce váže s Volume, protože ceny se hýbou rychleji, když obchoduje méně lidí. Takže když je nízké volume a vyjde nějaká důležitá zpráva, řekněme, že Evropská Centrální Banka zvýší úroky u půjček, tak se vám bude jednodušeji obchodovat pár EUR/USD, protože se ceny budou pravděpodobně pohybovat směrem, který předpokládáte. Když je objem obchodů vysoký, tak jsou trhy většinou při vydání nové zprávy stabilnější. Nízké volume zvyšuje volatilitu trhu, protože je v něm méně obchodníků, kteří pomáhají bojovat proti náhlému pohybu.\nNěkolik tipů k zapamatování\nAktiva se nepohybují ve vakuu. Když se hýbe jeden trh, tak často ovlivňuje pohyby ostatních trhů. Příkladem je cena zlata a Amerického Dolaru. Tyto dvě aktiva mají na sebe protichůdný vliv. Tento efekt se nazývá market pull. Když jde dolar nahoru, tak jde cena zlata dolů a opačně. Dolar je nevíce obchodovanou měnou a zlato je nejsilnějším zajištěním, které se proti němu používá.\nHledání takových souvislostí může být náročné a je k tomu potřeba spousta dat, ale pak to může být dobrý nástroj k rychlému předpovídání ceny.\nDalšími ukazateli mohou být body supportu a resistence. Jsou to imaginární hranice v cenovém grafu, které mělo aktivum v minulosti potíže překonat. Tyto mohou být velmi užitečné při obchodování šedesátisekundových opcí, protože obchodníci nechtějí přes tyto body obchodovat, protože se bojí, že se na nich pohyb ceny obrátí.\nPředchozí krok Průvodce binárními opcemi pro začátečníky 2\nDalší krok Obchodování binárních opcí na světových trzích


Klimatizovaný dvoulůžkový pokoj má ve svém vybavení televizi se satelitními programy, telefon, ledničku, trezor (za poplatek), koupelnu s WC a vysoušečem vlasů, balkon nebo terasa. Umístění - vedlejší budovy v zahradě.\nZa příplatek je možné objednat pokoj s výhledem na moře. Umístění - hlavní budova. Maximální obsazenost - 3 dospělé osoby nebo 2 dospělé osoby a 1 dítě (včetně dětí do 2 let).\nLokalita dle pořadatele: Fuerteventura, Corralejo\n5 185 recenzí


Žena,růže, píseň, kost - konec první části\nOd chvíle, kdy mámu odvezli do nemocnice, svalil táta na Lukášova bedra práce, které mohl se svým handicapem vykonávat. A to, jak si chlapec záhy uvědomil, bylo skoro všechno, snad kromě mytí oken a zalévání kytek.\nZačínal si připadat jako nevolník žijící na panství obzvlášť krutého feudála. Jen přišel ze školy a čekalo na něj nádobí, nákup, příprava večeře, jednou za čas naházet prádlo do pračky, utřít prach všude, kam dosáhne, uklidit v tátově pokoji... k tomu úkoly ze školy a učení, s kterým si musel poradit úplně sám.\nVšechna ta všední dřina mu připadala ještě mučivější v porovnání s úžasností nového světa, který objevil. Ty nudné, stokrát opakované drobné úkony jakoby sály barvu z jeho očí, takže viděl všechno šedivé. Jeho únava se stupňovala a neměl jak znovu načerpat síly. Zatím ještě nenašel chvíli, kdy by mohl bezpečně zmizet, odpočinout si v klidu pod korunami stromů. Otec se doma objevoval v nečekaných chvílích, téměř to vypadalo, že se snaží Lukáše při něčem přistihnout.\nNavíc chodil domů stále mrzutěji naladěný a většinou měl v sobě víc než společenské dvě deci alkoholu.\nBylo to tři dny, co byla máma v nemocnici. Otec dorazil domů až pozdě večer. Lukáš, utahaný a ospalý, na něj přesto čekal, aby ho nerozzlobil.\nOtec se ohlásil vzteklým bušením do dveří. Musel být opilý tak, že nedokázal odemknout. Lukáš jel otevřít. V duchu se připravoval na otcovu opileckou tvář a na slovní výpady. Možná dojde i na facky - z ran, které na dveře dopadaly, se dalo odhadnout, že otec je v ráži.\nNa to, co uviděl, když dveře otevřel, se však Lukáš nemohl připravit, ani kdyby tím strávil polovinu života. Tohle bylo horší než sedět a čekat, až obluda haragh švihne prackou a urazí vám hlavu.\nOtec do dveří doslova vpadl a svalil se na podlahu předsíně. Ležel a sípal, podoben velrybě uvízlé na mělčině. Jeho zevnějšek ale nijak nepřipomínal zvíře, které je celý život čistě omývané vodou.\nŠaty měl pokryté vrstvou bahna a něčeho černého, lesklého a mastného. Neměl boty. Chodidla, mrtvolně svítící v potemnělé předsíni, však špinavá neměl, musel přijít o boty těsně předtím, než vešel do domu.\nNejhůř vypadala jeho tvář. I v té měl bláto a navíc i krev. Nad levým spánkem mu krvavý koláč slepil vlasy. Nateklý nos vybočoval do strany, dolů se od něj táhla krvavá stružka. Pravé oko zavřela fialová nateklina, druhé, krhavé a zrudlé, se upíralo vzhůru.\n„Pomoz mi,“ zachraptěl otec a začal vstávat. Chytil se Lukášova vozíku a málem ho převrhl.\n„Emmm, jak? Mám zavolat doktora?“\nLukáš byl zmatený, vyděšený a nejmíň ze všeho si přál být s tátou o samotě.\n„Néé, ty blbečku,“ zavrčel otec, opřel se o botník a podařilo se mu postavit se na nohy, „rači... rači mi votevři koupelnu... musím... musím... ulghhhh…“\nV předklonu, opřen o botník, se vyzvracel do svých hnědých semišových polobotek.\n„Lékárničku musím najít,“ řekl pak, opřel se zády o dveře a sklouzl do sedu.\nLékárnička nebyla špatný nápad. Lukáš v úzké předsíni neměl moc místa k manévrování a než se mu podařilo dostat se do koupelny, dost dlouho popojížděl sem a tam. Úzkostně se vyhýbal stříkancům zvratků.\n„Tak dělej,“ pobízel ho otec huhňavým hlasem. Z nosu se mu spustila krev. „Hni tou svojí línou prdelí…“\nLukáš se dostal do koupelny. Na skříňku nad umyvadlem však ze své pozice nemohl dosáhnout.\nZamračil se a jeho tvář získala týž zarputilý, neústupný výraz, který často míval jeho otec.\nRozhodl se něčeho dosáhnout a teď pro to udělá cokoli.\nVzepřel se o opěradla vozíku a pokusil se jednou rukou skříňku pootevřít. Mít ruku o několik centimetrů delší, nejspíš by se mu to podařilo. Takhle žuchl zpátky do křesla.\nZ předsíně se ozvalo zakvílení, nepodobné otcovu normálnímu hlasu.\nLukáši. Řekl mu jménem! Místo obvyklého ty kluku. Táta ho oslovil jménem!\nLukáš se usmál jako člověk, který se ucházel o práci metaře a nabídli mu místo ředitele banky. A zdvojnásobil své úsilí.\nOpřel se jednou rukou o umyvadlo, druhou natahoval ke skříňce. Pomalu se vztyčoval, přibližoval se k cíli. Když už na vozíku stál, cítil se jako atlet při dobrém výkonu. Rukou se dotkl dvířek od skříňky, podebral je zespoda a otevřel. Lékárnička tam ležela, o kousek, malý kousíček příliš daleko od jeho šmátravé ruky.\n„Lukáši, Lukášku, chlapečku,“ zanaříkal v předsíni otec. „Tu lékárničku... prosím.“\nLukáš po ní chňapl, pevně ji sevřel... A vozík mu podjel, zacouval.\nV pádu se praštil bradou o umyvadlo, jen tak tak, že si nevyrazil zuby. Ještě si narazil kostrč, když dopadl na zem. Zády se uhodil o křeslo.\nZ brady mu kapala krev a rána palčivě bolela. Teď už není otec jediný, kdo bude potřebovat lékárničku. Lukáš se na ni podíval, malou bílou krabici z plastu s červeným křížem na víku. Nakonec ji přece jen ulovil.\nNechtěl se zdržovat tím, že by se šplhal zpátky na vozík. Pomocí paží se dosunul zpátky do předsíně. Lékárničku držel v zubech. Bylo mu trapně, ale věděl, že není vhodná doba, kdy by se nad tím měl pozastavovat.\nPosadil se vedle otce. Tomu zatím klesla hlava na prsa, začínal chrápat. Zdravé oko měl přivřené, bylo v něm vidět jen bělmo.\nLukáš zauvažoval, zda ho má vzbudit, ale nakonec usoudil, že to takhle bude snazší. Otevřel lékárničku a našel jódovou tinkturu. Nevěděl, co jiného by mohl dělat, než otci vyčistit a omýt rány. Žádný zázračný lék pro rychlé vystřízlivění v lékárničce nebyl.\nA máma tu taky není, pomyslel si s hořkou, nedětskou ironií, abys jí mohl přizabít a vystřízlivět.>\nOmýt rány... Plácl se dlaní do čela. K tomu bude potřebovat vodu. A jak jí sem dostat? Do umyvadla nedosáhne, kdyby napustil vodu do kbelíku ve vaně, nedokázal by ho dotáhnout k otci.\nMožná by stačilo vymýt to jódem, pomyslel si, ale hned ten nápad zavrhl. Tátovy rány byly plné špíny, jód by ji nezvládl všechnu vyplavit.\nLukáš chvíli nerozhodně seděl vedle otce, pak se ale rozhodl. Vysypal obsah lékárničky na podlahu a s prázdnou plastovou krabičkou se doplazil zpátky do koupelny. Ve vaně napustil do krabičky vodu, jen tolik, aby ji dokázal unést v zubech a nerozlít. Do dlaně ještě popadl hadřík na utírání prachu.\nTrochu cestou vybryndal, ale ne moc. Posadil se zase vedle táty a namočeným hadříkem mu začal otírat obličej.\nOtec se ani nepohnul, i když jindy by ho studená voda spolehlivě probrala. Teď jen potichu sténal. Možná spal tak hluboce, že to hraničilo s bezvědomím.\nObličej se dal omýt snadno, horší to bylo s koláčem krve ve vlasech. Musel se odmáčet pomalu a opatrně. Lukáš nevěděl, jak velká rána pod ním může být. Krvácení z hlavy bylo vždycky silné, takže to mohlo být povrchové zranění, ale stejně tak dobře mohl mít otec rozraženou lebku.\nLukáš si oddechl, když z vlasů vytřel poslední stopy začernalé krve a objevil na hlavě dlouhou řeznou ránu. Tipoval, že je to říznutí o rozbité sklo. Možná táta někde rozbil hlavou okno.\nRána začala znovu krvácet a tak na ni Lukáš nalil jódovou tinkturu a zaplácl ji složeným čtverečkem gázy, dost tlustým, aby neprosákl. Pak obvaz přilepil dvěma pruhy náplasti. Samotného ho překvapilo, jak to teď vypadá úhledně.\nZalepil a začistil také všechny rány a oděrky v otcově obličeji a pak zůstal bezradný. Bylo mu jasné, že tu tátu nemůže nechat sedět. Musí ho dostat do postele. br> Bál se však, jak bude reagovat na probuzení a nechtěl to zjišťovat, dokud to nebude nezbytně nutné..\nZatímco promýšlel své možnosti, neobratně si vyčistil a zalepil vlastní bradu. Bílé tričko měl už zase na prsou celé červené, jako tehdy, když mu otec dal facku. Spotřeba triček byla v téhle rodině vysoká.\nDoplazil se do koupelny, vylil vodu z krabice, doplazil se zpět, naskládal do ní léky, gázu a náplasti, vrátil se do koupelny a položil lékárničku na pračku. Nakonec skončil zpátky vedle otce.Musí ho probudit. A nasměrovat do postele. Není zbytí.\n„Tati,“ vzal ho za ramena a jemně jím zatřásl.\nOtec se naklonil a opřel se o botník. Hlava se mu bimbala jako plyšové hračce. Lukáš se začínal zlobit. Byl úplně hotový, nervově na dně a jestli se mu nepodaří toho blbce vzbudit, prostě ho tu nechá. Proč by se o něj měl starat? Táta by to neudělal, být situace opačná.\nVzpomněl si, jak ho oslovil jménem.\nNeudělal by to? Opravdu ne? Kdybych tak mohl věřit, že jo, pomyslel si Lukáš a znovu otcem zatřásl, tentokrát silněji.\n„Mnnooo,“ zabručel otec. „Mnnooohmmm“\n„Vstávej,“ řekl Lukáš nahlas, „vstávej.“\nOtec otevřel zdravé oko. Vlastně ho vytřeštil. Nechybělo moc, aby se vykutálelo z důlku a spadlo mu do klína.\nZvedl před sebe ruce, jak se bránil neviditelným útočníkům.\n„Neeee,“ zakvílel, „fakt ty prachy vrátím... vážně, vážně-“\n„Tati,“ Lukáš mu odtáhl ruku od obličeje a přinutil ho, aby se na něj podíval. „To jsem já. Jsi doma. Už je všechno dobrý.“\n„Doma? Jsem doma?“\n„Ty kluku... kdybys věděl... ty kluku... áhhh, ty kluku...“ Začal vzlykat, křečovitě a namáhavě, obličej zkřivený do podoby středověkého chrliče.\n„Asi vim víc, než si myslíš,“ řekl Lukáš spíš pro sebe, ale táta se k němu nečekaně otočil a popadl ho za ramena.br> „Co víš?! Kolik toho víš?!“\n„Nech mě, tati, to bolí.“\nTáta byl malátný a slabý, takže se Lukášovi podařilo jeho ruce setřást.\n„Vím, že máš problémy s penězma. Nejsem blbej, abych to nepoznal. Ale nic mi do toho není,“ řekl.\nTáta na něj zíral s naprosto konsternovaným výrazem.\n„Takhle se mnou nebudeš mluvit,“ zašeptal.\nZvedl ruce, vypadalo to, že po Lukášovi sáhne, ale místo toho si dlaněmi zakryl obličej a znovu se rozvzlykal. Celé jeho tělo se třáslo, jako by stál v sněhové vánici.\n„Jo,“ zakňučel, „jo, jo, jo... Dlužím prachy, kam se podívám. Každýmu. Každýmu... a já neměl... neměl...“\n„Takže… takže tě zmlátili,“ doplnil Lukáš. Nebyl si jist, jestli chce slyšet zbytek téhle zpovědi. „Zvedni se, tati, prosím tě.“\n„Musím sehnat peníze...“\n„To počká do zejtřka,“ Lukáš začínal chápat, proč se máma cpala nejrůznějšími uklidňovadly. A chápal i kruhy pod jejíma očima. „Teď se pojď vyspat.“\n„Jo... zejtra zase něco zastavim, jo, to pude,“ zamumlal táta, ale ani se nehnul.\n„No vidíš, vždyť to říkám. Tak vstaň, prosím!“\nKonečně se začal zvedat. Přidržoval se přitom o nebezpečně se naklánějící botník a byl div, že se mu podařilo dostat se na nohy, aniž by na sebe skříň strhl. Pak, aniž by se ohlédl na Lukáše, se odpotácel do ložnice.\nLukášova naděje, že mu otec pomůže zpátky na vozík, zhasla. I když nikdy moc silně nesvítila.\nRáno se táta neobjevoval a Lukáš usoudil, že bude vyspávat i zbytek dne. Sám se umyl, převlékl, vyšplhal se na vozík, což ho stálo čtvrt hodiny času, vyčistil si zuby a zamkl se ve svém pokoji. Táta by pěkně běsnil, kdyby to zjistil. Podle něj nikdo neměl právo se doma zamykat.\nLukáš ale usoudil, že kdyby se táta vzbudil a hledal ho, bude lepší, když to bude vypadat, že trucuje, než aby ho nikde v bytě nenašel a šel ho hledat ven.\nTentokrát nebylo složité zavřít oči a soustředit se na přelet, jak tomu Lukáš začal říkat. Nikdy neletěl letadlem, ale představoval si, že to musí být podobný pocit závrati a pádu, když stroj prudce přistává.\nPrvní, co uviděl, byly zlatobílé květiny. Rostly všude kolem mezi stromy, Lukášův bílý kámen jimi byl obklopen.\nPochopil, že se narcisovité kalichy nejspíš otevírají jen přes den. Voněly po medu, sladce a těžce. Být vůně jen o stupeň intenzivnější, dusila by.\nLukáš se rozhlédl po svých známých ještěrkách. Nebylo po nich ani stopy. Jestliže se květy otevíraly ve dne, pak ještěrky vylézaly až s příchodem šera. Lukáš si oddechl. Měl zvláštní, neodůvodněnou jistotu, že zubatec haragh je také noční tvor.\nPohlédl na nebe. Plálo zlatorudě, břichatá mračna byla zespodu nafialovělá. Zdálo se, že kdyby mělo začít pršet, padaly by z nebe zlaté kapky.\nSoustředil se, jestli uslyší nějaký zvuk. Nejprve tu bylo jen drobné kovové zvonění a hvízdání větru. Pak, když se na ni zaměřil, uslyšel harfu. A zpěv v neznámém jazyce. Opřel se v křesle, zvrátil hlavu k nebi. Pozoroval, jak mraky táhnou a poslouchal hudbu, zpěv a vzdálené zvonění. Připadal si jako kočka, která se vyhřívá na okenním parapetu, a které nic nechybí ke spokojenosti.\nMohl by tu strávit věčnost. Vzduch byl tak čistý a voňavý, že navazoval pocit sytosti a pohled na zvláštní cizí nebe působil téměř jako droga..\nSlunce, prosvítající mezi listy stromů, Lukášovi hojilo rány v duši. Povzdechl si, naplnil si plíce svěžestí vzduchu. Vítr mu rozčechral vlasy.\n„Malý host?“ ozvalo se za ním a Lukáš sebou trhl. Byla to Luinela. Nejspíš měla ve zvyku chodit nečekaně. „Vlastně malý uteklík, pamatuji se dobře?“\nTo už stála před ním a usmívala se. Na sobě měla jiné šaty, než v kterých ji viděl poprvé - tyhle byly lehčí a žluté, ale stejného střihu. Dýku a kouzelnou paličku měla u pasu stále. A vlasy ve stejném účesu.\n„D-dobrý den,“ zajíkl se Lukáš. Pak se pokusil uklidnit. Nic se neděje, slunce svítí a tahle paní je hodná.\n„Pamatujete,“ řekl a také se usmál, „ale dost jste mě polekala. Já… nečekal jsem, že přijdete, totiž, čekal, ale ne…“\n„Přišla jsem hned, jak jsem věděla, že jsi tady.“\n„Jak jste se to mohla dozvědět?“\n„Moc, pamatuješ? Moc a vědění.“\n„Jo, pamatuju se. Tyhle otázky nechcete zodpovídat.“\n„Velmi dobrá paměť,“ pochválila ho a zatočila se jako malá holčička. „Takže co jsem slíbila? Tehdy tenkrát?“\n„Že... že můžete... že mě můžete vzít na procházku?“\n„Také to si dobře pamatuješ. Tak půjdeme?“\n„Jo, klidně,“ řekl Lukáš.\nČekal, že modrá žena vezme za držadla jeho vozíku a rozjede ho, ale ona to neudělala. Místo toho se znovu zatočila na místě. V očích jí blýskala radost, dobromyslná radost z toho, že může Lukáše potěšit.\nJako kouzelník na divadle se před ním uklonila, zatvářila se vážně a zvedla ruku se vztyčeným ukazovákem. Pomalu s ní sjela k pravému uzlu z vlasů a vsunula dovnitř štipec palce a ukazováku. Zavřela oči, soustředěně se zamračila a s úsměvem vytáhla kamínek, zelený a vyhlížející jako čistý smaragd.\nZatímco kamínek umisťovala na správné místo v kouzelné paličce, Lukáš se nervózně rozhlédl kolem. Bál, se, že se blíží něco nebezpečného, když Luinela připravuje svou zbraň. Žádný netvor se však neobjevoval.\n„Rilela, malý uteklíku, dáváš pozor?“ zeptala se Luinela a naklonila k němu tvář. V kočičích očích se objevil nebezpečný plamínek. Nebylo by dobré tuto ženu rozhněvat. Lukáš měl po dvanáctiletém soužití s tátou dobrý cit pro to, co jsou to nebezpečné osoby. A to Luinela byla, i když tak na první pohled nevypadala. Měla v sobě chlad a tvrdost skály.\n„Promiňte, zamyslel jsem se,“ řekl opatrně, „a můžete mi říkat Lukáši? Tak se totiž jmenuju. Nejmenuju se malej uteklík.“\n„Měl jsi to povědět dřív,“ zasmála se Luinela. „Lu-káši.“\nZamávala paličkou, která už měla v hlavici vmáčknutý kámen. Postavila se vedle Lukášova vozíku, pevně chlapci sevřela levou rukou rameno. Lukáš sykl bolestí, ale nic neřekl. Rád by věděl, proč mu v poslední době musí všichni mačkat ramena. Po tátově včerejším sevření mu zůstaly ne modřiny, ale podlitiny.\n„Tebe to bolí,“ řekla Luinela a podezřívavě se na něj podívala, „proč jsi nic neřekl?“\n„Nevím,“ odpověděl Lukáš po pravdě.\n„Udělal ti bolest. Otec. Tady a na druhé rameno.“\n„Jo,“ přisvědčil Lukáš i když ho vyděsilo, že to poznala. Nebo spíš jak to poznala.\n„To nic. Já tě chytnu níž,“ řekla a posunula ruku dolů na paži. Pevně ho znovu sevřela. „Teď dávej pozor, Lu-káši. Budeme cestovat.“\nTřepla paličkou ve své levé ruce a kolem se rozlilo bílé světlo. Třepla podruhé a Lukáš cítil, že vzduch kolem se mění. Nehoustl ani neřídl, prostě se měnil. Když Luinela třepla paličkou potřetí, ze zeleného kamene vytryskly svazky zelených blesků a ovinuly se kolem ní i Lukáše.\nLukáš vyjekl, ale blesky byly chladné, nepálily, dokonce ani nebrněly, což by přinejmenším očekával. Pak se s Luinelou oba vznesli nad les.\nJakmile pominulo počáteční ohromení, uvědomil si Lukáš, že už nesedí na vozíku. Luinela se vedle něj vznášela celá, nic z ní nechybělo, ale on neměl svůj vozík.br> „P-p-p-proč,“ vykoktal.\nLuinela na něj shlédla se svým vědoucným úsměvem.\n„Letí jen duše, nerrito,“ řekla, „tvoje tělo je dole. Můžeme se dívat. To je všechno.“\nLukáš při pohledu na krajinu pod sebou souhlasně zabručel. Jestli se mohou dívat, pak mohou hodně.\nPod nimi šumělo moře stromů, bylo slyšet stovky ptačích hlasů. Vítr k nim přinášel vůni vody, květin a také hudbu harfy a zpěv. Stoupali spolu s terénem pod sebou. Lukáš viděl své místečko na úpatí mohutného horského masivu; jak se od něj vzdalovali, tím ztracenější a bezvýznamnější bylo.\nPoprvé pro něj ten kousíček lesa znamenal celý svět, ale teď z ptačí perspektivy, to byla tečka, zrnko písku v ohromných dunách.\nLes byl smíšený, jehličnany s šedými kmeny a indigovým jehličím stály v sousedství dubů s načervenale bílým listím a mohutnými rezavými větvemi. Na některých místech rostly útlé listnáče hrající bleděmodře a vysokánské stromy s čímsi, co vypadalo jako kříženec listí a jehličí. Ty byly celé ohnivě rudé.\nČím víc se blížili k vrcholu hory, tím řidší byl porost na jejích svazích. Vysoké stromy vystřídalo křoví a pokroucená kosodřevina, modře se tetelící v sílícím větru. Přibývalo holých míst, kde pod řídkou vrstvou půdy prosvítaly bílé kameny a vrcholky hor zářily bíle, jen v prohloubeninách kořenila žlutá, drsná a ostrá tráva.\nNa jednom ze skalisek spatřil Lukáš červenohnědá zvířata, podobná kamzíkům. Na hlavě každého z nich však trčely čtyři krátké, tlusté rohy. Pohybovali se hbitě mezi balvany, hráli si a škubali trávu. Vypadali šťastně a nebojácně.\nJinde se na ohromném bílém balvanu trčícím z kosodřeviny slunila kočkovitá šelma s blankytně modrým kožichem. Lukáš si všiml, že má dva lví ocasy s nafialovělými třapci a po hřbetě se jí táhl temně modrý pruh. Když zazívala, ukázala ostré zuby. Nic tak strašidelného jako haragh, ale přesto vzbuzovaly respekt.\nNa nejvyšším skalním štítu, odkud už nebyla slyšet hudba ani zpěv a kde vál ostrý a studený vítr, Luinela jejich let zastavila.\n„Podívej kolem,“ řekla. „Dál nemůžeme letět. Tak dívej.“\nLukáš se poslušně rozhlédl. Kam jen jeho oči dokázaly zaostřit, se rozkládala hornatá krajina, plná lesů a kamenitých svahů. V údolí na druhé straně hor, nad kterými stály, tekla řeka, odrážející zlatorudé nebe. Zdálo se, že tudy teče oheň. Když se Lukáš soustředil, dokázal vyhledat v okolí řek a říček víc. Viděl i vodopády v jednom vzdáleném údolí.\nNevěděl, jak může vidět tak daleko, skoro jako by měl zázračný dalekohled. Zamrkal, pohled se mu ale nijak nerozostřil. Tajně zadoufal, že mu tahle schopnost zůstane, i až se zase vrátí na svůj vozík. Do svého opravdového, chromého těla.\nOtočil se, aby přehlédl všechny světové strany. Jen na severu končil obzor v modré mlze. Na všechny ostatní strany bylo vidět do daleka.\n„Co znamená ta mlha,“ zeptal se Lukáš Luinely.\nNa tváři se jí objevil zasněný úsměv. Najednou jako by se od Lukáše hrozně vzdálila.\n„Země růží,“ řekla. „Jsou tam stříbrné růže. Každá má člověka, který se o ni stará. Když se narodí nová, zavolá si člověka třeba zdálky. Některá růže a některý člověk jsou si souzeni. Rozumíš?“\n„Moc ne. Je to nějaká země, kde žijou… chytrý kytky?“\n„Růže nejsou moudré. Ani nejsou hloupé. Růže jsou. Krásné a vábivé. Je radost pro ně žít.“\n„Vás si ale žádná nevybrala. Nebo to nemůžou?“\n„Mohou. Ale ještě se nezrodila růže, ke které já patřím.“\nLukáš se usilovně snažil představit si zemi plnou květin a lidí, kteří o ně pečují. Nedokázal to. Nedovedl si představit dokonalé soužití člověka a inteligentní květiny. Raději se o to přestal pokoušet.\n„A kam až sahá… kam až sahá Elterie,“ zeptal se místo toho.\nLuinela rozpřáhla paže.\n„Kam dohlédneš. Odtud do dohledna. To je Elterie.“\nLukáš si pomyslel, že to není moc velká země. Přestože teď dovedl vidět na větší dálku, nemohl přehlédnout větší území, než jsou Jižní Čechy.\n„A co vaši sousedi?“\n„Tam, kde vstává slunce, je Targie. Nemám ji ráda, omezení lidé. Ne všichni, ale ti s mocí. To je špatné.“\n„To je vždycky blbý. Ale u nás je to taky tak.“\nPodívala se na něj zkoumavě, jako by se pokoušela zjistit, jestli si z ní neutahuje. Lukáš její pohled vydržel.\nLuinela se pousmála a pokračovala: „Na levé ruce slunce je Velterie. Moc mají jen ženy. To je také trochu omezené.“\n„To je dost omezený,“ vyprskl Lukáš při pomyšlení na čistě ženskou vládu.\n„Ne tolik, jako Targie,“ řekla klidně Luinela, „na levé ruce slunce je také Nirisea. Tamní lidé jsou velice pyšní.“\n„Myslí, že oni mohou všem říkat, jak je dobře dělat a jak je špatně dělat. Rilela, myslí že jsou vševědoucní.“ Luinela si odfrkla a Lukáš z ní ucítil opravdovou zlost. Když mluvila o Targii, byl v jejím hlase jen chlad a něco hlubšího, ukrytého. Teď se rozpálila.\n„Myslí, že sjednotí země a pak budou všem říkat co je dobré. Pořád by jen jednali a jednali, ale nakonec přece prosadí svůj názor.“\n„To taky znám,“ povzdechl si Lukáš.\n„Škoda…Na straně kam chodí slunce večer, leží Kytrie. Není dobrá ani špatná. Nevím, co o ní vyprávět. A pak je pravá ruka slunce a Země růží.“\n„Ta nemá jiné jméno?“\n„V naší řeči se jí říká také Sylvernie.“\nLukáš kývl. Chvíli se mlčky dívali do krajiny. Vítr svištěl kolem nich a Lukášovi bylo, jako by ostré větrné prsty pronikaly skrz jeho srdce.\nPohlédl na východ a zamyslel se. Luinela zatím toužebně hleděla na Zemi růží. Pod nimi na vrcholku hory přeběhl přes kameny zelený králík.\n„Paní Luinelo,“ řekl Lukáš a modrá žena se k němu otočila, „totiž… válčí se tady někdy? Nějaký bitvy a tak?“\n„Musíme se vrátit,“ řekla Luinela.\nJejí přívětivá tvář se změnila v kamennou masku.\n„Omlouvám se, jestli jsem řek něco špatnýho. Jen jsem chtěl vědět, jestli je možný… jestli existuje svět, kde by byl pořád jenom mír.“\n„Musíme se vrátit,“ opakovala Luinela.\nNa Lukáše se ani nepodívala.\n„Takže tu žádné války nejsou?“\nTentokrát se na něj otočila. Lekl se, když uviděl její svítící kočičí oči. Její obličej byl tvrdý, krásný a chladný. Rty měla pevně sevřené.\nLukáš se chtěl začít omlouvat, ale ona ho předběhla.\n„Rilela, malý uteklíku, řekla jsem: vracíme se!“\nŠvihla před sebe paličkou a svět kolem Lukáše zmizel. Chlapec měl pocit, že ho do sebe vtáhl mlýnek na maso. Nebyl to příjemný let jako poprvé. Luinela byla rozzlobená a vraceli se násilně, hroznou rychlostí.\nDo vozíku doslova dopadl. Cítil ten náraz ve všech kostech. Hekl a s potížemi nabral dech do plic. Bylo mu, jako by ho vytáhli z vody, kde se téměř utopil. Oči měl oslepené, oslněné. Přesto se divoce rozhlížel po Luinele.\n„Paní,“ zavolal, jakmile na to měl dost sil, „paní, já se omlouvám. Fakt, já nechtěl…“\nUslyšel zlobné zasyčení, které znělo jako Luinelino rilela. Pak bylo okolí tiché. V poledním slunci vonělo jehličí a ptačí hlasy se nesly pod jasnícím se nebem.\nLukáš si otřel z tváře zbloudilou slzu. Vzpomněl si na náhlý dar ostrého vidění, rozevřel oči, ale ta schopnost zmizela. Stejně jako Luinela… Zamračil se. Proč jenom každé jeho dobrodružství musí skončit špatně?\n„Máma přijede domů. Zejtra,“ řekl táta, když položil telefon.\nByla to první slova, která Lukášovi řekl od onoho večera, kdy přišel domů opilý a zbitý. Od té doby uplynuly dva dny a pro Lukáše to byly nejdelší a nejhorší dny v životě. Táta slova nepromluvil a když se rozzlobil, přešel bez varování na facky.\nTeď Lukáš skoro nadskočil, když slyšel, jak ho otec oslovil. Ty tři dny ho málem dohnaly k šílenství. Stačilo slyšet otcův hlas a krčil se jako bitý pes.\nRád by se zeptal, proč mámu za celou tu dobu, kdy ležela v nemocnici, nebyli navštívit, ale raději si tu otázku nechal jen pro sebe. Nebyl blázen, ještě ne.\n„Je v pořádku?“ zeptal se místo toho.\n„Prej ne,“ odfrkl si táta, „prej ještě bude muset ležet a odpočívat a takový ty doktorský sračičky.“,b> „Tati,“ začal Lukáš, ale zarazil se. Lekl se toho, co chtěl vyslovit.\n„Nóó,“ zavrčel táta.\n„Tati, co když máma… co když řekla, co se stalo? Jako, co se stalo vážně, doopravdy…“\n„Jak to myslíš? Nic se přece nestalo… jenom spadla. Byla to nehoda,“ řekl otec. Nepřítomně se díval ven z okna, na povadlé květy muškátů. Náhle se prudce obrátil. „Nebo myslíš, že ne?“ zeptal se a pravé oko orámované temným monoklem zaplálo jako oko ďábla.\n„Já nevím,“ řekl Lukáš a nenápadně položil ruce na kola vozíku. „Ale jestli měla strach… třeba se bojí vrátit se a bude chtít… třeba se tě bojí, tati…“\nOtec k němu přistoupil a protože Lukáš začal s vozíkem couvat, chytl ho za krk a přidržel si jeho tvář blízko své.\n„Nemá co říct, chápeš to?“\nLukáš bezmocně zavrtěl hlavou. Cítil se jako králík, vytažený z bezpečí kotce.\n„Tvoje máma je totiž fajn ženská. Rozumíš? I když je někdy líná jako veš. Ale napráskat by si mě nedovolila.“\nNapřímil se a Lukáše pustil. Protáhl si záda. Lenivě, jako když přede lev, dodal: „A kromě toho si za to mohla sama. Vyprovokovala mě. Neměla mě provokovat.“\nLukáš v sobě zadusil křik na protest. V krku ho pálilo, nejen z otcova sevření. Hlavně z pocitu nespravedlnosti a vlastní bezmoci.\n„A je ti jasný,“ pokračoval táta, stále otočený zády, „že pokud nebude tvoje matka schopná starat se vo domácnost, tak to bude dál na tobě?“\nLukáš nemohl odpovědět, v krku mu narůstal knedlík zloby, hrouda křiku, který nikdy nebude ventilován. Celý se třásl, ruce sevřené na opěradlech vozíku.\n„Tak odpovíš mi?“ zařval otec a obrátil se k němu.\nLukáš ještě stačil s vozíkem couvnout, ale pak narazil na stěnu, otec k němu přistoupil a vrazil mu facku. Lukáš věděl, že je to spíš za couvání, než za to, že neodpověděl na otázku.\n„Jo, je mi to jasný,“ zamumlal, s jediným přáním: aby ho otec nechal na pokoji.\nStyděl se za svou zbabělost, že nedovede hájit mámu lépe. Nedokázal však dělat nic jiného než se stydět.\n„Dobrý. Tak jsme si rozuměli,“ otec se poškrabal v podpaží a obrátil se. „Jdu teď na jedno ke Krupičkovi, tak zatím přihřej guláš k večeři.“\nMámu přivezla sanitka ve středu dopoledne. Táta jí pomáhal do schodů a před saniťáky byl samá péče a pozornost. Lukášovi se z toho obracel žaludek. Věděl, že jakmile se za mámou a otcem zavřou domovní dveře, bude všechno jinak.\n„Tak se ňák domluv s klukem, aby tahle domácnost fungovala,“ řekl otec v předsíni, „a pak si di lehnout. Ale ručíš mi, že všechno poběží jak má.“\n„Jo,“ slyšel Lukáš mámin hlas, slabý a zlomený, „jo, jo, jenom mi, prosím, pomoz do ložnice. Musím si lehnout. Prosím, Milane…“\n„Jéžišmarja,“ povzdechl si otec, „to budu mít na krku dva kriply?“\nMě na krku mít nebudeš, pomyslel si Lukáš, nebudeš a nikdy jsi neměl. Nikdy ses o mě nestaral a o mámu se taky nebudeš starat, víš to ty, vím to já a ví to ona. Tak komu hraješ divadlo?\nHrozně rád by to otci řekl do očí. Věděl, že to neudělá, ale ta představa ho hřála.\nČekal na mámu v ložnici a když ji konečně uviděl, sevřelo se mu hrdlo steskem, lítostí a něhou.\nByla bledá, tolik bledá, hubená, že připomínala pouhý přízrak, lícní kosti se jí v obličeji rýsovaly se strašidelnou přesností. A slabá jako moucha. br> Až k posteli ji musel dovést otec, který dával nepokrytě najevo, co si o tom myslí. Kdyby mu Lukáš mohl číst myšlenky, nepochybně by tam objevil jednu adresovanou mámě a ta myšlenka by zněla: ty blbá krávo simulantská, já vím, že bys k tý posteli došla sama, ale budu tak hodnej, že s tebou budu hrát tu tvojí hru.\nPosadila se na kraj postele. Otec poodstoupil, úkosem se na ni podíval.\n„Můžu vás tu nechat?“ zeptal se posměšně. „Nepotřebujete ještě něco? Potřebuju si jít zařídit nějaký obchodní věci.“\nMáma si s Lukášem vyměnila unavený pohled. Oba věděli, že se táta neptá proto, aby dostal odpověď.\n„Jo, jasně,“ řekl Lukáš přesto, „my budem v pohodě.“\n„Tak jo,“ táta pokývl, zachrastil v kapse drobáky a vypochodoval z ložnice.\n„Ahoj Lukášku,“ řekla máma, sotvaže se ozvalo klapnutí domovních dveří. „Jééé, já jsem tak ráda, že jsem zase doma.“\nO tom Lukáš pochyboval. Podal mámě ruku a pomohl jí položit se. Její dlaň byla suchá, horká a kostnatá. Tomu slovu se bránil, přesto mu však přicházelo na mysl.\n„Já jsem taky rád, že jsi tu u mě!“ řekl. Přitáhla si jeho hlavu a políbila ho na čelo. Sálalo z ní horko. „Budu se o tebe starat, jo? Dávat ti prášky a tak, budu ti vařit čaj. Klidně ti budu něco číst. Ve škole se toho moc neděje.“\n„Bylo to tu těžký?“ zeptala se a opřela na něj oči. Viděl červené žilky, zřetelně a jasně vystupující na jejím bělmu. Bylo to tu znovu, ta chvíle, kterou prožil nedávno, se vrátila.„Jak jsi to zvládal?“\n„Ušlo to,“ Lukáš se pokoušel zatajit, že se mu vnitřnosti svírají úzkostí. Viděl kruh, v němž se motá, v němž putuje od hrozného období přes děsivé zpět k hroznému.\nTouha být v Luinelině světě, tak silná, že měl Lukáš pocit, že tady prostě nemůže dýchat…\n„Co táta. Nebil tě?“\n„Ne,“ zalhal Lukáš, „bylo to dobrý. Fakt, nedělej si starosti.“\n„Jsi můj hodnej chlapeček,“ vzdychla a znovu si ho přitáhla blíž. Chtělo se mu plakat nad tím, jak je zubožená. „Bude to pro tebe těžký. Budu se snažit, abych mohla vstát a něco dělat, ale… zatím to nejde.“\n„Mami, to je dobrý,“ řekl.\nDržela si ho u sebe, cítil, jak jí tluče srdce. A byla tak horká... Na okamžik sám pocítil malátnost horečky.\n„Mami, proč jsi jim neřekla, co se stalo?“ zeptal se a vzápětí si vyčítal, že ta slova vypustil z úst.\nMatka se napřímila a ztuhla.\n„Co jsem měla komu říct?“ zeptala se ostře.\n„Ty to víš,“ řekl Lukáš. Zoufale se snažil přestat o tom mluvit, ale nešlo to. „On tě málem zabil. A možná se mu to ještě povede. Měla jsi to říct doktorovi, nebo sestře, nebo prostě komukoli.“\n„Nešlo to,“ řekla a zakryla si obličej rukama, „nešlo to, já jsem nemohla, bála jsem se…“\n„Mohlo by to všechno skončit. Mohli bysme žít bez něj,“ řekl Lukáš. Náhle si vzpomněl na ten pocit, kdy letěl vysoko ve vzduchu, pod sebou volnou krajinu… svoboda!\n„Nebo.. tak to uděláme teď! Teď hned!“ vyhrkl. „Někam zavolám, na Linku důvěry, nebo tak… Mami, já nechci aby ti ubližoval, nebo aby ubližoval mě!“\n„Ne, já se bojím, nemůžeme to udělat…“ hlas se jí chvěl a třepotal jako moucha v pavoučí síti. „Kam bysme šli? Všechno je jeho, bez něj nemáme nic.“\n„Máme jeden druhýho,“ řekl Lukáš a připadal si přitom hrozně pateticky. „Můžeme odejít do nějakýho azyláku, nebo tak… určitě nejsme jediný, kdo je na tom takhle. Musí bejt nějaká možnost! Prostě musí!“\n„Ne-ne-ne-ne,“ vzlykala máma a škubala hlavou ze strany na stranu, „já se bojim … kdybychom utekli, tak jak řikáš… on by nás našel, chápeš … nejde to a já se tak bojim…“\nLukáš jí položil dlaň na čelo. Bylo hrozně horké. Nepotřeboval teploměr, aby se přesvědčoval.\nRozjel vozík do kuchyně a vrátil se s paralenem a hypnogenem, který máma užívala na spaní. Oba prášky ji nechal zapít studeným čajem. Potřebovala spát, odpočívat, nabírat síly. Bylo od něj hloupé, že ji tak vynervoval.\nPozoroval, jak se na posteli tulí do klubíčka a držel ji za ruku. Stále šeptala, jak moc se bojí. Už okolnost, že s ním mluvila vážně, že ho neodbyla svou nepřístupností, když začal mluvit o rozchodu s tátou, naznačovala, jak je na tom špatně.\nPřál si, aby ji mohl uklidnit, říci jí, že je tu i něco dobrého, ale zrovna na nic nemohl přijít.\nZato mu v hlavě začal klíčit nápad, možná zoufalý a hloupý, ale každopádně přinášející jisté východisko.\nMáma začala pravidelně oddechovat, tvář se jí uvolnila. Lukáš opatrně vymanil ruku z jejího sevření a rozjel se k sobě do pokoje. Ten nápad si vyžadoval hlubší promyšlení a také určitou cestu.\nTentokrát stál u bílého kamene sám tak dlouho, až byl přesvědčen, že Luinela nepřijde. Nebe bylo čisté, zlatě zářilo a narcisovité květiny sytě voněly. Hudba harfy a fléten zněla mnohem blíž, ale možná to bylo jen počasím. Zato zvonky neslyšel vůbec. Bylo úplné bezvětří, na stromech se nepohnula nejmenší větvička.\nLukáš chvíli pozoroval dva žlutomodré ptáky, hašteřící se v suchém jehličí kousek od kamene. Ten větší útočil na malého přesně mířenými ranami zobáku, malý se chabě bránil a ustupoval. Za chvíli Lukášovi zmizeli ve vyšší trávě.\nZačal přemýšlet, co udělá, když se Luinela neobjeví. Nejspíš ji urazil tak, že to nedokázala přenést přes srdce a už ho nikdy nechce vidět.\nNevěděl sice, čím ji urazil a rozhněval, věděl ale, že v tomto neznámém světě existuje víc možností udělat faux pas, než si dovede představit.\n„Lukáši, znovu jsi přišel,“ ozvala se za jeho zády, právě když se chystal vrátit se domů.\nPracně otočil vozík, aby ji viděl dřív, než se jí uráčí vozík obejít a postavit se před něj.\n„Dobrý den,“ řekl.\n„Tere i maier,“ usmála se, „mír pro tvojí duši.“\nByl to nejspíš další ze zdejších zvyků: nejdřív s člověkem prohodit pár slov a pak ho teprve pozdravit. Lukáš doufal, že to byl pozdrav pouze formální, protože pokud to přání myslela vážně, musel by jí říct, že v duši žádný mír nemá.\n„Já se musím omluvit,“ řekla Luinela, než Lukáš stačil udělat nebo říct cokoli jiného, „za minulé setkání. Nechala jsem svou duši zlobě.“\n„To je dobrý, já už na to zapomněl,“ ujistil ji Lukáš. Žena zavrtěla hlavou.\n„Musím vyrovnat dluh našich duší. Vezmu tě na oplatu do Kruhu. Budeš souhlasit?“\n„Do kruhu? Jo, jasně.“\nMarně uvažoval, co mohla tím kruhem myslet. Možná nějakou jejich kmenovou radu. Dostal trochu trému. Nevěděl, jestli má dost odvahy seznamovat se s dalšími modrými lidmi. Každopádně však už souhlasil, takže těžko mohl couvnout. Zvlášť když si Luinela už připravila svou paličku.\nTentokrát vtiskla do hlavice kámen blátivě hnědý. Lukáš udiveně pozvedl obočí. Čekal, že ho vezme stejným způsobem, jako předešle.\n„Tohle je menší kouzlo,“ řekla. „Může ale přenést naše těla. Ne tak daleko, do Kruhu ale ano.“\n„Rozumím. Takže tohle je něco jako městská hromadná, a to předtím bylo… bylo… letadlo,“ řekl Lukáš, aby si to všechno převedl do pojmů, které jsou mu známé.\nLuinela naklonila hlavu. „Nevím o čem mluvíš, nerrito, neslyšela jsem o žádné městské hromadě , ale snad máš pravdu.“\n„Jo. Tak fajn! Jdeme na to?“ Lukášovi se nedočkavostí třásly ruce.\n„Jo,“ opakovala po něm Luinela a Lukáš u ní poprvé uviděl stydlivý, rozpačitý výraz, „tak fajn, jdeme na to.“\nTřepla paličkou a oba dva se propadli do hnědavé, hlínou páchnoucí tmy. Tentokrát se nekonal let nad korunami stromů a Lukáš ani nečekal, že by se konat měl. Musel opravit své přirovnání. Tohle byla spíš cesta metrem, včetně podivného hučení, které se ze tmy kolem ozývalo.\nStejně náhle, jako zmizeli od bílého kamene, se Luinela s Lukášem objevili uprostřed travnatého prostranství. Lukáš jako první věc zaznamenal hudbu, tentokrát přítomnou, silnou a hlasitou. Pak se teprve stačil rozhlédnout kolem.\nByl skutečně v kruhu – celé prostranství ohraničovaly ohromné bílé kamenné kvádry. Na první pohled to připomínalo Stonehenge, na druhý pohled sloupoví antického chrámu. Celé ohraničené prostranství mohlo mít tak jeden hektar a bylo plné lidí.\nLidí a bytostí.\nVšude pobíhaly děti, oblečené v řasených sukýnkách různých barev. Ty nejmenší byly úplně nahaté. Vlasy, krátce přistřižené, jim odstávaly od hlavy jako chmýří na pampeliškách. Hrály složitou hru s barevnými stuhami. K Lukášově údivu při tom byly naprosto tiché. Žádné pokřikování nebo hašteření se. Hrály s vervou, ale mlčky.\nDále tu bylo mnoho žen, od stařen až po mladé dívky. Některé měly jen jednoduché řízy podobné té Luinelině, jiné se honosily šaty složitých a nápaditých střihů. Jedna starší žena a dvě dívky hrály na harfy, několik mladších děvčat hbitě přeskakovalo prsty mezi dírkami fléten. Hráčkám vlály rozpuštěné zelené vlasy, ostatní ženy je měly učesané do složitých účesů, nebo stažené do uzlu na temeni hlavy.\nMužů tu bylo méně, starší posedávali pod kamennými kvádry nebo jinde v trávě a hovořili, mladší tančili s dívkami a ženami. Několik chlapců asi Lukášova věku hrálo s dřevěnými pálkami a hadrovým míčem hru, která v sobě měla něco z tenisu a baseballu.\nUž samo shromáždění lidí s modrou pletí a zelenými vlasy by Lukáše stačilo vyvést z míry. Ale byly tu ještě bytosti a Lukáš začínal přemýšlet, jestli se přece jen nezbláznil. Měl na výběr jen ze dvou možností – buď je cvok, nebo pohádky, které jako poslouchal a četl, měly občas pravdu.\nJako první uviděl tvory s koňským tělem, lidským trupem a rukama a hlavou. Pleť měli tmavší než modří lidé, podobala se barvou jehličí ve zdejších lesích. Stáli mezi kamennými kvádry, ruce založené a nemrkajícíma, stříbřitě se lesknoucíma očima sledovali zábavu.\nByli to kentauři, nebo byl Lukáš blázen. Raději si vybral tu první možnost.\nDál uviděl v trávě ležet nazlátle bílého koně s rozeklanými zelenými kopýtky a zelenýma očima. Na čele toho tvora vyrůstal dlouhý zlatý roh. Kolem něj seděly malé holčičky i dospívající dívky, pletly mu z hřívy copánky a hladily ho po jemné srsti.\nJednorožce zahrnul jako další položku do seznamu neuvěřitelných, ale skutečných věcí, které ho potkaly.\nDále do seznamu zařadil: bytůstky velké asi jako šestileté děcko, podobné člověku, ale drobné a lehounké, s křídly na zádech, mandlově protáhlýma očima a špičatýma ušima. Byly namodrale bílé a vydávaly zvláštní mléčnou záři.\nTaké několik štíhlých a vysokých osob, které měly tygrovanou, modrobílou pokožku a Lukáš se je zdráhal zařadit do říše lidí.\nPár červených dráčků, poletujících a posedávajících kolem.\nVelikého bílého hada s lidskýma očima, ležícího na klíně staré ženy, která ho krmila kousky pečiva.\nNešlo o dlouhý seznam, ale stačil Lukáše vyvést z míry. Všechny ty informace navíc vstřebal v prvních několika vteřinách po svém objevení v Kruhu, takže uhodily do jeho vědomí jako těžký buchar.\nJakmile ho podivná sešlost zaregistrovala, přestala hudba hrát, děti běhat a ostatní tančit.\nJako jednolitá masa, švitořící a brebentící v Lukášovi neznámé řeči, se kolem chlapce na vozíku semkli, dotýkali se jeho pokožky, hladili ho po vlasech a osahávali jeho vozík. Lukáš jim to nemohl mít za zlé.\nKdyby se u něj doma objevil někdo z modrých lidí, nejspíš by z toho byl také pořádně vyjevený…\nV každém případě by však raději, kdyby svou pozornost obrátili jiným směrem. Připadal si jako známá filmová hvězda vydaná napospas svým fanouškům.\nO jeho záchranu se postarala Luinela. Prodrala se před jeho vozík a zamávala rukama. Dav zkrotl, dospělí stydlivě sklonili oči k zemi, jako by sami nechápali, co se to s nimi dělo. Děti následovaly příkladu svých rodičů a ty úplně nejmenší byly od Lukášova vozíku odneseny svými matkami nebo staršími sourozenci.\nLuinela začala mluvit, vedla dlouhou řeč ve své mateřštině a jediné, čemu v ní Lukáš porozuměl, bylo jeho jméno. Když skončila, otočila se k Lukášovi.\n„Neměj jim to za zlé, nerrito, chtěli by vědět moc věcí. Líbíš se jim.“\n„Jo, to je dobrý,“ řekl a přehlédl očima všechny shromážděné. „Můžu s váma mluvit, ale ne se všema najednou.“\nK přepážce prosím přistupujte jednotlivě, napadlo ho, ale neřekl to. Jen by je zbytečně zmátl. Navíc už před ním stála okřídlená bytůstka a upírala na něj modré, veliké oči. Nějak vycítil, že je ženského rodu. Takže ta víla, nebo ta elfka.\n„Jsem Iniel,“ řekla a její hlas zněl jako tichá písnička, „jsem ráda, že jsem tě poznala.“\n„Já jsem taky rád,“ řekl Lukáš a zvedl ruku, aby jí Iniel podal. Iniel k němu taky natáhla ruku, ale se zvednutou dlaní. Zdejší pozdrav nejspíš nespočíval v potřesení rukou.\nLukáš Iniel přesně napodobil a na krátký okamžik přitiskli dlaně k sobě. Chlapec měl pocit, že jím projel elektrický proud. Viděl usmívající se modré oči.\nMezitím začala znovu hrát hudba a zábava se rozjížděla.\n„Co jsi vlastně zač,“ zeptal se Iniel a cítil, jak mu rudnou uši, „víš, u nás nikdo takovej není a já nevim… člověk nejsi, nebo jo?“\n„V tvé řeči víla,“ řekla Iniel. „Teď tvoje přátelská víla.“\n„Díky,“ zašeptal Lukáš, ale to už se Iniel otočila a ladným obloukem odlétla mezi tančící. K Lukášovi přistoupil modrý chlapec a natahoval k němu dlaň.\n„Jsem Vika,“ řekl, a když se pozdravili, pokračoval: „chci vědět, co je to, na čem sedíš.“\nA Lukáš se jal vysvětlovat.\nZ toho odpoledně si později nepamatoval o moc víc, než Inieliny oči a plavné křivky, kterými se vznášela, jako by srostla s hudbou. V paměti mu také utkvělo vysvětlení stařešiny Niltona o tom, co vlastně je Kruh, a jaké další Kruhy v Elterii jsou. Tohle byl Kruh rodu Luinely z Pahorkatiny. Kruh představoval místo, do něhož nemohl vkročit žádný nepřítel, ani dravá zvířata v lesů. Všichni, kdo sem přišli, se ocitli v absolutním bezpečí. Jejich vesnice ležela za nejbližším vrškem, ale nikdy, jak Nilton neopomněl zdůraznit, nikdy v ní nebylo víc lidí než v Kruhu.\nZačalo se smrákat a kentauři připravili pochodně. Zasadili je do držáků upevněných na kamenných kvádrech. Děti, unavené hrou, se vydaly se svými matkami do vsi, nebo ulehly přímo do trávy a usnuly. Spát v Kruhu bylo zřejmě povoleno.\nNěkolik žen se ze vsi vrátilo. Přinesly ovoce, pečivo a pěnivé víno. Někteří ze zúčastněných se pustili do jídla, bylo ale stále víc těch, kteří si unaveně lehali do trávy, zavírali oči a poslouchali hudbu, dokud neusnuli.\nHudebnice se už po několikáté vystřídaly, ale tentokrát vyměnily harfy za housle. Večer byl stále línější, i Lukášovi se začínala klížit víčka.\nByl spokojený, jako už dlouho ne. Získal tolik nových známých a přátel. Poznal Iniel, krásnou vílu, všichni tu s ním jednali jako se sobě rovným, nikdy se neostýchal kvůli jeho handicapu, nikdo jím kvůli němu neopovrhoval.\nSledoval Iniel a její druhy a družky, jak na vyprázdněném prostoru tančí, neúnavně a ve stále krásnějších sestavách. Byly to vzdušné akvabely, motýli s líbeznými tvářemi a nejlíbeznější ze všech byla Iniel, Lukášova přátelská víla.\n„Měl bys myslet na návrat, nerrito,“ zašeptala mu do ucha Luinela, právě když dospěl k závěru, že tohle je nejbáječnější den, jaký kdy prožil. „Večer je zde a od strany, kde vstává slunce, se blíží noc.“\n„Já vím,“ řekl Lukáš, příliš opojen vší tou krásou kolem sebe, než aby si uvědomil, co se vlastně stalo.\n„Nebudou se po tobě hledat? Doma…“\n„Já vím,“ opakoval Lukáš nepřítomně, ale pak sebou trhl a všechno mu došlo. „Doprdele! Musím hned domů!“\n„To jsem myslela,“ řekla Luinela a stručně všem, kdo chtěli poslouchat, vysvětlila, že jejich host musí odejít a proč.\nKdyž Lukáš viděl zklamání v jejich tvářích, trochu ho to udivilo. Nikdy si o sobě nemyslel, že je nějak zvlášť zábavný společník. Rozhlédl se po Iniel, chtěl se s ní rozloučit osobně, ale Luinela ho vzala za rameno a třepla paličkou dřív, než stačil zaprotestovat.\nProlétli tmou páchnoucí hlínou a ocitli se u bílého kamene. Lukáš se na Luinelu zaškaredil.\n„Chtěl jsem se ještě s někym rozloučit.“\n„Já vím. Krásná vinara. Vím. Ale ty musíš rychle domů, nebo nemám pravdu?“\n„Jasně že jo,“ přiznal Lukáš. Stále se však cítil o něco ošizený. „Můžu zase přijít?“\n„Chci, abys to udělal,“ řekla Luinela a napřímila se. Vypadala jako královna, chystající se udělit rozkazy svým služebným.\n„Fajn, takže se vrátim, jo? Zatím nashle.“\n„Ne,“ řekla, „ne, ještě ne. Chci, abys příště udělal to, na co jsi myslel, když jsi dnes přišel.“\nLukáše zamrazilo. Věděl, co Luinela žádá. Ale nechtěl tomu uvěřit.\n„Nevím, o čem mluvíte,“ řekl. Jeho vlastní hlas ho usvědčoval ze lži. Luinela by ani nemusela umět číst myšlenky, stačilo poslouchat spodní tón Lukášova hlasu, ten třesoucí se pramínek, marně se snažící skrýt před odhalením.\n„Víš. Potřebuji, abys přivedl svou matku. Má stejnou barvu jako ty?“\n„Jo, má,“ povzdechl si Lukáš. Už nemělo smysl zapírat.\n„Potřebuji, aby něco udělala. Pomůže tím hodně.“\n„Ale ona je nemocná!“\n„Potřebuji za pět dnů.“\n„Tvůj otec jí bude dál ubližovat. Když dá pomoc nám, já dám pomoc jí.“\n„Nemůžete mi vysvětlit-„\n„Nemůžu. Prosím, abys ji přivedl. Můžu jen říct, že kvůli dávnému příběhu.“\n„A kvůli boji s Targií. Chce nová území a naše Kruhy chtějí bojovat. To nesmí stát. Elterie nesmí být pošpiněna krví a válkou. Proto.“\n„Je mi líto, nerrito, ale tvá matka je možnost, jak bránit násilí tady i u tebe. Uděláš dobře, když ji přivedeš.“\n„A když ne?“ opakoval Lukáš.\n„Pak se sem sám nevracej. Mohl by tě najít haragh.“\nS těmito slovy se k němu otočila zády a odcházela po sotva znatelné pěšince mezi stromy.\nZavolal by na ní, aby mu dala lepší vysvětlení. Věděl však, že by jej nedostal. Ani by se neotočila.\nPřemýšlel o jejích posledních slovech. Kdyby se nemohl vrátit, neviděl by nikdy Iniel. Nikdy by neviděl zdejší zlatorudou zář na nebi, neviděl by fialové stmívání.\nNavíc sem přece chtěl matku přivést sám, nebo snad ne? Tady by byla v bezpečí před otcem. Nevěděl sice, zda by se jí Elterie líbila tolik, co jemu, ale určitě pro ni bude lepší, než bydlet dál s tátou.\nJenže nevěděl, jestli ji sem dokáže dostat. Luinela mluvila jen o tom, jestli ji sem Lukáš dostat chce. O možnosti nebo nemožnosti té věci nehovořila.\nLukáš se rozhodl, že to vyzkouší. Za zkoušku nic nedá a i kdyby to nevyšlo, bude lepší vědět, že se snažil, než aby si vyčítal zbabělost a liknavost.\nJsou prostě nabídky, které se nedají odmítnout, napadlo ho a mírně se pousmál, a tohle je jedna z nich.


Dobrý způsob, jak vrátit do vztahu ztracenou jiskru – Objevím.cz\nŽijete s partnerem již dlouhá léta a máte pocit, že z vašeho vztahu vyprchala ta pověstná jiskra? Zkuste svůj vztah trošku oživit. Poradíme vám skvělé způsoby, které se již mnohým ženám vyplatily.\nZačněte experimentovat v posteli\nPokud váš sex už není takový, jako na začátku, zkuste si společně najít sexshop a jděte si do něj vybrat něco, co využijete. Klidně vám postačí afrodiziaka, ale pokud toužíte po Venušiných kuličkách nebo po nafukovací panně, kupte si i to.\nMusí se to oběma líbit\nKromě toho vyzkoušejte jiné sexuální polohy, mazlete se. Jednoduše zkoušejte, zkoušejte, zkoušejte. Hlavně se to musí líbit oběma partnerům a nejen jednomu. Vibrátor využijete zejména vy, ale co váš partner?\nZdá se vám to zvláštní, když spolu žijete už několik let? Nevadí. Překvapte svého partnera a zamluvte večeři ve vaší oblíbené restauraci. Namísto toho, abyste si sedli každý na druhý konec sedačky se jděte projít po nočních uličkách. Chyťte se za ruce a chovejte se jako čerstvě zamilovaný pár. Samozřejmě, nic nepřehánějte. Uvidíte však, že večer jen pro vás vám dobře padne a budete rádi za něj. Zapomenete na stresy, na každodenní povinnosti a necháte se hýčkat.\nNovými náramky, náhrdelníky a prsteny se nenechávejte neustále rozmazlovat. Mělo by vám záležet na společně strávených chvílích a ne na materiálních dárcích.\nPilates je energie pro vaše tělo


Mrtvý sníh | Info365.cz\n« Recenze filmu Konečná\nRecenze filmu Pád Bílého domu »\nPřed pár dny jsme na dvd shlédl starší filmový kousek (z roku 2009) s názvem Mrtvý sníh. Tento kousek jsem doposud neviděl a k tomu, abych si ho pustil mě přimělo celkem slušné hodnocení na ČSFD.cz (57%, což je na komedii s hororovými prvky celkem dost) a to, že se v něm mělo jednat o zombie tématiku.\nPokud film neznáte, tak distributor dvd ho prezentuje následujícím popisem, co je níže v citaci.\nSkupinka studentů medicíny má vše, co je třeba ke skvěle prožitým jarním prázdninám: horskou chatu, lyže, skútr, sáně a bohatou zásobu piva.\nNikdo z nich netuší, co je na horách může potkat. Varování nezvaného nočního hosta neberou vážně a užívají si v klidu dál zimních radovánek.\nOddíl oživlých nacistických zombie, ukrytý v horách kolem fjordu s trefným jménem Oksfjord (Sekera), má ale s nimi své plány…\nPřed shlédnutím jsem byl plný očekávání, po shlédnutí jsem docela plný rozpaků, jelikož to nebylo přesně podle mého gusta a shrnul bych to spíše slovy, komediálnost celkem chyběla a hororové prvky moc hororové nebyly.\nKrve je tam sice na rozdávání, přesto příběh absolutně neměl hlavu ani patu. Postavy absolutně nezáživné a moc mě neoslovily. Na film se sice kouknout dá, ale rozhodně to není žádná velká pecka, která by stála za brzké opakované shlédnutí.\nZ 90 minut filmu se mi líbilo tak maximálně 15 minut a to se jednalo o pasáž, kdy se studentíci poprvé seznámily s nacistickými zombie a od té chvíle šla alespoň dle mě úroveň filmu totálně do kopru.\nPopravdě, film bych asi nikomu nedoporučil (věděl bych o mnohem lepších), maximálně, že by nebylo z čeho jiného vybrat 😉