Kdy je e-mailová adresa osobní údaj? | Svět hardware\n27.3.2014 , Michal Spáčil, článek\nO ochraně e-mailové adresy jako takové je možné rozjímat ve více rovinách. Pokud někdo použije cizí adresu k tomu, aby vyvolal v příjemci mylný dojem, že odesílatelem je někdo jiný (což není jak známo žádný velký problém), může se tím dopustit trestného činu poškozování cizích práv. Na druhé straně lze uvažovat o tom, že elektronická adresa je osobním údajem ve smyslu zákona o ochraně osobních údajů. Můžete namítnout, že uvažovat se dá o ledasčem, ovšem zrovna v tomto případě můžou takové úvahy vést k důsledkům až nepříjemně konkrétním. Musíme začít otázkou, dalo by se říct, zenovou: Kdo je ten, kdo píše?\nJako dnes prakticky každý, i Internet má problémy s identitou, v jeho případě s identitou digitální. Právo vychází vždy z toho, že někdo udělal něco. Pokud je toto „něco“ jednání právem předvídané, jde o právní úkon, pokud jde o jednání zakázané, mluvíme o úkonu protiprávním. Na netu je však hlavní problém ten „někdo“. Jak přiřadit určité jednání přesně určené osobě ve virtuálním prostředí, v němž vzájemné ukazování občanek není zrovna na pořadu dne?\nDigitální identita nemusí mít vůbec žádný vztah k identitě skutečné, může být, a obvykle také je, skrznaskrz falešná. (Debaty o tom, co je „skutečné“, přenecháme NYXu). Tuto identitu může tvořit nejen elektronická adresa, ale také IP adresa, MAC adresa, přezdívka a kdovíco ještě. Na tento typ dat nejsou žádné registry osob, jako je matrika, živnostenský rejstřík apod., vůbec zvědavé, protože vypovídací hodnota takových identifikátorů je velmi malá. Na jedné straně může mít jeden člověk plno digitálních identit, na straně druhé se plno uživatelů může dělit o identitu jedinou.\nČlověk na jedné straně optického kabelu (či rezavého drátu, dle stavu infrastruktury) nemá jistotu, kdo je na opačném konci. V současné době už nějaké ty technologie na překonání nedostatku důvěry máme, třeba zaručený elektronický podpis. V počátcích veřejně dostupného Internetu (a ne, není to 100 let, jen asi 20) však stav relativní anonymity vedl k úvahám (David R. Johnson a David G. Post, 1996), zda nepojmout síť prostě jako nové prostředí zcela mimo dosah národní jurisdikce, jako svého druhu nový kontinent či spíš jinou planetu. Podívejte se, říkali v podstatě oba Davidové, právo má vždy úzký vztah ke hmotné realitě. Vychází z fyzických vlastností prostoru, osob a věcí. Jenže Internet žádné srovnatelné vlastnosti nemá, protože kyberprostor se od fyzického světa zásadně liší. (Zejména tím, dodávám já, že existuje pouze v našich hlavách, což ovšem někteří tvrdí úplně o všem). Nedává proto žádný smysl aplikovat na toto prostředí běžné právní normy, které s ním nemají lautr nic společného. Z toho vyšli a navrhli úplně nový systém, v němž by se souvislost mezi digitální a „skutečnou“ identitou vůbec neřešila. Každá digitální identita by měla stejný status, a to status existujícího právního subjektu.\nZde musí zajásat anarchista skrytý v každém správném IT nadšenci. Problém byl ovšem v tom, že takové řešení se silně nelíbilo státům (neboť všem administrativám světa je už od dob Josefa Švejka známo, že na chudý musí bejt přísnost), ale ve své podstatě nevyhovovalo ani uživatelům. Důvody byly, jako vždy, především ekonomické. Přesuny virtuálních peněz, od běžných nákupů na e-shopech až po podplácení představitelů banánových republik, vyžadují stabilní prostředí s jasně stanovenými a především vymahatelnými normami. Po takové digitální identitě toho ovšem nikdo moc nevymůže. Svázání virtuální a reálné identity se ve skutečnosti stalo dosti zásadní podmínkou praktické využitelnosti Internetu jako nástroje ekonomiky a jako prostředí, v němž se některým podaří vydělat neskutečnou vatu – a peníze, jak známo, hýbou světem.\nNevidím zlo (ani dobro)\nO pouhé dva roky později už bylo vcelku jasné, že cestou naprostého chaosu to nepůjde. V práci „Digital identity in cyberspace“ (1998) její autoři Lawrence Lessing (spoluzakladatel Creative Commons a profesor práva na Harvardu) a Harold Abelson (též Creative Commons a profesor na MIT) nemají o nutnosti funkčně provázat reál a virtuál žádných pochyb. Zato však nastolují zajímavý problém, týkající se tzv. druhotných informací. Jde zhruba o tohle: v reálném světě, v němž se (téměř) všichni pohybujeme, máme svobodu činit právní úkony vůči ostatním nejen podle samotného obsahu komunikace, ale i dalších faktorů, jako je věk a vzhled protistrany, osobní sympatie a další kontexty. Právo dokonce s těmito druhotnými informacemi, přesněji s jejich správným posouzením, spojuje některé následky, jak zjistí každý, kdo natočí nezletilému pivo v přítomnosti policisty. Tyto druhotné informace však v internetové komunikaci chybí, nebo jsou sice přítomny, ale jejich věrohodnost je slabší než chabá (na čemž vydělávají internetové seznamky).\nSamotná e-mailová adresa takovou druhotnou informaci nést může a nemusí. Začínat obchodní vztah odpovědí na e-mail z adresy Conan_the_Warrior@tragedi_sobe.cz by nebylo moudré. Naopak z tvaru Josef.Novak@poskytovatel.cz se nedozvíme zhola nic. Možnost zaručeného elektronického podpisu (ZEP) sice problém druhotných informací úplně neřeší, ale přidává důležité sdělení – provázanost virtuální a reálné identity odesílatele byla prověřena důvěryhodnou osobou. Na druhé straně má každý svobodu ZEP nepoužívat a připojit místo něj např. vlastní aktuální fotografii z poslední spartakiády. Tento rozumný kompromis umožnil i masivní nasazení internetových technologií ve státní správě, což se ještě před 20 lety zdálo být méně reálné než zavedení klingonštiny jako jediného jednacího jazyka EU. (Máte-li pocit, že už k tomu došlo, pak jste zřejmě jen slyšeli někoho z českého zastoupení pokoušet se v Bruselu mluvit anglicky).\nUrčený a určitelný v říši neurčitosti\nV průběhu vývoje se tedy došlo ke stavu, při němž e-mailová adresa může a nemusí být pevně svázána s konkrétní fyzickou nebo právnickou osobou jako její identifikátor. To nám však neříká nic o tom, je-li tato adresa osobním údajem ve smyslu souvisejících právních norem, a zda tedy požívá příslušné právní ochrany.\nCo považuje české právo za osobní údaj? Zákon o ochraně osobních údajů (ZoOOÚ) to vidí následovně:\n„osobním údajem (se rozumí, m.s.) jakákoliv informace týkající se určeného nebo určitelného subjektu údajů. Subjekt údajů se považuje za určený nebo určitelný, jestliže lze subjekt údajů přímo či nepřímo identifikovat zejména na základě čísla, kódu nebo jednoho či více prvků, specifických pro jeho fyzickou, fyziologickou, psychickou, ekonomickou, kulturní nebo sociální identitu.“\nKlíčovou podmínkou pro uchopení e-mailové adresy jako osobního údaje je tedy určenost nebo určitelnost osoby, která tuto adresu používá. Ty nastávají, pokud subjekt údajů „lze identifikovat“, tj. stačí, že je to technicky možné, nemusí k tomu přímo dojít. Pamatujme také na to, že subjektem údajů je podle ZoOOÚ vždy jen fyzická osoba (jedinec), nikoliv tedy osoba právnická (obchodní společnost apod).\nNení ani řečeno, pro koho by měl být subjekt identifikovatelný, což je poměrně závažná otázka. Je nutné, aby tuto možnost měl kdokoliv s přístupem k webu, nebo stačí, když Vás podle e-mailu pozná vaše babička? Musíme vycházet z toho, že není-li tento okruh nijak stanoven, b) je správně.\nKoho „lze identifikovat“ podle e-mailové adresy? Určitým vodítkem může být rozsudek Nejvyššího správního soudu (NSS) (týkající se původně telefonních čísel, ale bývá jím argumentováno i při sporech o internetovou identitu) z roku 2009, čj. 9 As 34/2008-68, který uvádí: „Plná identita fyzické osoby v současných podmínkách technologicky vyspělé společnosti, tj. za vysokého stupně rozvoje elektronických a jiných médií, která jsou většině populace snadno dostupná, ve své podstatě neznamená nic jiného, než možnost tuto osobu určitým způsobem kontaktovat, aniž by bylo nutno znát místo jejího aktuálního pobytu.“\nTuto možnost, dodávám já, poskytuje každý funkční e-mail. A tím, že jde zase o „možnost“, nikoliv o fakt, že se tak již stalo, padají úvahy jako „no jo, ale je kontaktován ten, kdo si nikdy nevybírá schránku?“\nTím by ovšem byly zahrnuty úplně všechny e-mailové adresy (kromě některých firemních, jak si ještě ukážeme). Je ale jasné, že takový výklad by byl příliš extenzivní a jeho následky v praxi těžko realizovatelné – myriády e-mailových adres, vznikajících v každé sekundě po celém světě, není prostě možné bez výjimky všechny úředně ochránit.\nTo ale neznamená, že by se na tento úkol mělo zcela rezignovat. Protože ZoOOÚ neobsahuje žádné jednoznačné ustanovení o tom, že e-mail je vždy osobním údajem, bude vždy na Úřadu na ochranu osobních údajů (ÚOOÚ), potažmo na soudu, aby v konkrétním případě řekl ano či ne.\nNázory na tuto otázku se ovšem stále vyvíjí a zatím nepanuje shoda*. ÚOOÚ nabízí na svých stránkách následující stanovisko:\n„Při posuzování, je-li určitá informace osobním údajem, záleží na tom, jestli na jejím základě je možnost identifikovat konkrétní fyzickou osobu. V uváděném případě tedy e-mailová adresa ve tvaru jan_novak@seznam.cz osobním údajem nebude, protože takovouto e-mailovou adresu si může založit kdokoliv a nevypovídá nic o svém majiteli. Naproti tomu e-mailová adresa přidělená zaměstnavatelem, která obsahuje jméno a příjmení zaměstnance a název zaměstnavatele, osobním údaje bude, protože minimálně ostatní zaměstnanci na jejím základě mohou danou osobu jednoznačně identifikovat.“\nJe patrné, že názor ÚOOÚ a názor NSS se liší v otázce, jak široce je třeba pojímat identitu fyzické osoby. Zatímco NSS v uvedeném judikátu do ní zahrnuje i pouhou možnost tuto osobu kontaktovat, aniž by bylo o ní cokoliv dalšího známo, ÚOOÚ vyžaduje ztotožnění údaje s konkrétní fyzickou osobou. Z toho jednoznačně neplyne, co je obsahem tohoto ztotožnění (identifikace). Je identifikován i ten, u nějž známe bydliště, pracoviště a e-mail, ale nikoliv například jméno? Těžko říct.\nPodle ÚOOÚ adresa jan_novak@seznam.cz osobním údajem nebude, „protože si ji může založit kdokoliv“, zatímco adresa obsahující jméno a příjmení zaměstnance a název zaměstnavatele osobním údajem bude.\nProblém zde spatřuji ve čtyřech věcech:\n1) Zaměstnavatel jako uživatel domény si může libovolně zakládat a mazat e-mailové adresy podle svého uvážení, včetně použití jména neexistující osoby nebo osoby sice existující, ale zcela bez vztahu k zaměstnavateli. Doména společnosti v e-mailové adrese ve skutečnosti neposkytuje jistotu, že se za adresou schovává konkrétní osoba, jen zvyšuje pravděpodobnost (byť i velmi značně), že tomu tak skutečně je.\n2) Arbitrem věrohodnosti e-mailové adresy by pak byl vlastně zaměstnavatel, jehož k tomu ale nic nezmocňuje. Při principu rovnosti subjektů práva nelze tvrdit, že zaměstnavatel má tu moc kvalifikovat zřízením schránky na své doméně určitou adresu jako osobní údaj, zatímco fyzická osoba tuto moc nemá.\n3) Podle ÚOOÚ je adresa obsahující jméno a příjmení na doméně zaměstnavatele osobním údajem proto, že „minimálně ostatní zaměstnanci na jejím základě mohou danou osobu jednoznačně identifikovat“. Vracíme se tedy k otázce onoho „kdo“, tedy kdo má schopen osobu identifikovat, aby se nějaký údaj stal údajem osobním. Podle ÚOOÚ jsou to tedy „minimálně“ ostatní zaměstnanci. Co když ale má společnost jen jednoho zaměstnance? Přestává pak být jeho adresa osobním údajem? Nebo z opačné strany, má-li někdo e-mailovou adresu, podle níž je schopno jej přesně identifikovat třeba sto tisíc lidí, která ale není na doméně zaměstnavatele, nejde o osobní údaj? Navíc ostatní zaměstnanci mohou být schopni identifikovat kolegu i podle adresy, která má ve své místní části (před zavináčem) nikoliv jméno, ale třeba jen přezdívku nebo pouhé číslo. Půjde pak o osobní údaj?\n4) Zrovna adresy ve tvaru jmeno.prijmeni@poskytovatel.cz jsou zrovna ty, u nichž bych váhal, zda je ochrana podle ZoOOÚ namístě. Zpravidla totiž budou sloužit komunikaci s veřejností, zákazníky, potencionálními smluvní partnery apod. Pokud by například nezisková organizace zveřejnila na svých stránkách návod, jak postupovat v určité životní situaci, a zveřejnila zde seznam e-mailů osob, na něž je možné se obrátit – jako jsou úředníci, pracovníci jiných neziskovek apod., dopustila by se nedovoleného nakládání s osobními údaji. Přitom půjde o údaje běžně přístupné na stránkách příslušných organizací.\nTo jsou ovšem pouze mé závěry, v první linii bude nakládání s osobními údaji posuzovat právě ÚOOÚ a jeho názory je proto třeba brát v potaz. Z opatrnosti bych však doporučil při nakládání s jakoukoliv e-mailovou adresou, kromě těch úplně obecných, značnou obezřetnost; určitě to bude lepší, než se později pouštět do sporů s nejasným výsledkem. Budeme-li se řídit stanoviskem ÚOOÚ, je e-mailových adres s charakterem osobního údaje poskrovnu a můžeme být celkem v klidu. Vezmeme-li však v potaz i onen judikát NSS, bude jejich rozsah podstatně větší. Jednoznačnou odpověď dát nyní neumím.\nZa jisté lze snad pokládat alespoň to, že obecné adresy firemní, tedy ty, z kterých Vám chodí spam, osobním údajem zpravidla nebudou. Stejně tak ani tvar podatelna@generalni_urad_pro_tmu.cz tento charakter nemá.\nV části případů, tedy v okruhu, jehož rozsah jsem naznačil, tedy e-mailová adresa osobním údajem bude. Co z toho vyplývá: Nakládání s takovou adresou je „zpracováním osobních údajů“ podle ZoOOÚ, a musí se tedy dít pouze v intencích tohoto zákona, přičemž tímto zpracováním je prakticky cokoliv, co s e-mailovou adresou uděláte, včetně třeba jejího zveřejnění na webových stránkách: „zpracováním osobních údajů (se rozumí, m.s.) jakákoliv operace nebo soustava operací, které správce nebo zpracovatel systematicky provádějí s osobními údaji, a to automatizovaně nebo jinými prostředky. Zpracováním osobních údajů se rozumí zejména shromažďování, ukládání na nosiče informací, zpřístupňování, úprava nebo pozměňování, vyhledávání, používání, předávání, šíření, zveřejňování, uchovávání, výměna, třídění nebo kombinování, blokování a likvidace.“ (§4 odst. e) ZoOOÚ).\nCo nesnese denní světlo\nPodskupinou osobních údajů, které požívají obzvlášť přísné ochrany, jsou takzvané citlivé údaje. Obecným rámcem pro vymezení této skupiny je evropská směrnice č. 95/46/ES, definující ve svém čl. 8 „zvláštní kategorie osobních údajů“, což jsou takové, které „odhalují rasový či etnický původ, politické názory, náboženské nebo filozofické přesvědčení, odborovou příslušnost, jakož i zpracování údajů týkajících se zdraví a sexuálního života.“ Jejich zpracování je až na výjimky, stanovené ve stejném článku, zakázáno.\nVtělením této normy do vnitrostátního práva ČR je opět ZoOOÚ, který za citlivý údaj považuje „osobní údaj vypovídající o národnostním, rasovém nebo etnickém původu, politických postojích, členství v odborových organizacích, náboženství a filozofickém přesvědčení, odsouzení za trestný čin, zdravotním stavu a sexuálním životě subjektu údajů a genetický údaj subjektu údajů; citlivým údajem je také biometrický údaj, který umožňuje přímou identifikaci nebo autentizaci subjektu údajů.“\nDovozuji, že i samotná e-mailová adresa za jistých, byť velmi exotických okolností, citlivým údajem být může. Například tvar jako Josef_Radikal_predak@anarchosyndikalisticky_odborovy_svaz.cz může být dosti vypovídající, stejně jako veleknez@cirkev_letajiciho_spagetoveho_monstra.cz. Příklad formátu adresy prozrazující sexuální orientaci nositele ani nebudu uvádět, každý si jej umí snadno představit. Jde ovšem o to, že taková adresa může vypovídat o pouhé sebestylizaci nebo pokusu o vtip a nemusí znamenat vůbec nic.\nU adres jako Josef.Stoupenec@nejaka_politicka_strana.cz je zase nutné vzít v úvahu, že použití takové adresy je svým způsobem veřejnou aktivitou, vystoupením ve veřejném prostoru. To jsou samozřejmě teorie spíše zábavné než použitelné, představitelný scénář by mohl být třeba ten, že by zaměstnavatel dovodil příslušnost zaměstnance k odborové organizaci z jeho e-mailové adresy a tento údaj by zavedl do jeho osobní složky. Obecně však elektronická adresa citlivým údajem zpravidla nebude.\nZávěrem si shrneme: e-mailová adresa, i taková, která neobsahuje jméno a příjmení fyzické osoby, může mít za určitých okolností charakter osobního údaje a jako takové jí pak bude příslušet právní ochrana. Adresy institucí s neurčitelným adresátem tento charakter naproti tomu nemají. Jednoznačné zákonné ustanovení však nyní neexistuje, a proto bude takové posouzení vždy věcí příslušného úřadu (ÚOOÚ) nebo soudu.\n* viz Bartík, Janečková: „E-mailová adresa jako osobní údaj“ in: Daně a právo v praxi č.5/2013, Wolters Kluwer\nUpozornění: Tento článek je osobním názorem autora na aktuální situaci v předmětné oblasti. Výklad příslušných právních ustanovení a judikatury náleží pouze soudu, příp. oprávněným správním orgánům.


Přechod hlavního hřebene Hrubého Jeseníku je v těchto dnech dobrý nápad! | SvětOutdooru\nPřepadla mě nostalgie a vzpomněl jsem si na přechod hlavního hřebene Hrubého Jeseníku, který jsem s kamarády touto dobou podnikl ještě na gymplu. Co takový výšlap obnáší a kudy vás provede?\nVzhledem k horšícímu se počasí se z letních požitků, jako je lezení nebo cyklistika, stalo tabu. Vím, že jezdit na kole se dá pořád a když vysvitne sluníčko a není mokro, tak i ty skály jsou realizovatelné, ale přeci jen už to není taková idylka.\nProto není špatné v těchto těžkých dobách, kdy není možné mít radost ani ze zimních sportů, obout pohorky, nabalit krosnu a vyrazit s kamarády či rodinou pod stan. Pokud je sucho a příliš nefouká, tak je momentálně ideální období pro pěší turistiku, protože nejste zaliti litry potu a společnost vám nedělají stovky turistů, jelikož není tzv. hlavní sezóna.\nNedaleko Vřesové studánky\nNejdříve na Praděd!\nPřiznám se, že tehdy jsme nevyrazili z „oficiálního startu“, kterým je sedlo Skřítek (874 m), jež odděluje Hrubý Jeseník od Hraběšické vrchoviny, ale z Karlovy Studánky přímo na Praděd. Takže jsme přišli o vrcholy jako Pecny (1330 m), Břidličná hora (1358 m), Vysoká hole (1464 m) či známé čarodějnické místo – Petrovy kameny (1438 m). Tento úsek až na Praděd je dlouhý asi 12 kilometrů (převýšení cca 860 m). Od sedla Skřítek začnete po zelené, abyste následně změnili značku na červenou (cca po 6 km).\nZe zmíněného úseku bych chtěl vyzdvihnout zejména skalní útvary Petrovy kameny či Pecny, které určitě stojí za prozkoumání. Celou cestu až na Praděd provází naučná stezka č. 5 – „Světem horských luk“.\nPraděd a co dál?\nNejvyšší vrchol Hrubého Jeseníku – Praděd (1491 m) asi není třeba nějak sáhodlouze představovat. Jen zmíním pár zajímavostí:\n– Na vrcholu Pradědu se nachází 162 metrů vysoký televizní a rozhlasový vysílač, jehož nejvyšší bod je zároveň absolutně nejvyšším bodem na území České republiky.\n– Pradědu se přezdívá Český ledovec a to proto, že se tady velmi dlouho drží souvislá sněhová pokrývka. Například v roce 2000 se tady lyžovalo (i na běžkách, ne jen na sjezdovkách) ještě v půlce května. Průměrná roční teplota nepřevyšuje 1°C.\n– Vrchol se nachází na historické zemské hranici Moravy a Slezska.\nDalším důležitým záchytným bodem je Červenohorské sedlo (1013 m). K překonání tohoto úseku se musíte připravit na dalších osm kilometrů s impozantními výhledy do okolí. Zahlédnout můžete například vodní elektrárnu Dlouhé Stráně (považována za jeden z divů Česka), údolí Divoké Desné či rozlehlé horské homole, které jsou pro Jeseníky typické. Mínusem úseku je cestička, která je z velké části asfaltová. To je také důvod, proč to tady v létě vypadá jako na Václaváku. Jde opravdu o pohodový úsek s minimálním stoupáním, naopak budete spíše scházet.\nZ Červenohorského sedla přes prales až nakonec hřebene!\nPřed vámi je asi 14 kilometrů s převýšením kolem 800 metrů. Podle mě se jedná asi o nejhezčí část celého výletu, protože se prochází pralesem a rašeliništi, ale o tom až za chvíli. Nejprve budete muset vystoupat na Červenou horu (1333 m). Blízko vrcholu najdete Vřesovou studánku, jejíž vodamá údajně léčivé účinky. Až po studánku se budete muset opět spokojit jen s asfaltkou.\nStudánka je spojena s pověstí o zázračné léčivé vodě. Podle ní postřelil před dávnými lety zdejší lesník jelena, ten však doskákal až k horské Vřesové studánce a zázračnou vodou ze studánky si rány rychle vyléčil. Lesník, který to viděl, sám trpěl očním neduhem, účinnost pramene odzkoušel na sobě a brzy se mu zrak vrátil v plné síle. Z vděčnosti a na připomínku tohoto zázraku pak pověsil ke studánce svatý obrázek. Zvěst o prameni se rychle roznesla a k místu začali zanedlouho přicházet lidé z širého okolí pro zázračnou vodu. Postupně u studánky vzniklo malé poutní místo, které se může pochlubit tím, že je nejvýše položené na celé Moravě i ve Slezsku.\nTeď přichází řada na zmíněný prales a rašeliniště. Z Červené hory si to namíříte k vrcholu Keprník (1423 m) a následně na Šerák (1351 m), respektive pod něj. Pro tento úsek jsou charakteristické horské smrčiny pralesovitého charakteru a četná rašeliniště s loukami, tůněmi a rašelinnou květenou. Místy vaše kroky povedou po povalovém chodníčku.\nZ vrcholu Keprníku se nabízí překrásný kruhový rozhled do okolí. Nachází se na něm také Mrazový srub. S příchodem na třetí nejvyšší horu Hrubého Jeseníku – Šerák, naše túra pomalu, ale jistě končí. Teď už následuje jen dlouhý sestup (5 km) do osady Ramzová (759 m).\nCelou trasou od Červenohorského sedla až do Ramzové vás provede naučná stezka „S Koprníčkem na výlet Keprnickými horami“.\nTúra se tedy dá rozdělit na tři logické úseky:\nsedlo Skřítek – Praděd\nČervenohorské sedlo – Ramzovské sedlo\nNa konci každého můžete najít levné ubytování, což je řekl bych pro celou oblast Jeseníků typické. Ceny jsou tady podle mě lidové a ne jako v jiných českých pohořích. Celá trasa se dá zvládnout „na jeden zátah“, ale ve zběsilém tempu řekl bych.\nS kamarády jsme to tehdy první den zapíchli nad sjezdovkou u Červenohorského sedla, kde jsme měli štěstí, protože se zadarmo čepovalo pivo. Důvodem bylo, že majitel hospody dostal dvě bečky darem. Další den jsme pohodlně došli až do zmíněné osady Ramzová a následně vlakem domů.


ŽÁK ROKU :: T.G.M. Bílovec\nDomů > ŽÁK ROKU\nV kapli svaté Barbory se uskutečnilo slavnostní ocenění žáků a žákyň bíloveckých škol. Za naši školu byly oceněny Karolína Kovařčíková ( 2. B), Tereza Gewinnerová a Pavlína Hellebrandová ( obě z 9. B).\nDěkujeme žákyním za vzornou reprezentaci školy a přejeme mnoho dalších studijních i osobních úspěchů.\nnavštěvuje devátou třídu. Po celou dobu školní docházky je vzornou žačkou s výborným prospěchem a vzorným, skromným chováním ke spolužákům i vyučujícím. Pavla velmi úspěšně reprezentovala školu v atletických disciplínách, např. získala první místo v atletickém trojboji, OVOV, a jiné. Kromě sportu se také účastnila krajského kola soutěže „ O nejlepšího mladého chemika“, olympiády z českého jazyka, a to i v době online výuky, kdy v okresním kole dosáhla velmi pěkného umístění. Po celou dobu studia dosahuje výborných výsledků a to díky svému zodpovědnému přístupu. Podílela se také na přípravě divadelních představení v cizím jazyce.\nVe volném čase navštěvuje Základní uměleckou školu v Bílovci, obor příčná flétna, věnuje se hasičskému sportu - je členkou hasičského sboru Tísek.\nnavštěvuje devátou třídu. Je velmi obětavá, v kolektivu oblíbená, ráda pomáhá tam, kde je třeba. Ve škole dosahuje velmi výborných výsledků, rovněž její chování k vyučujícím i spolužákům je vzorové.\nTereza se velmi svědomitě účastnila olympiád z českého jazyka i každoroční biologické olympiády ve školním i okresním kole.\nTaké tíhne k dramatickému umění - byla členkou školního divadelního souboru Odřivousek, se kterým nastudovala pohádkové představení, kterým pak společně potěšili spolužáky i veřejnost. Pro mladší spolužáky školy nacvičují také krátká divadelních představení v cizím jazyce. V loutkovém divadelním představení hraném v ruštině získala za svoji roli cenu diváka „Ivanuška duračok“.\nA pokud byste chtěli cokoli vědět o Harrym Potterovi a jeho kouzlech, můžete se na Terezku klidně obrátit, je totiž horlivou čtenářkou a velkým znalcem těchto příběhů.\nje žákyní 2. B s výborným prospěchem. Vyniká v matematice, českém jazyce i v hudební výchově. Je cílevědomá, svědomitá, svou školní práci plní velmi pečlivě. V recitační soutěži úspěšně reprezentovala naši školu v okrskovém i okresním kole.\nVěnuje se hře na hudební nástroje - akordeon a klavír, navštěvuje také výtvarný obor ZUŠ v Bílovci, chodí do fotbalu.\nJe všestranná, má všeobecný přehled o dění kolem sebe. Ráda pomáhá svým spolužákům při vysvětlování učební látky, má silné sociální cítění.


Gelová podložka pod myš, Technogel\nVarionet.cz\t> Nábytek\t> Ergonomické pomůcky > Gelové podložky > Gelová podložka pod myš, Technogel\nPodložka pod myš s Technogelem. Rám podložky je po obvodu plastový a v přední části vrchní strany je do podložky vložen TechnoGel®. Provedení bílá a šedá.\nCelková cena: 862 Kč\nGelová podložka pod myš, Technogel - bílá\nDostupnost: obvykle 2-5 dní Podložka pod myš s Technogelem. Rám podložky je po obvodu plastový a v přední části vrchní strany je do podložky vložen TechnoGel®. Provedení bílá.\nGelová podložka pod myš, Technogel - šedá\nDostupnost: obvykle 2-5 dní Podložka pod myš s Technogelem. Rám podložky je po obvodu plastový a v přední části vrchní strany je do podložky vložen TechnoGel®. Provedení šedá.\nProvedení: šedá/bílá (antracit)\nGelové podložky jsou pokryty speciální dvouvrstvou tkaninou. Kvalitní podložka by měla mít kontaktní plochu rukou dostatečně širokou, v opačném případě může výběr nesprávné podložky poškodit zápěstí. Váha paže spočívá na podložce. Díky pružnosti a tlumícím vlastnostem gelu zabraňují vzniku tlakových bodů, které mohou vést až k závažnějším zdravotním problémům, např. syndromu karpálního tunelu.\nProstor, který je určen pro práci myši se vyznačuje extrémní klouzavostí myši a nevytváří téměř žádný odpor. Rám podložky je po obvodu plastový, z důvodu kvality a trvanlivosti výrobku.\npovrch: s extrémní klouzavostí\ngelové části od prostoru pod myš: 14mm\nTechnogel® je unikátní mateiál spojující 3D roztažnost kapaliny a tvarovou stálost pevného skupenství. Je naprosto netoxickou a stabilní polyurethanovou hmotou gelu (vyrobenou bez použití oleje), která byla vyvynuta pro oblast zdravotnictví a nyní se využívá v celé řadě aplikací s další přidanou hodnotou. Hlavními rysy, které činý Technogel® lepší než jakékoliv v Číně vyráběné běžné gely, jsou 3D deformační vlastnosti a tvarová stálost. Při stisku gelu se deformuje ve všech 3 osách: "nahoru-dolu", "vpravo-vlevo", "vpřed-vzdad". Levné gely se roztahují pouze "nahoru-dolu", což způsobuje značné hromadění tlaku v oblastech přímého kontaktu. Tento rozdíl poznáte na první dotek!


Skříňka na zahradu – Kovové konzole na police\nUncategorized July 2, 2013 by Miroslav\nSkříňka na zahradu\nU každého zboží si můžete zjistit i jeho dostupnost nebo . Zahradní box na nářadí a polstry plastový 3L – JARNÍ AKCE, 7Kč. Skříň plastová COMFORT x x 1cm – vysoká dělená.\nVýhradní dovozce potřeby pro dům, byt a zahradu německé značky Keter do České. Jedná se o plastové koupelnové skříňky, zrcadla, žehlící prkna nebo také . Je vhodný jak pro domácí použítí, do prádelny, do garáže, do sklepa, ale i pro venkonví užití na zahradě, k bazénu, na balkon a mnoho dalších. Zahradní box z plastu v šedo-černé barvě je.\nZávěsná skříňka ALBENA AL– Ze sektoru ALBENA. Barva: dub Sonoma v kombinaci s lesklou bílou. Nabízíme vám prostorný zahradní box na polstry a nářadí. Skříň box na tříděný odpad Rattan Line XL Doprava zdarma.\nVysoká plastová skříň Excellence UTILITY členěná na rozmanitých úseků rozměry x x 1cm barva: kombinace béžové a světle hnědé. Prodáváme plastové nepropustné zahradní boxy a dřevěné truhly. Praktický úložný prostor na Vaší zahradě i terase.\nVelká plastová skříńka k uložení nejrůznějších předmětů – vhodná do zahra zahradních přístřešků. Teaková úložná skříňka na polstry značky Gloster, 160x77x9cm. Navštivte nás na přehlídce DESIGNBLOK 20od 27. Exotická skříňka velmi praktického jednoduchého provedení v naší nabídce.\nSkříňka má tři úložné prostory, na vrch skříňky můžete umístit například. Doplňky do domu a zahrady pro krásnější bydlení v online shopu Möbelix. Dřevěné či plastové zahradní úložný boxy jsou vhodné na podsedáky,. V kategorii Zahradní zásuvky naleznete širokou nabídku výrobků a řešení. Vše skladem, dobré ceny a rychlá doprava.\nLatitiu otázka zjevně vyvedla z míry, ale pak pokrčila rameny.\nSencor element p401 náhradní díly\nMyčka blomberg recenze


Praha 10 koupila Čapkovu vilu. Nyní si brousí zuby na vilu průmyslníka Kolbena - Metro.cz\n24. února 2014 17:08 ČTK\nPraha 10 koupí zbývající podíl ve vile průmyslníka Emila Kolbena. Za třetinový podíl zaplatí 9,5 milionu korun. Rozhodlo o tom dnes zastupitelstvo městské části. Vila v Hradešínské ulici na Vinohradech by mohla sloužit k reprezentačním účelům.\nPodle starosty Bohumila Zoufalíka desátá městská část dosud vlastnila dvě třetiny budovy. S vlastníkem se dohodla na odkoupení i zbývajícího podílu, stane se tak jediným majitelem. "Praha 10 získala další unikátní příležitost ukázat zajímavou minulost této městské části," řekl Zoufalík. Radnice loni koupila část dvojvily, ve které bydlel spisovatel Karel Čapek.\nVe vile je v současné době nájemné bydlení. O dalším osudu chce vedení městské části teprve rozhodnout. "Budeme se moct inspirovat zkušenostmi z Čapkovy vily," poznamenal mluvčí radnice Jan Charvát.\nPraha 10 koupí polovinu vily Karla Čapka. Otevře ji veřejnosti\nDalší články k tématu: bydlení, Bydlení , starosta, vila, Královské Vinohrady, Karel Čapek, Emil Kolben


Test: Jak dobře znáte zvyky svého partnera? | Kafe.cz\nTest: Jak dobře znáte zvyky svého partnera?\nTento v podstatě jednoduchý test používají v USA imigrační úředníci, aby odhalili, zda některá manželství nejsou jen na oko, a odpovědi obou partnerů pak porovnají. Tak co myslíte, dostala byste od svého manžela nebo přítele zelenou kartu?\nZábava - 03. 08. 2013\nSoutěž o 15 balíčků od Avonu, každý v hodnotě 969 Kč\nStaňte se hvězdnou ikonou s řasenkou Mega Effects od Avonu a s vůní Outspoken Fresh by Fergie.


Rychlá půjčka 1 000 Kč ihned na účet | Hyperfinance.cz\nPeníze k dispozici v podstatě ihned\nMožnost zažádat online, telefonicky nebo formou SMS\nPůjčka ve výši jednoho tisíce korun patří k těm nejmenším, které jsou na trhu s úvěry k dispozici. Jde o takzvanou mikropůjčku, kterou můžete získat jedině od nebankovní společnosti, banky se totiž takto malými půjčkami nezabývají. Není však potřeba se nebankovních společností a jejich služeb bát, nyní už jsou licencované Českou národní bankou, spadají pod její dohled.\nPůjčka ve výši 1 000 Kč bývá také označovaná jako půjčka před výplatou. A opravdu k tomuto účelu slouží. Lidé ji využívají na ty výdaje, které prostě hoří, a jejichž nezaplacení by mělo velké následky. Typickým případem je pokuta splatná pár dní před výplatou, nedoplatek na plynu nebo přešvihnuté minuty volání, jinými slovy mnohem vyšší vyúčtování za mobil.\nPokud potřebujete úvěr ve výši 1 000 Kč, zkuste se nejdříve zaměřit na skupinu půjček, které jsou napoprvé poskytovány zdarma. Ano, opravdu zdarma. Půjčíte si 1 000 Kč a zase 1 000 Kč vrátíte, ani o korunu více. Že je tomu opravdu tak, budete mít uvedeno i na smlouvě o půjčce, kde v kolonce „Celková částka splatná spotřebitelem“ bude 1 000 Kč. A uvedené RPSN bude 0 %.\nProblémem může být délka trvání půjčky. Většinou je lhůta na vrácení peněz u úvěru na 1 000 Kč minimálně 5, ale maximálně 30 dní. To znamená, že splatit dluh musíte z následující výplaty. Opoždění se splátkou se dokáže výrazně prodražit.\nJestliže jste už využili prvních půjček zdarma, soustřeďte se na porovnání ostatních nabídek nebankovních společností. Mnohé z nich nabízejí akce, kdy je půjčka bezúročná (ale poplatky jsou zachovány), nebo dodají půjčku v hotovosti, třeba až k vám domů. Vše je dostupné online, o půjčku lze zažádat i telefonicky nebo skrze SMS.\nNěkteré půjčky ve výši 1 000 Kč se poskytují bez registru. To znamená, že se v podstatě jednak nezkoumá, zda máte i jiné půjčky, jednak se tato půjčka nikam nezapisuje. Půjčka je totiž natolik nízká, že na její splacení jsou dostatečně bonitní téměř všichni svéprávní lidé žijící v ČR. U půjčky 1 000 Kč máte téměř stoprocentní jistotu, že ji získáte.\nRychlé řešení životních situací\nSplacení jiné půjčky\nPůjčky v řádech jednotek tisíc korun jsou bezúčelové a půjčit si můžete téměř na cokoliv\nJak se schvaluje žádost\nPůjčka 1000 Kč je pro finanční instituce natolik nízkou, že se jim nevyplatí vytvářet složitý schvalovací proces. Proto jsou tyto půjčky poskytovány bez větších průtahů téměř každému. Ke splnění nároku na poskytnutí půjčky obvykle stačí svéprávnost, plnoletost a čistý zápis v registru dlužníků. Žádost je schvalována online a ve velmi krátkém čase. Potvrzení smlouvy o půjčce lze rovněž realizovat online nebo prostřednictvím SMS.\nmožnost půjčky bez registru\nmožnost prodloužit termín splatnosti (za poplatek)\nriziko, že žadatel neodhadne schopnost splatit půjčku včas\nvyšší cena půjčky (pokud se nejedná o první půjčku zdarma)\nMikropůjčka je finanční úvěr na částku od 1000 Kč do 10 000 Kč.\nNa jak dlouho si lze půjčit 1000 Kč\nJde o půjčku z kategorie tzv. rychlých půjček, takže ve valné většině případů je poskytnuta na 5 – 31 dní. Pokud ale máte potíže se splacením, můžete u většiny poskytovatelů zažádat buď rovnou o delší termín splatnosti, nebo až během trvání půjčky o odložení splatnosti. Obojí je samozřejmě za poplatek.\nJe něco, na co si půjčit nemohu?\nNebankovní instituce u drobných půjček okolo 1000 Kč účel nezkoumají, proto v podstatě žádná omezení účelu půjčky neexistují.\nCo když nemohu peníze včas vrátit?\nZákladní pravidlo je nic nezastírat a domluvit se s poskytovatelem půjčky na možném řešení ještě dříve, než se dostanete do prodlení se splácením.\nKdyž si vezmu půjčku 1 000 Kč napoprvé zdarma, bude opravdu zdarma?\nAno, můžete si být jistí, že pokud je půjčka inzerovaná jako „první zdarma“, bude opravdu zdarma. Ale pozor: platí to, jen pokud si u dané nebankovní společnosti berete půjčku poprvé. Když budete chtít půjčku zopakovat, už vám budou účtovány úroky a poplatky.\nMůžu si půjčku na 1 000 Kč vzít i v hotovosti? Dá se pak i vrátit hotově?\nPůjčku ve výši 1 000 Kč poskytuje mnoho nebankovních společností i v hotovosti, peníze vám vyplatí přímo na ruku. Vyzvednout si je můžete buďto na kamenných pobočkách společnosti nebo u smluvního partnera, kterým bývá trafika, sázková kancelář, pošta nebo například čerpací stanice. Na stejném místě, kde jste si půjčku brali, ji budeme moci i vrátit. Některé společnosti přivezou peníze až k vám domů. Ovšem nebude to zadarmo.\nJaká je šance, že získám půjčku ve výši 1 000 Kč?\nVelmi vysoká. K poskytnutí této půjčky stačí i minimální bonita žadatele o půjčku. Navíc, pokud sáhnete po půjčce bez registru, nebude bonita v podstatě řešena vůbec. Vzhledem k nízké částce úvěru si to mohou nebankovní společnosti dovolit.\nZa jak dlouho získám 1 000 Kč z půjčky?\nV podstatě hned, nejpozději další pracovní den. Hned můžete mít peníze tehdy, když si půjčku berete v hotovosti nebo když máte účet u stejné banky jako poskytovatel úvěru. Jestliže jsou účet váš a účet poskytovatele půjčky u jiných bank, bude převod trvat maximálně 24 hodin.


13. komnata Eva Pilarová - Přehrát film online - cely-film.cz\nEmail: info@cely-film.cz https://cely-film.cz/sledovat?zanr=kratkometrazni&film=13.%20komnata%20Eva%20Pilarov%C3%A1 Přehrávat celé filmy online zdarma. Nejlepší novinky ze světa filmů a seriálů, filmové premiéry\nNovinky 2020 Akční Experimentální Válečné\nVálečné Seriály Akční Rodinné\nKrátkometrážní Krátkometrážní, Zkouknout, film, 13. komnata Eva Pilarová, CZ dabing Krátkometrážní\nKoukat na film 13. komnata Eva Pilarová, online, zdarma, česky, v hd, nejoblíbenější. Zkouknout celý online film zdarma a bez omezení. Pustit online s možností stáhnout film. 13. komnata Eva Pilarová je podle hodnocení…


Co byste měli vědět, pokud cestujete do Chile? | Cestovní zprávy\nCo byste měli vědět, pokud cestujete do Chile?\nMnohokrát může být uskutečnění mezinárodního letu skutečným odysea pro cestovatele, protože v závislosti na zemi, do které chodíte, požadují nějaké věci nebo jiné. Pokud plánujete cestovat do Chile letos v létě nebo brzy, ať už za zábavou nebo za prací, bude tento článek skvělý, když se o všem dozvíte.\nCo byste měli vědět, pokud cestujete do Chile? Tady vám to řekneme.\n1 Otázky, které si každý cestující položí před letem do Chile\n2 Zajímavá místa v okolí Chile\nOtázky, které si každý cestující položí před letem do Chile\nV tomto případě jedeme do Chile ... Jaké jsou nejčastěji kladené otázky?\nmusím platit cla nebo daně nějakého druhu? Pokud přepravujete pouze svá cestovní zavazadla nebo některé věci zakoupené na samotném letišti, nemusíte platit žádný druh cel.\nCo se zvažuje cestovní zavazadla? Ten, který je přepravován společně s cestujícím nebo do 120 dnů po příjezdu cestujícího. Pokud se jedná o druhý případ, musíte při přepravě nést úschovnu zavazadel a odpovídající přepravní doklad.\n¿Jak drahé je Chile? Chile je nejdražší zemí latinskoameričanů, ale nic se nemusí bát. Zejména ve strategických bodech je turistická poptávka mnohem vyšší.\nJaký je nejdražší a nejlevnější v Chile? Nejdražší jsou ta turistická místa, která vyžadují vstup do průsmyku, a také veřejnou dopravu, i když existují možnosti, jako jsou sdílené taxíky, které jsou o něco levnější. Nejlevnější věcí je jídlo, zejména pouliční stánky s rychlým občerstvením: je to hojné a relativně levné jídlo.\nJaká je vaše měna a jak velká je změna? Zákonným platidlem je chilské peso. V současné době se jedno euro rovná 755.06 chilského pesa. Pro představu, v Chile je typickým jídlem borůvkový koláč (obvykle je poměrně velký). Má náklady 620 chilských pesos, takže by to odpovídalo 0.82 eura.\nJaké oblečení se doporučuje nosit? Ve středu země je mírné podnebí. Pokud se vydáte dále na sever, je teplo a velmi sucho, proto se doporučuje nosit velmi lehké a svěží oblečení a sluneční brýle, chrániče rtů a vlasů. Neměli bychom zapomenout ani na něco teplého, protože i když jsou dny horké, noci jsou obvykle chladné až studené. Deštník můžete nechat doma, prší jen zřídka.\nZajímavá místa v okolí Chile\nkopec San Cristobal.\nKulturní centrum La Moneda Palace.\nDvousté výročí Park.\nNárodní muzeum výtvarného umění.\nTěžební město Sewell.\nPaříž / Londýnská ulice.\nNárodní historické muzeum.\nKostel Los Sacramentinos.\nOblast El Golf.\nKaple Matky Marie.\nChilské muzeum předkolumbovského umění.\nCentrum Gabriely Mistral.\nMuzeum výtvarného umění.\nMěsíční údolí v San Pedro de Atacama.\nPukara z Quitoru.\nHorké prameny Puritama.\nLa Sebastiana (Dům Pabla Nerudy).\nVýtah Reina Victoria.\nProcházka 21. května.\nNárodní námořní muzeum.\nLutheran Church of the Holy Cross.\nNa první pohled vypadá Santiago de Chile jako moderní a moderní město. Jeho stavby jsou kvůli nesčetným zemětřesením, která trpí, nicméně je to docela staré město a je velmi zajímavé je znát. Některá zajímavá fakta o městě a o tom, že vás nechceme překvapit, pokud tam cestujete, jsou:\nNemůžu pít alkohol na veřejných komunikacích, pouze na uzavřených místech.\nSu povrch es úplně plochý, takže chůze pro vás nebude problém.\nEl avokádo Je to jejich jídlo par excellence a tam ho znají jako „divoké máslo“ kvůli vysokému obsahu kalorií.\nSu Voda kohoutek je pitný, takže z nich můžete pít s naprostým klidem.\nZemě, kterou si můžete užít, zejména její nejznámější město par excellence, Santiago de Chile.\nCelá cesta k článku: Cestovní zprávy » Amerika » Chile » Co byste měli vědět, pokud cestujete do Chile?\nNejlepší ostrovy a pláže v Malajsii\nSlavný pekingský noční trh Donghuamen se zavírá


Chceš se stát vojenským lékařem nebo záchranářem?\nChceš se stát vojenským lékařem, zubařem nebo farmaceutem? Nebo zdravotnickým záchranářem? Pak nemůžeš minout Fakultu vojenského zdravotnictví!\nJak se dostat na Fakultu vojenského zdravotnictví?\nPřijímačky probíhají nejprvne na Lékařské fakultě UK v Hradci Králové - biologie, somatologie, fyzika a chemie - podle zvoleného oboru.\nPřezkoušení z anglického jazyka má formu testu s 50 otázkami. Za správně zodpovězenou otázku získává uchazeč 1 bod a pro splnění této části přijímací zkoušky musí získat minimálně 20 bodů. Uchazeč vybírá správnou variantu odpovědi z nabídnutých možností, případně písemně formuluje správnou odpověď.\nZkouška z fyzické zdatnosti se skládá ze dvou disciplín - sed-leh za minutu a dvanáctiminutový běh. Výsledek každé disciplíny je hodnocen v rozmezí 0 až 25 bodů. Pro splnění podmínek zkoušky z fyzické zdatnosti musíš dosáhnout minimálně 1 bod z každé disciplíny.\nObory na FVZ\nPřijď za námi do Hradce Králové na Den otevřených dveří! Letos proběhne v online formě.\n5. prosince 2020 (online forma)\nPodívej se na naše video\nStudijní skupina FVZ\ntel.: 973 253 060


Expedice Pamír, první Čech\nByli jsme malou českou horolezeckou expedicí, která se během 34 dnů v období 10.7. až 12.8. 2008 ve složení Jaroslav Bartoš, Tomáš Hruš, Jan Koťátko a Rudolf Dvořák pokusili dosáhnout jako první češi dvou vrcholů v pohoří Pamíru. Hora jež byla naším hlavním cílem se nazývá Pik Karla Marxe a měří 6723 m n.m. Poblíž ní je hora druhá o kterou jsme se chtěli pokoušet také, nazývá se Pik Ovalnaja s výškou 5900 m n.m.\nPo mnoha měsících příprav, obrovského množství investované energie a času jsme na začátku naší výpravy - v Tádžikistánu - v zemi jež je snad ve všem odlišná od té naší. Po sedmi dnech putování se konečně vydáváme vzhůru do nitra samotných hor. Však již po jednom dni docházíme na konec drobných cestiček a míst, kde můžeme spatřit ještě lidi. Právě zde, v hlouby hor, kam málokterá noha zavítá se setkáváme s lidmi, které později nazvu Čistými dušemi Pamíru. Od tohoto okamžiku až do konce výpravy zde v horách, si musíme volit, vytvářet a v rozpraskaných a příkrých stěnách ledovce budovat lany a ledovcovými šrouby cesty sami. Celkem stavíme pět táborů, z nichž poslední se nalézá ve výšce 5800 metrů, ze kterého se 27. července o půlnoci vydáváme k vrcholu, kterého nakonec úspěšně, jako první česká expedice dosáhneme. Je 28. července 2008 těsně před polednem - výš už to nejde, jsme na vrcholu.\nNáš příběh je jedním z mnoha, do velehor vyráží desítky podobných expedic a také nikde jinde na světě není život a smrt tak přirozeně a neuvěřitelně blízko sebe jako právě tady, v blízkosti horských velikánů. Příběh naší cesty se však v jednom liší. My jsme se vrátili všichni! Nikomu z nás se nic nestalo. V pořádku jsme odletěli domů.\nZ této výpravy jsem vytvořil 19.minut trvající dokumentární film, který vypráví o našem počínání při těchto prvních českých výstupech. Film jsem nazval „Vzdálená hora a čisté duše Pamíru“.\nDeník Expedice Pamír 2008\nVzdálená hora a čisté duše Pamíru\nJe 10. 7. 2008 a v naší čtyřčlenné výpravě odlétáme v 11:00 hodin z pražské Ruzyně. Přestupujeme v Petrohradě, kde má letadlo tříhodinové zpoždění. Z Petrohradu do Dushanbe letíme Russian Airlines, která má váhový limit obou zavazadel 20 kg, a tak se v mezičase přestupu víc napchávám jako sněhulák Michelin - čokoládami, sušenkami, nebo šiškou salámu, kterou mám v nohavici. V bundě mám všitý pás s dalšími pěti kily jídla. Na sobě vindstoperovou kombinézu, další dvě bundy, dvoje kalhoty, rybano, dvoje ponožky, triko a mikinu a ve všech kapsách nějaké jídlo a další věci. Do Dushanbe přilétáme kolem osmé hodiny, je ráno, tak je tu jenom kolem 40 °C a v onom oblečení si připadám jako tající sněhulák. Následuje přesun na Avtobazar odkud se jezdí do Chorogu, ještě předtím však následuje vyjednávání s řidiči o ceně a vozidle. Nedomlouváme se. Myslel jsem si, že první osly uvidím až v horách, ale spletl jsem se. Někteří z řidičů jsou oslové, měnící slovo i ceny. Je mi z nich špatně. Nakonec se dohadujeme s jedním, který bydlí ve Wrangu a tak tam s ním jedeme. Cestou nabíráme stopaře, který mi – zřejmě omylem – vyhodil z auta botu. Zjišťuji to až po 40 minutách a zbytek se pro ni nechce vracet, abychom stihli registraci v Chorogu. Už tam je mi jasné, že cesta do BC (BaseCamp – základní tábor) bude v neprochozených pohorkách peklo. Zbytek expedice strávím už jen v pohorách...\n13. - 14. 7. 2008\nJsme u pana Beka (řidič, který nás dovezl do Wrangu, kde má zároveň stavení). Je to milý chlap. Začínám mít průjem a horečku. Vesnice Wrang leží ve výšce 2 700 m. n. m.\nJdeme s pomocí dvou oslíků. Jsme na půl cesty do BC, je teplo (snad ke 40 °C). Na slunci určitě více. Mám horečku a průjem (jenom za tento den jsem byl 13x na záchodě – sračka jako řemen). Bolí mě hlava, břicho, celý člověk a mám na nohou ty těžký boty! Nechci zdržovat a chci dojít ještě ten den do námi vytyčeného cíle. Makám a snažím se dřít, jde to však těžko. Ten den jsme šli z 2 700 m. n. m. do 3 910 m. n. m. a poté sešli na 3 750 m. n. m., kde jsme nocovali. Cestou nám spadl oslík (Išák) se zavazadly ze suti.\nJe odpočinkový den, máme za sebou 1 km převýšení, tak je to znát. Můj průjem a slabost se nelepší. Stále je čas, ale v tomto stavu těla na vrchol nikdy nedojdu. Chvilkami mě proto popadají černé představy, ale stále se uklidňuji tím, že máme ještě čas. A navíc vím, že jsem bojovník. Alespoň včera jsem v horečkách a bolestech bojoval dost. A také se neumím jen tak vzdát. Nevzdám to! „Dum spiro spero!“ Celý den odpočíváme, tedy pijeme, jíme a zase pijeme. Abych udržel pitný režim, tak tu chodím ke stádu koz a nejdu od nich dokud nevypiji celý litr. Funguje to. Moc mě to tam nebaví, tak piji. Mám stan sám pro sebe a nemám co dělat, člověk stále jenom čeká a čeká. Jsme týden pryč a mě se trošku stýská – to asi to nicnedělání... Je osm hodin večer, byl jsem dnes podvanácté na záchodě – průjem a bolest se nelepší. Začíná docházet toaletní papír a proto se začínám umývat ledovcovou vodou. Má kolem třech stupňů a vždy po umytí jsem jak holka – strašná klendra. Vždy když tam tak sedím na té vodě, tak se na mě chodí dívat Ferda (žlutý ptáček, který mi tam chodí zazpívat). Nevím zda-li to pomáhá, ale Ferda je opravdu nádherný – jako sluníčko. Zase nic nedělám, jenom jím, piji, chodím na záchod, Ferda a potom zase pití. Hůůů... :-)\nDnes jsme vstávali ve čtyři ráno. Za tmy jsme šli nahoru, kde jsme měli přebrodit řeku. Bylo to zdlouhavé a nakonec se to povedlo. Další tábor č. 2 jsme rozložili za řekou a v 8:30 jsme pokračovali (Ruda tu zůstal) nahoru zkusit založit BC. Cesta vede neuvěřitelně chaotickou a hororovou sutí. Má asi 300 m převýšení a je to bordel bez žádné cesty. Nyní je již více zřejmé a jasné, že tudy lidské nohy normálně nechodí. Není tu nic. Žádné cesty, vybavení... Jenom skály, ledovce a z nich rozprouděné peřeje řek. V suti neustále něco padá a praská. Asi čtyřikrát jsem šlápl na nějaký balvan a začala pod ním praskat zem. Váží stovky kg až tun. Člověk nikdy neví, kdy se to tam zřítí, posune, spadne a trefí ho to. To vše vrcholí 50 m komínem 60-ti stupňové drobné suti, takže stále padáte. A to není úplně ono. Zítra tudy musíme zas. Dnešní vynáška skončila ve 4 300 m. n. m. Máme tam jeden stan a nějaké věci. Zítra tam dopravíme další a pokusíme se ho posunout na původně zamýšlení BC do výšky 4 500 m. n. m. Pak si dáme den volna. Uvidíme. Mám stále průjem, horečky a přidala se i rýma. Pijeme už jenom ledovcovou vodu, která je tmavá jako kafe. Spousta prachu písku a kamínků. V PET lahvi je vždy na dně asi centimetrová vrstva usazeniny.\nDneska jsme vyráželi později, okolo 8:30. Udělali jsme druhou vynášku do našeho již třetího tábora (4 400 m – BC). Cesta nám trvala stejně jako včera, tj. šest hodin. Byli jsme již sice aklimatizováni, ale měli jsme zase o to těžší batohy. Jsem rád, že tu suťoviskovou stěnu máme za sebou. Při průchodu mě jeden z mnoha kamenů spadl na ruku a odnesl to palec. Zlomený ale není a modrou naraženinu přežiji. Jsem jak Šmoula s tím palcem, ale bude to ok. Tomáš si tam zase při průchodu poškrábal ruce a rozřízl stehno, bude to prý ale také v pohodě. No prostě ta chaotická suť byla fuj! Ještě nás bude ale čekat nazpátek. Dnes jsme ve 4 400 m, a námi původně zamýšlený BC je asi 2 km nahoru. Však ustanovujeme toto místo za nás současný BC a měníme tak plán. Tady nahoře chodíme 1 km přibližně 1,5 hodiny, což je šílené, prostě to s těma batohama a nadmořskou výškou rychleji nejde. Toto píši ve chvíli kdy nahoře nad námi zuří jakási bouře. Vidíme i jak se přibližuje, upevnili jsme nadvakrát stany a věci hodili dovnitř. Ve stanu pro dva se s námi mačkají další čtyři batohy. Jsme tu jak sardinky, ale snad to půjde… Co se týče břicha, tak se lepší, zato ta hlava - Semtex uvnitř a jenom v duchu počítám, že už to musí bouchnout. Včerejší a dnešní vynášky mě uťapali, ale i tak se cítím v kondici… Vrcholem, tzv. bonusem dnešního dne byly takové kyselé bonbony. Doma by si jich člověk ani nevšiml a zblajznul je. Tady je to jako poklad, drahokam, vánoční dárek, však ještě zbyly. Čím déle jsme tady sami bez lidí a bez jakéhokoliv komfortu, zabezpečení a jistoty, které nabízejí jiné hory, tak vidím jak je a hlavně ještě bude všechno těžké. Doma bych si teď hodil do trouby pizzu, tady hlad zapiji ledovou vodou, dneska je venku peklo, tak ani nevaříme, takže si dám večer Tatranku. „Blahobyt a komfort v němž žijeme, poznáme jenom ve chvílích strádání, bolesti a odloučení. Však ještě více si ho potom vážíme.“ Jára J Doufám a stále pevně věřím, že mě hora přijme a dovolí mi na ni vystoupit.\nJe devět hodin ráno. Dneska je volný den. Jsme stále v našem třetím táboře ve 4 400 m. Nikomu se nechce vstávat, je tu hrozná zima než vyleze slunce – tzv. switch on J, pak to jde. Já už tu pobíhám od půl osmé, mám umyté nádobí, v sobě jednu sušenku, vyčištěné zuby a připravenou snídani – jenom ten vařič u těch spáčů vedle by bodl J. Včera trochu sněžilo, zato byl silný vítr, který přetrvává. Nahoře jsou stále mračna bouře – trošku mě to znepokojuje, snad ale bude lepší zítřek. Nejsem moc zvyklý se jen tak válet, tak jsou tyto hodiny, resp. desítky hodin, nicnedělání ve stanu pro mne zvláštní. Třeba naposledy jsem počítal skvrny ve stanu – 58 J. Jindy si jen tak znovu přebalím věci, jindy se zase procházím, sedím venku a naplno vnímám místo v němž právě jsme. Onou opuštěností těchto končin to dodává jakýsi hlubší, větší, jiný a možná nepopsatelný rozměr.\nJe 18:00 hodin a nic moc se nezměnilo. Válíme se tu a regenerujeme po minulých náročných dnes a také aklimatizace trvalejšího rázu na tuto výšku dnes bodla. Za celý den jsem udělal pár fotek pro sponzory. Jinak ležím ve stanu a čtu knížku od Rudy „Jenom ne strach“ od Oty Rambouska. Je to příběh vyprávění Ctirada Mašína o jejich otci a zejména o jejich průniku do Německa a sabotážích proti komunistům v Československu. Nyní jsem již na 106 straně. Nepamatuji tolik stran krom skript, že bych se zájmem čítal. Bude to tím nicneděláním a napínavým skutečným příběhem. Zítra nás bude čekat první vynáška na plato ledovce. Už se hrozně moc těším. Cesty po ledovcích jsou různé, některé bývají velmi obtížné. Ledovce jsou rozpraskané trhlinami, či je neprostupný výběžky a zde až třímetrovými jehlicemi. Naopak někdy je to plocha po které se krásně kráčí. Zkrátka pokaždé je to jiné. V ledovci jsou to 2 km. Tj. zde tak 3 hodiny a samotný ledovec je tak 6 km dlouhý zakončený v 5 500 m. Tam zítra myslím určitě nedojdeme, ale i tak se po tomto dni nicnedělání velmi těším.\nJe deset hodin dopoledne. Dávno jsme již měli šlapat nahoru, jenomže… Kvůli mlze se náš pražský člen velmi bál, přesvědčoval ostatní o jakési bezpečnosti a hrozícímu velkému nebezpečí mlhy. Což se mu povedlo, přesvědčil Honzíka i Tomáše, abychom tu zůstali. A tak tu tvrdneme další třetí den. Zbytečně. (pozn. později se ukázalo, že ta mlha, která tam byla patrná ráno je tam každý den a po třech hodinách vždy pravidelně zmizí, stejně jak jsem argumentoval, ale což… ) Nedávám však svůj názor najevo, abych zde nevzbuzoval špatnou atmosféru, ale prostě mě to hodně mrzí.\nJe půl sedmé. Celý jsem zase vlastně nic kloudného nedělal. Učím se azbuku. Už čtu, ale je to spíše koktání. V nose mám pořád krev, což nevím co znamená. Je to asi z té výšky, kde pořád jsme, ale moc neteče, tak snad dobrý… Přejedl jsem se sušeného masa (jerky), snad se z toho nepoblinkám J Stále přemýšlím o Aconcagui, jestli by tam šlo jet ještě tuhle zimu. Stálo by to velkou hromadu peněz a tak všechno okolo. No budu o tom ještě dál uvažovat. Je to zvláštní, jsem tady uprostřed obrovských hor a přemýšlím o další akci. Je to to nicnedělání. To já prostě neumím. Furt musím prostě něco kutit. Asi si nedám pokoj J.\nJe 17:26. Právě jsme se vrátili z první vynášky do C1 (je to ve skutečnosti čtvrtý tábor). Je ve výšce 5 200 m. Strašně nás na ledovci bolela hlava a mě pravé ucho. I jiní pociťovali bolest v uších. Vstávali jsme v pět a v sedm šli. Nahoře jsme byli kolem 14 hodiny. Dohromady to byly 4,5 km a 800 m převýšení. Až budou videa, tak se krásně uvidí jak jsme šli nahoře jako želvy. Co krok to nádech a výdech. Kroky asi 30 cm dlouhé. No šílenost… Jsme všichni pěkně fyzicky vyřízení. Člověk v 5 tis. jenom jde a kouká na kroky. Dýchá a nic jiného nevnímá, ale věřím že jsme se dnes již aklimatizovali a zítra to bude lepší. Cesta zpátky byla nekonečná, jak člověk nemůže moc dýchat, všechno to bolí a je unavený, tak je to i dolů obtížné. Trvalo to dvě a čtvrt hodiny. To nejtěžší nás tady teprve čeká, dnes jsme se tomu trochu přiblížili. Zase už v hlavě plánuji další výpravu. Jsem asi cvok… anebo je to normální? Hmm, nevím…\nTento záznam píšu 23. 7. v 17:30. Včera jsme vyšli do C1 v 5 200 m a přespali tam dodnes. Sice jsme leželi asi 12 hodin, ale spali tak 4 hodiny. Pořád pod námi praskal ledovec a venku byl obrovský vichr a sněžilo. Ze včerejška na dnešek mě tam stále bolela hlava. V nose mám stále krev.\nJe po 17:30 a my jsme se vrátili z C1 zpět do BC, kde si ještě zítra odpočineme. Plán je, že bychom za čtyři dny měli být na Ovalnaje. Stále mě tam bolela hlava, navíc jsme dnes šli ještě kus výše do 5 350 m. Je to jako kdyby vám někdo vtloukal hřebík do hlavy. Hlava vám třeští a člověk s tím nemůže vůbec nic udělat. Ono totiž každý člověk může jenom do nějaké výšky. Někdo může až nejvýš a někomu je zle a začne krvácet už ve třech tisících. Nezávisí to na ničem. Můžete se aklimatizovat sebevíc, být v lepší fyzické kondici, můžete být zkrátka ve všem lepší než-li ostatní, ale s tímto nic nenaděláte. Musíte to jenom přijmout. To je fakt. A ačkoliv tohle všechno vím, tak si nedokážu představit, že bych měl někde výškový stop. Vždyť můj životní cíl je na hoře nejvyšší. Pevně věřím, že to půjde dál.\nDneska je volný den. Jsme v BC. Zítra vystoupíme do C1 a pozítří bychom se mohli pokusit o výstup na horu Ovalnaja (5 900 m). Každý si dělá co potřebuje, čistí nádobí, suší věci po včerejším sněžení, čistí zuby atd. Je půl jedné a já si dnes ostříhal cvikrem nehty, to byl asi vrchol dnešního dne. Je slunečno a azurové nebe. Pořád také uvažuji nad tou výškou a stopem a věřím, že to u mě zůstane jenom u bolení hlavy, vezmu si pozítří prášek před výstupem a bude dobře, tak a je to!\nJe 19:38. Jsme v C1 a já se cítím dobře. Dnešní vynáška dohromady mezi BC a C1 byla již třetí. Celkem jsme těmito vynáškami mezi zmíněnými dvěma tábory zvládli nahoru a dolů celkové převýšení přes 4 800 m. Což je vcelku dost, jako kdyby člověk šel z 0 metrů, tedy od moře, až na nejvyšší horu Evropy Mt. Blanc. A to jsme zvládli za tři dny včetně bagáže, kterou jsme sem dovlekli. Je pravdou, že dnes už všem docházely síly. Zítra v pět vstáváme a jdeme na Ovalnaju. Dnes už tu nadmořskou, horskou nemoc moc nepociťuji. Přijde mi, že již od začátku se proti mně všechno staví: 1) náhodný stopující mi shodí z auta botu, takže maratonky nemám a celou expedici musím být jenom v jedněch botách, což sebou nese mnohé průsery… 2) prvních pět dní mám neuvěřitelné průjmy (11, 13 a 14x na záchodě za den) a doprovázející horečky – a to jsem v tuto chvíli ještě netušil, že na konci expedice mne střevní potíže postihnou znovu (21x za den J), 3) jako jediný pociťuji obrovské bolesti hlavy, malátnosti, slabosti, pocity na zvracení a krvácení z nosu, dnes je to ale již mnohem lepší! Jsou jenom dvě možnosti – buď hora, osud nechce abych šel nahoru, a nebo právě naopak, klade mě překážky, aby to pro mne nebylo vůbec snadné, snad abych se připravil na horší, snad abych si případného úspěchu více cenil. A třeba to jsou jenom domněnky, třeba také ne. Budu bojovat, věřit a doufat, že se nade mnou hora slituje a dovolí mě se na něj podívat. „Dum spiro spero.“\nProbudili jsme se do strašné zimy. -15 °C až – 20 °C. Jenomže do toho foukal silný vítr, takže na větru teploty okolo – 30 °C. Chtěl jsem si vyčistit zuby a namočil jsem do vody kartáček, přičemž jsem si vzpomněl, že jsem zapomněl pastu asi v 10 m vzdáleném stanu. Když jsem se s ní vrátil, tak byl kartáček zmrzlý jako kámen. Pak jsem šel na záchod a nějak jsem se z té studené vody „zženštil“. Dneska jsme vylezly aklimatizační výstup na horu Ovalnaja (5 900 m). do poslední chvíle jsme nevěděli, jestli tam nakonec půjdeme až nahoru, ale já jsem je přemluvil a pak s Tomem jsme možná i soutěžili, kdo bude nahoře první. On již v takových výškách byl a tak je jeho tělo zvyklejší, byl obecně rychlejší, ale nějakým způsobem jsem zabral a stanul jsem na vrcholu Ovalnaje jako první. Před chvilkou (osmou večer) tu byla strašná sněžná vichřice. Sníh zavítal až pod první plachtu. Je tu zvláštní počasí, však už jsme tu vypozorovali, že ráno a dopoledne je jasno a kolem jedné až druhé hodiny odpoledne se zatáhne, večer či v noci proletí nějaká menší bouřička a vichr. Už máme tedy za sebou první vrchol, takže aspoň něco. Nicméně zítra postavíme C2, přespíme do dvanácti v noci, kdy pak potom nejdéle nějak ve dvě v noci chceme již vyrážet na vrchol Marxe. Zdá se mi to dost narychlo. Včera vynáška. Dneska Ovalnaja. Zítra C2 do 5 700 m a pozítří v noci začátek pokusu o Marxe. Cítím se při síle, však cesta na vrchol je dlouhá, prudká, náročná a jsou tam trhliny a nahoře to vypadá lavinózně a je to i dost vysoko. Na vrcholu by mělo být okolo 47 % kyslíku (v 7 tis.) oproti úrovni moře. Další zápis bude až 28. 7. Do C2 deník neberu. „Kráčej po cestách, po nichž ještě nikdo nešel. Jedině tak po sobě zanecháš stopy.“\nJe po devatenácté hodině. Vstávali jsme relativně pohodlně. Vzali věci na výstup a vyrazili. Postavili jsme C2 ve výšce 5 700 m. Celé to bylo relativně v pohodě. Aklimatizovaní jsme již byli a tak to i šlo. V prudké stěně Marxe plných ledopádů a trhlin jsme vysekali alespoň trochu placku pro stan. Vše jsme dokončili, uvařili tradiční brkaši (bramborovou kaši) a šli v osm hodin večer spát. Ve dvanáct v noci jsme vstávali. Spali jsme čtyři ve stanu pro dva – bez komentáře J.\nByla půlnoc a my jsme vyrazili se pokusit o vrchol. Ve dvě ráno jsme definitivně odešli od stanu. První stěna byla plná trhlin, takže prvních výškových 200 m bylo strašných a hlavně pomalých. Jistili jsme se přes cepíny, osmy, nahoře přes ledovcové šrouby. Celkem nás čekalo tisíc m převýšení. Stále jsme šli pomaleji a pomaleji. Myslím, že se ty minulé dny a žádný odpočinek konečně projevily v 6 500 m kdy to vypadalo, že končíme. Nikdo ani já jsme už fyzicky pořádně nemohli. Kluci chtěli skončit a i Tomáš dokonce nemohl a přikláněl se k tomu jít dolů. Byla to asi vůle nevzdáte se a bojovat i když člověk nemůže. Nedokážu to dost dobře popsat, ale prostě jsem nechal nepotřebné věci v sedle a jen nalehko vyrazil ze sedla (6 500 m) na vrchol, který jsme již viděli. Byl tam hodně silný svah a skály do toho. V posledním úseku skály nějaké staré lano, ale to jsem raději nepoužil. šlapal jsem větší stopy než-li obvykle, aby Tomáš a kluci za ním mohli jít a povedlo se! na Tomášovi jsem to viděl. Nemohl, byl hotový, stejně však jako já. Chtěl jsem ho strhnout, věděl, že toho mám také plné kecky a tak se stalo. Šli jsme nahoru už v plném vyčerpání, ale povedlo se. Asi pět metrů před samotným vrcholem jsem na Tomáše počkal a chtěl jsem jít s ním společně nahoru, ale on naléhal abych šel já. Myslím, že věděl, že jsem to vybojoval. Tak asi proto. Později mě to i říkal, že kdybych ho nestrhnul k tomu jít nahoru, tak by tam zřejmě asi on ani ostatní nikdy nevylezli. Na vrchol jsem vystoupil jako první kolem dvanácté hodiny v poledne. Jsem rád, že jsme tam došli nakonec všichni. Poslední Ruda došel ke čtrnácté hodině. V tu chvíli, po dvou hodinách mrznutí na vrcholu, jsem už toho měl dost a těšil se na sestup. Celý výstup mě a Tomášovi, který šel chvilku po mě, trval asi 10,5 hodiny. Bylo to celé dost těžké, dlouhé a namáhavé, ale šlo to. Však ten vršek. Těch posledních 200 m výškových bylo jiných, nepopsatelných. Věděli jsme, že právě i ti češi před námi to tu zabalili. Nyní už chápu proč. Při takto těžkých cestách, vrcholcích a horách je zapotřebí asi ještě něco víc, než-li jen fyzička. Jsem rád, že jsem v „to“ včera měl, ačkoliv to asi ani nikdy nepopíšu. Dolů jsme relativně až na zdržení v trhlinách slezli v pohodě v 19:30 v C2, kde jsme přespali.\nSešli jsme z C2 až do BC, kdy jsme cestou se zastavili v C1 a pobalili zbytek věcí a „utíkali“ dolů. Nebyla to žádná sranda, těžké batohy (kolem 30 kg) po roztátém ledovci a pak sutí dolů. Bylo to absolutně nekonečné a došli jsme kolem půl šesté večer. Cestou jsem sebou párkrát flákl na ledovci i suti, takže jsem pěkně pomlácenej, ale jinak v pořádku a žiju, což je super. Při sestupu jsem se nemohl namazat, protože mi zmrzl krém a tak jsem si spálil celý obličej a ruce. Dnes to strašně bolí. Je to napuchlé a mokvající, stále z toho teče nějaký hnus a tak mám zasviněný obličej a od něho i spacák, ale dneska si to chci jít umýt do řeky. Jsme v 4 400 m, tak tady by se to už mělo hojit. Nad pět tis. se to totiž hojí velmi zdlouhavě.\nDávám se dál do kupy. Mám omrzlý pravý palec. je zespodu a po stranách celý modrofialový. Dnes po dalším dnu trochu zčernal, ale kůže pomalu sama opadává, takže již „normálně“ chodím. Rty, tváře a nos mám nafoukané jako balóny. Je 8:30 a já baštím čokoládu a furt se patlám zinkovou mastí.\nJe skoro osm večer a stále se patlám zinkem a blistexem. Dneska jsem byl asi tři hodiny sbírat kytky a suším je v deníku. Měli jsme tu za celou dobu expedice poprvé živé bytosti – tři Švýcary a jejich dva průvodce. Musím uznat, že to bylo velké zpestření, ačkoliv tu pobyli velice krátce. Také jsem si dneska od Honz knížku – „Jediný (One)“ – je to zajímavé, pro mě neobvyklé čtení. Sice se dávám ještě do kupy, ale už bych zase něco vyváděl. Tyhle dny nicnedělání nejsou nic pro mě a tak jsem si dneska kromě botanika hrál také na kameníka a vytesal pár rubínů z balvanů a kamenů. Dopiji čaj a půjdu zkusit spát. Tak dobrou deníčku J.\nJe 17:54 a slunko právě zalezlo za hory – tzv. switch off. Stále jsme a zítra ještě budeme v našem BC (4 400 m). Dneska se toho opět moc nedělo, udělali jsme inventuru jídla a zjistili, že se budeme muset přežírat. Tak jsem si hnedka dal porci pro 4 os. sám. Leží to tu vedle mě. Rajská + cibule + jerky + tádžické nudle. To vše hezky připálené. Také jsem dneska udělal osm svazků všech různých druhů rostlin, které jsem tu našel. Pašuji to v ruličce vytržené stránky tohoto deníku. Jestli nás na hranicích vyhmátnou, tak to bude pěkná pokuta nebo vězení. Každý máme rubíny a Tom dneska našel překrásný velký krystal bílé barvy – takové hezké doživotí J. a já krom pár rubínů i zřejmě vzácné horské květiny. No bude to legrace. Pozítří půjdeme již dolů k první salaši což bude fajn. Je to tu dobré, ale jak již máme vše splněno, tak se tu jenom povalujeme a nicneděláme – nudáááá.\nDnešek se přehoupl do dalšího měsíce – srpna. Ráno jsem dočetl Honzíkovu knížku od Richarda Bacha. Ráno jsme se opět všichni poctivě přežrali, každý něčím jiným.\nJe 15:30. Dal jsem si hrachovku od večera připáleného hrnce s těstovinami a ono ejhle. Hrachovka se také připálila a smrdí jako měsíc připálený a chcíplý pes. Jó, jó já jsem kuchtík… Jinak jsem už sbalil dvě třetiny věcí natrvalo až na letiště. Je 17:12 umyl a vyškrábal jsem ty spálené ešusy a mimo to snědl asi na tři steaky jerky. Jinak tu ležím jako prase v řepce. Jó já jim dám, udělám v kukuřici krmeliště, hromadu a bude!\nJe 18:52 a dneska jsem si udělal nejpozoruhodnější jídlo tady, které stojí za to zapsat: cibule + jerky + nudle + voda + boloňská omáčka + sója + část dobrého hostince J. Ale stále mám rozpraskané rty, takže to strašně bolí jíst. Pálivé a horké tuplem… Zítra to už bude lepší.\nJe půl páté a my jsme došli z našeho BC do původně druhého tábora, resp. jsme kousek nad ním. Zítra ráno překonáme řeku dokud tam bude nejméně vody a dojdeme snad až k první neobydlené salaši. Ten sestup dneska to byla pěkná haluz. Šli jsme zpět tím hrozným suťoviskem, nahoře jsme dokonce raději natáhli fixní lano. Honzovi spadl blbě kámen z výšky na koleno, tak tam má bouli a otok – pajdá. Jsem rád, že ta suťoviska máme za sebou. Zítra bych také chtěl rozdat dětem v bližší obydlené salaši čokolády a ony energetické tyčky. Myslím, že jim budou platnější než-li mě. Tady tohle je hezké místo, ale je tu jenom ledovcová nížinná voda, tj. plná hlíny, písku a kamení. ale což, alespoň nějaká. Je 18:29 a já jím svíčkovou omáčku + obrovská cibule + tádžické nudle. To vše hezky opět připálené.\nJe 19:39, kolem půl třetí jsme dorazili do první neobydlené salaše (3 800 m) od Wrangu. Dneska to bylo fajn, konečně trošku pohybu. Zase už mě začíná chybět nějaký ten pohyb a větší dřina, která se projevuje nadbytkem energie. Dneska jsem dal v poslední obydlené salaši dětem a lidem zbytek co nepotřebuji. Nejdříve jsem myslel, že to vezmu domů (ty energetické věci byly strašně drahé), jenomže si myslím, že tyhle lidi tady potřebují všechno mnohem více, než-li já a tak jsem jim nakonec dal věci i z mých posledních zásob. Ty výrazy na jejich tvářích byly prazvláštní, takové jiné, nezvyklé. Asi to tu nemají každý den. Ruce a obličeje umazané od trusu, který tu děti stále sbírají, to aby bylo čím topit. Tváře sešlé jako staříci, přesto nanejvýš deset let. Bylo to milé a krásné, pozvali mě dovnitř a já viděl tu nouzi a bídu. Jsou tam sice jenom tři měsíce v roce, ale i tak… Přesto tam byla vidět a cítit ta dobrota spojená s vřelou upřímností. Ve vnitrozemí v Africe jsem dával také co mě zbylo, leč tam na to děcka byla zvyklá, dokonce si o to sama říkala… Zde je stále ještě čistá, civilizací nedotčená příroda a její součást. Tou součástí jsou lidé, kteří sice nevlastní auta, mobily, kreditní karty, zánovní oblečení a neděravé boty J, ale za to vlastní to, co dnešní drtivé většině světa schází… láska a dobré srdce. Pasou zde kozy a ovce, žijí harmonicky s přírodou, která tu dnešnímu světu zůstává svojí nedostupností stále zapovězena. Je mi nesmírným potěšením, že jsem jim mohl alespoň malinko, byť nepatrně „osladit“ život. A pokud bych směl, pak bych si dovolil tyto lidi označit za „Čisté duše Pamíru“. Mnohokrát jsem viděl krásné oči zářící něžností, jiné co zase říkají různé věty či prosby, ale dnes, přes tento jinak sestupem obyčejný den, jsem měl tu čest poznat právě tyto duše. Myslím, že na dlouho a snad možná i navždy se mě před očima a v duchu zobrazí ne oči, jako obvykle cosi říkající, ale právě ony upracované ruce malých děvčátek. Nechtěl bych však, aby to vyznělo smutně, ne, naopak. Ony děti sic pracují, ale pociťoval jsem z nich vždy jakési štěstí, pocit bezstarostnosti a netouhy po blbostech jako u našich dětí, které prahnou po více panáčcích, legu, značkových věcech či lepším mobilu než-li má jejich spolužák. Písmena a slova z nich složená jsou zde již navíc zbytečná, nedokáži zde popsat tak veliký cit a hloubku porozumění. Snad stín těchto slov pravý význam alespoň přiblíží, tajemství a pravda však zůstane zde, zde v horách, kam patří.\nJe 14:50, dneska je volný den v oné neobydlené salaši (3 800 m). Ruda a Honza se sami přihlásili, že půjdou dolů objednat na osmého džíp. My tady s Tomem jsme spálili pod kamenem odpadky za pomoci benzínu – postavil bych před to nějakou ekologickou chobotnici z životního prostředí, aby si to užila… J Dojíždíme stále všechno jídlo, takže jsem každý den full (někdy i double full). Dneska je tu neskutečně vedro, ve stínu kolem 35 až 40 °C, na slunci ani neuvažovat. Jooo a umyl jsem si vlasy mýdlem, ostříhal nehty na rukou i na nohou a tím samým cvikrem jsem si zredukoval i vousy, protože už mě sahaly do pusy a to není úplně ono. Občas jsem tam měl i nudle J. Teď tu mám originálně zase gulášovou polévku a k tomu zakusuji sušené maso. Tady je vlastně ve všem vždy sušené maso a ještě se k tomu i jí samostatně. Myslím, že tolik masa jsem jen tak neměl každý den. Večer kolem půl sedmé přišli kluci a přinesli dva chleby + nějaká malá jablka a meruňky – zázrak. Prý si mě dole hodlá vzít místní dcera onoho pána. Jí se moc líbím a její mamince připomínám syna padlého ve válce – to je svatební kombinace poblázněných dvou ženských. Budu, alespoň se pokusím, od nich držet co nejdál. Ještě, že neumí anglicky. Samozřejmě, že mě to lichotí, ale…\nJe 10:53. Již máme skoro sbaleno a definitivně opouštíme hory a vydáme se do „civilizace“ - vesničky jménem Wrang. Tam jsme před měsícem také pobývali. Již nás tam očekávají. Zvláště tedy prý mě. Prý o mě pořád básní. Nevím… nevím co to tady s těma holkama je. Předtím mě tam jedna balila i na tržišti. je pravdou, že ta uměla alespoň anglicky a tak mě pyšně ukazovala i svým kamarádkám. Člověk si pak přijde jako kosmonaut z jiné planety, navíc ty pohledy zvědavců, co že to je za cizince. Holt je to tu ještě nedotčené turismem a cizinci, tak jsme pro ně takový marťánci.\nJe 19:55. Dnes jsme sešli z tábora opuštěné salaše dolů do Wrangu. Cestou jsem potkal policisty, kteří hledají v horách nějakého vraha, co ve Wrangu někoho podřízl. Jenomže ten jeden si chtěl zřejmě zvyšovat ego, tak mě začal buzerovat, že nemám registrační papír z Wrangu. Nakonec z toho bylo půlhodinové martyrium, včetně vybalení části batohu, zda-li nemám zbraň či nějaké nerosty z hor, třeba jako rubíny, nebo kameny, které jsem měl sbalené v kapesníku. Nakonec jsem je přesvědčil, že jsem horolezec vytáhnutím cepínu a maček. Však stále trvali na svém, že mám jít s nimi ke zbytku naší výpravy, který byl však daleko za mnou a musel bych znovu nahoru s tím těžkým batohem. To jsem však rezolutně odmítl. Sedl jsem si na batoh, vytáhl pití a sušenku a že nejdu… Po dalších dvaceti minutách debat mne dali registraci z Chorogu, kterou mi sebrali a pas a šli dál nahoru. Klukům už pak prý problémy nedělali. Jenom zda-li neviděli onoho vraha. Když jsem pak došel dolů, tak jsem měl krvavé nohy od puchýřů. „Máňa“ mě tu opečovávala než kluci přišli, dokonce mě dala i tygří pantoflíčky. Venku se začalo smrákat k dešti, tak jsem si chtěl dát boty dovnitř, avšak byly pryč. Bylo jasné, že je vzal někdo z domu. Následovalo hledání všude okolo. No prostě je pak přinesli a bylo… asi po dvou hodinách. Více raději bez komentáře. Každopádně jsme k nim ztratili důvěru. Dále večer mě stále uháněla Máňa. Chtěla abych tady s ní zůstal, nebo si ji vzal domů. Když jsem ji odmítl, tak mě bouchla po rameni, ale tak přátelsky, a následně již dala i pokoj. No uvidíme co bude dál. Jsem tu každopádně středem zájmu. Nevím, proč se jim tolik líbím, ale myslím, že zítra již bude klid. Zítra bychom se chtěli jít podívat na termální prameny. Uvidím co moje nohy.\nDnes jsme vyrazili okolo desáté. Bylo to dlouhé, bylo teplo. V půlce nás zastavila asi na půl hodiny vojenská hlídka, která si opsala čísla víz, pasu, jména a města v nichž žijeme. Nemáme ony papíry, co po mě chtěli včera, ale to jsme nějak ukecali, tak nás pustili dál. Po přibližně dalších třech a půl hodinách chůze jsme dorazili k vytouženým termálním pramenům. Nu bylo to spíše něco jako velký ruský bunkr, ale uvnitř byly ony prameny, kde jsme se já, Tom a Honza plácali asi hodinu. Bylo to neuvěřitelné. Po měsíci jsme se zase koupali. Já mám ony puchýře, takže ta cesta tam i zpět byla neuvěřitelná, celkem to bylo kolem třiceti km a byl to s puchýři horor, ale nějak jsem to nakonec zvládl. Cestou zpátky jsme potkali dva Francouze a Švýcara na kolech, co tu projíždí cestou pamírského treku.\nJe devět večer a všichni toho máme plné kecky, nejenom ta vzdálenost, ale také ta vedra (ve stínu kolem 35 až 40 °C) a to vše ve 2 800 m. Takže až na Rudu, který se ostatně jako vždy něčeho zdržel, tak jsme všichni my tři „čistí“ a se super zážitkem. Navíc Tom udělal kupu bezvadných fotek malých dětí a obecně lidí po té dlouhé cestě co jsme šli. Dalo by se snad říci, že jsme dneska viděli ještě více pravýma očima skutečný Tádžikistán, malé vesničky a lidi v nich žijící. Někteří byli vskutku neuvěřitelní a nádherní – také jsem tam potkal malé děvčátko – byla přenádherná, tak jsem ji nazval princezničkou, měla žluté šaty a byla zkrátka kouzelná. Děti tu hrozně moc pracují, je to tu zcela běžné. Je to zcela odlišný svět od našeho… jiný, krásný, hrozný, báječný a moc zajímavý. Zítra se chci jít zde podívat na místní tržiště, nu uvidíme. Dobrou J.\nDopoledne jsem šel na tržiště. Nakoupil fůru dárků. Myslím, že některé jsou vážně krásné. Onen řidič, který nás měl původně odvážet je kdesi v Imlilu či v Chorogu a mění motor, takže jsme se domluvili s jiným řidičem také z Wrangu a že ještě odjedeme hned dnes, což se také tak kolem 14 hodiny stalo. Jedeme moskvičem, sotva se tam tak nějak srovnáme, ale ve srovnání s maršutkou je to mnohem lepší. Jede i jeho nejmladší dcera (asi osm let) se kterou se většinu zbylé cesty mačkám na předním sedadle. Jenomže ejhle. Hnedle za vesnicí nevyjíždíme kopec, protože tam nemůže zařadit jedničku. Po hodině roztlačování, vrtání se v motoru zařazuje a my vyjíždíme kopec. Nejde mu pořádně řadit, ale takové maličkosti se tu prostě neřeší… Občas mu to chcípne, ale jinak jedeme dál. Však už po dvou hodinách cesty je tu další problém. Píchneme duši. Naštěstí dojíždíme na rezervu do Imlilu, kde nám tu původní zalepí a řádně přehustí. Řidič jí tam odvážně dává a rezervu uklízí zpět do kufru. Dobrý, jedeme dál avšak ejhle podruhé. Asi po deseti minutách nám praská zase ona pneumatika a řidič se strašně diví. Jedeme na rezervu, naštěstí jedeme, už to ani moc nechcípe. Však taková maličkost nás potká. Auto jezdí totiž na benzín, který nám před půlnocí dochází. Kanystr, který má v kufru samozřejmě nenaplnil – holt tak to tu chodí, nic se neřeší. No tak vylézáme svahem a nahoře bivakujeme až do rána s tím, že se řidič pokusí, po již nyní mnoha neúspěšných pokusech sehnat někde benzín a nechat opravit duši. O půl deváté ráno se mu to nakonec podaří a tak jedeme zase dál. Jo a ráno si řidič vymyslel ještě takovou drobnost, že nevidí zadním zrcátkem, tak dáváme bágl do auta a holt se vzadu musíme ještě více uskromnit. A zase jedeme, tedy vlastně jenom do 13 hodiny, protože najednou je před námi plno a dál to nejde, přes jedinou silnici zde vedoucí se zřítil jeden z mnoha skalnatých sesuvů. Panují tu řeči o tom, že to minule trvalo čtyři dny, jindy zase jenom pár hodin. Cesta je zablokovaná a dál to nejde. Však místní lidé a řidiči - zkrátka se jenom vymění lidé v autech a ty pojedou nazpět místo dopředu. Je to tam jako na tržišti, znova se dohadují ceny, nová auta, noví řidiči. Po chvíli máme i my svého a jedeme za 650 C (somoni) do Dushanbe. Tamten ač nerad se musel spokojit s domluvenou polovinou, tj. 425 C. Nový řidič (asi 35 let) se za čtyři dny má ženit, je to v pohodě chlap, jenom strašně moc nahlas poslouchá ty jejich „písně a hudbu“. Ale což, chvílemi se i my přidáme ke zpěvu, kterému nerozumíme a hity „aaale aaalee Tádžikistán“ či „badašá badašá“ si dáváme. Badaše jsme tedy změnili na naše absolutně nejčastější horské jídlo, takže „brkašé brkašé“ a už to jede… J. S Honzíkem jsme duet národní opery a tak cesta i díky vražedné jízdě a čínskému relativně novějšímu autu rychle ubíhá. Cesta do Dushanbe je v pohodě. Jenom nás cestou zdrží jakási tvorba části cesty a jeden převrácený kamion na cestě. Jedeme však bez poruch až do Dushanbe. V horské divoké dráze klidu. Cesta je to skalnatá, kamenitá a díry jsou tu naprosto všude. Na evropské poměry to je přibližně jako nějaká lesní těžební linka. Tu je to jediná a hlavní cesta.\nDo Dushanbe přijíždíme kolem sedmé hodiny ráno. Nemáme tu však kde být a tak tam sedíme u zdi. Byl jsem se podívat na kontejner, takový který se nakládá na lodě nebo kamiony. Je rozžhavený jako kamna. Je tu horko jako v sauně, nepřeháním – jsme ve slipech a jsem durch zpocený. Jsme tu právoplatní bezdomovci, špinaví a smradlaví. Myslím, že každá tato zkušenost nás jenom posílí. Snad vše dopadne dobře a my v klidu odletíme. Večer se chci jít podívat do města. Mám tu už zase průjmy a tak chodím do kontejneru vedle. je to tu všechno fakt hnus, ale jak jsem psal, věřím, že nás to posílí.\nJe volný prohlídkový den. Prošel jsem zbytek části Dushanbe a objevil nová zákoutí. Před Somonim jsem se vyfotil s policistou. Byl jsem zde i v různých restauracích. Zkusil jsem v centru snad všechny. Včera mě v jedné restauraci nabídla servírka, hovořící výborně anglicky, že mě zítra provede po městě a muzeu. Nu tak proč ne. Mám s ní sraz před operou ve dvanáct. Snad se, jako všechny holky tady, se mnou nebude chtít ženit. Včera jsem potkal při procházce u centra známého, který mě seznámil se dvěma děvčaty a obě mě zase chtěly za manžela – v tomto směru je to tu prazvláštní. Klukům se tohle neděje. Holt jsem takový český Tádžik. Večer jsem byl na večeři v jedné restauraci, kde zpívali na živo. Také tam na pódiu tančily různé tanečnice, včetně jedné malé dívenky – bylo to naprosto úžasné. Však mám také video. Jinak se tedy v podstatě nic nedělo. Spali jsme opět na valníku.\nJe 9:36. Sedíme již druhé dopoledne u oné restaurace na Avtobazaru do Chorogu v Dushanbe. Dneska bychom měli již čekat na letišti odkud nám letí ve 4:30 ráno letadlo. Ve 2:30 v noci by tedy mohl začít check-in. Dneska je tedy poslední den zde v Dushanbe. Myslím, že ty hlavní věci a památky jsem již viděl. Jsem zvědav jestli se tam s průvodkyní potkáme – přeci jenom Tádžikistán – „Jedeme za deset minut přesně za hodinu, přibližně dvě“. No však také nepřišla. Zbytek dne jsme byli na lavičce „my tři“ před letištěm. Ruda jako jediný šel kamsi do hotelu, protože nezvládne místní podmínky. Mám ještě silnější tádžický průjem. Je to takové, že člověk může jíst a pít cokoliv, brát jakékoliv prášky, tak ale beztak pomůže snad jedině čas. Večer jsme pak šli na večeři do nedaleké restaurace.\nJe 3:30 ráno. Jsme právě již v odletové hale. Úspěšně jsme prošli check-inem a následně i měřením váhy bagáže. Jako obvykle jsem na toto specialista - tak jsem si hrál a zavedl nový zákon fyziky pro naši bagáž – čím více toho na váhu dáš, tím ji máš menší J. Tádžická „báječná“ hudba nás provází i zde v hale. Evidentně jí neunikneme do poslední chvilky… Jsme všichni unavení a ospalí, tedy samozřejmě až na Rudu, který byl v hotelu. Za chvilku poletíme. Skončí jedno velké dobrodružství, které jsme tu mohli zažít. Vrátíme se domů, zpátky do světa, který toho tolik zná, ale přesto v porovnání s tím světem v horách daleko víc ztratil. Už se však těším domů, zpátky do Čech. Tohle jsou poslední slova mého deníku, který jsem se snažil psát vždy pravdivě a upřímně tak, jak jsem to viděl a cítil a to je asi tak všechno co bych zde chtěl napsat.\nAhoj deníčku. Zase někdy někde na horách na viděnou. Jára


Michal a Lukáš Urbánekovi z Mašovic.Foto: Deník/ Helena Bauerová\nAnastázie Lénárdová z Němčic u Kdyně se v pondělí 9. ledna v 9.15 hodin v domažlické porodnici narodila mamince Lence Seidenglansové a tatínkovi Luboši Lénárdovi. Rodiče svoji prvorozenou dcerku přivítali na svět společně. Stázinka vážila 3,43 kg a měřila 50 cm.\nEmilie Dagmar Mesarošová ze Všerub se narodila v pondělí 9. ledna ve 14.03 hodin mamince Gabriele Mesarošové a tatínkovi Břetislavu Hrabcovi. Po příchodu na svět v domažlické porodnici vážila Emilka 4,09 kg a měřila 54 cm.\nTereza Beránková z Domažlic se narodila ve čtvrtek 22. prosince v 6.50 hodin v domažlické porodnici. Vážila 3,61 kg a měřila 54 cm. Maminka Veronika, tatínek Vladimír a bráška Míša do poslední chvíle nevěděli, zda si z porodnice přivezou vytouženou holčičku.\nMichal a Lukáš Urbánekovi z Mašovic jsou sice dvojčata, ale na svět přišel každý chlapeček jiný den. První Míša se narodil 2. ledna ve 23.48 hodin s váhou 2,20 kg a mírou 44 cm. Jeho bráška Lukáš přišel na svět 3. ledna osm minut po půlnoci s váhou 2,25 kg a mírou 44 cm. Maminka Marta Babková a tatínek Zdeněk Urbánek věděli dopředu, že tříletému Honzíkovi přivezou domů hned dva brášky najednou. Rodiče ještě netuší, zda budou jejich dvojčata slavit narozeniny společně, nebo každý zvlášť.\nAlžběta Hašková ze Kdyně se narodila v úterý 10. ledna ve 14.35 hodin mamince Daně a tatínkovi Jiřímu. Po příchodu na svět v domažlické porodnici vážila 3,65 kg a měřila 50 cm. Jméno své prvorozené dcerce vybral tatínek.\nTomáš Řezáček z Horšovského Týna se narodil ve středu 11. ledna v 11.17 hodin v domažlické porodnici mamince Zlatě a tatínkovi Tomášovi. Tomáška, který vážil 3,62 kg a měřil 49 cm, přivítali rodiče na svět společně.\nMarkéta Faitová z Čermné se v domažlické porodnici narodila v úterý 10. ledna v 11.09 hodin mamince Markétě Krásové a tatínkovi Vlastimilu Faitovi. Doma se na Markétku, která vážila 3,36 kg a měřila 47 cm, těší bráška Vlastík (3).\nBarbora Pobišová z Hostouně se v domažlické porodnici narodila ve čtvrtek 5. ledna v 0.03 hodin mamince Monice a tatínkovi Zdeňkovi. Z Barborky, která vážila 3,19 kg a měřila 48 cm, se doma raduje jejích 10 sourozenců.\nStanislav Voronschi ze Kdyně se v domažlické porodnici narodil v neděli 8. ledna v 9.14 hodin mamince Eleně a tatínkovi Veceslavovi. Z brášky, který vážil 3,87 kg a měřil 52 cm, mají radost i Viktoria (20) a Anastasia (12).\nMartin Kalčík ze Srb se narodil v Plzni v neděli 8. ledna ve 2. 17 hodin s váhou 3,13 kg a mírou 50 cm rodičům Petře a Vlastislavu. Na brášku se doma těší Jana( 7) a David (10).


Netrefová sbírala v bazénech tituly a mince - Brněnský deník\nNetrefová sbírala v bazénech tituly a mince\nBrno /KDYŽ TADY ZÁŘIL/ – Legendární brněnská plavkyně vtréninku urazila čtyřicet tisíc kilometrů, miluje Austrálii a mokré rekordy vyměnila za jedničky anuly.\nLegendární brněnská plavkyně Hana Netrefová.Foto: ČTK\nVezměte stopky a zkuste stisknout tlačítko dvakrát za sebou tak rychle, že se na displeji objeví údaj jedenáct setin sekundy. Je to obtížné. I lusknutí prsty trvá déle.\nBrněnský deník Rovnost v dalším dílu seriálu Když tady zářila představuje plavkyni, které před deseti lety chybělo v Sydney k životnímu úspěchu právě jedno rychlé lusknutí prsty.\nHana Netrefová si z olympijské polohovky na čtyři sta metrů odvezla deváté místo. Finále jí uteklo o jedenáct setin. „Žádná olympiáda se mi nepovedla na sto procent. V Sydney se už neplavalo malé finále, takže jsem na boj o medaile jen smutně koukala,“ krčí rameny legenda, která se do světových tabulek před sňatkem zapisovala jménem Hana Černá.\nBrněnskou rodačku přivedly k vodě rodiče. Matka závodně plavala, otec lyžoval. Ve městě se sjezdovky hledají těžko, takže Černá zamířila do bazénů. „V páté třídě si mě vyhlédl trenér Josef Nalezený, se kterým jsem strávila osmnáct let. Náš vztah byl perfektní. Vídáme se dodnes,“ vzpomíná Netrefová.\nMladou plavkyni čekala v tréninku tvrdá dřina. „Byla jsem těžkopádná a ve vodě mi chyběl správný skluz. Nepatřila jsem k nejtalentovanějším sportovcům a musela jsem se pořádně kousnout,“ pokračuje ve vyprávění šestatřicetiletá Brňanka, která se specializovala na polohové závody.\nJeště před největšími úspěchy Netrefová prošla krizí. „Mezi lety 1993 až 1995 jsem měla problémy s váhou. Chtěla jsem být až moc štíhlá a hádala jsem se s trenérem. Asi jsem si musela aspoň jednou nabít nos,“ vypráví.\nNejzářivější vrchol kariéry na Netrefovou čekal v anglickém Sheffieldu, kde v roce 1998 slavila zlato na evropském šampionátu v krátkém bazénu. „Nejvíc mi pomohla univerziáda o pět let dříve. Skončila jsem v Buffalu třetí a přestala se bát velkých akcí, ale zlato z Evropy je číslo jedna,“ usmívá se trojnásobná účastnice letních olympijských her.\nSheffield má dodnes Netrefová ze všech bazénů nejraději. „Je to moje vysněné místo. Získala jsem tam už v roce 1993 evropský bronz. Plavali jsme pořád ve stejné vodě, protože bazén má posuvné stěny a pořadatelé z padesátky udělali poloviční trať. To mi vyhovovalo,“ vysvětluje úspěšná reprezentantka.\nVýborné výsledky si Netrefová vyplavala také v roce 1999. Na světové univerziádě na Mallorce zvítězila kromě své oblíbené polohovky i na čtyřstovce volným způsobem „Skočila jsem do vody a cítila, že letím. Šlo to samo,“ říká k nečekané španělské medaili.\nTrofeje a diplomy vozila brněnská plavkyně ze závodů v dlouhém i v krátkém bazénu. „Mám raději padesátku, protože jsem špatně startovala a nešly mi ani obrátky. Na padesátce je obrátek méně, takže nehrozila velká ztráta,“ přemýšlí držitelka 129 titulů mistryně republiky. „Tolik? Asi to číslo je pravdivé. Takový Květoš Svoboda je určitě větší sběratel. Někdy to jde rychle, protože na jednom šampionátu plavec může vyhrát i osmkrát,“ zůstává skromná.\nVe vodě se potkávala i s dalšími plaveckými legendami. „Třeba s Olgou Šplíchalovou a Lenkou Maňhalovou, ale oblíbených kolegů bylo víc. Na soustředění před olympiádou v Atlantě jsme se střídaly s veřejností a lovily mince, které lidem uplavaly. Jednou trenéři do vody naházeli hromadu drobných a měli z nás srandu, že se s radostí plácáme u dna,“ směje se.\nNetrefová s plaveckými brýlemi křižovala celý svět a splnila si také cestovatelský sen. „Vždycky jsem se chtěla podívat do Austrálie, což se povedlo. Poprvé jsem tam byla v roce 1994 na soustředění třeba s Alexandrem Popovem. Byl to neuvěřitelný zážitek. Ráda se do Austrálie vracím a naposledy jsem si u protinožců užila na jaře dovolenou,“ culí se bývalá závodnice brněnské Komety, která se na polohovkách opírala hlavně o závěrečného kraula.\nPlavecké ikona ukončila kariéru před osmi lety. Bylo jí teprve osmadvacet, ale už postrádala závodnickou motivaci. Při vrcholovém sportu zvládla doktorské studium zaměřené na informatiku a teď ji živí programátorské jedničky a nuly na Mendelově univerzitě v Brně. „Přišlo mi těžké k plavání studovat sportovní fakultu. Věděla jsem, že salto a přemet nikdy umět nebudu, takže jsem ráda, že mám úplně odlišné vzdělání,“ dodává žena, která v tréninku podle svého deníku naplavala skoro čtyřicet tisíc kilometrů.\nPoslední tři roky Netrefová tráví na mateřské dovolené s dcerou Lucií, dělá plaveckou rozhodčí a plánuje sportovní návrat. „Od září budu trénovat malé děti. Jsem zvědavá a těším se na novou zkušenost,“ uzavírá.\nNarozena: 17. května 1974 v Brně\nDisciplína: polohový závod, volný způsob\nSoučasné zaměstnání: programátorka informačních systémů na Mendelově univerzitě v Brně.\nOH: Barcelona 1992 – 14. místo, Atlanta 1996 – 10. místo, Sydney 2000 – 9. místo,\nMS: Řím 1994 – 6. místo\nMS v krátkém bazénu: Hong Kong 1999 – 6. místo, Atény 2000 – 4. místo\nME: Sheffield 1993 – 3. místo, Sevilla 1997 – 3. místo, Istanbul 1999 – 3. místo\nME v krátkém bazénu: Sheffield 1998 – 1. místo\nUniverziáda: Palma de Mallorca 1999 – 1. místo,\n(Vše 400 m polohový závod)\n(400 m volný způsob)


Od 1. března přešla naše škola na distanční formu vzdělávání a i když pokračujeme s rozvozem pracovních listů a materiálů pro výuku a poskytujeme individuální konzultace, přeci jen je pro nás tentokrát něco nového - online výuka.\nŠkola poskytla do rodin, ve kterých to bylo zapotřebí, tablety a notebooky. Všechny vybavila programem Teams a výuka mohla začít. Přes počáteční obavy zda si všichni s technikou poradí se ukázalo, že nadšení a potřeba vídat své kamarády a oblíbené pedagogy je silnější, než vypadávající internetové připojení nebo nástrahy neznámých aplikací.\nVelké díky patří rodičům, sourozencům, asistentům a zkrátka všem, kteří nám s online výukou trpělivě pomáhají.\nOnline výuka - fotografie\n28. března 2021 - Online výuka


Teplická hvězdárna prochází přestavbou, proměnu dokumentuje výstava - iDNES.cz\n25. října 2017 8:01, aktualizováno 8:01\nNejvětší přestavbou za dobu své existence momentálně prochází hvězdárna v Teplicích. Během rekonstrukce objektu už byla odstraněna celá hlavní budova spojující obě kopule.\n„Na jejím místě už probíhá výstavba nové budovy, jsou hotové základy a rostou obvodové zdi. Termín dostavby je červen 2018. Otevření ale proběhne nejdříve v srpnu,“ řekl ředitel teplické hvězdárny Zdeněk Moravec.\nRekonstrukce bude stát 23 milionů korun. Zaplatí ji Ústecký kraj, který je zřizovatelem hvězdárny. Po jejím dokončení se výrazně zvětší půdorys a celkový objem budovy (psali jsme o tom zde).\nSilueta nové hvězdárny však zůstane podobná své předchůdkyni, neboť obě kopule budou zachovány a budou stále hvězdárně dominovat.\nPřestože se veřejnost do nových prostor dostane až v příštím roce, už nyní si mohou zájemci prohlédnout výstavu s názvem Proměny teplické hvězdárny. Ta bude k vidění do konce října v teplickém nákupním centru Fontána.\nVystavené jsou i modely raket\nNávštěvníci zde mohou zhlédnout desítky fotografií, dalekohledů a dalších unikátních předmětů. „Vystaveny jsou i vizualizace, jak bude hvězdárna vypadat po rekonstrukci,“ dodal Moravec.\nVýstava má celkem 16 panelů a její velká část je věnována i vzniku hvězdárny. Nechybějí fotografie, které mapují dopravu kopule z teplických strojíren Tesas.\n„Kvůli obtížnosti dopravy ji bylo nutno rozdělit na dvě poloviny, což mělo řadu let poté neblahý vliv na její funkčnost,“ poznamenal ředitel hvězdárny. Výstava se věnuje i původnímu a současnému vybavení.\n„Zapomenout nemůžeme ani na planetárium. To bylo v Teplicích otevřené v roce 1995. Nachází se v sousedství školy v Koperníkově ulici. Pomocí přístroje ZKP-2 a doprovodných technologií seznamuje návštěvníky s aktuálním děním na obloze a s novými poznatky z astronomie. Přednášky v planetáriu vhodně doplňují školní výuku na základních i středních školách,“ podotkl Moravec.\nNa své si na výstavě přijdou i milovníci raket. „Jsme rádi, že jsme se domluvili na výstavě modelů s Raketomodelářským klubem z Krupky. Některé modely raket dosahují i výšky dvou metrů,“ přiblížil mediální zástupce teplického obchodního centra Fontána Karel Schön.\nTémata: Ústecký kraj, hvězdárna, budova, kupole, Teplice, Zdeněk Moravec, planetárium, výstava\nHvězdárna v Teplicích se připravuje na kompletní rekonstrukci. Proměnou projde středová část mezi oběma kopulemi, práce...\nTeplický skladatel a dirigent Jan Zástěra objevil dílo z roku 1857 nazvané Léto v Teplicích, jehož autorem je německý...\nProdej, Pozemek, Velké Březno, ul.…