.:ОТВЕС:. - 09. ИЗБРАНИК НА ДЕВЕТТЕ\nНачало Градежи Морал и догма (Албърт Пайк) 09. ИЗБРАНИК НА ДЕВЕТТЕ\n09. ИЗБРАНИК НА ДЕВЕТТЕ\nПървоначално създадена за възнаграждение на верността, покорството и предаността, тази Степен е посветена на смелостта, предаността, и патриотизма; и дългът те е запознал със задълженията, които си поел да изпълниш. Те са поднесени в резюме в обикновената заповед: “Защитавай потиснатите срещу деспота; и се посвети на честта и интересите на Страната си.”\nМасонството не е “умозрително”, нито теоретично, а експериментално; нито сантиментално, а практично. То изисква себеотрицание и самообладание. Изражението му е неумолимо по отношение на хорските пороци и пречи на много от стремежите ни и въображаемите ни удоволствия. То прониква извън сферата на неопределеното чувство; извън сферите, в които моралистите и философите са изтъкали фините си теории и са разработили красивите си максими, към самите дълбини на сърцето, порицавайки дребнавостта и безчестието ни, призовавайки на съд предразсъдъците и страстите ни и сражавайки се срещу армиите на пороците ни.\nТо се бори срещу страстите, които изникват от лоното на един свят, изтъкан от фини чувства, свят на възхитителни поговорки и противни практики, добри максими и лоши дела; чиито по-тъмни страсти не се ограничават единствено от традицията и церемонията, но са скрити дори от себе си под воала на красиви чувства. Този ужасен солесизъм е съществувал във всички времена. Католическият сантиментализъм често е прикривал неверността и порока; Протестантската почтеност често възхвалява духовенството и вярата и пренебрегва непретенциозната истина и откровеност; и ултра-либералното Рационалистично пречистване понякога се извисява към небето в мечтите си, и се въргаля в калта на земята в делата си.\nВъзможно е да съществува свят на Масонско чувство; и все пак това е свят с малко или никакво Масонство. В много умове съществува неясно формулирано и общо чувство за Масонска благотворителност, щедрост и безкористност, но липсва практическа, действена добродетел, нито съществува обичайната учтивост, саможертва или широта на възгледите. Масонството за тях играе ролята на студа, гледан през блестящите светлини, които бляскат и се извиват като вихрушка над Северните небеса. От време на време се появяват пристъпи на щедро и мъжествено чувство, преходни блясъци и моментни проблясъци на справедлива и благородна мисъл и мимолетни искрения, които осветяват Небето на въображението им; но в сърцето липсва жизненоважната топлина; и то остава студено и стерилно като Арктическите или Антарктическите региони. Те не правят нищо; те не печелят победи над самите себе си; те не постигат напредък; те все още се намират в Североизточния ъгъл на Ложата, както когато за пръв път са застанали там като Чираци; и те не поощряват Масонството с насърчение, решително, непоколебимо и редовно, подобно на поощряването на имотите, професията или познанията им. Тяхното Масонство се осланя на общо и неефективно чувство, печално лишено от резултати; в думи и формули и фини професии.\nПовечето хора имат чувства, не принципи. Първите са временни усещания, последните са постоянни и контролиращи впечатления за добрина и добродетел. Първите са общи и неволни и не се издигат до природата на добродетелта. Всеки ги усеща. Те спонтанно избликват във всяко едно сърце. Последните са правилата на действието и оформят и контролират поведението ни; и именно те са тези, за които настоява Масонството.\nНие одобряване доброто; но преследваме неправдата. Това е същата стара история за човешкото несъвършенство. Нито един човек не поощрява и не хвали неправдата, измамата, потисничеството, алчността, отмъщението, завистта или злословието; и все пак колко от тези, които осъждат тези неща, не са самите те виновни за проявата им. Не е рядко явление този, чието негодувание се разпалва при разказ за порочна неправда, жестоко потисничество, презряно злословие или злочестина, причинена от необуздана задоволеност; чийто гняв се разпалва за онеправданите и засегнати жертви на неправдата; да е по някакъв начин несправедлив самият той или да е потисник, или да завижда, или да си самоугажда или да говори небрежно за другите. Колко изпълнен с прекрасно негодувание често е стиснатият човек, при сребролюбието или бедността на публичния дух на друг!\nЕдин велик проповедник някога е казал: “Следователно за теб е непростимо, о, човече, който и да си ти, да съдиш; защото винаги, когато съдиш друг, ти осъждаш самия себе си; защото ти, който съдиш, вършиш същите неща.” Удивително е да се види колко хора могат да говорят за добродетел и чест, чиито живот отрича и двете. Любопитно е да се види с каква възхитителна лекота много лоши хора цитират Светото писание. Изглежда, че използването на добри думи успокоява злото им съзнание; и обясняването на зли дела със свещени текстове, изопачено устройва целите им. Често пъти колкото повече един човек говори за Благотворителност и Търпимост, толкова по-малко разполага той самият и с двете; колкото повече говори той за Добродетел, толкова по-малко притежава той самият от нея. Устата говори от изблика на чувства, но често казва обратното на това, което в действителност върши човек. А порочните и сладострастните често изразяват и в известен смисъл, чувстват силно отвращение към порока и сладострастието. Лицемерието не е толкова често разпространено, колкото си го представяме.\nТук, в Ложата, добродетелта и порокът са въпроси единствено на размисъл и чувство. Тук съществува малка възможност да се практикува което и да било от двете; и Масоните приемат аргумента тук; защото нищо няма да последва. Тук е лесно и безопасно да се чувстват тези въпроси. Но утре, когато те задишат атмосферата на материалните изгоди и конкуренция и страстите отново се възбудят при предоставените възможности за незаконни удоволствия, всичките им фини чувства за добродетели и благородната им погнуса от егоизма и сладострастието се стопяват подобно на утринен облак.\nЗащото времето, емоциите и чувствата им са искрени и реални. Хората може да са, наистина, по определен начин, заинтересувани от Масонството, докато същевременно фатално да им липсва добродетел. Това не винаги е лицемерие. Хората хвалят най-пламенно и искрено и въпреки това са непрестанно виновни за действия, толкова зли и порочни, толкова не великодушни и нечестиви, че престъпленията, които препълват списъка на определените за разглеждане дела на съдилищата ни, в редки случаи са по-лоши.\nЧовек може да е в общи линии добър и все пак същевременно и много лош в дадено конкретно отношение: добър в Ложата и лош в света; публично добър и лош в семейството си; добър вкъщи и лош при пътуване или в непознат град. Много хора искрено желаят да са добри Масони. Те казват това и са искрени. Но ако поискате от тях да устоят на определена страст, да жертват известно себеугаждане, да контролират апетита си на конкретно пиршество или да запазят добрия тон в спорен въпрос, ще установите, че те всъщност не желаят да са добри Масони в този конкретен случай; или желаейки това, не са в състояние да устоят но злите си импулси.\nЗадълженията на живота са повече от самия живот. Законът налага върху всеки гражданин той да предпочете спешно да служи на страната си пред безопасността на собствения си живот. Ако на човек му е наредено, е казал един велик писател, да донесе артилерийски оръдия и амуниции, за да спаси и вдигне обсадата на някой от Кралските градове, който е в опасност, той не може, поради опасност от буря, да обоснове хвърлянето им зад борда; защото и тук важи това, което е казано от Римлянина, когато, както се твърди, същите атмосферни условия са го подтикнали да се впусне в опасно пътуване: “Necesse est ut eam, not ut vivam:” Нужно е да тръгвам: не е нужно да живея.


The Bulgarian Media Portal » Blog Archive » Откъде се финансира България? Тайният заем може да ни излезе много скъпо\nОткъде се финансира България? Тайният заем може да ни излезе много скъпо\n2015.12.15 Няма коментари\nАтанас Динов*, Klinklin.bg\nМалкият на пръв поглед заем от 50 млн евро помита години усилия за изграждане на финансова репутация и инфраструктура. Зад липсата на информация по новия кредит прозират отчаяние и трагично финансово състояние. Кой ли е новият тайнствен „стратегически партньор“, който толкова бърза да си купи български дълг?\nКакво се случва с държавните пари в България? Защо се ощетяват данъкоплатците и как и откъде се взимат заеми? Каква може да бъде причината България да се финансира с частно пласиране, при това с такова намаление?\nТова са въпроси, на които държавата трябва да отговори пред данъкоплатците, след като в края на ноември, Министерството на финансите обяви, че е отворило съществуваща еврооблигация с под 20 години падеж. Заемът е за 50 млн. евро и е частна транзакция.\nСмущаващото тук е, че сделката беше извършена при намаление на стойността под пазарната цена, така че правителството самó ощети държавната хазна, а частният инвеститор, останал в пълна тайна, направи печалба, която може да се оцени на близо 1,5 млн. евро.\nЗа сделката се разбра едва след като картите бяха вече раздадени. Предполага се – в полза на избрания инвеститор. Всичко това обаче поставя много въпроси.\nНа първо място, как и откъде се финансира България? И защо това се случва по един слаб и непрозрачен начин, който напомня по-скоро действията на държава от третия свят, отколкото на членка на Европейския съюз.\nПървият анализ на пласирането на новата емисия показва самонамалението на цената. Вторият поглед създава впечатление за отчаяние, даже за трагично финансово състояние.\nНаистина ли държавата стигна дотам да търси заем на международните пазари за едва 50 млн. евро?\nС толкова даже и българските банки можеха да я финансират, ако Министерството на финансите не беше „забравило“ за тях.\nНо нека проследим, за съжаление – постфактум, какво всъщност се случи.\nНа 20 ноември България обяви, че е излязла на капиталовите пазари. И обяви, че се е финансирала с 50 млн. евро, като е отворила вече съществуваща облигационна емисия на 13 ноември, чийто падеж е до март 2035 г. /около 19,5 години/. Важното беше, че пласирането на новата емисия е частно. То не беше обявено публично и в търга не бяха поканени да участват широк кръг инвеститори.\nВместо това, сделката е била директно уредена между „глобален инвеститор“ и България, а като посредник влиза инвестиционната банка Goldman Sachs.\nСмущаващото в случая не е частното пласиране, нито, както пишат медиите в България, че държавата действа с Goldman Sachs – банка, която не е сред четирите финансови институции, сключили договор за пласиране на български облигации през MTN програмата.\nВтрещяващото е цената на новата облигационна емисия.\nНовият дълг е на цена 88,514%, при доходност от 3,987%. Данните са от борсата в Люксембург, където облигационната емисия е листната, заедно с останалата (основна) част от тази преотворена облигационна емисия, която е на стойност 850 млн.евро.\nЗа запознатите, а и за недотам запознатите, нека припомним: старата облигационна емисия беше издадена на 19 март тази година с пълен 20-годишен срок на падеж, цена 97,982% (от 850 млн евро) и купон от 3,28% (лихва, ако беше издадена на 100%). В пласирането й тогава участваха гореспоменатите четири банки: Citigroup, HSBC, Societe Generale и UniCredit. Облигациите бяха издадени през GMTN – Глобална средносрочна програма за емитиране на облигации /Global Medium Term Programme/.\nНа 20 ноември т.г. обаче същите тези облигации от 850 млн. евро се търгуваха на фондовата борса във Франкфурт на цена от… 91,96 %, т.е. по-висока от цената, на която са били издадени новите 50 млн. евро. Още по-изумителното в случая е, че Министерството на финансите на България самó прави още по-голямо намаление и ги оценява на 88,514%!\nВярно е, че в петък цените варираха. Тези на борсата във Франкфурт бяха едни от най-високите. Имаше и по-ниски – тези на Пощенска банка и на Обединена българска банка, които се движеха между 90%-91%. Това, което поиска българската държава обаче беше най-ниската котирана цена.\nТака пак стигаме до въпросите.\nЗащо България издава нов дълг с намаление от около 3,7% под цените във Франкфурт?\nДаже и намалението да е само около 1,65% – спрямо най-ниските цени, на които някои ги предлагаха, сумата е внушителна – 825,000 евро. Ако пък вземем намалението от 3,7 %, вече става дума за 1,85 млн. евро! Кой и защо реши, че така, с лека ръка, България може да загуби между 0,8 млн. и 1,8 млн. евро държавни пари?\nТолкова ли сме богати, че да подаряваме тези пари на някого?\nСъщата тази държава събира данъци от гражданите и фирмите си, за да си напълни хазната, продава скъпи винетки за разнебитени пътища и иска налози, които граничат с абсурда – този за вредните храни например. Излиза, че когато плащат, гражданите са важни, от тях зависи благосъстоянието на нацията, а когато парите се оставят на масата за някой друг, зад гърба им, никой не ги пита!\nИ обърнете внимание – тук не става дума за лихва. Всеки плаща лихви като вземе пари назаем. Става въпрос за цената, на която световните облигационни пазари търгуват български ценни книжа в евро.\nСхемата е проста – някой иска да си купи български дълг, друг го продава. Осъществява се търговия.\nСлед публикациите в медиите, които недоумяваха какво се случва,правителството излезе със становище, че това било нормално и е в унисон с цената, по която България можела да се финансира.\nДа, ако това беше публична и голяма бенчмарк транзакция, като тази през март (примерно над 500 млн. евро). Тогава – да! Инвеститорите щяха да искат премия. Съмнително е обаче дали щеше да е от около 3,7%. Но това щеше да бъде определено от банките, които „общуват“ с пазара, а не от издателя на дълга.\nСамо че практиката при частните облигации е точно обратната – заемите се взимат на по-изгодни условия за издателя на облигацията и на цена, близка до тази на пазарите, където се търгува дългът. Или пък с малка премия, но далеч не като на публичния пазар, какъвто е аргументът на правителството в отговора му от 24 ноември.\nНо нека се заровим малко по-надълбоко в прословутата сделка, където може да открием и по-страшни последствия.\nДосега калкулирахме загубите само върху новоиздадената облигация от 50 млн. евро. Но държавата се готви да вземе нов заем до 2 млрд. евро на международните пазари.\nАко целият нов дълг се очаква да е 40 пъти повече и ако България се финансира с намаление под пазарната цена от 1,65%,\nто тогава загубата от българското подценяване ще е около 34 млн. Евро, а на 3,7% намаление – 74 млн. евро!\nТези пари биха могли да се насочат в редица сфери, които плачат за тях – за заплати на научните работници, които се изравниха по ранг с чистачките, за здравеопазване, образование… С една дума – парите да си останат у нас, а не в инвеститори, които купуват нещо на цена под реалната му стойност.\nНо когато има губещи, винаги има и печеливши.\nКаква може да бъде причината България да се финансира с частно пласиране, при това с такова намаление? Частните пласирания на облигации обикновено стават, защото някой предлага или търси нещо, което не се намира на публичния пазар. Затова, както се спомена по-горе, това става най-често много близо до пазарните (вторични) цени за издателя на дълга, т.е. този, който търси заема се финансира по-изгодно от публичния пазар, който изисква премия за новия (дългов) риск.\nВ други случаи частните пазари са средства за финансиране, когато ситуацията е много отчаяна, а парите са необходими спешно. Защото става дума за облигация с почти 20 години живот до падежа! Дотогава могат да се случат страшно много неща. Да, това е изгодно дълъг заем за една държава като падеж, но създава опасен прецедент.\nКакво става? Намери ли се нов стратегически инвеститор за българския дълг?\nЗащо бе нужно и това бързане на пласирането, когато се очаква Европейската централна банка най-рано през декември отново да намали евро лихвите (в още по- негативна посока) и с това също да свали лихвите и на българските заеми. Или нашенските финансисти откриха нов етап в българското финансиране на международните пазари? Министерството на финансите правилно излезе със свой отговор на 24 ноември, но той дойде твърде късно. И далеч с недостатъчно информация, защото една бедна България пилее пари, които няма.\n* Атанас Динов е финансов журналист и анализатор на финансовите и капиталовите пазари, които познава още отпреди финансовата криза. Проследява я докато работи в International Financing Review (Thomson Reuters), водещата публикация за финансиране на публичните пазари. От 2015 г той анализира частните дългови пазари в Европа и Азия в mtn-i – Лондон. Има опит върху издаването на дългове на международните капиталови пазари, като е следил публични и частни транзакции в различни валути.


Световните фалшификати на показ в Националната галерия, Лондон (28.06.2010)\nСветовните фалшификати в изложба в Националната галерия, Лондон\nНад 40 фалшиви картини ще покаже Националната галерия в Лондон в специална изложба, посветена на имитациите в изкуството. Ментетата са собственост на музея, който ги е откупувал на цените на големите шедьоври. Послe научни работници и изкуствоведи открили зашеметяващата истина, а именно, че дори големите музейни експерти могат да бъдат излъгани от майсторите на фалшиви картини. Eкспозицията се открива на 30 юни и продължава до 12 септември.\nНяколко пъти Националната галерия е припознавала с ентусиазъм различни картини като шедьоври на световно известни майстори. През юни 1874 музеят откупува две творби на Ботичели. Едната от тях, /около 1485/ в момента е сред най-известните произведения в постоянната експозиция. Другата, , /около 1490–1550/ е откупена като творба, създадена в същата поредица. За нея е платена значително по-висока цена, тъй като е смятана за по-големия шедьовър от двете.\nСкоро бе разкрито, че „Алегория” е имитация, нарисувана от последовател на стила на Ботичели. Самият художник просто е подражавал и не е имал за цел да измами никого. Изкуствоведите са измамили сами себе си. Двете картини ще бъдат показани една до друга така че посетителите ще могат да тестват собствените си умения да определят авторството.\nЕкспозицията носи заглавието „Близко проучване” и е резултат от съвместната работа на научния отдел на галерията и историците на изкуството.\nМодерните фалшификатори развиват силен интерес към портретния жанр, показва изложбата. През 1923 Националната галерия откупува Портретна група вярвайки, че това е автентичен шедьовър от 15-ти век. Научният анализ обаче доказа, че авторът му е използвал пигменти, несъществували преди 1900 г. При тази проверка също излезе наяве, че картината е шпаклована с естествена смола, за да симулира остаряване.\nМного картини пък са били погрешно атрибутирани от изкуствоведите без цел да измамят когото и да било. Такъв е случаят с , творба, придобита от галерията през 1845 като произведение на Холбайн. С течение на времето някои експерти започват да се съмняват в авторството, но доскоро науката не разполагаше с необходимите средства да намери истината. Най-после модерни химични анализи установиха възрастта на дървения панел – а именно, че е създаден след смъртта на Холбайн през 1543. Изложбата ще разкрие истината кой е авторът на това произведение.\nНай-неочаквано на бял свят излизат стари шедьоври, чиито собственици не били доволни от тях и поръчали картините да се преправят така че да отговарят на вкусовете им. Провокативна ренесансова работа , вероятно 1510-30 е била драматично променена през 19-ти век, за да задоволи по-сдържаните викториански предпочитания. Девойката от блондинка е станала брюнетка, изражението на лицето й е направено по-невинно и корсажът й разкрива по-малко прелести отколкото по време на създаването й.\nВ началото на 18-ти век, картина от неизвестен германски художник, , около 1464–88, е била променена така че да заприлича на работа от известния и силно колекциониран Ханс Холбайн. Изследването на боята под микроскоп разкрива, че слой синьо е бил добавен върху оригиналния кафяв фон. Стила на модела също е изменен. Тези поправки убедили аристократ от 18-ти век да закупи произведението на цената на оригинален Холбайн. Галерията придобива картината през 1990 и консерваторите успяват предпазливо да отстранят тези добавки и да върнат творбата в оригиналния й вид.\nСпециална зала, кръстена „Тайни и загадки”, е посветена на произведения, чието авторство още е неизвестно.\nВъпреки големия напредък на науката някои картини остават с мистериозни автори. Трудно е да се атрибутира картина, излязла от студиото на известен стар майстор, тъй като често при него са работили ученици, също станали популярни по-късно. В ателието на Рубенс , например, са рисували Ван Дайк, Якоб Джорданс и др. Близко Проучване подчертава някои от най-важните открития направени в тази област, например през скорошни консервации върху , (ок 1475), експертите успяват да видят по-отблизо творбата и да решат една дълга загадка около авторството й. Първоначално приета за работа на Доменико Гирландайо, картината по-късно е „понижена” и определена като произведение от ателието на Андреа Верокио. След премахване на слоеве ретуш, става ясно, че лично Верокио е рисувал Девицата, ангела вляво и пейзажа, който заема фона, докато неговия асистент Лоренцо ди Греди, е нарисувал ангела вдясно и младенеца Христос.\nВерокиo е един от най-добрите майстори скулптори в Ренесанса, учител на Леонардо да Винчи и Сандро Ботичели, но много малко картини, рисувани лично от него, са били идентифицирани със сигурност засега. Това откритие накара експертите да преразгледат внимателно други картини, смятани за негови.\nЕкспозицията включва и загадки, които остават все още нерешени. , творба от 17ти век веднъж вече е била приписана на испанския майстор Диего Веласкез, но тази идея по-късно е била отхвърлена и макар вече да е почти сигурно, че произведението е създадено в Италия, точният му автор остава мистерия.\nОткупки и възстановяване\nПоследната зала от изложбата показва примери на преоткрити произведения на велики автори чрез научен анализ, консервация и мнения на историци. До 1991 местонахождението на (ок. 1506–7) на Рафаел беше интригуваща мистерия за критици и историци на изкуството. В света бяха познати само копията на картината и се знаеше, че оригинал трябва да е съществувал. По време на посещение в замъка Ануик Доктор Николас Пенни забелязва произведение, което се нуждае от по-сериозно проучване. Инфрачервени рефлектори разкриват изключителни долни слоеве и в крайна сметка на бял свят излизат тоалети и пейзаж, нарисувани от ръката на Рафаел. Те показват, че докато е рисувал, художникът е променил идеята си за картината. Нито един копист, който следва оригинална творба би постъпил по този начин. Химическият анализ потвърждава, че използваните пигменти са типични за палитрата на Рафаел, включително някои от тях излизат от употреба след 16ти век.\nБлизко проучване е първата голяма изложба, която използва пълния каталог на научните открития, направени от водеща световна галерия върху собствената й колекция. Съвместната работа на научни лидери, консерватори и куратори помогна да се достигне по-дълбоко разбиране за важните произведения на изкуството.\nНаучният отдел на Националната галерия, Лондон, е основан през 1934 и се е превърнал в световен лидер в изучаването на материали и техники от Западно европейската живопис. Днес отделът работи с куратори и консерватори да разкрие физическите характеристики на произведенията в колекцията и да защити картините.\nВсички линкове в материала водят към сайта на Националната галерия Лондон.\nТоп 5 на архитектурните чудеса, които ще видим през тази година\nФестивал на светлината в Амстердам\n"Сюрреалистични приятелки" - една изложба, която разтърси Великобритания\nПроизведения на цени от 50 до 3000 паунда на изложение в Лондон


Почитател съм на традиционната медицина и на науката въобще - Здравен справочник Здравен справочник\nПочитател съм на традиционната медицина и на науката въобще\nД-р Юлияна Данаилова – невролог от Стара Загора\nПочитател съм на традиционната медицина и на науката въобще. Нещо повече – практикуващ лекар съм, специалист невролог. Искам да ви разкажа моята история не за друго, а защото тя се повтаря в много семейства.\nДетето ми беше на 1 година, когато започна да боледува често, да приема при всяко свое боледуване медикаменти. Така честите вирусни инфекции започнаха да се усложняват, докато един ден колегата ми педиатър ме погледна в очите и с равен тон каза: ”Диагнозата е Бронхиална астма. Трябва към антибиотиците да прибавим и лекарства за вдишване (помпички) Бекотид и Салбутамол. Не се притеснявай, не сте единствените…” В този кошмар на чести пристъпи на фона на масивното медикаментозно лечение живях 5 години.\nЕдин ден ме запознаха с една двойка – прекрасни хора, излъчващи здраве, сияещи в красотата и силата си. Те ми разказаха как често са боледували от сериозни, дори нелечими болести и как са оздравяли, и сега поддържат здравето и красотата си без да им се налага да приемат медикаменти. Е, ето сега започна борба в моя лекарски ум – как е възможно, нали години наред са ме учили да лекувам само и единствено с медикаменти. Дори и профилактиката провеждаме с ваксини и лекарства с много странични ефекти… Та нали съм сериозен човек, човек на науката, практикуващ лекар…\nСкъпи приятели, ето вече15 години аз и моето семейство живеем различен живот. Имаме си едно здраво и жизнерадостно дете, което почти не боледува, но ако все пак се случи, за един ден оздравява. Всяка сутрин, след като благодарим на Бога за деня, който ни е подарил, раздавам вълшебните капсули Зелена енергия и Колактив. Не оставаме и без Есенциални масти киселини и Суперантиоксидант. И знаете ли, че и кучето ни ги хареса (имаме си един красив и умен Голден Ретрийвър – Ричи). На него също даваме продуктите, които ние приемаме, и го срвняваме с братчетета и сестричетата му – Ричи стана голям, здрав, красив, с лъскава козина и спокоен нрав. Често като го гледам си мисля за някои хора, които ми казват: ”Внушаваш си, че продуктите ти действат…”\nРазбрах, че няма по-съвършена фармацевтична промишленост от Природата, създала такива продукти като АФА, Есенциaлни мастни киселини, Коластра. Вече моите пациeнти имат надежда, пред очите ми стават чудесa. Моите приятели също приемат продуктите на АкваСорс и не боледуват. Вече 15 години у дома не се е налагало да купуваме антибиотици. Аз просто се превърнах в един здрав и щастлив човек. Мога да ви кажа, че дори се разхубавих и като жена. Който ме познава, ще го потвърди, а който иска да научи как, нека просто ми се обади!


2 комплекта Нощен изгледсъс скреч картина по избор Топ оферти\nОферта № 10073167\nАрт подарък! 2 комплекта "Нощен изглед"със скреч картина по избор, от AVVA Christoff\nГодишен технически преглед на лек автомобил или джип, от Автокомплекс Летоструй - оторизиран Shell комплекс\nЗа вашето парти! Плато с 60, 100 или 150 броя солени коктейлни хапки, с безплатна доставка, от CreatEvents\nВкусно изкушение за цялото семейство! Френска селска торта по избор - класик, с вишни или боровинки, от Канея\nИзработка на фирмен уеб сайт с включена стартова SEO оптимизация и мобилна версия, от #TAG Web Studio\nТърсите по-различен подарък? От AVVA Christoffса ви подготвили интересна идея, за да изненадате любителите на изкуствата и пътешествията!\n2 комплекта "Нощен изглед"със скреч картина по избор (41х29см) - за 16.80лв.\nМожете да избирате от следните видове картини:\n• Лас Вегас;\n• Скреч лист "Нощен изглед" - 1 брой;\n• Скреч лист за свободно рисуване, да развихрите вашата фантазия - 1 брой;\n• Писалка-перо за изтриване на защитния слой - 1 брой;\n• Красива подаръчна опаковка.\nНаправете оригинален и необичаен подарък на себе си и своите близки! Проектът "Разкрийте нощния град"се ползва с огромна популярност в целия свят, влизайки в 10-те най-добри дизайнерски идеи на 2015г. Занимателния процес (разкриване) не оставя равнодушни нито възрастни, нито деца. А нощните пейзажи на любимите градове ви напомнят за приятните моменти от минали и предстоящи пътешествия. Всичко, което трябва да направите - това е да вземете заострената писалка с перо, да изтриете от плаката местата, отбелязани със сив цвят. Под сивото покритие ви чака красив, златист оттенък, който придава на мегаполиса прекрасен нощен вид. На светлина се показват прозорци, сгради и улици. По ваше желание може да добавите допълнителни светлини, облаци, водни отражения и други върху тъмната основа и благодарение на вашето въображение да създадете собствена уникална картина.\nГотовата картина може да бъде поставена в рамка и да се използва като стенна декорация.\nВалидност на ваучера: от 25 Декември 2017 (Понеделник) до 25 Януари 2018 (Четвъртък).\nПри грабване на ваучер посочете имена, телефон за контакт и име и точен адрес на офис на Еконт за доставка (или желание да вземете продукта на място от офиса на фирмата). В полето "Забележки"уточнете желания модел картина (вижте ги в Галерия).\nДоставката е за сметка на клиента - 3.70лв до офис на Еконт. Извършва се в рамките на 3 работни дни след заявка. При поръчка на до 6 комплекта, цената за доставка остава 3.70лв общо.\nМожете да избирате от следните модели картини: - Париж; - Лондон; - Лас Вегас; - Флоренция.\nВсеки комплект съдържа: - Скреч лист "Нощен изглед" - 1 брой; - Скреч лист за свободно рисуване, да развихрите вашата фантазия - 1 брой; - Писалка-перо за изтриване на защитния слой - 1 брой; - Красива подаръчна опаковка.\nЗа допълнителна информация: 0878 788 055.


Възпаление на женските полови органи, възпаление на външните женски полови органи лечение\nВъзпаление на външните женски полови органи лечение\nНеблагоприятно особено ако се дължи на трипер или сифилис. Етапът на от откъсване на дъщерата клетка от майчината определя нейната изпъкналост.\nВтората вечер се слага парен компрес на долната част на корема и влагалището с торбички, напълнени с горещ полусварен ечемик варен само 10 минути, за да може да се използва 2—3 пъти подред , или се прави парна баня на влагалището, както по-горе, последвани от същата влагалищна промивка.\nТака че по отношение на причинителите на възпаление - то може да се предизвика от всякакви микроорганизми, които надхвърлят определено микробно число или такива, които по принцип не трябва да ги има във влагалището.\nСлед време се явява и течение. Неприятните гъбички по половите органи са познато оплакване за голяма част не само от жените, но и от мъжете. През този период малка част от него се втрива ежедневно, двукратно в засегнатата част и участъка около нея.\nМястото е значително зачервено. Гоблени за шиене цени, обед и вечер 20 минути преди ядене болната да взема по 1 супена лъжица от следната смес:. Сутрин, подходящ за борба с гъбички. Под формата на крем нистатин е антибиотичен медикамент, обед възпаление на външните женски полови органи лечение вечер 20 минути преди ядене болната да взема по 1 супена лъжица от следната смес:, подходящ за борба с гъбички.\nПод формата на крем нистатин е антибиотичен медикамент, обед и вечер 20 минути преди ядене болната да взема по 1 супена лъжица от следната смес:, който оказва бактерициден ефект не само върху гъбичните спори.\nСъществува пряка връзка между гестационна възраст на плода и честотата на вагинална кандидоза. Хроничното възпаление на лигавицата на матката може да възникне като усложнение на острото, а и като самостоятелно заболяване.\nОсвен това всяка вечер се правят влагалищни промивки и се поставят тампончета, а тилът се налага с пресен селски хлебен квас, както е казано по-горе.\nПървото се наблюдава само в периода на половата зрелост пубертета особено у млади момичета, изостанали в своето полово развитие, и се проявява в затруднено и недостатъчно изтичане на менструалната кръв, която се набира във вътрешността на МАТКА та. Това е правилният подход.\nДа се пазят от настинка, да държат краката си топли, особено при менструация. След дни болките и паренето намаляват. Яйчниците са две малки тела с овална форма. Кройтерхоф - душ крем с маслиново масло - мл.\nВажно е да знаете за него, че уврежда латекса. Как да си върнем радостта от живота. При него течението е обилно, пенесто и жълтозелено.\nСъстои се в отбягване на причините, последвани от поливане на цялото тяло или къпане с хладка слънчева вода за 5-10 минути. Състои се в отбягване на причините, последвани от поливане на цялото тяло или къпане с хладка слънчева вода за 5-10 минути. От миле китич - болка смес 2 пълни супени лъжици се запарват с г вряща вода; на тих огън ври 10 минути и като изстине, възпаление на външните женски полови органи лечение, дадена в точка I, които го предизвикват.\nПочти във всички случаи то е продължение на възпалителния процес на матката. Фази и срокове на бременността.\nСмесете посоченото количество билки. Отвътре матката е покрита с нежна лигава ципа. Когато отокът спадне, устните да се поръсват с пудрата за възпаление на външната част на половите органи.\nКато част от поддържащата терапия клотримазол се вписва по следния начин: Сред тях са такива с антибиотичен ефект, маточните тръби и яйчниците, който ще направи това.\nКъм вътрешните полови органи на жената спадат влагалището, все още няма публикувани коментари. С медния разтвор правете двукратно промивки.\nС медния разтвор правете двукратно промивки. Приема се по мл.\nСутрин, обед и вечер 20 минути преди ядене жената да взема по 1 супена лъжица сироп от широколистен живовляк — 50 г живовляк листа , 3 супени лъжици корени от магданоз, 3 супени лъжици семе от керевиз, на ситно счукано, и 3 супени лъжици чист пчелен мед на тих огън в г вода се варят 15 минути. Поглъщането й се осъществява задължително с приеманата храна за оптимално абсорбиране на активните компоненти.\nДесет минути след сместа се изпива 1 чашка от г отварка от агримония, борови връхчета, широколистен живовляк листа , листа от горска ягода , маточина , невен листа и цвят и цариче — по 50 г от всяка.\nКоензим Q10 60 капс. Но главен провокатор професионално кухненско оборудване варна този проблем се оказва отслабената имунна система. Но главен провокатор на този проблем се оказва отслабената имунна система. Те са широко разпространени в околната среда. За баня е добре разтворът да бъде предварително затоплен и да останете в него за петнадесет минути. Те са широко разпространени в околната среда.\nЖената да пази половите си органи от всякакви натъртвания и наранявания. Факт е, че нистатинът е отговорен за развитието на бактериална вагиноза, която е обусловена от променена микрофлора във влагалищната среда. Secondary Билки и домашни средства Лечение и заболявания Лекарства и заместители Болки и симптоми Билкова аптека Здравословно хранене и суперхрани. За значително намаляване на гъбичните дрожди и за успокояване на сърбежа помагат вагиналните тампони, напоени с мед.\nТези фактори благоприятстват за проникване на гъбички в тъканта. Жените да следят за редовното изпразване на червата и на пикочния мехур.\nОстрата и неприятна миризма на течението е признак на инфекция.\nМаха се грижливо пяната с лъжица, и то без да се разклаща бистрата вода на катрана, и същата вода без катрана се налива внимателно в бутилки, които се запушват добре. В пораженията на кандида албиканс са преди всичко нарушения в имунитета.


Резитба за формиране на палмета - Agro-CONSULTANT.net\nРезитба за формиране на палмета\nПубликувана на Петък, 27 Февруари 2015 10:25\nРезитба първа година\nПри този тип формировка първата резитба след засаждане се състои само в ограничаване\nвисочината на стъблото. Засадените дръвчета се режат на 50-70 см височина от почвената повърхност. Ако на 10-15 см под отреза има предивременно развити клонки, те се съкращават на 2 пъпки. Разположените по надолу се премахват от основа.\nТъй като тази формировка е с водач, при добро развитие на дръвчето през юни се прави избор на водач и скелетни клони за първия етаж. За водач се избира най-високо разположената клонка, а за първи етаж клонки, които са в посока на реда. Всички конкуренти и други клонки се превиват и се превързават съм стеблото.\nРезитба втора година\nРезитбата през втората година има за цел да засили растежа на скелетните клони от първия етаж. Тази резитба може да е и по-различна в зависимост от силата на растеж на дръвчетата.\nПри мнотго добре развите дръвчета, водачът се съкращава над мястото, където ще се формира втория етаж, а всички излишни клонки (и привитите през лятото) се отстраняват.\nПри много силно развит водач, за да задържим неговото развитие той се съкращава на нивото на скелетните клони от първия етаж.\nПри много силно развит водач , а слабо развити клони на първия етаж, той се премахва от основа, като се отклонява на по-слабо развита странична клонка, която ще служи за негов продължител и ще даде възможност на скелетните клони от първия етаж да се засилят.\nРезитба трета година\nТретата и следващите резитби са както втората – аналогично на първия се формират следващите етажи. Спазва се правилото клоните да са по-възможност в посока на реда, а ако е необходимо се прави корекция с някой от посочените начини. Премахват се конкурентите на водача и скелетните клони и се оставя само обрастваща дървесина от едногодишни клонки. След като се формира и последния етаж, водачът се съкращава на 50-60 см над него.\nTags: резитба за формиране на палмета ,\tпалмета


Литературен свят » Българска литература Публицистика брой 122 ноември 2019 » НИКОЛАЙ ХАЙТОВ\n15 септември е денят на неговото рождение. Денят, в който отеква звънецът на националния дух и младите българи прекрачват прага на знанието.\nДенят, в който влизаме в клас, за да изслушаме поредния Урок по родолюбие, да усетим как тупка сърцето на България във всеки от нас. Рождеството е повод да се поклоним отново пред гигантския му талант.\nНе познавам друг съвременен писател, дал толкова много на литературата и на своя народ, вдъхнал надежда на хиляди хора, както автора на „Шумки от габър” и „Диви разкази”, на „Капитан Петко войвода” и „Родопските комити разказват”… Николай Хайтов дойде сякаш от провидението, за да свидетелствува опитомяването ни като народ и нашето възкръсване като идея.\nТрудно ще отгранича друг автор в съвременната българска литература, тъй жизнено свързан с родния край, както Николай Хайтов с Родопите. Той е достоен пример за връзката „писател - народ”.\nДарбата му съумя да проникне в най-дълбоките кладенци на родопската душа, където са драматизмът и радостта. Няма друг майстор на словото, преживял с такава наслада житейските мурафети, паденията и възходите на своите герои.\nТой приемаше съдбата им като лична съдба, без оглед на тяхната религиозна или етническа принадлежност. Обичаше ги и те го обичаха, затова му отваряха проходите към тайните дебри на чувствата.\nАвторът и неговата планина си преливаха безсмъртие взаимно заради вярата, че ще останат в паметта на хората със своята самобитност и нравствена простота.\nНеестествено е да смятаме Хайтов за връх в националната литература без неговите персонажи от Родопите. Без Емине и Шабан от „Мъжки времена”, Юмер от „Мерак”, Сурото от „Горски дух”, Адил от „Засукан свят”, Метю от „Букова глава”, Алито от „Ибрям-Али”, Игнат от „Дърво без корен”, Рамаданчо и Силвина от „Дервишово семе”, Караиван от „Козия рог”, Асан от „Магьосникът от Брезе”…\nТези първични, недодялни, често жестоки и в същото време страдащи хора, са от народните низини, сред които авторът е живял, страдал и творил.\nС тях е надмогвал мизерията, неграмотността, създавал им е поминък в Девин, Персенк и Лисичево, заедно с тях е копал темелите на новото време.\nСред тези, колкото нежни, толкова и сурови планинци, минават младите му години, сред тях усеща първите радости и първите разочарования от живота. В Родопите израства и се калява бъдещият писател, родолюбец и гражданинът, скроен по мярката на своя народ.\nНиколай Хайтов разтвори вратите и прозорците на родопския свят, извади от раклите цялото му богатство, не за да го опорочи, а да го обогати чрез художническата си дарба. Да покаже изумителната му прелест на България и света.\nПодобно на каменоделец, той дялаше скалата много години, през целия си живот, докато заблести естествената й хубост. За радост на всички това ставаше на фона на неповторимия планински пейзаж.\n„Шумки от габър” и „Диви разкази” откриха пред нас и пред българската литература един нов свят - богат, очарователен, неповторим. И макар да е локализиран само в Родопите, с широтата и въздействието си той прекрачи родните граници и стигна до края на света.\nХайтов въведе Родопите в българската литература през парадния вход. Показа цялото им великолепие, развълнува с тях не само писмовницата, а и самия народ.\nКато ярко създание на своето време, неговите творби станаха най-голямото хранилище на българското родолюбие, храм на чуждата и личната болка, на всеобщата ни надежда и националния трепет.\nНиколай Хайтов представи родопските люде в автентичната им премяна, със звучния им език, с впечатляващата им образност, както го е правила Божията ръка в митологията, фолклора, историята.\n„Ако ме попитат коя планина ми най-много харесва, за себе си аз ще кажа: Родопа. Разбира се, Рила е красива, ала това е дива и мъжествена красота. Рила е планина за катерачи-завоеватели, Родопа - за поети и съзерцатели. Рила е частица от света, а Родопа - свят! Рила - величествен остров, Родопа - велико море! А какво да кажем за Пирин?… Пирин е само жена, Родопа - и майка, и жена!…”\nПисателят нямаше нищо по-скъпо от родната планина. Всякога я идентифицираше с България, прекланяше се пред нея като пред олтар.\nНа тази „майка и жена”, посвети своята дарба. Създаде творби, които съперничат на най-вълнуващите образци в националната и световната литература. Филмите „Козият рог” и „Капитан Петко войвода” обиколиха земята.\nОсвен със силните си характери, героите му - българи от Родопа, пленяват зрителите и читателите със своята нравственост, карат ги да се възторгват пред изконните български ценности.\nНиколай Хайтов реализира напълно творческата си и гражданска мисия. Преди да си тръгне от нашия свят, той каза, че си отива с кеф.\nБеше признат за народен писател, получи световна известност, книгите му са отпечатани приживе в 4 милиона и половина тираж, показа на младите хора как се защитават идеите, свързани с родолюбието, и защо отечеството трябва да е над всичко.\nВъпреки това, Хайтов страдаше - искрено, дълбоко, разтърсващо. Между различните болки една не му даваше мир - обезбългаряването на Родопите - най-пламенното отечество.\nНегодуваше, че историците не вникват в същността на нещата и не възпират „майкопродавците”, тръгнали на кръстоносен поход срещу 200-та хиляди българи мохамедани да ги лъчат от земята кърмилница, обявявайки ги за „малцинство”.\nОще през 1994 г. издателска къща „Христо Ботев” отпечата пубицистичната му книга „Време за разхвърляне на камъни”, в която за пореден път писателят заявява високо и ясно, че изкуството и лъжата са несъвметими.\nТри статии от книгата ме впечатлиха до болка: „Помашката карта в голямата игра”, „Славянско племе ли са помаците или марсианци” и „Семето на Момчил юнак не се е кратило”.\nТова впечатление не идваше от фактите в тях, те ми бяха познати, а от мъжествения глас на твореца, който оставаше да звучи като глас в пустиня.\nС възмущение и гняв той пише: „Помашката карта” започва да се разиграва у нас още по време на Освободителната война. Преди да е подписан Санстефанският мирен договор, започва организирането на мюсюлмански бунт в Родопите, т. н. Сенклеров метеж, за да се създадат предпоставки за ревизия на Санстефанска България, което и става по-късно на Берлинския конгрес. Организатор и вдъхновител на това пъклено дело е английският полковник на турска служба Сенклер. Може би знаете - пита нас, непредубедените и неинтересуващите се, - че един от доводите за разпокъсването на Санстефанска България е да се осигури „надеждна закрила” на попадналото в нея мохамеданско население…”\nТака звучи публицистичният му глас, литературният е още по-убедителен. Да си спомним само за едно от неговите есета „Мустафа Гоговото”, отпечатано в сборника „Шумки от габър” през 1965 г.\nПоводът за написването на тази съкровена творба е съвсем дребен на вид - оплакване на давидковски селянин, че му залесяват нивата, но достатъчно силен като свидетелство за единния корен на българите в Родопите и за жестокостта на поробителя, който ги е измъквал от бащиното огнище и ги е проскал върху дръвника.\nЧуйте как само звучи знаменитото му есе „Мустафа Гоговото”, превърнало се в лайтмотив на тази Хайтова болка:\n„Унищожени били даже мъртвите свидетели на престъплението: съборили камбанариите, закопали камбаните, натрошили кръстовете. Някъде изместили и даже изгорили старите села, за да не наумяват нищо на новия Мустафа за Гого. След това отрязали езика на живото предание, за да не може никой да узнае как е станал Гого Мустафа. Всичко било заличено и потурчено, само едно нищо и никакво име се изплъзнало - „Мустафа-Гоговото” - едно име в землището на село Давидково, Смолянско, в подножието на Енихан, за да свидетелствува единствено за извършеното над Гого престъпление… Своите го дърпали насам, чуждите - нататък и в това люшкане нататък и насам минали не година, две, а векове, без да се усети той на твърдо място. Турците винаги са го презирали, защото са виждали зад Мустафа Гого и са го наричали „дьонме”, а своите са го подозирали, защото зад Гого е надничала сянката на Мустафа. И дълго е било все така. В песните - Гого, в клетвите - Мустафа, в езика - Гого, в молитвите - Мустафа, в потурите - Гого, в чалмата - Мустафа!…”\nТова е злочестата съдба на родопчани, притискала с воденични камъни душата на твореца, карала го да пее и плаче с песните и жалбите на планината.\nНеприемливо, бих казал цинично е днес, когато в един глас повтаряме постулатите за европейските ценности, когато родината се съвзема от смазващия махмурлук, наречен „демократичен преход”, когато българският народ преодолява поредния рубикон, да гледаме на Родопите с недоверие и несигурност, с чувство, че днешните проблеми могат да бъдат решавани утре.\nПланината отдавна е разкъсала веригите на робството и е разбила средновековните зандани на подозрението, а родопчани не слугуват на никакви господари. И понеже те си го знаят, искат да го научи целият свят.\nУнизително е, че има хора, които все още черпят информация за родната планина от полицейските сводки и сметките на политическите бакали.\nТе превърнаха отродяването в политика и бизнес. Върху рулетката на нихилизма се завъртя съдбата на няколко поколения.\nСелищата в планината се идентифицират по минаретата, не по езика и традициите на живеещите в тях, във въздуха стенат арабски опуси, непонятни за никого, иманяри шетат из гори и поля и унищожават последните знаци за трако-славянските корени на това племе, еничари с полумесеци и кръстове на шия раздават правосъдие и правоверие, огромна свита „благодетели” прекрояват националната ни история.\nТе не се вълнуват от разрушените крепости и достолепни дворци, от изпепелените манастири и обругани олтари, от откраднатите икони и старопечатните книги. Тяхната цел е да ни оставят без памет.\nНие, навели глава, покорно мълчим. Така стигнахме до национален и психологичски абсурд - в началото на Двадесет и първи век да не смеем да кажем на глас колко време сме били под робство и от кого?!\nДнес в България едни етнически групи имат право на две родини, други - на нито една. От дълбините на недавното някой изстреля отново брадясалия въпрос „Какъв съм аз?” и отрови сърцата на хиляди българи в Родопите.\nТехният грях е в желанието земята, която ги е родила, да бъде тяхна родина. На словесната борса се появиха отново, за кой ли път, унизителното „помак”, обидното „родопски турци”, невярното „кумани” - всичко друго с изключение на простичкото и единствено вярното - българи.\nВместо утеха, благодетелите разкървиха още повече раната.\nЗа да е достоверна кампанията по отродяването, съзидателите на първия митинг на демокрацията в Мадан докараха 300 викачи - български турци от Кърджалийско и Делиормана.\nТогава, на това сборище се яви неграмотна жена във фередже и яшмак с плакат, на който беше изписано с едри сини букви: „Николай Хайтов - враг на мюсюлманите!”\nКой беше й тикнал този резил в ръцете не знам, но зная, че вместо урок по демокрация организаторите ни показаха типично антибългарско позорище, което оскверни и християнския кръст и ислямския полумесец.\nРани смъртоносно най-искрения приятел на родопчани, писателят, увековечил ги в своето творчество.\nТози митинг за връщане на турско-арабските имена беше първата запалителна бомба „Молотов”, хвърлена в сърцето на Родопа. Започна осмото поред преименуване на родопските българи от Освобождението насам.\nДнес циркът не е спрял своите проявления. Усетили, че с нагласения си „турско-арабски произход” никой ги недолюбва в Европа, маданските селяни доброволно тичат в съда и по най-бързата процедура връщат старите си български имена.\nКому и защо беше необходимо всичко това? Разбира се, на онези, които се хранят от хорската мъка и за които чест, род, отечество са празни откъм съдържание думи.\n„Помашкият въпрос”, пише Хайтов, още в основата си е опорочен от нашите марксически функционери. За тях опазването на националната самоличност на българите мохамедани съвсем не беше сред първите им грижи. Главната им грижа бе обезпечаването на пролетарския интернационализъм. Няма защо да се чудим, че сега възниква с такава сила. Това си е старата мина със закъснител - Баташката и Сенклеровата. С тая разлика, че мината веднъж избухва, а „помшкият въпрос” се възпламенява периодически. При всеки кризисен момент”.\nПрав е народният писател, безпощадно е прав. „Етническото” равновесие в Родопите се оказа трън в очите на мнозина политици, партийни мижитурки, нови и вехти управници, хора учили-недоучили родната си история, но яхнали властта поради конюнктурата и тръгнали да проповядват евроатлантическите ценности, които впоследствие се оказаха нищо повече от ръждив нож за гърба на Родопите и на България.\nТези ценности имаха и продължават да имат една-единствена цел - задушаването на българската национална идея.\nПроповедниците й не се вълнуват от съдбата на 14-те хиляди семейства, скрепили своя брак с това равновесие, нито се трогват от горчивия стон на младите, които трябваше да се потурчават отново.\nТях ги интересуваше час по-скоро да започне отродяването на едни българи от други и на всички заедно от отечеството. Въпреки високите постове, тези глашатаи на лъжата имат низки познания - те не могат да разграничат религиозната от националната принадлежност на хората.\nА историята крещи със своите примери и със стоновете на хората от земята на Момчил юнак и Гордю войвода, издъхвали върху дръвника с едничката мисъл за своя език и за своята вяра.\n„Знаете ли, пита Николай Хайтов, защо в навечерието на Съединението през 1885 г. Захари Стоянов заминава за Тъмръш, бави се около една неделя и репортажи дори написва, но нито една дума не казва защо е отишъл на среща с помашкия главатар Ахмед ага? Отива, за да осигури неутралитет на българите мохамедани. И успява, макар и с цената на Кърджалийската покрайнина, която минава по-късно към Турция. Така че без този толкова оклеветяван „помак” съединение през паметната 1885 г. едва ли щеше да има. Сами съдете - пише по-нататък авторът - Високата порта научава за свалянето на султанския наместник в Пловдив няколко часа, след като Гавраил Кръстевич е арестуван от съединистите. Това означава, че Ахмед ага Тъмръшлията не е докладвал в Цариград за готвения преврат. (Оказал се е не по-малко патриот от Захари Стоянов).\nПо класово-партийни причини не било правилно да се героизира един „деребей” като Ахмед ага. По същата причина не можеше да се каже добра дума в учебниците по история нито за цар, нито за болярин. Не пожалихме средновековните владетели - царе и боляри, та ще се церемоним с един родопски „деребей”!\nПодобна е съдбата и информационното затъмнение за първото масово покръстване на българите мохамедани в Родопите през 1912-1914 г., за недалновидността на Васил Радославов, за края на Втората световна война, когато на мирните преговори в Париж през 1945 г. трябваше отново да доказваме самобитността на българите мохамедани, за да не дойде границата над Пловдив.\nСъщото се повтаря и около културно-просветната организация „Родина” и нейните ръководители, чиято най-голяма беда беше, че искат Коранът да се чете на български и което е по-важно: не желаят да се смесва националната им самоличност с религиозните убеждения, както е навсякъде в цивилизования свят.\nПоуки много, терзае се Хайтов, но безполезни, защото същото горе-долу се повтори и през 1989 г., на 29 декември, когато се вземаше фаталното решение за българите мохамедани от ръководството на социалистическата партия, а след това „сини” и „червени” хукнаха да си осигуряват електорат сред родопчани с обещания и даже с увещания за възстановяване на имената, от които те се бяха вече отрекли.\nИзобщо документите доказват, че под повърхността на тихото наглед родопско ежедневие винаги е клокочила една невидима, непрестанна битка за отродяване на родопските българи мохамедани. И тази битка сега не само че не заглъхва, но се разпалва.”\nПрез 2001 г. се появи на книжния пазар литературната анкета „Който има ухо, да чуе”. В нея отново е отредено основно място на малцинственото шантажиране на Родопите.\nПосочени са поименно хората, организациите, институциите, посветили се на това непочтено деяние.\nНе само Николай Хайтов, а и всички ние, които живеем в планината на Орфей, Спартак и Момчил, разбрахме - всички обещания на щедрите „благодетели” са едно нищо и с нагазването в блатото на т. н. преход, животът на българите, изповядващи ислям, става все по-труден.\nЗащо, питам аз? Нали в Родопите е кондензирано всичко българско: нашите трако-славянски корени, крепостите на гордостта, великите песни, най-старите Кирило-Методиеви наречия?… И в същото време най-поруганата България е тук.\nТук е Гордиевият възел на нацията. Въпреки това държавата нехае. Държи се като мащеха. Днес няма по-онеправдан край от Родопския.\nПланината е превърната в „Земя до поискване” и в зависимост от интереса на ментърджиите се взима за определен период, изстисква се каквото може да се изстиска от съсухрената й гръд и се хвърля в задния двор на държавата.\nОтговорите на Хайтов са недвусмислени. „Явни и тайни емисари кръстосват Родопите и дейността им с нищо не може да се обясни, освен с планираните в този район бъдещи отродителни действия, като прелюдия към разпокъсването, колонизирането и дори ликвидирането на България”.\nИ по-нататък: „Ако се разнищи дори само случаят със смолянските антипомашки пасквилчета „Скритият живот на една помакиня” и „Рязания поп”, ще лъсне цялата нравствена зараза, на която българите мохамедани са подложени днес с цел обявяването им за „малцинство”. Това се прояви с особена сила в случая с рязането на живи части от България, чрез разложителната дейност сред родопските българи мохамедани с пълното и безрезервно съдействие на самия Желю Желев и с участието на цяла тумба новоеничари - „етнически специалисти”, „изследователи”, съветници и активисти на „Отворено общество” като Антонина Желязкова, Михаил Иванов, Цветана Георгиева и други”.\nГоляма част от тези мераци бяха осъществени. Те се забелязват в пейзажа. Във всяко село щръкнаха минарета. Десетки випуски деца успоредно с училището посещават джамиите, учат Корана, полагат изпити, получават премии.\nЗа много младежи пътят към училището и университета е прекъснат. Момчетата масово се обрязват. Мадан, Рудозем, Девин, Доспат, дори Смолян се превръщат в бастиони на исляма, но и в центрове на бедността.\nБезработицата в родопските общини по традиция е най-висока в страната, недохранването, тежките метали в почвата и водата, болестите взимат своя „кръвен данък”.\nСъс сигурност може да се твърди, че най-бедните българи в момента са тук. По топене откъм население и безпътица, Родопите изпреварват българския Северозапад. Да, това са данни от НСИ за 2018 г.\nТихата човешка ненавист, провокирана от скритите и открити действия на управниците в района, е като червей дървояд. Тя ненаситно и в същото време тайно яде короната на българщината, трови атмосферата с фекалиите на нихилизма.\nПериодично се вихрят скандали, подтиквани от „нашите хора”, организират се събори с чужда етническа същност, чествания, юбилеи, назначават се кметове и областни управители от името и с благословията на една партия, без оглед на представителството на живеещите в региона… И всичко това за раздалечаване на хората от двете верски групи. ДПС показа модел!\nБНТ продължава да ни сюрпризира с филми като „Гори, гри, огънче” и ленти за „процъфтяващите” родопски села, където електоратът вие кръшни хора под минаретата и се разтапя от любов към отечеството.\nТук и там пристигат гости от арабски страни с „най-добри намерения”, донасят туй-онуй, но най-вече залъгалки за религиозния ни пубертет. Джамиите се надпреварват да организират курбани за гладните и босите, но вярващи в Аллах родопчани…\nВеднъж изпуснат, духът от бутилката полита във въздуха и започва да върши своята работа. Ние свикваме с това, както свикваме с факта, че тези неща не опират до нас и уж между другото, ей тъй изричаме:\n„Щом не им харесва в България, нека идат в Турция!”\nДа, ама в Турция ги смятат гяури. Тогава къде? А и да не го кажем, нали е посято съмнението, теглена е разграничителната черта, излюпено е онова напрежение между братята, което акумулира невероятна енергия.\nТо поддържа „температура”, близка до опасната, от която трудно се мре, но и с която трудно се живее. Членството ни в ЕС отвори пътя на Запад.\nВече са там 42% от младото население на Родопите.\nМнозина няма да се завърнат, децата им няма да говорят езика на Паисий, Ботев и Левски…\nЕто кое караше Николай Хайтов да предупреждава за опасностите в Родопите и не защото не вярваше на хората или не уважаваше тяхната различност, напротив - защото ги беше видял как живеят от векове заедно и ги обичаше такива, каквито са.\nГолемият писател, нашият именит земляк не спираше да напомня, че е дошло време да загърбим политическия карез и партийния егоизъм, да се хванем за ръце и да извървим пътя към себе си, без да си причиняваме болка, защото тя изтощава духа и тялото, спира мечтата, убива надеждата.\nЗа него е характерно удивителното съзвучие при въздействието на творчеството му и въздействието на неговата личност. В това сливане е мощният пулс на човека с ясна позиция и твърда цел.\nТой пишеше за всички и мислеше за всичко. Внушаваше, че в мигове на изпитание най-важното е да пазим единството на нацията, защото няма по-тъжна участ за един народ от разединението.\nПредупреждаваше, че гражданското нехайство може да отприщи такъв канибализъм, който е способен да срине мирозданието, в чието съграждане е душата ни.\nТревожеше се, че подобна морална и духовна лудост би могла да прегази отново земята на Рез, Ахил и Спартак - неговата и нашата родна земя.\nХайтов създаде брилянтна проза и публицистика. За нея каквито и възторжени думи да кажем, ще бъдат на място. Неговият художествен разум се превърна в морална величина, в истинска мъдрост, а езиковото майсторство - в магия, способна да омагьоса хиляди и милиони.\nЗатова родопчани го помнят и обичат. И ще го помнят. Смолян се закичи с неговото име, отделяйки го като един от почетните си граждани, като човек, по който си сверяваме времето.\nНиколай Хайтов извая художествен, исторически и народностен паметник на Родопа. Показа ни неукротимия бунт на духа, заблудите, разбити от вихрите на историята, разказа ни за нестихващата страст на родопчани към съвършенството и свободата.\nВсяка страница от неговите книги ни напомня за ролята на интелигенцията в обществото, за ангажираността й в изкуството.\nЗаставя ни да казваме истината не само на нашите приятели, но и на нашите врагове. Предупреждава ни, че ако лъжата някога все пак победи, за това ще бъдем отговорни ние - гражданите, творците, политиците.\nоктомври 2009 - март 2019 г.


Derain бяло: снимка, кацане и грижи - Градински цветя, растения и храсти - 2021\nНевероятната красота декоративни растения, представени в статията, може да бъде чудесно допълнение към украсата на всяка градина площ във всички сезони. През лятото, той радва с луксозния си цъфтеж, по-близо до есента, плодовете изглеждат белезникаво-сини, а листата придобива неописуем лилав оттенък. С настъпването на зимата, дори и клоните му изглеждат добре на фона на покривка от снежнобял сняг. Растението е бяла трева, обикновено се използва за създаване на красиви живи плетове и за формиране на невероятни декоративни фигури от нея. Наречете го също и свидиной бял.\nВ статията е представена информация за бялото растение: снимки, засаждане, особености на грижата и др.\nВсекидневното му име е бял дрян. Принадлежи на семейство Кизилов. Ботаниците в рода dogwood имат около 60 вида, разделени на 4 подгенера. Отнася се за бялата трева до подрода свидина (или свидина), откъдето идва друго име - свидина бяла.\nВ Обединеното кралство разговорното име звучи сибирски дрян, а в Америка (САЩ) - татарски дрян. В британското име епитетът „Сибир” се отнася до родината на храста: Сибир, Северна Корея и Китай. И американското "куче" дърво отразява много старото име на плода на растението, което се нарича кучешки плодове. Според друга версия, думата дрян е леко модифицирана дървесна дървесина, означаваща масивна дървесина, от която преди са били направени мечове, ками и стрели. И всъщност бялата дървесина беше широко използвана за тази цел. Първото споменаване на дерен, запазено и до днес в това си качество, принадлежи на поета Джефри Чусер (края на 14 век). Оказва се, че това растение присъствало в културата на народите на Европа и Азия от най-древни времена.\nДарен има и друго популярно име - червеникаво. И тя се нарича бяла във връзка с цвета на неговите плодове и цветя.\nВ културата на белите дерени (описанието е подробно описано по-долу в статията) е хедж, който променя екипировката си няколко пъти през годината. Нещо повече, първото впечатление за него е обикновен неприличим храст, който не привлича нищо специално. Всъщност зелените листа на храста могат да се превърнат в ярко оранжеви. Те могат да бъдат червени, пурпурни и дори пурпурни, в зависимост от сорта. През зимата можете да наблюдавате невероятно красивия коралов цвят на кората на клоните.\nДекоративната стойност на такъв храст е доста висока поради такива особени качества - прераждане в различно време на годината. Derain white при градинарите е лидер сред всички видове храсти. Невъзможно е да не забележите 3-метровите храсти, които цъфтят два пъти годишно (възраст 2-3 години). И плодовете им не са само украса. Сред тях са видове, известни със сладки и кисели, годни за консумация и вкусни плодове.\nDerain white: описание, снимка\nТова е декоративна, гъвкава храст. Такава градина растение изглежда страхотно във всеки сезон на годината.\nВ допълнение към пъстри листа и зрелищна кора, растението украсява градинската зона с ранно цъфтене през пролетта, бели плодове през лятото и есенно лилаво. Заводът принадлежи към семейството на Корнел. Общо има, както е отбелязано по-горе, около 60 вида, както вечнозелени, така и широколистни. Въпреки това, не всички от тях са устойчиви на замръзване.\nDerain white (снимка, дадена в статията) в дивата природа расте на горски ръбове. Дървото му е тежко и плътно.\nПопулярното име "krasnotal" deren получи благодарение на своите стъбла - те могат да бъдат от червено до кафяво на цвят. Можете да намерите храсти с много ярки червени клони, които изглеждат чудесно през есента и зимата. И листата на много разновидности през есента се превръщат в красив оранжев, черешов или кафяв цвят. Формата им е овална, посочена на върха.\nЦъфтежът настъпва два пъти годишно (края на пролетта - началото на лятото и края на лятото - началото на есента), в зависимост от метеорологичните условия.\nСортове на сортовете на това растение са много. Най-известни са различните подвидове (повече от 20) от обикновената бяла трева.\nНай-ярките популярни разновидности и форми са елегантните шишими, ауреа, сибир, свинска мас и варигетата. Всички те са красиви по цвета на листата и цвета на кората в студения сезон. Най-популярни:\nDerain бял Elegantissima, като тъмно червена кора на клони, крем малки цветя в плоски съцветия, листа с лека граница.\nСибир, който има ярко червени клони, цветни кремави цветове, бели плодове и петнисти листа от червен оттенък през есента.\nAurea, с жълти листа и бели плодове.\nShpet, притежаващи жълто-зелени петнисти листа, ярки червени клони в студения сезон, малки кремообразни съцветия и плодове с бял цвят.\nKesselring - най-устойчиви на студ сорт, с клони от тъмно червен цвят, листа червеникави и бели плодове.\nДерийн Бялата елегантност\nНай-разпространеният сорт има друго име - аржентеомаргината. Той има следните функции:\nкъса височина (до 3 метра), ширина до 3 м,\nразтегнати и гъвкави клони, красиво преплетени,\nмлади издънки имат маслинено-зелен цвят на кората, който по-близо до есента се превръща в кестеняво-червено с синкав цвят,\nсиво-зелени листа, леко набръчкани, имат широка бяла ивица,\nбели цветя с лек розов оттенък са събрани в клъстери от съцветия (не винаги цъфти отново),\nплодовете са сферични, с бял цвят с синкав или жълт оттенък (не могат да се ядат).\nИмето на сорта говори само за себе си. Бушът изглежда много елегантно. Цъфтежът започва през третата година на растеж.\nОсвен това ще стане ясно, че за това растение процесът на отглеждане, засаждане и грижа изобщо не е сложен. Derain е бял (снимката е представена в статията) расте най-добре в областите на слънцето, но при частична Penumbra той се чувства доста добре. Не е ужасно за това растение и подземни води, разположени в близост до корените.\nПредпочитаните почви са влажни и плодородни, но могат да растат върху бедните, но е необходимо периодично хранене. Пясъчната почва за това растение не е много подходяща - декоративните свойства се влошават и расте по-бавно. Също така, глина почви не съвсем подходящи, тъй като те са тежки и не позволяват на кислород да тече към корените на растението.\nТрябва да се отбележи, че ямата трябва да бъде подготвена предварително, около 2 седмици преди слизане. Той носи компост, хумус и минерални торове. Това е достатъчно, за да не се нуждае от допълнително захранване за няколко години.\nЗа да растат красиви храсти от фиданки, най-добре е да ги купуват в детска стая. При закупуване на пазара има известен риск. Най-добрите разсад са на четири години, дават много силни издънки и растат сравнително бързо.\nСхема на засаждане на резници и закупени разсад:\nпрепоръчително е да се приземи в началото на пролетта или в края на есента до първите слани,\nако изсушени корени са намерени в разсад, те трябва да се поставят в контейнер с вода в продължение на няколко часа преди засаждане, така че да могат да абсорбират необходимото количество влага,\nплощадката е предварително изкопана и оплодина,\nхрастите трябва да бъдат разположени на разстояние 2-3 метра,\nтрябва да излееш една кофа вода в ямите, с компост,\nтрябва да запълниш ямата в няколко етапа, докато леко удря земята около корена,\nмладите издънки трябва да се поливат по-често.\nПовече от 50 години живее бялата трева. Засаждането и грижите не изискват много усилия. Затова си заслужава да расте в градината.\nРастението се размножава чрез семена, резници и наслоявания.\nСемената се събират през есента. Трябва да се отбележи, че те имат отлична кълняемост. Можете да ги сеете през есента, но е по-добре първо да се разслои в избата или в хладилника при температура от около +4 градуса. Трябва да се отбележи, че когато беловината расте, семената могат да бъдат пренасяни от птици, така че те могат да поникнат в най-неочакваните места.\nЗелените резници не се корени много добре. Тези, които отидоха на растеж, могат да замръзнат през първата зима. По-добре е да се изкорени двугодишно дървено стебло, тъй като кореновите пъпки са разположени по цялата дължина на клона.\nВъзпроизвеждането чрез наслояване е най-добрият начин. Достатъчно е да ги прикопите през пролетта на дълбочина 10 см и постоянно да поливате почвата. Корените ще се появят след около шест месеца. През есента или следващата година младия храст трябва да бъде засаден на постоянно място, но е по-добре да се остави за още една година и да се трансплантира напълно оформен храст.\nТя е придирчива бяла. Грижата за него не отнема много време.\nЧестото поливане е необходимо само за ново засадени разсад (ежедневно), а храстите за възрастни трябва да се поливат само в горещо време (до 3 пъти месечно). Само едно растение се нуждае от 2-3 кофички с вода.\nБелият трева наистина не се нуждае от допълнително хранене, но за по-активен растеж и цъфтеж, торове могат да се прилагат 2 пъти годишно (през пролетта - минерални, през лятото - органични).\nЕдин от най-важните етапи в грижата за Дерен - резитба. Този храст ви позволява да създавате невероятни неща с него. Тя може да отнеме различни форми, което ви позволява перфектно да украсите всяка градина.\nУказания за подрязване\nЗа правилна резитба са необходими градински триони и ножчета.\nПреди този процес трябва да се отървете от старите, болни и измръзнали клони.\nЗимата е единственото време, когато подобно събитие не се провежда, но при сравнително топло време някои грозни клони могат да бъдат отрязани.\nАко случайно отрежете доста голям брой клони, не бива да се разстройвате, защото торфът расте много бързо.\nКакто можете да видите, лесен за грижа за това растение, както и засаждане. Derain white се нуждае от известно внимание, но си струва, тъй като красиво украсява всяка част от градината или парковата зона.\nМного варианти на корони могат да бъдат оформени от бяла трева. По-долу са най-известните от тях:\nКолоната. За образуването му е най-подходящ Буш, отгледан от резници. За да се постигне по-зрелищна форма, трябва да се оставят само изправени издънки и да се отстранят изпъкналите.\nПолукълбо. Многогодишен храст, подрязан свежи издънки, които не са на повече от 3 години. Освен това те се нарязват така, че да останат над повърхността на земята на около 10-15 см. Височина. С този метод не остава гола долна част на храста.\nДъг. Derain white, от който са създадени колоните, може да се трансформира в красиви арки. За да направите това, огънете издънките настрани и ги прикрепете към земята или към оградата. Под такива арки можете да инсталирате магазини.\nС помощта на градински ножици могат да се създават топка, куб и други форми.\nБушът на Дерен може да се превърне във всякаква форма, която се вписва идеално във всеки градински дизайн.\nБели в ландшафтен дизайн\nDeurene е красива във всички градини: на частни парцели с наклон (тъй като това растение не се страхува от ерозия на почвата), в градини, сред други храсти, като част от смесени цветни лехи и като жив плет.\nВ допълнение към естетическата стойност, плодовете на храста привличат различни птици към обекта.\nТова растение е наистина красиво по всяко време на годината. Тя може да бъде голяма украса на всеки крайградски район, дори и в северните сурови райони.\nВсички видове растения могат да се отглеждат на място. Това могат да бъдат цветя, ампелови и катерачни растения, декоративна зеленина и храсти. Такива грозни, на пръв поглед бели тревни площи също могат да бъдат прекрасна украса на градината.\nПочти нищо привлекателно през лятото (дебели клони с малки бели цветя), той изпъква ясно сред другите храсти през есента. Целият му чар е, че в това време на годината той се разкрива в пълната си слава.\nЗасаждане и грижи за бяла трева (накратко)\nцъфтеж: в изобилие през първата половина на лятото, повтаря се - в началото на есента.\nзасаждане: през пролетта преди началото на потока сок или по време на падането на листата.\nполиване: разсад се полива 1-2 пъти седмично, възрастни растения - 2-3 пъти месечно в сух сезон, изразходвайки 1,5-2 кофи с вода за всяко растение.\nТоп дресинг: когато се отглеждат в плодородна почва, не можете да се хранят, а в бедните почви през пролетта под всеки храст правят 100-150 г комплексни минерални торове, а през лятото - 5-7 кг хумус.\nрезитба: от тригодишна възраст, два пъти годишно: през юли и август. Видовете с ярко оцветена кора се стрижат в началото на пролетта веднъж на няколко години.\nвъзпроизвеждане: семена, наслоявания и резници.\nвредители: тироидите са подобни на кома и листни въшки.\nDerain white - описание\nДерайн бял е разклонен храст с прави, голи и гъвкави клони от коралово-червено, черно-червено или червено-кафяв цвят, дъгообразно извито с възрастта. Височината на бялата трева може да достигне 3 м. Листата на растението са с дължина от 2 до 10 и широки 1 до 7 см, противоположни, цели, елипсовидни, дръжки, с три до пет различни дъгообразни жилки. Горната страна на листата е тъмнозелена, дъното е синкава. Малки бели цветя с четири венчелистчета се събират в дебели крайни щитове с диаметър от 3 до 5 см. Изобилните цъфтежи се провеждат през първата половина на лятото, а в началото на есента бялата трева отново цъфти. Плодовете от бяла трева са зрънцевидни костилки, синкави в неузряла форма и синкаво-бели, сплескани след узряване. Цъфти и носи бели плодове от две или три години.\nDerain white е зимно-устойчив, термоустойчив, устойчив на сянка, расте добре на всякаква почва и в градски условия. Той е толкова красив, колкото и непретенциозен.\nПри засаждане на трева бяло.\nЗасаждането на бяла трева и грижата за нея не изисква никакви специални умения. Можете да засаждате бял дерен в началото на пролетта, преди началото на потока сок или по време на падането на листата. За повечето градинари есенното засаждане е за предпочитане, тъй като с настъпването на пролетта зимните растения веднага започват да растат. Ако решите да засадите бял дерен през пролетта, опитайте се да задържите колкото се може повече почва върху корените, в които разсадът е нараснал, за да предпазите кореновата система от стреса на трансплантацията.\nБелият Derain обикновено расте в частична сянка и дори в сянка, така че често е засадена под дървета или по празни стени и огради. Въпреки това, разнообразни форми изискват ярко осветление, в противен случай тяхната листа губи първоначалното си оцветяване.\nКак да засадят трева бяло.\nСъставът на почвата е от голямо значение за растението, той не става бял на леки пясъчници, на каменисти места и в тежки глинести площи. Единственото изискване е неутрално ниво на киселинност на почвата.\nНай-добрият посадъчен материал е разсад не по-стари от 4 години: те бързо се вкореняват и дават много млади издънки след резитба. Преди засаждане, поставете кореновата система на разсад за няколко часа във водата, така че корените да бъдат наситени с влага и адаптацията да бъде по-лесна за понасяне. Засаждането с затворена коренова система не се нуждае от такава процедура.\nРазмерът на ямата за кацане на бялото дърво трябва да бъде с една четвърт по-голям от обема на кореновата система на растението с земна топка. За да може белият тор да расте нормално и да се развива в блатиста почва, той трябва да осигури добър дренаж: на дъното на ямата е положен слой от счупена тухла или счупен пясък с пясък с дебелина около 15 см. Ако почвата е суха и подземните води дълбоки води, отводняване в дупката за кацане не може да се сложи на всички или направи слой от пясък.\nЗапълнете пространството около корените със смес от почва от горния плодороден слой с компост и хумус. След засаждането повърхността се утъпква, обилно се полива, а когато водата се абсорбира, стволът на дърветата на разсадника се мулчира с органичен материал. Коренената шийка трябва да бъде на нивото на повърхността.\nГрижа за бялата трева\nБелият храст е бял, но непретенциозен, но все още изисква внимание. Състои се от грижа за тревата при поливане, разхлабване на почвата и премахване на плевелите в стволовете на дърветата, хранене, резитба и защита от болести и вредители.\nПовечето от поливане се нуждаят от млади и ново засадени растения, които трябва да се поливат 1-2 пъти седмично. Възрастният дерен се полива само при силна суша. В горещия сезон 2-3 напоявания на месец са достатъчни с дебит 1,5-2 кофи вода на растение. След овлажняване, разхлабете почвата в кръг и отстранете плевелите.\nХраненето с бяла трева е желателно, но не е необходимо, особено ако расте в плодородна почва. За да може растението да има здрав и цъфтящ вид, можете да добавите 100-150 г комплексен минерален тор под храста през пролетта и 5-7 кг компост или хумус през лятото.\nОт тригодишна възраст се извършва редовно коване на бели тревни площи, в противен случай долната част на храсталак скоро ще започне да оголва. Чтобы куст сохранял компактный вид, нужно удалить на нем каждый третий или четвертый побег, оставив на растении только сильные и развитые ветки. Кусты живой изгороди стригут первый раз в июле, а второй – в августе, после отрастания побегов.Сортовете с ярко оцветена кора се стрижат веднъж на няколко години в началото на пролетта, преди да започне начинаенето: храстите се подрязват напълно на височина 20 см от земята. Това подрязване стимулира растежа на много млади издънки.\nЩо се отнася до образуването на храста, популярните форми в ландшафтния дизайн са колоната, дъгата, полусферата, куба, топката и други фигури. Можете да образувате растение под формата на дърво, в един ствол. И е възможно да се поддържа естествената форма на короната, особено след като някои сортове бели дерени изглеждат чудесно дори без формиращо подстригване. Такива растения се нуждаят само от санитарно почистване.\nВъзрастните бели храсти рядко са засегнати от инфекции и вредители, но младите храсти са уязвими към брашнеста мана, клапи на подобни на запетая и листни въшки. Веднага след като на листата на растението през пролетта се появи помия белезникав цвят, незабавно отстранете засегнатите клони и третирайте храста с еднопроцентна бордоска смес или разтвор на фундазол. Разтвор на всяко акарицидно лекарство, например, Aktara, Aktellik, Akarin, Bankol или Biotlin, трябва да се използва срещу листни въшки и клапи.\nИма няколко декоративни градински форми и много разновидности на бели дерени. Градинските форми включват:\n– deren white argenteo-marginata - Растение с червена кора и зелени листа, граничещо с кремаво бял ръб. През есента листата става карминово червено. Най-популярната разновидност на този вид е храстът бели хризантисхимис - храст до 3 м висок, с ефектни червени издънки и широк, неравен кремово-бял кант на листата, върху които освен границата има петна и ивици кремав цвят,\n– Сибирска градинска форма - нискорастящи растения с яркочервени издънки и светлозелени листа, които през есента стават червено-кафяви. Популярна е сортът Бяла сибирска Variegata, храст с височина до 2 м с широк кремообразен кант на листата, както и кремави петна и инсулти. През есента зелената част на листата става лилава. Сортът е подобен на Elegancem, но расте по-бавно, поради което е подходящ за малки градини. Сред градинарите се изисква и бяла Aurea - храст до 2 м висок с бледо жълти листа, червеникави издънки, кремаво бели цветя и синкаво-бели плодове,\n– Керн градинска форма - растения със зелени листа в жълти петна,\n– трева бяла Шпета - градинска форма, отглеждана преди около век и представяща растения с височина до 2 м с кафяво-червени издънки и широка неравномерна златисто-жълта граница по ръба на зелени листа. През есента листата стават лилави,\n– Dersen бяло Kesselring - растения с черно-червени или пурпурно-черни издънки.\nСледните сортове бял елен са търсени в културата:\nDören, род на широколистни или вечнозелени храсти в северното полукълбо, принадлежи на семейство Кизилов (дрянови). Някои класификатори съчетават Свидина с рода Kizil, затова дрянът и дрянът споделят общо латинско име - Cornus.\nПредставители на рода Dyrena се различават през цялата година декоративни. През лятото те се открояват бели или златни пъпки, а някои сортове - извънредно зеленина. През есента, ние можем да се възхищаваме на техните снежно бели, сини или черни плодове на фона на лилаво или червено зеленина, докато зимата ни позволява да погледнем екзотичните клони на храста - червено, оранжево, жълто, ярко зелено ...\nDören red (Сornus sanguinea), или кръвоносните, е червеникаво, обичайно в цяла Европа, и прилича на бели плевели. Но този вид е много по-висок (до 4 м, според известна информация - до 7 м), има по-големи листа, увиснали издънки с различни цветове, в зависимост от сорта. Получил е името си за есенния костюм - кървавочервени огромни листа, украсени с малки синьо-черни плодове.\nКанадски Dören (Cornus canadensis) е широко разпространен в Северна Америка и Далечния Изток, може да се открие дори в Гренландия и Японските острови. Канадската трева в ландшафтен дизайн се използва като почвено покритие в композиции, алпинеуми и за създаване на храстова тревна площ. И ние разбираме защо, защото нейната форма на живот е джудже полу-храст, само 20 см височина, с тревисти стъбла и големи, продълговати листа. За разлика от останалата част от гората, тя расте бавно. Цветята на канадската свидина са едва забележими, но прицветниците, големи и бели, създават впечатление за големи единични цветя върху растението от юни до юли. Червените плодове узряват през август. Те оживяват зеления килим с ярки петна.\nЯпонски японски (Cornus kousa) понякога наричан също Bentamia Coase (Benthamidia kousa) и Zinoxilon Cuza (Cynoxylon kousa). Родината на бентомия е Китай и Япония. В природата тя расте под формата на малко широколистно дърво или висок храст с височина 5-7 метра. Подобно на wolfberry, прицветниците играят ролята на венчелистчета при този вид.\nDören е стрелец (Cornus stolonifera) по външен вид е подобен на белия сок. Отличава се с ватовото дърво с голяма разхлабеност и непрекъснато вегетативно размножаване чрез потомство. По-ниските клони, приближаващи се до земята, бързо се вкореняват и храстът нараства силно в ширина.\nДекоративният храст е добре приспособен към растеж в южните и средните ширини на Русия, в Далечния изток, в Сибир.\nПринадлежи към семейството на царевицата, тя включва няколко десетки разновидности на различни видове.\nОписание на някои от най-популярните:\nбяла трева - най-популярният и широко разпространен тип перитофилия. Понякога се нарича свидина или свида бяла. В дивата природа може да се намери по бреговете на потоци и реки на Далечния Изток, в Сибирския регион. Тя расте до 3 метра, с красиви листа, оформени като бреза, но пъстра. Клоните са тънки, изправени, боядисани в ярки цветове на всички нюанси на червено. Един от най-популярните сортове е Elegantissima, този сорт може да се припише на Shpet, въпреки че листата му имат жълта граница,\nкръв червено трева - може да се срещне много по-рядко. Развива се добре в европейската част на страната, в Кавказ. Може да достигне до четири метра височина. Лъковете са светлозелени и стават червени с възрастта. Цветът на листата от зелено до червено през есента, по време на узряването на плода. По-често отглеждани сортове Compress,\nмногогодишно листа - нисък храст, само един метър и половина височина. Тя се нарича още свидина перенолистная. Също така с течение на времето цветът на издънките се променя от зелен на червен. Устойчиви на студ, но получили по-малка популярност от предишните две,\nдерен цъфтят (бентамидиум) - Бушът не е много популярен, защото обича топлината и не толерира суровите зими на Русия. Степента на bentamidia Kouza променя цвета на листата през есента, от тъмнозелени стават ярко жълти, плодовете са сочни, с вкус, годни за консумация. Деренът с жълти листа не е популярен в нашите географски ширини поради честото замръзване,\nдерен мъжки (обикновен дрян) - расте под формата на дърво или храст, всичко зависи от образуването и подрязването на короната. Височина до 7-8 метра. Цветовете са жълти, не големи. Плодовете са ярки, годни за консумация, от тях сладко или сухо. За увеличаване на плодните през пролетта се нарязва.\nВсички други видове не са особено забележителни, защото не са спечелили своето място в провинциалните парцели и се отглеждат само в Ботаническата градина или в експерименталните парцели. Това е Дерен от потомство, Дерен на Бейл, много източноазиатски видове.\nЗа тези, които се интересуват от този декоративни храсти и неговите разновидности и видове, в интернет можете да намерите видео или да гледате снимка.\nЗа храсти не се изисква повишена грижа. Расте на всяка подкиселена почва, толерира леко засенчване.\nВсички видове, обичайни в Русия, са зимни, но някои сортове могат да замръзнат, така че храстът може да се мулчира от есента.\nВ началото на сезона се прилага азотно торене, а в края на август фосфорният тор. Това допринася за растежа на декоративната листна маса и благодарение на фосфатите се подготвя за зимата.\nПодрязването и образуването на храста трябва да започне с тригодишна възраст. Най-добре е да отрежете стар, разтегнат храст през пролетта напълно и да започнете да оформяте нов растеж чрез прищипване на растящите издънки. Така че торфът ще изглежда чист и добре поддържан.\nГледайте видеото, в което градинарят говори за грижата за един от най-непретенциозните и зрелищни храсти за крайградския район - трева:\nМного често при хората се дава храст, наречен бял дрян или свидина. А на територията на западните страни и САЩ Дерен се нарича куче. Най-вероятноБушът е получил такова име поради плодовете, които външно приличат на вълковите плодове. Дълго време дървото на този храст беше използвано за правене на ками и ножове.\nБелият дерен принадлежи към семейството на дрян. Храстът също принадлежи към видовете, които могат да живеят много добре на територията на Русия, тъй като се приспособяват добре към суровите зими. Бялата трева е доста голяма по размер по култура. Има гъвкави клони за разпръскване. Цветът на кората може да бъде червен или червено-кафяв. В естественото си местообитание бялата трева може да бъде намерена от страната на пътищата, по бреговете на язовирите, а също и по горските ръбове.\nТова е необичайно растение. буквално през цялата година изглежда страхотно. До края на лятото плодовете с кръгла форма и бял цвят узряват на храста. Диаметърът на един плод е около 8 mm. В същото време се образуват малки бели цветя, събрани в съцветия. През есента, листата на храста е декоративна. Той е боядисан в бор, оранжеви и червени нюанси. Дори на фона на бял сняг през зимата, този храст изглежда много впечатляващо поради червената си кора.\nБлагодарение на работата на животновъдите показва много разновидности на това растение. Най-популярни от тях са следните:\nДерин Сибир. Този вид е много популярен в Русия. Представлява орнаментален храст, който се отличава от повечето други разновидности в разпръскващите се клони, които имат коралов цвят. Кората става особено ярка с настъпването на зимата. Расте до височина 3 м. Листата са продълговати, оцветени в тъмнозелен цвят. С настъпването на есенните листа стават бордо или лилаво. След дъждовете, листата стават особено ярки, но по време на суша те могат да блестят и да паднат. Цъфтящи сибирски трае от началото на лятото до есента. Храст цъфти бели цветя, които са събрани в съцветия под формата на щитове. В същото време плодовете започват да узряват. Първо, плодовете стават бели и докато узряват, стават сини. Този сорт е устойчив на сянка и устойчив на тежки студове. Много често храстите се използват в градинския дизайн. Като правило, те са засадени в групи, като ги използват за създаване на красиви живи плетове, миксбордове. В допълнение, този сорт се използва за озеленяване на градски паркове, площади и площади.\nDerain elegantissima. Този вид е доста често срещан. Основната му разлика е в големи размери. Във височина храстът достига до 3 м и еднаква по ширина. Клоновете на растението се разпростират, има декоративна кора и листа, които продължават през всички сезони. Срокът на живот на този сорт е над 50 години, при спазване на правилата за грижа. Цъфти храсти през май, а цъфтежът приключва в края на юни. Цъфти торф малки цветя в бяло. Цветовете се оформят в съцветия под формата на скулптури. Храстовата листа е декоративна. На зелените листа има широка бяла граница. Един лист може да бъде дълъг до 8 см. През есента листата стават жълти, оранжеви или пурпурни. В същото време плодовете с форма на зрънце от синя сянка започват да узряват. Този сорт се отличава с бързия си растеж. За една година храстът се отглежда 40 см висок и широк. Derain eleganthissima е устойчив на суша, устойчив на замръзване и устойчив на сянка сорт. Кората на леторастите е оцветена в червено, особено необичайно изглежда през зимата. Този сорт е идеален за групови насаждения, засаждане в градове, паркове и площади. В допълнение, растенията са напълно способни да комбинират с други храсти. Идеалното приложение би било създаването на хеджиране.\nDören бели сибирски variegata. Този сорт изглежда много подобен на сорта elengatissima. Но размерите му ще бъдат много по-малки. По височина растението може да достигне един и половина метра. В диаметър храстът расте до 2 м. Този сорт има доста разтегнати клони с богат червен цвят. Листата също са големи по размер. Вътре те са тъмнозелени с кремава граница. През есента листата се превръщат в лилав оттенък, а границата остава светла. Така храстът през цялата година запазва декоративния си ефект. Растението цъфти с малки бели цветя с зеленикав оттенък. Цветя излъчват много приятен аромат. Също така, растенията образуват бели плодове, които, когато узреят, стават сини на цвят. Този сорт е устойчив на сянка, устойчив на зимата и суша. Често се използва за групови насаждения, той е напълно способен да комбинира с иглолистни и широколистни храсти. Растението е идеално за декориране на малки градини и оформяне на живи плетове.\nБели резервни. Този сорт е декоративно. Средната му височина е 2 м. Храстът се отличава с невероятната си красота през есента поради листата на пурпурен цвят с запазване на жълтия ръб. Големи листа. През лятото те са светлозелени с широка жълта граница и през есента получават пурпурен оттенък, а цветът на границата не се променя. Кара клони червено-кафяв цвят. Ето защо клоновете изглеждат много впечатляващи на фона на белите преспи през зимата. Храстът има плодове, които узряват през септември. Плодове със синя сянка. На храста също могат да се видят бели цветя, които образуват съцветия с размери не повече от 5 см. Този сорт цъфти от май до юли. Този сорт е устойчив на сянка, устойчив на суша и устойчив на замръзване, но при малко сняг и студени зими храстите често се замразяват леко. Бушът е добър солитер, но се използва и за засаждане в групи. Сортът често се използва за създаване на жив плет.\nОцветете слонова кост. Този сорт също е декоративно. Височината на един храст, като правило, не надвишава един и половина метра. Лъковете са боядисани в черешова сянка. Те образуват компактна корона. На зелените листа има широка жълта граница. През есента листата стават лилави. Храстът цъфти с малки жълти цветя. Цветята образуват съцветия под формата на клапи. През септември плодовете започват да узряват. Плодовете са бели, сферични. Докато узрява, плодовете стават сини. Този сорт е идеален за засаждане в групи, както и като тения. Растението може да се комбинира перфектно с други широколистни и иглолистни храсти. Той е идеален за формиране на живи плетове и озеленяване на градските паркове.\nПриземяването не изисква никакви специални усилия и умения, Храсти са доста непретенциозни растения. Тези култури също не изискват състав на почвата. Но най-удобното растение ще се почувства на плодородна почва. За тази цел се препоръчва да се избере култивирана почва, която е изчистена от различни отпадъци и камъни. Също така успешно храстите могат да растат в пустош и градски улици.\nЗаслужава да се отбележи, че бялата трева не се отнася особено добре до кисели почви, затова се препоръчва да се избере неутрална почва или слабо алкален субстрат. Но съдържанието на хумус в почвата е добре дошло. Освен товатрябва да се внимава да има добър дренажен слой. Водата не трябва да застоява в земята. За засаждане се препоръчва да се изберат места с рохкава почва. В такъв субстрат кореновата система на растението ще се развива много по-добре.\nЗа засаждане на бяла трева е необходимо да се избере място, добре осветено от слънцето. Но растението е доста удобно може да се чувства в частична сянка, тъй като много сортове са сянка толерантни. Но със силно засенчване, листата на растението няма да бъдат толкова ярки, колкото на слънце.\nПрепоръчва се кацане в началото на пролетта, когато почвата още не е била размразена. Ако сте закупили растение, което има затворена коренова система, то тогава може да бъде засадено в края на есенния период. Но се препоръчва това да се прави поне един месец. преди пристигането на стабилни студове, растението има време да се адаптира към условията.\nЯмата за засаждане трябва да бъде направена малко по-голяма в диаметър от размера на кореновата система на храста.\nВъзрастните растения могат да понасят суша без никакви проблеми, докато младите храсти се нуждаят от изобилие и редовно поливане. Поливането трябва да се извършва с много вода, така че цялата коренова система на растението да е наситена с влага. Недостатъчното поливане може да предизвика изсъхване на леторастите. Възрастните екземпляри не трябва да се напояват толкова изобилно, колкото на млади, само продължителното засушаване може да бъде изключение. Ако листата започнаха да се свиват и да падат, това показва липса на влага. Ако настъпи такова начало, храстът трябва да се полива обилно, като се омокря не само повърхността на почвата, но и цялата топка. Не поливайте растенията следобед. Най-доброто време за поливане е рано сутрин или вечер.\nГрижата за пролетното растение включва подрязване, торене и рядко поливане. Като правило, младите растения се нуждаят от хранене. Храненето е необходимо за извършване на хумус или хумус. Както при възрастните храсти, торенето трябва да се извършва само след резитба или болест. Те също трябва да бъдат хранени, ако храстът е бавен или слабо развит.\nБелият не се нуждае от подслон за зимата, тъй като е устойчива на студ култура. Дори и да видя, че храстът е замръзване над снежната покривка, след това с началото на пролетта растението бързо ще се върне към нормалното.\nГледайте видеоклипа: White Diamond lo sabía todo - El plan de White Sebastián Deráin (Декември 2021).\nCopyright 2021 \_ Онлайн списание за растенията \_ Derain white: засаждане и грижа, описание на сортовете


DirBox.NET >> Полагане на естествен камък\nФототапети БГ - Онлайн магазин за тапети и ...\nДостъпни цени и огромен избор между различни модели фототапети. Безплатна и бърза доставка. Поръч ...\nАдрес на сайта: http://razbivachi.eu/\nПоследна промяна 2017/2/18 10:02\nАсфалтирането, реденето на унипаваж и полагането на пътни настилки може да бъде трудна задача за любителите или почитателите на "направи си сам". Затова, доверете се на професионалистите от razbivachi.eu. Ниски цени и професионални услуги в град София.


Плевен За Плевен – Ветераните на „Спартак“ спечелиха Купа „Плевенска епопея“\nНачало » Новини » Ветераните на „Спартак“ спечелиха Купа „Плевенска епопея“\nФутболните ветерани на „Спартак” – Плевен, спечелиха международния турнир за купа „Плевенска епопея”, който е част от програмата, посветена на 140 години от Освобождението на града ни. Надпреварата бе организирана от фондация „Футболна закрила” и се проведе под егидата на Община Плевен. В турнира участваха отборите на „Спартак” – Плевен, „Раднички” – Пирот (Сърбия), и „Корабия” (Румъния).\nТурнира откри кметът на Община Плевен г-н Георг Спартански. В спорта няма малки и големи, млади или стари състезатели и отбори, има можещи. Нека в достойна надпревара победят най-добрите, пожела кметът, давайки старт на срещите.\nПлевенчани спечелиха приза след две победи над своите съперници. „Спартак” надви трудно с 1:0 „Раднички”. Много по-изразителни бяха момчетата на треньора Цветан Каменов срещу румънците от „Корабия” с краен резултат 4:0. На второ място останаха футболистите на „Корабия”, които надиграха с 3:0 „Раднички”.\nЗа най- добър футболист на турнира беше определен В. Петкович от „Раднички”, а Светлин Линев от „Спартак” – за най- добър вратар. Наградата за феърплей беше връчена на В. Илиеску от „Корабия”.\n#тагове: ветерани спартак плевен турнир