Как отказана претенция за тотална щета, води до изплатено обезщетение 2 години по-късно? - ClaimsTrans\nКак отказана претенция за тотална щета, води до изплатено обезщетение 2 години по-късно?\nОтказаната претенция за щета е често срещано явление сред превозвачите и спедиторите, които целят да получат обезщетение при всеки свой казус. Тук ще споделим, как това може да е с успешен край!\nСлед препоръка от наш съществуващ партньор, транспортна фирма, занимаваща се с превози под температурен режим, се свърза с нас с молба за съдействие и становище. Щетата беше се случила, вследствие на влизане на емигранти в товарното помещение. Превозът на хранителни продукти между Германия и Франция е извършен през 2017 година. След връщането на стоката обратно до изпращача ѝ, проверката е установила, че тя не е годна за човешка консумация, ето защо бива унищожена. Шест месеца след разтоварването и след размяна на стандартни писма за ангажиране на отговорност, пристига претенция за 37 000 евро! Рекламацията е в резултат на регресен иск от Карго застрахователя на стоката, който преди това е изпратен по веригата от спедитори, през които този транспорт е възложен.\nСлед претенцията към застрахователя по „Отговорност на превозвача” CMR на нашия клиент, същият изпрати отказ за изплащане на обезщетение. От наша страна беше изпратен отговор на този отказ, който имаше много важно значение, за което ще стане ясно малко по долу. Следвайки този отказ, същото становище беше предоставено до спедитора, възложил транспорта на нашия клиент. За съжаление, въпреки допълнително посочените от наша страна аргументи за освобождаване от отговорност, спедиторите, техните застрахователи, както и правоимащия карго застраховател, напълно естествено не бяха съгласни, с оглед размера на този иск. Около 1 година по-късно, без допълнително убеждаване или друга кореспонденция, нашият клиент получи призовка за започващото съдебно дело в Германия.\nОтказът на отговорност от страна на „CMR застрахователят“ беше на основание член 17, параграф 2 от CMR Конвенцията, който гласи, че:\n„Превозвачът се освобождава от тази отговорност, когато липсата, повредата или забавата се дължат на грешки на правоимащия, на нареждане на последния, което не е резултат на грешка на превозвача, на присъщ недостатък на стоката или на обстоятелства, които превозвачът не е могъл да избегне, и последици, които не е могъл да преодолее.“\nПо подобен начин се развиха събитията при успешно разрешен друг наш случай с товар, увреден от емигранти.\nВследствие на така посочения отказ, ние напълно резонно изтъкнахме на застрахователя, че при позоваване на горепосоченият член, остава в тяхна тежест да докажат с факти твърдението си, което е в съответствие с член 18, параграф 1 от CMR Конвенцията.\nНие бяхме сигурни, че претендиращият е напълно наясно със същото изискване на Конвенцията и че просто посочване на основание за отказ няма да реши случая. Позицията ни спрямо застрахователя беше, че не сме съгласни с техния отказ и не го считаме за валиден и доказан. Изискваме от тях да преразгледат позицията си и отново да отворят преписката по случая. Изтъкнахме, че е много вероятно да се започне дело срещу техния застрахован, при което ще бъдем длъжни да ги привлечем като подпомагаща страна, за да са ангажирани с решението на съда.\nВпоследствие, при започването на съдебното дело, взимайки предвид нашето становище, застрахователят реши да защитава застрахования си клиент. Той също така пое, всички адвокатски и съдебни разноски по време на воденето на процеса, които бяха около 7000,00 евро. Сумата е стандартна, вземайки предвид материалния интерес на иска, както и минималните адвокатски възнаграждения в Германия. Ние продължихме нашата активна работа, която включваше избор на компетентен адвокат по транспортно право, координиране на работата му, както и съдействие с изясняване на факти, обстоятелства и осигуряване на документи.\nНяколко месеца след започването на делото, след възможността за споразумение между страните, която съда стандартно предложи в началото, се постигна споразумение за заплащане на обезщетение в размер на 28 000 евро. Това беше финален размер на претенцията, за да се избегне влизането в същински съдебен процес, което би коствало още много време и средства за всички страни. Заедно с размера на вредата, следваше да се заплатят и адвокатските разноски на ищеца, както и допълнително възнаграждение на адвокатът на нашия клиент. Сумата в резултат на споразумението, заедно с допълнителните разноски, в крайна сметка бяха заплатени от застрахователя на клиента ни – 2 години по-късно от първоначалния им отказ за изплащане на обезщетение по претенцията!\nВъпреки, че нашата намеса по този казус се случи във вече доста напреднал момент, с нашия опит, експертиза и използване на правилни аргументи, ние успяхме да извлечем пълния максимум за нашия клиент. Той беше много доволен и благодарен за положителните резултати от нашата работа. На първо място сумата на щетата беше намалена значително, а на второ място, обезщетението беше изцяло заплатено от застрахователят му, като тази значителна сума не беше загуба в неговите активи!\nТака развилото се решение на ситуацията следва да бъде добър пример за всички останали транспортни и спедиторски фирми, които трябва да са наясно, че с напредване на времето, случаите се усложняват и нямат „способност“ да се решават сами. За съжаление, от практиката има доста подобни казуси, които завършват с осъдителни присъди, заплащане на големи суми на обезщетения, включително и затваряне на фирми, които не са в състояние да ги покрият. Именно поради тази причина, бързата и адекватна реакция при всеки отделен казус, е от решаващо значение за извличане на оптимален резултат.\nТук можете да прочетете други интересни карго казуси!


Флекс Уилър: Биография тренировки и стероиди\nНачало » блог » Флекс Уилър: Биография тренировки и стероиди\nКачено от Admin в Полезно на Jun 17, 2017 . 0 Коментари.\nФлекс Уилър (пълно наименование - Кенет „Флекс“ Уилър) - е всепризнат и сложил край на кариерата сиамерикански културист. Той държи рекорда за най-много победи в престижното бодибилдинг състезание "Ironman Pro" (печели през 1993 г., 1995 г., 1996 г., 1997 г. и 1998 г.).\nОсвен това, Флекс - печели четири пъти на турнира "Арнолд Класик“ и е три пъти сребърен медалист в" Мистър Олимпия ". Много фенове и експерти в културизма наричат Уилър един от най-талантливите спортисти на този спорт.\nФлекс Уилър: подробна биография\nБъдещият виден културист Флекс Уилър е роден на 23 август 1965 г. във Фресно (Калифорния). Това е един от петте най-големи градове в страната днес, както и през 60-те години. В него е разработена прекрасна спортна инфраструктура.\nСпоред експерти населението е 520 хиляди души, а площта му- 271 кв. км. Флекс Уилър обича спорта от дете. Първоначално се занимавал с бойни изкуства. Работейки над себе си, той забелязал, че физически не е толкова развит, колкото са връстниците му и поради тази причина решил да се занимава с културизъм. Спортната зала за него била на второ място, но след като заживял самостоятелно започнал усилено да тренира с тежести.\nИзвестно време Уилър работил като полицай, а след това започнал да се занимава с бодибилдинг. За да се различава от конкуренцията, той приема името "Flex" (в превод означава "гъвкав", а рожденото име на спортиста е Кенет).\nПреди няколко години е публикувана пълната биография на Флекс Уилър, който получава прозвището "Flex Ability." (тук става дума за игра на думи - името на спортиста и думата: способност, като цялата тази комбинация се превежда като "гъвкавост").\nВ нея спортистът разказа за собствения си живот, по-специално споделя подробности от своята младост, които преди това не са оповестявани публично. Други изтучници пишат, че атлетът е израснал в проблемно семейство, страдал е от ниско самочувствие, изправен е бил пред постоянна липса на пари, дори и подложен на насилие: като дете е станал жертва на сексуално насилие, в резултат на което почти се е самоубил.\nВ допълнение, още в най-ранна възраст (15 години) Флекс е станал баща. Той бил още дете, когато вече имал дъщеря, за която да се грижи. Атлетът сам споделя, че в юношеска възраст е създавал проблеми и ако не е бил бодибилдинга, животът му е вероятно е щял да приключи рано в затвор или психиатрична болница.\nВ първото си състезание Флекс Уилър (Кенет Уилър) участва през 1983 г., а първата си титла печели през 1989 г. - спечелва турнира "Мистър Калифорния" сред любителите. С течение на времето културистът трупа награди сред които приз за 1-во място в „Арнолд Класик” и „Ironman Pro”.\nВъпреки факта, че големия спорт Флекс Уилър напуска още през 2003 г. (основната причина за това е неговото здраве, което измъчва спортиста през всичките 10 години на професионалната му кариера), но това не е неговото сбогуване с културизма.. В наши дни, основен източник на доходите му е работата в компанията "All American EFX" (Тази компания е специализирана в продажбата на спортно оборудване и хранителни добавки).\nТам той работи като изпълнителен директор на връзките с обществеността и медиите. С други думи Уилър действа като лице на марката.\nВ ежедневието Уилър предпочита лукса: носи скъпи дрехи, кара красива кола има приятели сред звездите на киното и телевизията. Въпреки това ако се движи из града с цивилната си кола много малко хора биха го разпознали. И не само защото кариерата му е приключила преди повече от 10 години.\nВъншният вид виден спортиста е различен, тъй като е претърпял множество различни и болезнени операции.\nОт друга страна, Флекс Уилър все още се опитва да се поддържа във форма: той не се е отказал от упражненията, което потвърждава официалният му Instagram акаунт - "officialflexwheeler".\nФлекс Уилър: спортни постижения\nНа върха на своята кариера, въпреки няколкото операции, включително и бъбречна трансплантация, Флекс Уилър има впечатляващи антропометрични данни. Много от съвременните културисти го имат за свой пример. И това не е учудващо, защото през 90 години, според повечето експерти той притежава едни от най-красивите и силни мускули в историята на културизма.\nСъс среден ръст (не повече от 179 cm) Уилър може да се похвали с тегло от около 116 килограма (извън сезона то се увеличава до около 125-130 кг), гърдите му са с обиколка 142 см, бицепс - 56 см, талия - 70 см, бедра - 79 cm (средни стойности).\nИменно впечатляващите мускули, подкрепени от много високо самочувствие, което някои дори смятат за грубо, позволяват на атлета да се превърне в победител на толкова много за шампионати и състезания. Общо Флекс Уилър в спестовната си сметка има около осемнадесет титли и една дузина лауреатни награди (второ, трето място). Сред тях са:\n1-во място на Grand Prix Франция през 1993г.;\n1-во място на Ironman Pro през 1993г. ;\n1-во в Arnold Classic през 1993г.;\n1-во място на Grand Prix Германия през 1993г;\n2-ро място в Mr. Олимпия 1993г;\n1-во място на Grand Prix Испания през 1995г;\n1-во място на Ironman Pro през 1995г;\n1-во място на Ironman Pro през 1996;\n1-во място в Нощта на шампионите от 1996 г.;\n1-во място на Ironman Pro през 1997г;\n1-во място в Arnold Classic през 1997 г.;\n1 място в Сан Хосе Pro Invitational 1997г;\n1-во място на Ironman Pro през 1998г;\n1-во място в Arnold Classic през 1998 г.;\n2-ро място в Mr. Олимпия 1998г;\n2-ро място в Mr. Олимпия 1999г;\n1-во място в Arnold Classic през 2000 г.;\n1-во място в Grand Prix Унгария през 2000 г.\nМежду другото, дебютът на Уилър на професионална сцена е през 1993 г. Той е белязан от четири и след това редица победи в големи състезания, както и сребро на главния бодибилдинг конкурс. Тогава атлетът се наредил веднага след Дориан Йейтс. Надали някой някога ще може да се похвали с толкова много награди като него още в началото на спортната си кариера.\nФлекс Уилър проявява прекалена увереност и дори арогантност като културист. Ето защо, той никога не е бил един от любимците на публиката. От друга страна, съдиите не могат да спрат да го хвалят и да се възхищават на неговата гъвкавост, получена благодарение на бойните изкуства. С тегло под 120 кг на сцената Флекс винаги е бил изключително подвижен.\nИнтересен факт: феновете и конкурентите на Флекс Уилър го наричат "султана на симетрията", което намеква за хармонично развитите му мускули.\nСравнително скоро (в края на 2016 - началото на 2017 г.), спортистът казва, че за кратко ще се върне на сцената отново, за да се пробва в "Олимпия". Много скоро ще сме наясно дали той ще успее. Ако се съди по instagram в момента спортистът се готви интензивно.\nФлекс Уилър: тренировъчна програма\nФлекс Уилър - е с тип тяло ектоморф. За да поддържа добър релеф при такова високо тегло е необходимо провеждането на редовни тренировки почти 365 дни в годината. В тренировките си атлетът никога не е бил консервативен. В зависимост от ситуацията, той е склонен да експериментира с увеличаване / намаляване на натоварването, за да получи оптимални резултати.\nТренировъчната програма на Флекс Уилър е най-известната сред обществото – 5 - дневен сплит, при който в първия ден се провежда тренировка с приоритет гърди и долна част на крака, на втория ден натоварването е върху гърба, на третия ден се работи за раменете и долната част на краката, на четвъртия ден - за крака и на петия ден - за ръце.\nСъответно, на шестия (а понякога и седмия) ден, като правило се почива, а на седмия (или осми) цикълът започва отново.\nПовод за гордост на Уилър са раменете и плешките му, които изпъкват още в началото на неговата кариера при предишния му треньор Чарлз Глас. Днес мускулите му все още са впечатляващи.\nНабор от упражнения на Флекс Уилър (за трапеца):\nПовдигане на щанга при седеж в тренажора на Смит - 4 серии х 10-12 повторения;\nПовдигане на щанга отпред - 3 серии х 10-12 повторения;\nПовдигане гири в ръка - 4 серии х 10-12 повторения;\nПовдигане на щанга под брадичката - 3 серии х 10-12 повторения;\nПовдигане гири в страничен наклон - 4 серии х 10-12 повторения;\nРазгъване на ръце с тренажор– 3 серии по десет повторения\nТова е "усреднен" комплекс от упражнения, тъй като тренировъчната програма на професионалните спортисти непрекъснато се променя в съответствие с настоящата ситуация.\nЕдно нещо е сигурно -Флекс Уилър винаги е обичал упражнения като вдигане на щанга под брадичката и тренировка с тренажора на Смит. За първото упражнение разбрал от Чарлз Глас, който бил треньор на Флекс в първите години от спортната му кариера.\nУпражнението е чудесно за напомпване на средните мускули и делтоида. Второто упражнение културистът сам открил, и според него то е един от най-добрите начини за оформяне на трапеца.\nТази тренировка е усреднена, тъй като професионалните спортисти трябва да се трудят изключително много, а и рисковете от контузии са големи. Уилър е пряко доказателство за това, тъй като не веднъж се е оказвал прикован към болничното легло.\nФлекс Уилър: анаболни стероиди\nФлекс Уилър използва допинг в продължение на 18 години. Той започва, докато е все още любител, а спира употребата им след приключването на професионалната сикариера. Курсовете със стероиди Флекс Уилър практикува по своя собствена инициатива.\nПървият си курс започва когато е на 18-годишна възраст при преминаването от бойните изкуства към културизма. Флекс Никога не е мислил, че прави нещо лошо.Той използва анаболни стероиди, така както и всички негови колеги. С това Уилър се различава от повечето културисти на миналото и настоящето, които се срамуват от факта,че приемат някои допълнителни препарати.\nКакви конкретни стероиди използва Флекс Уилър? На този въпрос няма еднозначен отговор.Спортистът не крие факта, че прибягва до спортната фармакология, въпреки, че тя не се рекламира открито. Предполага се, че основните му лекарства са тестостерон, тренболон и хормон на растежа, за да увеличава резултатите си постепенно. Комбинацията е с оксиметолон, станозолол и инсулин.\nСъщо така има слухове за Синтол. На пръв поглед тези вещества противоречат на безопасната диета, но от друга страна попадат в организма на всеки културист, който иска да е конкурентноспособен.\nПо-интересен е въпросът дали бъбречните проблеми на Уилър имат връзка с приема на подобни препарати. Много от феновете на културизма вярват, че това е така, но самият Флекс многократно е заявявал, че болните бъбрециса му по наследство. Дали е така едва ли някога ще узнаем. Възможно е заболяванията му да са свързани с приема на различни препарати, но е твърде възможно и наистина да са му по рождение.\nИнтересно е как Флекс Уилър отговаря днес, на въпроса какви стероиди е вземал по време на спортната си кариера. "Аз няма да го обсъждам, защото напълно разбирам последствията от собствените си думи. В миналото съм подтикнал към химията много деца, защото всички те искаха да бъдат "като мен". Вече не мога да нося такава отговорност!\nЕтикети: флекс уилър, flex wheeler, флекс уилър стероиди, флекс уилър биографияПоследна промяна: Sep 09, 2020


Отборът на СУ „Св. Климент Охридски“ стана трети в международно състезание по право на ЕС - Lex.bg News\nОтборът на СУ „Св. Климент Охридски“ стана трети в международно състезание по право на ЕС\nLex News 16 май 2019, 10:15 1957 6\nОтборът в състав Илияна Тодорова (3-ти курс), Владимир Славов (4-ти курс), Дамян Пилков (5-ти курс) и Ивелин Куленски (2-ри курс), под ръководството на треньорките Ани Станчева и Ана Петрова, заслужено завоюва място на почетната стълбичка.\nСъстезанието, което тази година честваше своята 25-годишнина, се проведе в сърцето на Европа – в Съда на Европейския съюз в Люксембург, между 2-ри и 5-ти май.\nДопълнителен повод за гордост е и индивидуалната награда за оратор, спечелена от Илияна Тодорова за отличните ѝ презентационни умения. За високото ниво на отбора говори и фактът, че в първия кръг (писмени защити и устни пледоарии) получи най-висок брой точки и се класира за полуфинала с първи резултат. С това възпитаниците на Юридическия факултет за пореден път показват, че са сред най-добрите в Европа.\nНа първо място се класира отборът на университета в Загреб, Хърватия, а на второ този на университета „Киев-Мохила“, Киев, Украйна.\nЕдинствената страна, от която два отбора се класираха на полуфинала, е България. Като на 7-о място в крайното класиране завършиха представителите на Университета за национално и световно стопанство.\nОтборът и треньорите изказват специални благодарности към ръководството на Юридическия факултет на Софийския университет, „Сиела норма“ АД, издателство „Сиби“ и Висшия адвокатски съвет за финансовата подкрепа и съдействие.\nСУ "Св. Климент Охридски" състезание по право юридически факултет\n16 май 2019 14:19\nБраво на състезателите и техните треньорки! Преди две години,когато сегашната треньорка Ана Петрова беше състезател, отбора на Юридическия факултет на Софийския университет спечели първото място на това състезание! България има бъдеще с такива талантливи млади хора!\nЗа сетен път студентите от СУ показват класа. Добре, че им е осигурена финансова подкрепа. Такива хора заслужават.\nСтарата генерация. Вече в ЮФ приемат и с тройки. Не, че тези, които са изкарали високи оценки на приемния изпит със сигурност ще станат качествени юристи…\nПрекрасни млади хора, които ни карат да се гордеем, че сме българи.\nЧак пък… Те са умни и не ги мързи, не бих казал, че са представителна извадка за българите, че да се гордеем. Иначе те си работят за себе си, с опцията някой ден да са на позиция да работят за страната си комептентното и професионално. Но само ако имат и морални освен юридически качества, а това са две коренно различни неща, повярвайте ми. Такива добри юрисити с такъв залинял морал, че чак ми се плаче. А също остава възможността да се развият и в чужбина по-нататък.\nТъй че по-полека с гордостта от българщината…\n16 май 2019 16:24\nМожем да се гордеем, че има такива млади български юристи – работливи и умни. Дори да не са представителна извадка, дано повече младежи са като тях.


Господарят на кармата - Моят онлайн дневник\nМоят онлайн дневник Uncategorized Господарят на кармата\nГосподарят на кармата\nDecember 10, 2020December 10, 2020 personyosifpersonyosif 0 Comments\nВ различни вярвания по света се споменава за кармата. Това е силата, която обръща енергията на всяко твое действие обратно към теб. По-религиозните смятат, че това е силата на Бог. Други, гледащи по-реалистично и опитвайки се да обяснят нещата логично, се обръщат съм астрологията. Оказва се, че там има планета, която е отговорна за нашата карма. Знаете ли коя е тя?\nТова е планетата Сатурн. Тя е тази, която може да ни накара да преминем през различни преживявания, трудни или приятни, според своето положение на нашата натална карта. Сатурн посочва уроците, които трябва да се научат, а също така влияе върху нашата съдба. Как става това?\nПланетата се смята, че “поглъща” времето. Тя е приемана и като господар на миналото, който ни представя филма на нашия живот под формата на спомени и памет. Точно затова Сатурн помага за разсъждение извън емоциите. Той ни подкрепя във всичко сериозно и трайно. Като цяло много хора се страхуват от него, без да осъзнават, че това е най-добрият предвестник за успех. Трябва само да се научим да използваме неговите ползи правилно.\nВярва е още, че Сатурн е символично начало на основните нагони на човека и заедно с това съхранява преживяванията от всички минали животи. Точно тук се явява и неговата сила на господар на кармата, защото позволява да си “платим” за всички извършени грешки. Това, разбира се, се получава ако не сме успели да се превърнем в целомъдрени същества.\nПрисъствието на планетата в нашия астрален живот е като жътварят, който прибира посетите в тялото и ума неща. Сатурн винаги се проявява, когато трябва да се поправи грешката, която сме извършили, за да можем да научим уроците си правилно.


България е една от 12-те точки в света, поддържащи домейн имена от новите gTld разширения | SocialEvo\n— 3 мар., 2014\nСъвсем наскоро във Facebook се шегувахме, че ще си вземем домейни с разширението .guru. То е в списъка с т.нар. gTLD (Generic Top-Level Domain), в който влизат още новите .technology, .graphics, .club, .buzz, .coffee, .florist, .house, .international, .solar, .holiday, .marketing и други.\nПрез тази година ще излязат още над 1400 подобни домейн разширения. С това ставаме свидетели на един нов начин за организация на интернет пространството и ново значение на домейн имената. Тук имаме и повод за гордост, защото България е една от 12 страни в света, които ще поддържат новите gTLD домейн разширения. ICN.Bg е българската хостинг компания, която успя да покрие стриктните изискванията на световния регулатор на домейн имена ICANN. С перфектна инфраструктура и високо ниво на сигурност ICN.Bg обезпечава на този етап 9% от новите gTLD домейн разширения.\nОчаква се скоро България да поддържа 6 нови домейн разширения, а до края на годината ще има още попълнения. Най-голямата хостинг компания в България ICN.Bg се нареждат редом до доставчици като VeriSign, Afilias, Key-Systems, Google. България пък се нарежда до страни като САЩ, Германия, Нова Зеландия и Китай – едно признание за успехите ни в информационните технологии.\nБългария поддържа и инфраструктурата на екзотичния .MU домейн (ccTLD накратко, или Country Code Top-leve domain). Зад него стои остров Мавриций, а техническата му обезпеченост е поверена отново на ICN.Bg.\nПредишна Обновеният Hangouts за iOS е чудесен!\nСледваща За 13-ти път „Национални дни на Кариерата 2014“


СМРАД, БЕ… ГОСПОДА | политологичен център\nВ тази глава[i] ще се фокусирам върху темата за присъствието на стереотипа за „простия войник” в някои ключови за модерните общества военни дискурси. Анализът е проведен въз основа на емпирични резултати от цитираното вече социологическо проучване сред офицерския състав на Българската армия, реализирано през периода 2006-2007г., по програма „Роли, идентичности, хибриди” на Център за академични изследвания – София. Всъщност войнишката „простотия” е само повод за написването на тази част от текста. Изводите от анализа се отнасят най-вече към хода на модернизацията на сектора за сигурност у нас като цяло.\nМакар и за всекидневното съзнание да изглежда така, сякаш „простотията” е вътрешно присъща от край време на армията, то всъщност войнишката „простотия” е исторически феномен, който, за да бъде разбран, трябва да се контекстуализира. Изложението се спира на три типологично съществени присъствия на темата за „простотията” в модерната армия в: 1) теорията на голямата война на Клаузевиц, 2) професионализацията на армията на С. Хънтингтън и 3) нео-консервативната съпротива срещу реформите в американската армия на Фолоус. Тези три възгледа за „изпростяването” са представени като външно сходни, но всъщност принципно разнородни, защото са разгледани в техния макро-структурен социален контекст – Клаузевиц дава израз на възникването, Хънтингтън на утвърждаването, а Фолоус на залеза на индустриалните модерни армии. Въпреки че аргументите, с които си служат противниците на професионализацията на армията у нас, да напомнят езика на Фолоус, то не може да бъде изведено заключението, че индустриалната армия у нас също залязва, за да бъде заменена от една постмодерна армия.\nОбщият знаменател на господстващите партийни политически идеологии натака наречения „преход” у нас може да се сведе до декларативното извеждане на два основни политически приоритета.Това са пълноправното включване в Европейския съюз и членството в НАТО. Именно с непрекъснатото партийно натрапване на важността на присъединяването на страната ни към този военнополитически блок бяха свързани и основните политически опити да бъдат публично легитимирани „реформите в сектора за сигурност”[ii]. Една тема, която предизвика най-ярък медиен и обществен отзвук във връзка с тези военни „реформи” е т. нар. трансформиране на армията от „наборна” в „професионална” – отмяната на задължителната военна служба за всички здрави български граждани от мъжки пол, навършили осемнайсет годишна възраст и въвеждането на принципа на доброволната и платена служба.\nПреди броени месеци Българската армия уволни последния набор от новобранци, които служиха не защото сами са поискали, а защото са получили повиквателна. Заедно с това уволнение в медийното пространство отново с пълна сила закънтяха гласовете, които дават израз на едни консервативни обществени настроения, съпътстващи промените в армията през последните десетина години. Тези гласове, макар и да изразяват различни групови интереси и ценностни позиции, се сливат в общ хор, когато настояват, че армията ни „преднамерено се съсипва”, защото „не само че има все по-малко войници”, но и тези, които остават, стават „все по-ниско образовани, по-бедни, от по-лоши семейства, по-зле дисциплинирани и дават все по-слаби резултати”. Казано накратко с други думи, тези настроения възпроизвеждат за пореден път старата теза, че с реформата на армията войнишкият състав „изпростява”.\nПредизборните прояви на поне една от кандидат-президентските двойки от последното електорално състезание за „Дондуков” 2 представляват чист израз на тези настроения. Но макар и точно тези предизборни прояви да са симптом по-скоро за кампанийно прицелване към избиратели, които изпитват носталгия по едно социалистическо минало, а не загриженост за едно обозримо бъдеще, то те повдигат именно проблем от бъдещето. Ако действително може да бъде регистрирана тенденция към „изпростяване” на войнишкия състав и ако няма основания да се очаква, че тази тенденция може да се обърне скоро, то Българската армия се оказва изправена пред изключително сериозен проблем, който застрашава обществения интерес в много по-голяма степен от взривовете в поделението край Челопечене. Защото, независимо от това дали ще подходим към темата през парадигмалната оптика на Алвин Тофлър за „армиите на третата върна”[iii], на Сегал за „постмодерните армии”[iv] или на Москос за „мироопазващите войници”[v], то няма как да не достигнем до заключението, че съвременните системи за сигурност все повече сe нуждаят от висококвалифицирани, интелигентни, умеещи да работят в екип и в мултикултурна среда, поемащи отговорност и склонни непрекъснато да развиваткачествата и повишават професионалните си компетентности войници. Това не се дължи единствено на все по-усложняващата се военна техника, която армиите са принудени да приемат на въоръжение, за да се справят със съвременните предизвикателства пред тях. Във „Война и Анти-война”[vi] Тофлър извежда структурните предпоставки, които правят възможно във военни мисии на САЩ да участват войници, повече от две трети от които са с висше образование. Изследванията на Джузепе Кафорио[vii] демонстрират, че системата за непрекъснато повишаване квалификацията на войнишкия състав се е превърнала в основен въпрос за европейските армии през последните 20 години. Днес общественото мнение в Холандия се вълнува от темата как трябва да се промени системата от стимули, така че армията да бъде привлекателна не само за тези младежи, които искат след отбиване на службата да отидат в университет, но и за тези, които вече са завършили университета.\nНа този фон, ако действително у нас днес може да бъдат открити емпирични свидетелства, че тенденциите на „изпростяване” се засилват, то това би било изключително тревожно. Така би изглеждало, че привържениците на наборната армия са били прави в твърденията си, че „професионализацията” съсипва армията ни. Още тук трябва да заявя, че до ден днешен у нас няма научно валидни аргументи, които да потвърждават наличието на тенденция към „изпростяване” след отмяната на наборната служба. Въпреки това е важно да се разбере защо страховете от „изпростяване” са толкова силни и какви са разнородните интереси, които стоят зад изразителите и разпространителите на подобни страхове.\nЗащото едва ли само на изкушените от темата за реформите в сектора за сигурност у нас е известно, че макар и за първи път да преминаваме към „напълно професионална армия”, то проблема за простотата и простотията на войската в никакъв случай не се повдига за първи път сега. Още по-малко заради отминалата кандидат-президентска кампания. Войнишкият фолклор за простотиите и изпростяването в социалистическите казарми намира израз в многобройни художествени произведения из всички страни на бившия Варшавски договор[viii]. За всекидневното съзнание Господин Три Ефрейтора от романа „Смрад, бе… Господа” изглежда така сякаш е като че ли поредното превъплъщение на войника от социалистическия казармен фолклор, който командва „тичай от мен до другото дърво” или „копайте оттук до осем часа”; който нарежда на младите войници да обръснат портрета на Христо Ботев или да се катерят по нарисувана с тебешир стълба на стената; който отговаря с „тъй вярно”, когато при първата домашна отпуска майка му го пита иска ли още едно кюфте, който надува с компресор свой колега или се сбива в селската дискотека с полицията. От една външна, „цивилна”, гледна точка “войнишката простотия” е сякаш културен инвариант отпреди Швейк. Но всъщност простотията е исторически сложен социален феномен, в който трябва да вникнем, ако искаме да излезем от хватката на всекидневните идеологизации. И за целта е необходим схематичен типологически анализ на видовете присъствия на простотата като норма на казармения живот, за да я различим от простотията и още повече от “простотиите” като типични дисциплинарни практики на социалистическата казарма. Едва тогава ще можем да се върнем към „простотията” като легитимен аргумент на противниците на реформата на сектора за сигурност у нас.\nЗа целите на настоящия анализ ще си позволя да припомня образа на прадядото на Господин Три Ефрейтора – Тренчо на Иван Хаджийски[ix], който никак не се впечатлява, че в казармата тоалетните са без врати. “Той се чувства като финландец в банята си. Бави се, води оживени разговори, пуща шеги, забавлява се и се чуди защо го карат да мие нужниците и да ги варосва. Най-сетне роптае, че му забраняват да прави своите излеяния, където намери за по-удобно и по-бързо: до дърво или в някое кьоше.” И още: „нему трябва всеки ден да проверяват врата, ръцете и ноктите, за да се види дали ги е докоснал до тази безцветна и безсмислена течност, наречена “вода”. Толкова борба трябва да се води, за да го накарат да не плюе по пода, да се пере и си сменя гащите, ризата, да си мие краката, да си пере миризливите вълнени чорапи, да иде на баня.”\nНай-вероятно постоянстващото присъствие на тренчовци в българската казарма принуждава Петър Дървингов да отправи призив към майки, учители, обществено мнение, държава, кметове, интелектуалци и университет да обединят усилията си в борбата срещу простотията на българския войник. Дървингов[x] пише следното:\n„Българинът като боец притежава: бавен ум, бавна решителност, сравнително малка впечатлителност, силно постоянство, достигащо до пароксизъм – какъвто е инатът, сравнително слабо индивидуално битие и мощно колективно чувство в минути на безнадеждност…\nОт всичките тия особености, повечето от които са отражение на животинската природа на човека-българин, най-важното в нашия случай е сравнително слабото индивидуално борческо битие.”\nДървингов, за разлика от повечето автори, които днес се занимават с този проблем, не остава само на нивото на констатациите. Той се опитва да разчлени войнишката простотия на съставните й части и да проумее какви са причините, които я правят толкова устойчива, за да може да се бори с тях. Своя анализ Дървингов започва от „сравнително силната завист”, която произтича от „слабата вяра в себе си”. Завистта обаче е друго лице на егоизма. От силния егоизъм на войниците следват „нищожна обществена благотворителност, малко великодушие и душа тясна, но алчна да сведе целия свят в собственото животинско „аз”. Макар от завистлив и егоистичен човек да е мислимо да се очаква и отмъстителност, то наблюденията на Дървингов сочат обратното. Толкова са прости българските войници, че не се досещат „срещу удар да нанесат удар”. Това обаче е само тогава, когато ги шамаросват в лицето и те също се очаква да отговорят в лицето на противника. У тях може да се намери все пак малко подлост и известен „дух на хитрост и стреляне из за угла против безоръжни хора”.\nНе бих искал читателите на този текст прибързано да стигнат до заключението, че простотията на нашия войник е константа, която най-много да смени проявните си форми. Макар и да съм убеден, че една социологизирана съпоставка между Тренчо, „българския войник” на Дървингов, героите от „Мъже” на Георги Марков, Господин Три Ефрейтора да би притежавала потенциал за социологически обобщения по посока на типологично съществените присъствия на „простотията” в армията ни, то засега ще заскобя този въпрос.\nПо-интересна тук е друга посока на анализа, която подсказва самият Дървингов. Подобно на „Оптимистичната теория” на Хаджийски Дървингов, след като скрупульозно изрежда кусурите на простия войник, стига до оптимистичен извод: „…той [българският войник] по природа е годен повече за голямата, отколкото за каквато и да е друга война. А това значи, че той днес в ръцете на един велик пълководец [В. Ст.] може да прави чудеса.”\nАкцентът тук е върху „велик пълководец”. Като че ли при Дървингов простотията на войника играе изключително важна второстепенна роля – той трябва да послужи за фон, на който в пълна сила да блеснат героизмът, талантът, уменията, честта и храбростта на офицера. Колкото по-бавен, инертен, муден, прост е войникът, толкова по-голяма е отговорността, силата и, съответно, славата на офицера.\nНо зад този мотив в текста на Дървингов прозира един добре познат културен архитип, който трудно може да бъде сведен до българщината и който намира своя най-чист първи образец в творчеството на Карл фон Клаузевиц[xi]. В „Теория на голямата война” Клаузевиц рисува картина, при която войниците отново са инертна и безотговорна маса, както в текста на Дървингов, написан сто години по-късно. Те са лениви, бавни, мудни, прости и трябва да бъдат принуждавани насила от водача да обичат и защитават отечеството си. При Клаузевиц армията се състои от две несъизмерими части: 1) офицери, които са горди, честолюбиви, готови да дадат най-доброто от себе си в името на победата и 2) войска, маси, които са прости, мързеливи и лесно се поддават на разкапващото влияние на цивилна сласт. Дървингов сякаш буквално преписва от Клаузевиц, при когото масите, простите войници, се характеризират с “животинската природа, която бяга пред опасността и не познава ни срама, ни позора!” Така както войниците на Дървингов не се сещат да отговорят, когато ги удрят, така и масите на Клаузевиц да последно се страхуват да влязат в схватка, защото “човешката душа чувства отвращение от големите усилия, тя ревностно прибягва до мисълта, че крайното решение може да се забави.”[xii] Обратно е при офицерите. За Клаузевиц да бъдеш офицер, да бъдеш пълководец, е най-висша форма на човешка реализация. Войната дава израз на човешката еволюция, на стремежа към съвършенство. Всяка битка променя историята. Пълководецът смело води човечеството към бъдещето, пишейки с кръв по лицето на земята. Затова офицерът е готов да даде най-доброто от себе си, за да се издигне до позицията на пълководец. Жаждата за слава е основният му двигател. Защото тази жажда представлява най-чист и възвишен мотив. Мотив, който няма нищо общо с комерсиалните интереси на буржоазните търговци, с партийните интереси на политиците, с любовта към отечеството на масите, които отчаяно се вкопчват в националистически идеологии. Офицерът влиза в битка чист, освободен от бремето на каквито и да било собствени икономически интереси, които биха спъвали духа му и ограничавали творческото му въображение. Той изпълнява задачата, която са му поставили политиците – „най-мъдрите мъже на държавата” – без да се съмнява за миг, че тази задача е добре обмислена, достойна, справедлива. Но веднъж приел задачата, никой не може да се изпречи на пътя му – веднъж приведена в действие, военната машина започва да се движи спрямо собствената си мяра. Над пълководеца остава само Бог.\nНо в „Теория на голямата война” Клаузевиц само систематизира в един научен стил характеристиките на утвърдената вече и господстваща в Западна Европа през 18-ти, 19-ти, дори до началото на 20-ти век (в страни като Великобритания) практика в офицерския корпус да бъдат допускани единствено аристократи. Както е добре известно самият Клаузевиц няма никакъв благороднически произход. Баща му шарлатански вмъква „фон” между имената си, за да даде шанс на синовете си да учат и да постигнат военна кариера. Важното е, че тази образователна практика върви ръка за ръка с разбирането, че лидерските умения на офицера са предават по кръвен път, а не чрез пре-подаване на знания. Човек не става велик пълководец. Човек се ражда велик пълководец. Да водиш армия не е нещо, което може да бъде изучено или преподавано. Дарбата или тече във вените ти, или не. Затова често се случвало деца на по 12-14 години, които вече са в състояние сами да се закрепят на коня, да предвождат военни отряди и да участват в истински битки. Едва третия опит през 19. в. в Англия да бъде създадено военно училище се оказва що-годе успешен, защото предишните два опита са взривени от схващането, че не военното образование, а кръвта и прикрепването на младия благородник към личната свита на някои опитен генерал осигурява шансове за бляскава военна кариера.\nТази европейска традиция, която обвързва офицерството с аристократизма, прави разбираемо високомерното отношение към войската, която се състои най-вече от прости селски момчета, за които, както рицарският морален кодекс, така и артистичното поведение, са напълно непознати и непостижими. Масовите армии на утвърждаващите се национални държави по една инерция, поставена още в разцвета на абсолютистките монархии, трайно събират наследниците на дворянството и представители на селячеството заедно. Както знаем, тази формула обслужва, както интересите на краля в епохата на ранния абсолютизъм (защото му позволява да се справи с претендентите за централната власт като принуждава чрез далечни военни походи аристокрацията „да загуби сърцето на народа”), така и на едрата буржоазия с развитието на процесите на индустриализация (защото като цяло аристократите не са обвързани с капиталистически интереси, следователно нямат политически залог и са склонни безропотно да изпълняват задачите, които са им възложени от правителството).\nНо нито Дървингов, нито Хаджийски изразяват претенции за благороднически произход в разсъжденията си за ролята на простотата в българската армия. Напротив – Хаджийски многократно напомня, че у нас лесно могат да се открият селските корени на всеки, стига да се върнеш с едно, максимум две поколения назад. Как тогава става възможно утвърждаването на стереотипа, който противопоставя намирисващия на чесън и непрани вълнени чорапи прост селски войник срещу образования, изискан, „културен” и горд офицер, който произлиза от … същото това село? Как този стереотип се възпроизвежда и до днес?\nТози въпрос не изглежда никак странен, ако си припомним възгледите на друг класик в полето на военната социология – Самюел Хънтингтън. Макар и да се самоопределя като верен последовател на Клаузевиц, що се отнася до отношението войска-офицерски корпус, Хънтингтън обръща Клаузевиц с главата надолу. Във „Войникът и държавата”[xiii] Хънтингтън противопоставя офицерите-аристократи, които воюват за удоволствие (когато нямат други забавления като лова или флирта с благородни дами), на офицерите-професионалисти, които нямат благороднически произход, но споделят един консервативен ценностен комплекс, който ги сродява с войската и ги отличава от цивилните. Истинските офицери, настоява Хънтингтън, трябва да бъдат професионалисти. Да бъдеш офицер, според него, означава да познаваш техниката (която става все по-сложна и не може да се побере в широката и повърхностна обща култура на аристократа), стратегиите (които вече включват страшно много история и математика, а не са смесица от легенди, интуиция и високомерие), да развиеш лидерски умения (за което са нужни множество упражнения пред огледалото, в малка група, пред непозната аудитория). Нищо от това не е вродено, а се култивира.\nМакар и да се обявява за негов ортодоксален наследник, Хънтингтън не разбира Клаузевиц. При Хънтингтън развитието на науката за войната означава, че всеки, който има желание, склонен е да полага систематични усилия и споделя консервативни ценности[xiv], може да стане офицер. За Клаузевиц науката е ограничена. Науката е необходима само дотолкова, доколкото е в състояние да освободи духа на пълководеца от задръжки. Но само с наука велики подвизи не могат да се постигнат. Трябва да се отиде отвъд науката. За това са необходими качества, които притежава единствено един благороднически дух.\nНо произведението на Хънтингтън е показателно за още нещо – в модерния свят армията не може да бъде логична до край, не може да бъде концептуално последователна. Защото на ценностно ниво модерната епоха поставя човека в центъра на света. А армията е институция, чиято основна задача е да убива хора, които вече са „уникални, творящи, имащи равни граждански права и свобода за икономическа предприемчивост”. Ето затова консерватизмът се превръща в много подходяща за целите на армията политическа идеология. Консерватизмът размива проблема за личната свобода като привилегирова ценностно колектива, за сметка на индивида; скрива драмата с безсмисленото изтребление на цивилни граждани като заменя аргументите на разума с позоваване на традицията; морално оправдава извращенията в затворите и казармите, позовавайки се на възгледа, че хората по природа са зли и дисциплинарните институции на обществото трябва да ги научат да обичат родината, уважават законите и т.н., и т.н.\nИзглежда така сякаш патосът на Дървингов, който се бори с простотията на войската, кореспондира по-скоро с консервативната военна етика, която изразява Хънтингтън, отколкото с аристократичния морален кодекс на Клаузевиц. Защото един аристократ заварва простотата/ простотията на наборниците, идващи от село, като неща естествено. Но той едва ли би тръгнал да хаби усилия, да се бори с тази простотия. Обратно: един офицер – който сам е положил героични усилия, подлагайки на жестоки изпитания духа и тялото си, за да се измъкне от блатото на масите, – има много повече основания да гледа с презрение тези, които не са имали достатъчно кураж, воля или постоянство да бъдат като него. Именно защото сам добре познава мудната селска душа и продължава да чува в себе си гласа на леността, такъв човек е склонен да хвърля огромни усилия, за да мачка ленивите и по този начин още повече откроява сам себе си. Ето един симптоматичен цитат, който се отнася за България в началото на 20. в.:\n„Тогава е било друго. Съвсем друго. Не само баща ми, но и дядо ми е бил офицер. Тогава са взимали по-будни момчета от село и са им давали шанс, като са ги пращали да учат за офицери направо в Германия. Но когато се връщат у нас, те не могат да влязат в елита, защото са си от село. Чужди са на елита, нямат произхода, обноските, културата. Но не могат да бъдат и селяни, защото са загубили връзката си със селото… Така тази система е произвеждала хора без място. Спомни си например „Гераците”… много масово е било това нещо. Всъщност тези нито-нито офицери са били в основата на всички военни преврати и са се изправяли срещу своите…”[xv]\nНяма никакво съмнение, че масовите армии на 19-ти и 20-ти век яростно защитават един подобен консервативен възглед за света, за да оправдаят масовото изтребление, както на врагове, така и на свои. Но кому е нужна подобна идеология днес, когато армиите отдавна вече не са масови?\nДжеймс Фолоус[xvi] е един от последните динозаври от епохата на масовизацията, който истерично защитава една военна консервативна идеология, която влиза в противоречие със света на глобализацията. Мотивът за изпростяването на войската е централен в неговата забележителна публикация „Оцивилностяването на армията (на работа от 9 до 5 и за вечеря у дома)”. Текстът представя по един блестящ начин същността на консервативната гледна точка, която се опитва да привлече обществена подкрепа, за да възпрепятства хода на реформата в американската армия. Става въпрос за прословутото социологическо изследване, което убеждава президента Никсън, че съществуват ценностни проблеми в армията и затова наборната армия трябва да се замени с професионална.\nСпоред Фолоус, тъкмо професионализацията е причината за изпростяването на войнишкия състав. Докато преди в армията попадат „и колежанчета, и бъдещи сенатори, и хора като Елвис Пресли”, то доброволческият принцип пълни казармата само с „хора от дъното на обществото”. Фолоус настоява, че, след приемането на този принцип, „най-бедните, най-некадърните, най-ниско образованите” влизат в казармите, защото не могат да си намерят друга работа, не могат да се реализират, „вече са се утвърдили като загубеняци”. За подобен тип хора служенето е „просто работа”, макар и да „няма срамна работа”. Така, с влошаване на качеството на човешкия материал, всички здрави лични връзки, които се крепят на доверието между бойни другари, на уважението към висшестоящите, на зачитането на традицията, са се разпаднали. Доброволците влизат в казармата, когато вече са смачкани от живота. Но „смачканите хора не могат да бъдат горди, да знаят що е чест и достойнство”, настоява Фолоус. Такива хора не уважават дори и себе си, а какво остава за институцията. Такива хора не се интересуват от историята и традициите на частта, в която служат, а от „осигуровките и привилегиите, които службата им предлага”. Такива хора не четат мемоарите на великите пълководци (когато умеят да четат), а се мятат в колите си и бързат да се приберат вкъщи след работа, за не изпуснат поредния епизод на „Приятели”.\nФолоус подкрепя тезата си с данни. През 1964 (непосредствено преди войната във Виетнам) 17% от войниците вече са завършили колеж. През 1979 (непосредствено след преминаването на армията от наборна към професионална) – едва 3%. През 64-та 25% от войниците са отпаднали от училище, преди да успеят да завършат средно образование. През 1979 този процент скача на 41%. И това на фона на общата тенденция все повече хора да успяват да завършат по-високо образование в национален мащаб. Така казармите се пълнят с „бели неграмотни момчета от село и черни градски момчета без работа”. Към онзи момент армията е единствената институция в САЩ, където черните са с по-високо образование от белите. Колко от стоте хиляди войници, които има САЩ през 1980-та година, някога са стъпвали в колеж или са посещавали допълнителни курсове (само посещавали, не се изисква чак да са ги завършили), пита Фолоус. И отговаря: “25. Не процента, а души”. Така авторът заключава: „Днес врагът на САЩ вече не е СССР. Врагът е професионалната армия.”\nНа пръв поглед изглежда така, сякаш, докато пише, Фолоус вижда пред очите си американски вариант на Господин Три Ефрейтора, който обаче е обикновен български наборник. Всъщност се оказва, че тенденциите, които той описва на повърхността, представляват израз на едни структурни промени в модерните общества, които водят до структурни промени и в самата армия. Тези промени в дългосрочен план се оказват изключително перспективни за развитието на сектора за сигурност.\nДоста автори настояват, че благодарение именно на тях САЩ успяват да спечелят Студената война. Защото по времето, когато Фолоус пише „Оцивилностяването”, много висши американски експерти по сигурността изпитват сериозни опасения, че при евентуален ядрен сблъсък СССР ще излезе победител, защото мощната централизация позволява да се вземат решения бързо, без да се води публичен и политически дебат и военната машина на страната мигновено да се приведе в действие. Именно реформите в сектора за сигурност на САЩ, които Фолоус така яростно критикува, мощно галванизират модернизацията на армията. Системите за взаимен контрол, въвеждането на принципи за вътрешна конкуренция между видовете войски, отварянето на армията да възлага и да изпълнява обществени поръчки, излизането на пазара на труда в борба за по-кадърни кадри и т.н. Тези промени предизвикват модернизационни сили, които само за няколко години успяват радикално да обновят институцията и да превърнат промяната от тромава и наложена отгоре правителствена политика в принцип на съществуване.\nРазбира се, тези процеси няма как да бъдат разбрани и приветствани от динозаври като генерал Фолоус. Но именно наличието на публични реакции на такива динозаври е сигурен индикатор, че армията се модернизира, че от една институция на втората вълна, на индустриалната епоха, се превръща в институция, обърната към бъдещето, към третата вълна, към пост-индустриалния свят.\nЕто защо може да се допусне, че ако у нас днес може да бъде регистрирана идеологията за „изпростяването на войската”, която Фолоус изразява по такъв пленителен начин, то това би било много оптимистичен симптом за преход към пост-модерна армия. Защото от позициите на нео-консерватизма, които са типични за офицерския корпус на индустриалната епоха, пост-модерната армия, армията на третата вълна или армията на мироопазващите сили, не може да бъде критикувана нито с технически, нито с организационно-структурни, нито с политически, нито със съдържателни аргументи. Затова критиката трябва да е на ценностно ниво и, в този смисъл, темата за моралния упадък/ изпростяването е особено благодатна. От гледна точка на нео-консерватизма всяка ценностна система, която намирисва на курнокопия (Бжежински), хедонизъм (Д. Бел), удоволствия (Хънтигтън) е предпоставка не само за военна, но изобщо за цивилизационна криза. Като инвариант на индустриална армия, социалистическата армия на България също произвежда ценностни йерархии, които се родеят със западния нео-консерватизъм в своите опити да се освободят от разлагащото влияние на цивилните удоволствия.\nДа проверим хипотезата. Анализът на дълбочинните интервюта с офицери от Българската армия, които проведох показва, че съществуват известни настроения, които противопоставят простия войник на офицера. От една страна няколко млади офицери (мъже, но и жени), най-вече от старата столица Велко Търново, малко или много под формата на шега настояват, че те са офицери, защото произхождат от „болярски град”, че във вените им тече „синя кръв”, че за тях армията е най-подходящата институция, защото тяхното благородство не им позволява да излязат на пазара в цивилния живот, където трябва да си правиш тънки сметки, да надхитриш или измамиш конкурентите си, да преследваш яростно частните си егоистични интереси.\n„Аз съм със синя кръв – ето виж. Затова съм офицер.”[xvii]\n„Това е болярски град. Само тук се раждат истинските офицери на България.”[xviii]\nСимптоматично е, че такава позиция се възпроизвежда не само от мъже, но и от жени:\n„Аз съм си от Търново. Какво като съм жена. Баща ми е офицер и аз съм офицер. Кръвта вода не сава. Не ме гледай така!”[xix]\nНа второ място, макар и с не особена охота, много офицери изразяват мнението, че от войник офицер не може да стане. А е и не бива.\n„Виж какво, ако не си влязъл направо във военното училище, никога няма да станеш офицер. Дори и да станеш, няма да си истински офицер, разбираш ли ме. Офицерът трябва да командва. Който е бил войник и са го юркали, той вече е свършен… той не може да командва другите.”[xx]\nТова означава, че ако един младеж желае офицерска кариера, то трябва да кандидатства направо във военно училище, а не първо да отслужи като войник в казармата, а след това да продължи кариерата като курсант. Защото офицерът трябва да има достойнство, да умее да ръководи, да бъде лидер. А българската казарма пречупва гръбнака на личността, приучва към подчинение, а не към лидерство. Затова и\n„Който е бил смачкан в казармата, никога няма да бъде добър офицер – дори и да стане офицер, ще си остане мишка”[xxi].\nТрето, голяма част от интервюирането офицери възпроизвеждат и един офицерски дискурс, който представя офицера като „човек кавалер, възпитан, винаги с перфектна униформа и в добра физическа форма”. Това противопоставя офицера както на цивилните, които обикновено са небрежни към тялото и облеклото си и „не знаят как да се държат с дами”, така и на (наборните) войници, които „на практика представляват цивилни, които временно са в армията” и казармата трябва да изкорени цивилните им навици, които ги правят мързеливи скътавки и да ги приучи на ред, дисциплина, подчинение. „Трябва да са пружинки”[xxii].\nЧетвърто, широко споделено сред офицерския корпус у нас е мнението, че армията губи най-добрите си кадри и става все по-малко привлекателна за по-умните, по-мотивирането, по-добрите. На пръв поглед този възглед изглежда сходен с идеологията, която Фолоус представя. Но съществуват някои ключови разминавания. За Фолоус проблемът се състои в „оцивилностяването” – подмяната на старите консервативни принципи, които препращат към общността, доверието и традицията с характерното за цивилните желание за по-голяма прозрачност, взаимен контрол и конкурентност. Докато у нас изпростяването (което се отнася както за войнишкия, но така също и за офицерския състав) се дължи – точно обратното – на липсата на конкуренция, липсата на прозрачност, дискреционната власт на началниците. Освен това, Фолоус се противопоставя на битовите удобства („спалното е станало като хотел, не знаят какво е да не си хапнал нищо два дни”), докато у нас абсолютно всички офицери, включени в изследването, настояват за по-добри битови условия и социални привилегии, защото „не можеш да очакваш от един човек да даде всичко от себе си, за да изпълни дълга си, когато ти не му даваш най-доброто”. Накрая, Фолоус се възмущава, че в армията вече не влизат интелигентни и образовани момчета, които по-лесно ще бъдат обучени, докато у нас възмущението е по-скоро към системата на обучение, която включва боядисване на бордюрчета и копаене и заравяне на дупки. Затова наши офицери настояват, че ние не правим преход от наборна към професионална армия, а преминаваме от „наборна към кадрова военна служба”.\n„Тези хора не са професионалисти, те са наемници, които се бият за пари.”\nХипотезата не беше потвърдена. У нас днес не може да бъде открита идеология на противопоставяне на реформите, която да е индикатор за настъпването на промени, които ще доведат до утвърждаването на армията на третата вълна. Но защо?\nТренчо на Иван Хаджийски и простия войник на Дървингов препращат към казармата на едно аграрно общество в агресивна среда, което е принудено да развие собствена модерна армия, ако иска да го бъде изобщо. Проблемът е в това, че по онова време (Хаджийски пише за периода между двете световни войни) армията няма откъде да се сдобие с войници, чиято структурна на личността да предполага работа в модерни институции, защото самото общество предстои да измине трудни модернизационни трасета. Армията се пълни с тренчовци. За да бъде ефективна такава институция, тя трябва да развие дисциплинарни практики, които да „прекършват гръбнака на личността” (Хаджийски) – да изкоренят цивилните навици и да изградят наново една друга личност, готова за безпрекословно подчинение на командира. Но тренчовците може и да са прости, но не са простаци.\nПроблемът с изпростяването на войниците у нас е проблем на социалистическата казарма. Тренчо се облагородява в казармата. Голяма част от социалистическите наборници, особено след напредването на процесите на индустриализация, отиват в казармата за да деградират, да изпростеят. Макар и по това време вече структурата на личността на масовия новобранец да позволява прилагането на дисциплинарни техники, които да развият военни умения, без да смазват личността на войника, то практиката на пречупване на гръбнака продължава да се възпроизвежда чак до началото на 21.в., та и до ден днешен[xxiii]. Така армията се превръща в институция, налагаща дисциплинарни практики, които са добре познати като „извращения”. Изначалната вторичност, идеологизираност и вписаност на българската армия в социалистическата икономика на дефицитите не позволяват модернизация на тази институция,[xxiv] ако разбираме модернизация като вътрешна способност за поддържане на собствен ритъм на промяна.\nПроблемът е в това, че след разпадането на социалистическата система нашата армия остава без хитиновата обвивка на Варшавския договор, без покровителството на комунистическата партия-майка, без ясни организационни правила за вътрешна комуникация, без легитимни и чисти критерии за кариера, без система за взаимен вътрешен или външен контрол, без механизми за граждански контрол, без формулирани цели и обосновка на необходимостта от съществуване.\nТова отваря огромни простори за проява на дискреционна власт от страна на началници, които се чувстват излъгани от политиците, забравени от обществото и предадени от приятелите си. Така системата от лични връзки корумпира армията и вторично стимулира процесите на изпростяване. Взривовете в Челопечене, които можеха да нанесат огромни щети на София, са поредното явно свидетелство за разложението в армията. При тази морална, организационна и нормативна криза, при липсата на перспективи и критерии за ориентация в ситуацията, изконсумирането на наличните властови ресурси тук и сега се превръща в норма на поведение в армията. Чудно ли е че командир на наш батальон в международна мисия беше хванат с подкупа на войник, който иска да служи в чужбина? Чудно ли е че тези войници, които плащат подкуп, за да отидат на мисия, не могат винаги да бъдат отличени с високи морални качества? Изненадващи ли са серията от секс-скандали?\nВъпреки това, именно мисиите в чужбина (наред с навлизането на жени в армията и въвеждането на принцип за обществени поръчки) се оказват – противно на генезиса си – важен фактор, който днес вече по един невидим начин възбужда предпоставките за модернизация на сектора за сигурност у нас. Това е предмет на следващите глави.\n[i] Първоначален вариант на текста беше публикуван в сборника, издаден по случай навършването на трийсет години от създаването на катедра социология в Софийски университет.\n[ii] За инструменталната употреба на членството в НАТО като предпоставка за членството в ЕС в публичните изявления на военния министър В. Близнаков виж увода.\n[iii]TOFFLER, Alvin, TOFFLER, Heidi, War and Anti-war: Making Sense of Today’s Global Chaos, Little, Brown and Company, 1993\n[iv] SEGAL, David R. Organizational Designs of the Future U. S. Army. Alexandria, VA: U.S. Army Research Institute of the Behavioral Sciences, 1993\n[v]MOSKOS, Charles C., WILLIAMS, John, and SEGAL, David R., (eds.), The Postmodern Military: Armed Forces after The Cold War. Oxford University Press, 2000\n[vi]TOFFLER, Alvin, TOFFLER, Heidi, War and Anti-war: Making Sense of Today’s Global Chaos, Little, Brown and Company, 1993\n[vii]CAFORIO, Giuseppe and NUCIARY, M., “The Officer Profession: Ideal-type”, Current Sociology, 42 (3), 1994: 33-56\nCAFORIO, Giuseppe, “The Profession of Officer in the Postmodern Era: A European View”, Current Sociology, 42 (3), 1994: 25-39\n[viii] ПЕТРОВИЧ, Таня – изследване по проект „Роли, идентичности, хибриди” на ЦАИ – под печат.\n[ix] ХАДЖИЙСКИ, Иван, Оптимистична теория за нашия народ. Издателство “Отечество”, С., 1997\n[x] ДЪРВИНГОВ, Петър, „Военна България. Социологически етюд на българската действителност.”, в сборника Военна социология в България през първата половина на ХХ век. Съставители: Стоименов, П., Р. Николов, Военно издателство, 2004\n[xi] КЛАУЗЕВИЦ, Карл Фон, Теория на голямата война. Софи-Р, 2001\n[xiii]HUNTINGTON, SamuelP., TheSoldierandTheState: TheTheoryandPoliticsofCivil–Military Relations. Cambridge, Mass., Harvard University Press, 1957 (Vitage Books, 1964)\n[xiv] За това как естеството на убиването изисква ценности, които са присъщи на всеки консерватизъм виж. Стойчев В., „Агресивният мир”, Изток-Запад, 2006.\n[xv] Мъж, София, полковник от запаса, 59 г.\n[xvi]FALLOWS, James, “The Civilianization of the Army (9 to 5 and home for dinner)”, The Atlantic online, 05. 1981\n[xvii] Мъж, В. Търново, 26 г., ст. лейтенант.\n[xviii] Мъж. В. Търново, 32 г., капитан.\n[xix] Жена, В. Търново, 30 г., капитан.\n[xx] Мъж, София, 28 г., капитан.\n[xxi] Мъж, Шумен, 34 г., бивш капитан, съкратен наскоро.\n[xxii] Виж повече по темата в главата за професионалния респект между офицери и проститутки.\n[xxiii] За човек, който не е чел дисертацията, това е злостна клевета без особен смисъл\n[xxiv] Виж повече в СТОЙЧЕВ, В., Ролята на публичността за реформата в армията, Военно издателство, 2001\n« Before (Не)разбирания за модернизацията на сектора за сигурност март 28, 2014\nAfterПрофесионално образование август 30, 2014 »


В Пазарджик се възобновяват „зелените коридори“ за ваксиниране - Новини\nпубликувано на 31.03.21 в 05:49\nИнформация на Невена Петрова\nОт днес до петък в Пазарджик се възобновяват „зелените коридори“ за ваксиниране, съобщават от регионалната здравна инспекция. Свободен достъп за желаещите да се имунизират ще има в три здравни заведения в града.\n„Зелени коридори „ отворят и две болници, съответно във Велинград и в Панагюрище.\nВ многопрофилната болница в Пазарджик, зеленият коридор ще работи от 14 до 19 часа. В болницата Хигия ваксинирането ще се извършва от 10 до 13 часа. По същото време ще бъде отворен и зелен коридор в болница „Здраве“.\nВ Панагюрище, ваксинирането ще се извършва от 9 до 14 часа в болница „Уни Хоспитал“. Жителите на Велинград ще могат да се ваксинират от 8 до 10 часа в общинската многопрофилна болница.\nВаксинирането от сряда до петък ще се извършва с дози на "АстраЗенека".\nВъзможност за имунизация се предоставя и на гражданите, които са записани в електронния регистър. В случай, че предпочитат друг вид ваксина, може да преподновят регистрацията си за получаване на следваща дата и час.\nРадио Пловдив Новини АстраЗенека ваксини Велинград Пазарджик Панагюрище


Д-р Недялко Калъчев - броят на PCR тестовете е реален | boulevardbulgaria.bg\nД-р Недялко Калъчев - броят на PCR тестовете е реален\n10:00 - 20.10.2020\nКолко PCR теста реално могат да се обработят в България за едно денонощие? Този въпрос отвори дискусии в социалните мрежи, където се обсъжда броят на пробите от събота, когато бяха отчетени 998 нови случая на Covid-19 от 7742 теста.\nЕдна от тезите на хората във Facebook гласи, че „максималният капацитет на достоверни проби у нас е от 2000 до 3500 на ден“. Твърди се, че машините в лабораториите нямат достатъчно капацитет и не са достатъчно модерни, тъй като България е единствената страна в ЕС, която няма акредитирана клинична лаборатория по стандарт ISO 15189 – гаранция, че стандартите за качество на работа и извършване на тестовете у нас са като в останалата част от континента. Друг аргумент е, че в страната ни се използват машини, които изследват максимум по 12 проби едновременно, а процедурата отнема „най-малко 4 часа“, което означава, че „някой манипулира данните“ и не може да има толкова голям брой "реални" проби на дневна база.\nОтветните аргументи гласят, че у нас има „70 лаборатории, които правят по 384 теста на всеки два часа“, което води до извода, че броят на реалните тестове може да е много по-голям. Прави се обаче намек колко „работливи“ са хората в лабораториите и как PCR пробите зависят единствено от тях.\nЗа да отговори на въпроса колко теста могат да се направят на ден, „Булевард България“ се допита до д-р Недялко Калъчев - началник на една от големите лаборатории в България – МДЛ „Цибалаб“. Отговорът му бе красноречив – броят на PCR пробите на дневна база у нас е реален.\n„Нашата лаборатория разполага с машина, която има капацитет да изследва максимум 96 теста едновременно“, споделя д-р Калъчев. „Освен това разполага с комплекти с по-малка вместимост на пробите. Голямата машина вади резултати за около 3-4 часа и с нея работят два екипа. Всеки от тях прави по три серии от проби за денонощие, или общо шест. На ден можем да направим между 500 и 600 теста“.\n„Цибалаб“ изследва проби на две отделни места в София. Тя е една от общо 62 лицензирани лаборатории за обработване на PCR тестове в България. Справка в сайта на Министерството на здравеопазването показва, че ръководителят на ведомството проф. Костадин Ангелов е обновил списъка последно на 12 октомври. В него попадат лаборатории на много болници, на Националния център по заразни и паразитни болести, както и няколко частни. Сред тях е и лаборатория „Рамус“, която има дълъг списък от филиали - от Бургас и Варна, през Велико Търново, Габрово и Казанлък, до Перник, Благоевград и София.\nДоскоро лицензираните лаборатории са били общо 36, но след средата на юли все повече от тях попадат в обновявания непрекъснато списък на здравното министерство.\n„Не мога да кажа какъв е капацитетът на останалите лаборатории, но някои от тях използват машини като нашите. Броят на обявените проби всеки ден е реален. Той дори е малък. Трябва да се правят повече тестове“, смята д-р Недялко Калъчев.\nЗа справка – най-много PCR тестове в страната ни са направени на 20 август – 8649, а на 5 септември са били отчетени 8129 проби.\nСпоред д-р Калъчев – фактът, че нито една българска лаборатория не разполага с акредитация по ISO 15189 – европейският стандарт за качество на изследванията, няма нищо общо с броя на направените PCR тестове.\n„Факт е, че България е единствената държава в ЕС без акредитация по този стандарт, що се отнася до тестове за коронавирус. Доскоро бяхме само ние и румънците, сега останахме само ние. Иначе в страната ни има две лаборатории, които са акредитирани, но за осъществяване на други проби. Една от тях е във Военномедицинска академия“, каза специалистът.\nВ социалните мрежи се появи тезата, че правителството, МЗ и БАБХ умишлено блокират възможността за акредитация на лаборатории по този ISO стандарт, защото "там няма мърдане, а сега всичко е на ръчно управление за целесъобразност". Оказва се обаче, че машините вършат много важна работа и не всичко е "ръчно". Те например правят екстракцията на вирусните частици и изследват едновременно голям брой проби, с което улесняват процеса.\n„Цибалаб“ работи с полуакредитация. Направихме опит да я получим, но това е голям ресурс, който една лаборатория трябва да отдели, от гледна точка на логистика, производство, съхранение, трябва да се спазват най-високи стандарти дори за температурата. Затова в България няма акредитация по ISO 15189, защото няма смисъл – разходите са много големи. Но това няма общо с броя на направените тестове за коронавирус“, обясни д-р Калъчев за „Булевард България“.


Metal Hangar 18 « На 14 август в „От другата страна“ по радио Варна\n« ENSLAVED с ново парче\nБроени дни до края на конкурса за дизайн на юбилейната тениска »\nНа 14 август в „От другата страна“ по радио Варна\nПубликувано от Digger в 8:25 часа на 13.08.2017 г. Намира се в Новини\nСпециално интервю с Georgij Makazaria (RUSSKAJA). Недко Янков („Spirit of Rock“) за двудневния рок маратон „Духът на рока“ на 18 и 19 август във Варна. Атанас „Saxon“ Димитров („ICreative Events“) за концерта на руската фолк метъл група ГРАЙ в София на 29 септември. Иван Сталев за новия албум на JOHN STEEL с участието на Doogie White „Everything or Nothing“. Разговор с Константин Рашков за новия албум на COPROSTASIS „From Danube To Nile We Do It Coprostyle“. Борис „Sunday“ Плавов за минитурнето на немската траш банда DETRAKTOR в България (14-17 септември). В „Мазето на Вакашински“ – Ясен Вакашински представя австрийския ембиънт пост блек метъл проект ELLENDE.\nВ предаването ще звучи музика на: КОЛИБРИ, WHISPERED, STEELHEART, THE HAUNTED, AUGUST BURNS RED, IMPLORE, LEAVER, PHANTOM 5, HADES, ANONYME и др.\nИнтервю с Ben McCrow (EXTREME NOISE TERROR, екс-GOREROTTED) (0) Да видиш EXTREME NOISE TERROR в България се случва веднъж на 33 години. Точно толкова трябваха, за да бъде […] преди 1 година\nDELIRIUM издават албума „Urkraft“ (0) Новият албум на Pagan метълите Delirium ще бъде издаден на 12 април. „Urkraft“ ще се появи под крилото на MDD и […] преди 1 година\nЧуйте новия албум на VOICE OF RUIN (0) Бандата опасни за живота фермери Voice of Ruin ни канят в утринния им свят, представен от Morning Wood. Кýравия […] преди 6 години\nLEPROUS – видео с кавър на Angel (Massive Attack) (0) Авангардните LEPROUS пуснаха току що видео със своята интрепретация на песента Angel на Massive Attack. Силният клип е дело […] преди 1 година


Албена Иванова е новият ни Мениджър за работа с Пациентите - .:: City Clinic ::. WCMSystem\nАлбена Иванова е новият ни Мениджър за работа с Пациентите\nВ стремежа си да бъде в постоянен диалог с пациентите и да предоставя все по-качествена медицинска грижа Аджибадем Сити Клиник Медицински център Варна откри позиция за Мениджър Работа с пациенти. Албена Иванова ще разглежда лично всички въпроси и казуси, свързани с обслужването на пациентите.\nТя е дългогодишен регистратор с богат опит в различни сфери на медицинските услуги. Албена познава отлично работата на медицинския център, екипа, а също и нагласите и притесненията на хората, които идват да потърсят здравна грижа тук. Тя вече отговаря на и-мейли, жалби и въпроси, обсъжда ги с екипа и съвместно се търсят по-добри начини за работа в медицинския център.\n"Със специално внимание се отнасяме към всеки въпрос, разглеждаме го и го обсъждаме с колегите. Ние знаем, че имаме какво да подобрим в работата на медицинския център и качеството е цел номер едно на нашия екип", казва Албена Иванова.\nТя е открита за разговор с пациентите и търси разрешение на техните въпроси по най-бърз начин. Решава казуси, свързани с документи, срокове, процедури, които неминуемо възникват при многохилядния поток от пациенти, който избира да се изследва и прегледа в Аджибадем Сити Клиник Варна.


2 нощувки на човек на база All inclusive + външен басейн, чадъри и шезлонги край него в РИУ Хелиос Бей - Обзор, цени и описание — VsichkiOferti.bg\n2 нощувки на човек на база All inclusive + външен басейн, чадъри и шезлонги край него в РИУ Хелиос Бей - Обзор, цени и описание - Всички Оферти\n2 нощувки на човек на база All inclusive + външен басейн, чадъри и шезлонги край него в РИУ Хелиос Бей - Обзор\nЦената е за ДВЕ нощувки на един възрастен в Двойна стая стандарт в периода 22 и 23 юни и още:\nВалидност на ваучера: от 13 Юни до 15 Юни 2019, от 20 Юни до 21 Юни 2019, и от 22 Юни до 23 Юни 2019 год.\nНеобходим е минимален престой от 2 или 3 нощувки в изрбания период.\nЦената е по СПЕЦИАЛНА оферта и е валидна само за резервации направени до 21.06.2019 г.\nОфертата е валидна за настаняване САМО в посочения тип помещение.\nПАКЕТИ ДВЕ НОЩУВКИ\nНастаняване в периода 20 и 21 юни:\nДвойна стая Супериор (макс. 2-ма + 2 деца/или 3-ма + 1 дете) - 220,00 лв. на възрастен за ДВЕ нощувки.\nЕдно или две деца от 0 до 5 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма възрастни във всеки тип стая - безплатно.\n1-во дете от 5 до 12 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма или 3-ма възрастни в Двойна стая Супериор - 110,00 лв. за ДВЕ нощувки.\n2-ро дете от 5 до 12 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма възрастни в Двойна стая Супериор - 110,00 лв. за ДВЕ нощувки.\n3–ти възрастен на допълнително легло в Дойна стая Супериор - 176,00 лв. за ДВЕ нощувки.\nНастаняване в периода 22 и 23 юни:\nДвойна стая стандарт (макс. 2-ма + 1 дете/или 3-ма) - 182,00 лв. на възрастен за ДВЕ нощувки.\nЕдинична стая стандарт - ,00 лв. на възрастен за ДВЕ нощувки.\n1-во дете от 5 до 12 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма възрастни в Двойна стая стандарт - 91,00 лв. за ДВЕ нощувки.\n3–ти възрастен на допълнително легло в Дойна стая стандарт - 146,00 лв. за ДВЕ нощувки.\nНастаняване в периода 13 юни ÷ 15 юни включително :\nДвойна стая стандарт (макс. 2-ма + 1 дете/или 3-ма) - 275,00 лв. на възрастен за ТРИ нощувки.\nДвойна стая Супериор (макс. 2-ма + 2 деца/или 3-ма + 1 дете) - 330,00 лв. на възрастен за ТРИ нощувки.\nЕдинична стая стандарт - 506,00 лв. на възрастен за ТРИ нощувки.\n1-во дете от 5 до 12 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма възрастни в Двойна стая стандарт - 137,50 лв. за ТРИ нощувки.\n1-во дете от 5 до 12 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма или 3-ма възрастни в Двойна стая Супериор - 165,00 лв. за ТРИ нощувки.\n2-ро дете от 5 до 12 ненавършени год. на допълнително легло с 2-ма възрастни в Двойна стая Супериор - 165,00 лв. за ТРИ нощувки.\n3–ти възрастен на допълнително легло в Дойна стая стандарт - 220,00 лв. за ТРИ нощувки.\n3–ти възрастен на допълнително легло в Дойна стая Супериор - 264,00 лв. за ТРИ нощувки.\n* Бебешка кошара е подходяща за деца до 2 годишна възраст.\nЕдин ваучер е за ДВЕ нощувки на един възрастен настанен в Двойна стая стандарт (макс. 2-ма + 1 дете/или 3-ма) в периода 22 и 23 юни.


Прогноза: Френската икономика ще се свие с 11% - Bloomberg\nПрогноза: Френската икономика ще се свие с 11%\nBrexit и изборите в САЩ са сред причините за несигурност\n12:32 | 24 август 2020\nОбновен: 12:55 | 24 август 2020\nСпоред предварителна прогноза на френското правителство брутният вътрешен продукт (БВП) на Франция ще се свие с окоол 11% до края на 2022 г. в условията на коронакриза, съобщава Die Zeit.\n"Въпреки че имаше силно възстановяване през в периода май-юни, до края на годината несигурността остава голяма - особено по отношение на Brexit, изборите в САЩ и новия китайски петгодишен план", заяви финансовият министър Бруно Льо Мер. Всичко това според него ще натовари световната търговия и респективно френския растеж.\nКак изглежда новият социален мир във Франция?\nМеждувременно Бруно Льо Мер планира да представи пакет от икономически стимули на стойност над 100 млрд. евро в рамките на Парижкия съвет на министрите във вторник.\nФренската икономика отчита рекорден спад през второто тримесечие, когато строгите ограничителни мерки срещу разпространението на коронавируса удариха производството, туризма и потребителските разходи в цяла Европа.\nБрутният вътрешен продукт във втората по големина икономика в еврозоната се свива с 13.8%, показват публикуваните в петък данни на статистическата агенция Insee. Отчита се сериозен спад в потребителските разходи, търговията и инвестициите.\nИкономическият спад е по-малък от предварителната прогноза на анализаторите, но въпреки това той е най-големият за последните 70 години. Очевидно е, че влиянието на коронавируса е широко разпространено.\nОт август бизнес лидерите в сферата на услугите и повечето индустриални сектори очакват стабилност, съобщиха от Френската централна банка. В строителството дейността се очаква леко да се подобри, за да достигне почти нормалните нива.


Еееее, айде сега скромничене!Може и четвърта........\nВиждам човеците като ходещи ваксини...\nОкей, балтийо. Ама ти първа сложи ли? Втора? че трета караш нас да слагаме????Аз и една нямам, няма и да имам, ама за теб питам, не за прЕател. Ти колко дози сложи??????\nСпирайте хилядарката на лекарите, за да свърши пандемията.Хареса им много и искат всяка година да има такава пандемия.\nСпоред степента на ваксинирането може да се оцени колко голяма овца е някой. Например някой е с една доза ваксина - значи овца на първа степен. Други са овце от втора степен, трета степен и т.н. А има и такива, за които можем да кажем, че са хора. Именно поради това са нарекли един изострен и твърде вреден симптом в страхливците с жаргона овчедушие. Такива не им трябва много да отидат и да се набодат - казваш му че "олеле мале, много лошо ако си без ваксина" и е готов.\nБалтов да си гледа кокалите и гипса, и да не се занимава с глупости! Май е време министърът да му бие шута!\nВаксината е с качеството на наколенките на доктор Ливиайн\nНаправо всяка сутрин преди работа да минаваме да ни шибват по една доза, а?\nДо Анонимен 19Той ще поиска и 4 дози.Колкото повече дози толкова са и по-пълни джобовете му.\nДавай доза след доза, на всяка доза по кило кренвирши "Леки" от Ботокса, хахах.\nЩом ти трябва, ще ти дам и моята. Не ми е свидя.\nДокато дават пари за ковид пациенти до тогава ще продължи.\nколкото е опасна хремата ,толкова е страшен и коронавируса!Никога не съм се ваксинирал срещу хрема и грип и никога няма да се ваксинирам!Така мислят и 70% от моите съграждани ,останалите овцеглави да се боцкат по 5 пъти на година!Не участвам в експерименти на Бил Гейтс\nTо на вас и десета трябва.Боцайте се сами и не ни закачайте.\nДо До 26Ауу що така страшно го страхуваш, със ужасяващия ковигрип ли го заплашваш... Недей такива злокоби сега. Представяш ли си да се разболееш от болест, която 99.95% от хората под 60 години преболедуват неусетно\n"Никой, прекарал вируса, няма антитела след 8-ия месец"То и от ваксините пак толкова! Или лъжат?!Това за неразбалите означава "боц" на всеки 8 месеца и ръчкане на съпротивителните сили на тялото ни, защото не поддържа в постоянна бойна готовност антитела за всеки какъвто и да е вирус - грипни, парагрипни, рино-..., коронавируси също! А до какво води това постоянно сръчкване на имунната система уважаемия Балтов няма да каже, защото би било ХАРАКИРИ!сепуку/демек ХАРАКИРИ/ и НУЛА интервюта\nсъс сигурност е гушна една яка комисионна за да клапа глупости и страхува офците\nНе трета, овце, тридесета ще ви трябва в близките 3 години!Бееее...


Преходни остатъци дори и в най-малките училища | Блогът на Иво Райнов\n← Очарователната ловешка пролет\nМоят избор е Европа, не Евразия, дясното единение, не разделението. Моят избор е Реформаторски блоk. →\nPosted on март 23, 2017\tby ivo rainov\nНапоследък бе подхваната дискусия за ревизиране на делегираните бюджети. Лансират се идеи за значително смекчаване на зависимостта между броя ученици и държавното финансиране. Заговори се за изработване на общ, независим от броя на учениците стандарт за издръжка и променлива компонента, която да отразява числеността на обучаемите. В контекста на тези разсъждения си поставих за задача да проуча финансовата обезпеченост в големите и малките училища. За мен несъмнено един от индикаторите е дали стигат парите. Ако учебните заведения завършват трудно календарната година е едно, но когато си прехвърлят за следващата икономисани средства ситуацията изглежда съвсем различно. Затова в качеството си на общински съветник и председател на комисията по образование и култура поисках справка за изразходването на училищните бюджети и остатъците след приключване на календарната година. Защото наличието на преходни остатъци показва, че са спестени пари, след като са финансирани пълноценно всички дейности в едно учебно заведение. Просто не мога да допусна, че някой ще си позволи да спестява за сметка на непълноценно финансирани дейности.\nПредоставените данни показват твърде любопитна картина в Ловешка община. Всички общински училища приключват учебната година със спестени пари. Това означава, че учебните заведения се управляват предпазливо, а средствата от делегирания бюджет се разходват пестеливо. Втори важен извод е, че броят на учениците съвсем не е определящ за размера на преходния остатък. Най-голямата икономия не е в училището с най-многочислен състав. Такъв остатък се реализира както в училища с 600- 900 ученици, така и в учебни заведения със 100 и по-малко учащи се. Все пак най-крупни остатъци са формирали две от най-големите училища, при това спестените средства се измерват в стотици хиляди.\nПреходни остатъци за 2016 година\nДД – държавни дейности, МД – местни дейности, Бу -брой ученици, СУ – средно на ученик\nЗабележка: Броят на учениците в ПЕГ отчита и настанените на пансион\nИзмерването на остатъците в абсолютни числа е доста подвеждащо. Значително по-точна представа получаваме, ако изчислим по-колко лева средно на ученик са спестени в преходните остатъци. За анализа използвам официални данни – броя на учениците по образец № 1 и размер на преходния остатък по информация на община Ловеч. Изненадващо сред спестилите най-много средно на ученик е само едно голямо училище. Вижда се, че дори миниатюрното защитени училище в Малиново със само 24 ученици е спестило от издръжката на всеки ученик 85 лева. Училища с между 200 и 400 обучаеми спестяват от издръжката на всеки ученик трицифрена сума. В по-големите училища спестените в преходния остатък средства значително намаляват и се колебаят около 50-80 лева на ученик.\nСъдейки по преходните остатъци и факта, че са възможни дори в най-малките училища се налага извода, че разходните стандарти са напълно достатъчни за пълноценното финансиране на учебните заведения. Този факт е често срещан контрааргумент срещу по-нататъшно увеличение на единните разходни стандарти. Просто на фона на реализираните преходни остатъци твърденията, че училищата не успяват да се справят с предвидените пари силно олекват.\nПреходни остатъци в детските градини през 2016 тодина\nОт 2-3 години детските градини в Ловешка община също са на делегирани бюджети. Финансирането е смесено, част от средствата постъпват като делегирана от държавата дейност, друга част постъпва като местна дейност. Ловешкият стандарт за детските градини е един от най-високите в България, главно заради местната компонента. Перманентно чувам предложения за увеличаване на сумата, която постъпва от местни дейности. Трудно защитимо като се има предвид, че всички детски градини спестяват по-голямата част от средствата именно от компонентата „местни дейности“. С малки изключения преходните остатъци на детските градини са съпоставими с тези на училищата. Съпоставими суми са спестени и от издръжката на всяко дете в детските заведения.\nСитуацията с икономисаните средства, прехвърлени като преходни остатъци подсказва няколко извода. Аз приемам, че спестените средства не са за сметка на качеството на обучение, модернизацията на базата и заплащането на персона. Не мога да допусна, че някой от ръководителите ще ограничи финансирането на горните пера. Друг е въпросът защо спестените пари се мултиплицират всяка следваща година , а не се инвестират в съвременна среда, нови обучителни технологии, привличане на по-квалифицирани кадри или стимулиране на вече наетите. Факт е, че делегираните бюджетни извадиха на светло финансови остатъци, които в миналото се харчеха от общините не по предназначение. Факт е също, че тези средства дават възможност на добрите мениджъри да развиват бързо своите учебни заведения. От друга страна не мога да си обясня защо при налични бюджетни резерви в някои учебни заведения събират от родители пари за размножаване на материали или текущ ремонт на учебни стаи и занимални? Защото тези средства се отпускат от държавата за да покрият всички необходими разходи за удобството и съвременното обучение на децата. А когато от издръжката на всяко дете са спестени трицифрени суми има две възможни обяснение – или парите са много, или децата са ощетени.\n2 Responses to Преходни остатъци дори и в най-малките училища\nмарт 25, 2017 в 10:34 am\nЗдравейте, към коя дата са актуални данните може ли да споделите? Почти съм сигурна, че като общински съветник знаете, че разходите на училищата през януари се покриват с преходните остатъци, а в някои общини – и през февруари. Такъв е ритъмът на бюджетните трансфери от МФ към първостепенни разпоредители и от тях към второстепенните – не съм сигурна че читателите на блога Ви, които не са общински съветници или общински финансисти знаят това. Според мен. за сте се сигурен дали сте попаднал на тенденция да се „икономисва“ без да се покриват нуждите, трябва да поискате данните за преходните остатъци за целия период, откакто най-накрая беше уредено нормативно те да остават в бюджетите на училищата, а да не се връщат в ДБ както повелява закона за държавния бюджет за всички остатъци по сметките на публичните институции към 31/12.\nмарт 25, 2017 в 12:11 pm\nЗа календарната година са разбира се, както се отчита бюджета. А иначе съм сигурен, че сте наясно, че до одобряване на новия бюджет учебните заведения получават 1/12 част от него. Учуебните заведения не са оставени без финансиране през януари за да разчитат на преходен остатък.


BIC UniCredit Bank - HypoVereinsbank, Erfurt (Германия) (SWIFT кода).\nТелефон: +49 (0)361 6728 0\nBIC UniCredit Bank - HypoVereinsbank, Erfurt (Германия) (SWIFT кода)\nBIC кодът на UniCredit Bank - HypoVereinsbank в Erfurt е HYVEDEMM498. Съкращението BIC означава 'Бизнес идентификационен код' (наричан преди 'Банков идентификационен код'. Това е международно стандартизиран код за идентификация на банковите клонове при платежни трансакции. Той се използва от кредитни институции, брокери и подобни компании в целия свят и по уникален начин идентифицира всеки партньор, който пряко или косвено участва в платежните трансакции. При платежните трансакции BIC/SWIFT кодът се използва в комбинация с IBAN (= Международен номер на банкова сметка), при което BIC идентифицира банката, а IBAN идентифицира съответната сметка в нея.\nПри измисления номер на сметка 456789364 и банков код 82020086 това дава IBAN, подобен на този: DE99 8202 0086 4567 8936 4. За да се подобри яснотата на IBAN, той обикновено се разделя на групи от по четири символа. IBAN може да е с дължина до 34 символа, но в повечето държави е по-къс.\nКакто виждате, сам по себе си IBAN вече съдържа код, който по уникален начин идентифицира съответната банка. Например за UniCredit Bank - HypoVereinsbank това е 82020086. Поради тази причина BIC номерът в нашия пример HYVEDEMM498 не се изисква за преводи в рамките на Европа. В този случай IBAN е достатъчен. Допълнителните данни за BIC или SWIFT код се изискват единствено, когато едната от участващите в трансакцията банки е със седалище извън Европа, в който случай трансакцията се извършва посредством системата SWIFT.\nBIC съдържа и код на държава. За разлика от IBAN той въобще не е в началото на BIC кода, а се намира на позиции 5 и 6. Например за BIC HYVEDEMM498 това е DE. В много малко случаи кодът на държавата от IBAN може да се различава от кода на държавата на съответния BIC, защото се използват различни стандарти.\nНейното седалище е UniCredit Bank - HypoVereinsbank в Erfurt. От своя страна Erfurt е в Германия. Можете да се свържете с UniCredit Bank - HypoVereinsbank на телефон (0361) 6728-0.


Как да се сравни Garcinia добавка с имитация на продукт » Slim Easy Diet Как да се сравни Garcinia добавка с имитация на продукт » Slim Easy Diet\nТъй като Garcinia продукти са различни, трябва да се даде възможност за сравнение Garcinia добавка. Намерете истински този, точно тук, за да се избегне имитацията.\nС цялата медийна лудост заобикалящата GarciniaCambogiaExtra, ние решихме, че е време да напиша един по-задълбочен анализ на ползите от него. Вие искате да се грижа за при закупуване на ефективно GarciniaCambogiaExtra. производители Допълнение са пълзи на дограмата, за да създадете своя версия на Garcinia Cambogia, с диви претенции като за действителни ползи. Както всяка нова компания избухва в пазара със собствената си патентована формула, тя става по-трудно да се отделят фактите от измислицата, премия продукт от безполезни имитации. Сравнявайки вярно GarciniaExtra продукт е необходимост, за да се избегне имитацията.\nGarciniaExtra: вярно добавка от сертифициран производител\nGarciniaCambogiaExtra е един от най-високо оценените бързи хапчета диета за отслабване с Garcinia Cambogia като основна съставка. Въпреки че има няколко мазнини хапчета загуба с GarciniaCambogiaExtras, не всички от тях са ефективни. Само хапчета, които използват чиста и премия Garcinia Cambogia ще даде бързи резултати за намаляване на теглото. GarciniaCambogiaExtra е един от най-високо оценени най-добрите GarciniaExtra хапчета за отслабване за жени и мъже, както и че доставя бързо изгаряне на мазнини резултати загуба на тегло.\nКак избирате формата на добавка да се използва?\nВнезапното нарастване на популярността и търсенето на GarciniaExtra е зареди множество евтини имитации. Не губете парите си на бедните заместители на 100% органичен Cambogia допълнително. За разлика от по-малко уважавани доставчици, това GarciniaExtra е екстракт от естествени Garcinia плодове от Индонезия и не съдържа пълнители или добавки. Можете да разчитате на GarciniaExtra за незабавни и дълготрайни резултати.\nHCA, съединението намерена в Гарциния Камбоджа, е отговорен за цялата ярост. Според Катрин Улбрихт, който е съосновател на Природен Standard изследователско сътрудничество, организация, която прави преглед на билки и хранителни добавки и фармацевт, HCA е установено, че съдържа ензим, който спира превръщането на захарта в мазнини.\nАко сте приели GarciniaExtra да отслабнете?\nGarciniaExtra е почти идентичен с други Гарциния Камбоджа хапчета за отслабване, продавани онлайн. Единствената разлика е, че има малко количество малини кетон, включени в тази формула.\nМалинови кетони са противоречиви диета хапчето съставки, подкрепени от почти няма научни доказателства. В някои тестове върху плъхове, те са показали, че да доведе до малки резултати загуба на тегло, въпреки че тези тестове се използват значително по-голям човешки еквивалент на дозата от това, което се среща в повечето малина кетонни добавки. GarciniaExtra, например, съдържа 200 мг на малинови кетони, докато проучванията показват, че имате нужда от приблизително 5000 mg, за да изпитате всички видове обезщетения (отново, това е еквивалентната доза, използвана при плъхове).\nКъде да намерим и купи GarciniaExtra\nВъз основа на сравнението, като цяло, можете да намерите подобни Гарциния Камбоджа хапчета за отслабване онлайн за по-малко от $ 55, начислена от GarciniaExtra. Освен ако не се интересувате от малинови кетони, можете да получите по-добра сделка, отколкото GarciniaExtra. Сега, можете да намерите точния продукт на Гарциния Камбоджа истинското.\nНе е необходимо да има друго сравнение имитация. Купи на GarciniaExtra първоначално само на официалния им сайт на производителя. С натискане на бутона за връзка при условие, точно тук, можете да пренасочите бързо на техните официални оферти. Само купуват оригиналния продукт на официалния сайт, защото това само осигурява гаранцията и оригиналността на 100%.\nSlim Easy Diet » Garcinia Extra » Как да се сравни Garcinia добавка с имитация на продукт


свирка услуга Hentai порно видеоклипове [Етикет] - XAnimu.com\nсвирка услуга Hentai секс\nТърся hentai свирка видео клипове? Хиляди страхотни порно клипове за духане са в тази категория и то с високо качество! XAnimu - hentai и гейминг порно тръба - пълна е с порно видеоклипове, маркирани с услуга за свирка, и ние добавяме нови такива всеки ден. Това означава, че можете да посетите XAnimu по всяко време за вашата доза от hentai свирка услуга порно, Решихме да бъдем източник номер едно за hentai порно със специалност за гейминг порно клипове. И правим всичко възможно да покрием всеки известен hentai порно ниша. И затова работим усилено, за да поддържаме тази секция за услуги за свирка актуализирана с най-добрите видеоклипове, които могат да бъдат намерени онлайн. Ако искате както прясно, така и добре познато свирка видео клипове, ти си на правилното място.