Токоизправителни и зарядни станции на електрически возила\nAuthor Topic: Токоизправителни и зарядни станции на електрически возила (Read 19056 times)\nRe: Токоизправителни и зарядни станции на електрически возила\n« Reply #20 on: 31.12.2018, 06:47:30 »\nНе знаех, че в Люлин има втора ТИС, а тя била под носа ми почти. А защо ли са я нарекли "Западен парк"? "Красная пресня" им е било твърде дълго сигурно.\nА ТИС "Възраждане" трябва да е това - https://goo.gl/maps/NVjBy65kd192\n« Last Edit: 31.12.2018, 07:10:17 by alpha_adversativum »\n« Reply #21 on: 31.12.2018, 09:17:42 »\nQuote from: alpha_adversativum on 31.12.2018, 06:47:30\nА защо ли са я нарекли "Западен парк"?\nПо същата логика, защо метростанция Западен парк е така наречена като е доста далеч от въпросния квартал.\n« Reply #22 on: 31.12.2018, 10:00:06 »\nДо сградата на НАГ и на гърба на Банята, където питах за едни релси, писахте че било стар ТИС....\nВръзка към Гугъл Карти\n« Last Edit: 31.12.2018, 10:05:54 by difian »\n« Reply #23 on: 31.12.2018, 10:28:26 »\nQuote from: fafan on 31.12.2018, 01:00:11\nМоже да се добави и мобилния ТИС, паркиран сега в двора на ЧЕЗ на ул. Коритник.\nТова е ТИС Банишора\n« Reply #24 on: 31.12.2018, 11:03:47 »\nQuote from: CNN on 31.12.2018, 09:17:42\nЛогиката е малко обърната. Всичко е кръстено на парка (който първоначално се е казвал "парк Христо Смирненски"). Затова и първата метростанция в Люлин откъм центъра е "Западен парк".\nЕто ги останалите според списъка (браво на CNN):\n« Reply #25 on: 31.12.2018, 11:58:52 »\nQuote from: difian on 31.12.2018, 10:00:06\nТова място не е ТИС, а понастоящем възлова станция 10 kV. В миналото е била подстанция 35/10 kV.\n« Last Edit: 31.12.2018, 14:09:49 by difian »\n« Reply #26 on: 31.12.2018, 13:20:24 »\nЕто я запълнена картата:\nПрикачвам и смалена версия.\nSofiaTIS ELECTRO1.gif (1504.81 kB, 1600x1600 - viewed 304 times.)\n« Reply #27 on: 31.12.2018, 13:32:03 »\nОт така разположените ТИС из София се вижда следното:\n1) Удължаването на ТБ 5 до МС Балан е възможно без да се изгражда нова ТИС в Младост (тя със сигурност е била планирана). След това ще е необходимо да се изгради такава.;\n2) Удължаването на какъвто и да е било електротранспорт (ТБ 1 и/или ТМ 22) към Враждебна няма да мине без изграждането на нова ТИС "Враждебна", защото наскоро имаше брожения от местни инициативни комитети за това.;\n3) Удължаването на трамвая от Орландовци до Бенковски няма как да се случи без нова ТИС "Орландовци";\n4) Въвеждането на електротранспорт към Овча Купел също няма как да се случи без изграждането на нова ТИС "Овча Купел";\n5) Въвеждането на електротранспорт към Студентски град и евентуално удължаване и/или разклоняване на трамвайното трасе по бул. Св. Климент Охридски няма как да се случи без изграждането на нова ТИС "Студентски град";\n6) Изграждането на трамвай до МС "Младост ІІІ" по бъдещия бул. Копенхаген трябва да е възможно без да трябва да се изгражда нова ТИС. Но само до там. Ако се удължи навътре в Младост - ще трябва.\n« Reply #28 on: 31.12.2018, 13:55:48 »\nQuote from: viktorlc on 31.12.2018, 13:20:24\nМожеш ли да направиш надписите на ТИС-овете друг цвят (примерно зелени)? И картата да я качиш като png, за по-добро качество?\n« Reply #29 on: 31.12.2018, 14:35:16 »\nQuote from: viktorlc on 31.12.2018, 13:32:03\nА как стои въпроса да се ползва техническата инфраструктура на метрото за захранване на ТИС-ове в Овча купел и Младост? Кабелни линии, помещения и т.н.\n« Reply #30 on: 31.12.2018, 15:07:51 »\nQuote from: hitar_potter on 31.12.2018, 13:55:48\nНе. Такава е картната основа, която намерих и работя на Пейнт. Някой ако има по-добра картна основа с нанесен подробно електротранспорта и неговата инфраструктура, включително изоставени трасета, нека да направи по-хубава.\n« Reply #31 on: 31.12.2018, 15:10:56 »\nQuote from: fafan on 31.12.2018, 14:35:16\nВъзможно е да е възможно да се ползва захранването, докарано до тази техническа инфраструктура. Другото трябва да се изгради отделно. С оглед на това, че експлоатационните дружества са различни, то е по-добре да са отделни, най-малкото защото потребеното електричество трябва да се заплаща отделно.\n« Last Edit: 31.12.2018, 15:15:55 by viktorlc »\n« Reply #32 on: 31.12.2018, 16:02:32 »\nИзползването на инфраструктурата на Метрополите за нуждите на СЕ може да се сведе само до използване на кабелните трасета. Всичко друго трябва да е различно, най-малко от гледна точка сигурност на електрозахранването.\n« Reply #33 on: 01.01.2019, 22:12:10 »\nРазлични напрежения, различни собственици, различно финансиране... Няма как при настоящите условия.\n« Reply #34 on: 01.01.2019, 23:05:14 »\nРазлични собственици и финансиране? Собственикът е един, а финансирането в крайна сметка е от един бюджет. Не знам друга столица в Европа която си позволява лукса да има 5 отделни субекта които се занимават с градския транспорт, със съответните умножени по 5 разходи за чиновници и управление.\n« Reply #35 on: 21.04.2020, 21:10:17 »\nСтоличен Електротранспорт е обявил обществената поръчка за реконструкция и модернизация на токоизправителни станции (ТИС).\nИнтересното, което бе необявено към момента бе, че реконструкцията включва опция при осигуряване на средства да се реконструира и четвърта ТИС.\nТрите, които ще се реконструират са Веслец, Юнак и Слатина. Четвъртата, която е опция, е Медицинска академия.\nСрокът за подаване на оферти е до 11/05/2020 г.\nПрикачвам и КСС-то:\nPril kam cenovite parametri 21.02.2020_Ivo-Nely-24.02.2020_Final.xls (407 kB - downloaded 69 times.)\n« Reply #36 on: 01.05.2020, 12:36:12 »\nСрокът за участие е удължен до 26/06/2020 г.\n« Reply #37 on: 23.09.2020, 11:22:52 »\nНай-вероятно това е трябвало да бъде ТИС "Горубляне"\nАко се завърши трамваят към Копенхаген, това съоръжение трябва да се дострои, за да захранва трасето. ТИС "Искър" е с изчерпан капацитет.\nScreenHunter_480 Sep. 23 11.20.jpg (43 kB, 523x491 - viewed 169 times.)\n« Reply #38 on: 04.02.2021, 01:22:20 »\nQuote from: viktorlc on 21.04.2020, 21:10:17\nРезултатът е излезнал - на 23/11/2020 е подписан договор със "Старт инженеринг", който ще използва за подизпълнител "Сименс" и "Калистратов груп". Предложили са цена за ремонт на 4 ТИС-а - вкл. и "Медицинска академия" много малко под прогнозната стойност на обществената поръчка. Сега е сключен договор за ремонт на Веслец, Юнак и Слатина, а ако се получи разрешение от УО на ОП "Околна среда" ще бъде подписан анекс, с който ще се възложи ремонта и на "Медицинска академия".\n« Reply #39 on: 02.03.2021, 08:41:20 »\nТиса на Медицинска академия пак нещо е аварирал. До 07.00 нямаше движение по бул България на трамваи.


Терористи можело да атакуват Барселона - 24chasa.bg\nhttps://www.24chasa.bg/novini/article/7509192 Терористи можело да атакуват Барселона Терористи можело да атакуват Барселона 24 часа www.24chasa.bg\n16.06.2019 19:32; 24 часа\n"Саграда Фамилия" често е ставала обект на заплахи.\nПрез лятото са възможни терористични атаки срещу посещавани от чужденци обекти в Барселона, включително “Саграда Фамилия”. Това се казва в предупреждение, отправено към британските туристи от МВнР в Лондон, цитирано от в. “Дейли стар”. Според него джихадистка групировка е отправила три заплахи към каталунската столица през изтеклия месец. Последната от тях била придружена от снимка на прочутата катедрала “Саграда Фамилия”.\nИспания е затегнала изключително много мерките за сигурност заради наплива на чужденци и от 21 май нивото на терористична заплаха е вдигнато на 4, пише “Дейли стар” . 40 000 полицаи са мобилизирани да пазят обществения ред в рамките на операция “Лято”. Въпреки това британските власти предупреждават съгражданите си да останат бдителни и да избягват местата, където се събират много хора.


Реформаторите обявиха план за "Чисти ръце" и радикална съдебна реформа - Mediapool.bg\nРеформаторите обявиха план за "Чисти ръце" и радикална съдебна реформа\nГлавният прокурор да се избира от НС, прокуратурата и съдът да се разделят, силно гражданско участие в управлението на правосъдието\n15:10 | 17 ноември 2013 | 167 коментара\nОперация "Чисти ръце” срещу задкулисното управление и корупция на всички нива и радикална реформа на съдебната система, която да гарантира ефективна прокуратура и справедлив съд, работещи в обществен интерес. Това предлага Реформаторският блок (РБ), чиито представители представиха в неделя план "Реформа на правосъдието и системата за сигурност".\nГлавният прокурор да се избира от парламента, прокуратурата и съдът да се разделят в отделни системи и да има силно гражданско участие в управлението на правосъдието, предвиждат част от мерките на РБ.\nНеведнъж са правени опити да се реформира правосъдието, но с намерение то да остане същото. Проблемът е корупцията по високите етажи на властта, а безнаказаността на управляващите ще спре, ако се скъса връзката между политическото и правораздаването, заяви на пресконфернцията адв. Йонко Грозев, координатор на групата в Блока по правосъдие и вътрешен ред и зам.-председател на партия ДБГ.\nПублично назначаване на главния прокурор е радикална промяна, изтъкна той, тъй като досега главният прокурор винаги е бил назначение на управляващите, т.е. на поредното правителството. Не можем да кажем, че това не е факт. Единственото оръжие срещу подобна практика е публичността, каза още Йонко Грозев.\nРадан Кънев, лидер на ДСБ, добави, че политическата отговорност е могъщ фактор и че призивът на реформаторите е за по-малко задкулисна намеса и повече прозрачност. Ще разграничим прокуратурата и съда и нека цялото общество знае, че който оттук нататък говори за операция "Чисти ръце“, без да дава визия за радикална промяна в прокуратурата, просто лъже, изтъкна Радан Кънев.\nОперация "Чисти ръце“ не е хвърляне на документи по телевизионни студия за дискредитиране на политическите противници, а системен подход за постигане на върховенството на закона. Ние ще проведем "Чисти ръце“, защото българските институции са окупирани, подвластни на корупцията по високите етажи и не отговарят обществените очаквания, каза Йонко Грозев. Много от управляващите нямаше да са на позиции сега и случаят "Пеевски“ нямаше да е възможен, ако в правосъдната система беше направена истинска реформа, а не имитиране на намерение, отбеляза той.\nПо думите му, "Чисти ръце” срещу задкулисното управление и корупция на всички нива ще включва подробни, предварителни проверки на имуществото, финансите и фактори за зависимост на кандидатите за позиции в съдебната система и полицията; конкурсно начало и прозрачност на конкурсите и назначенията в съда, прокуратурата и полицията; периодично атестиране на работата на съдии, прокурори и полицаи, механизми за проверка на лоялността и др.\nПетър Славов от "Синьо единство“ съобщи, че мерките за ефективна прокуратура включват назначаване на главния прокурор от президента по предложение на Народното събрание с предвидена възможност при отказ на президента да назначи такъв, това да се преодолява с гласовете на 2/3 от народните представители.\nВ момента главният прокурор се избира от Висшия съдебен съвет (ВСС), а президентът подписва указ за назначаването му.\nСред мерките на реформаторите са и обособяване на самостоятелен Висш прокурорски съвет.\nРеформаторите предлагат мерки за освобождаване на съда от вмешателството на политици и лобистко кадруване. Реформа на Висшия съдебен съвет, управляващ само съдиите, а не както сега и прокурорите и следователите е едно от ключовите предложения, които експерти и част от партиите в РБ са ланисрали през годините. Предвижда се да бъде намален съставът на ВСС чрез редуциране на парламентарната квота и непартийност на излъчваните от нея кандидати; пряк избор на съдийската квота във ВСС от всички съдии; справяне със "съдебната номенклатура” като източник на корупция чрез процедурите за оценка на рискове от зависимости, както и гарантиране на случайното разпределение на делата.\nПредседателят на фондация "Риск монитор" Стефан Попов, който е член на Гражданския съвет към РБ, обясни, че при толкова политически криминализирана, обвита в корупционен пашкул държава, уродливостта в основните ѝ структури може да се преодолее само с радикални реформи, които обаче ще бъдат в рамките на правилата на демократичния ред.\nБлокът залага на пряко участие на граждански организации и граждани в поставянето на въпроси в изслушванията за публичните назначения; периодични оценки на ефективността на институциите от граждански организации и максимален достъп до информация за управлението на системата на правосъдие и полицията; достъп в реално време до информацията за образуването, разпределението на делата и тяхното движение.\nНа въпрос за ДАНС Йонко Грозев заяви, че агенцията е контраруззнаване и трябва да бъде точно това. Реформаторите предлагат със събирането на доказателства да се занимава Специализираната служба за борба с организираната престъпност и корупцията по високите етажи, интегрирана в МВР.\nГен. Димо Гяуров от "Синьо единство“ посочи, че приоритет за полицията трябва да е ефективната полицейска и дознателската работа. Предлага се ограничаване на правомощията на министъра на вътрешните работи по назначаване на полицаи на ръководни длъжности, като местните полицейски ръководители ще се назначават във взаимодействие с местната власт.\nРаботата на МВР е да се охранява обществения ред и разследва престъпления, затова трябва да бъде разтоварено от всички нехарактерни дейности, включително всякакви "предприемачества“ - производство на номера за автомобили, Академия на МВР, СОТ и т.н.), смятат реформаторите.\nСпоред лидера на ДБГ Меглена Кунева програмата по правосъдие и вътрешен ред е най-силната връзка на партиите от Реформаторския блок. Това е, заради което се събираме, защото България, управлявана от настоящите политически играчи, се провали в трите си основни функции – правосъдие, сигурност, спиране на корупцията, допълни тя.\nМерките на РБ за реформа на правосъдието и системата за сигурност:\nI. Операция "Чисти ръце”\n- Провеждане на операция "Чисти ръце” в съда, прокуратурата и полицията, чрез подробни проверки на имуществото, финансите и фактори за зависимост на кандидатите за позиции в съда, прокуратурата и полицията, и периодични проверки на назначените.\n- Въвеждане на конституционно гарантирана процедура за проверка на рисковете за зависимости, включително и корупция, за всички кандидати за управленски позиции в съдебната власт и в системата за сигурност, избирани от Народното събрание. Публично изслушване с гражданско участие. Процедурата следва да включва изрични становища от Прокуратурата на РБ, МВР, КПУКИ и НАП с оценка на риска, с предвидени достатъчно дълги срокове за подробна проверка; изготвяне и оповестяване на общо становище за оценка на риска от компетентната комисия на НС, на базата на становищата на специализираните органи и медийни публикации; публичност на всички становища и предоставяне на достатъчно дълъг срок за въпроси от организации и граждани и публично изслушване на кандидатите.\n- Законодателно въвеждане на процедура за проверка на рисковете за зависимости за всички кандидати за управленски позиции в съдебната власт, осъществявана от органите на управление на съдебната власт; въвеждане на аналогични процедури за проверка при назначаване на ръководители в органите в системата за сигурност.\n- Промяна на начина на назначаване на Главния прокурор и предвиждане на възможност за неговото предсрочно освобождаване. Главният прокурор се назначава от Президента по предложение на Народното събрание. При отказ на Президента да назначи Главен прокурор предложен от Парламента, Парламентът може да преодолее президенстското “вето” с решение за избор, подкрепено от 2/3 от народните представители.\n- Процедура по гласуване на кандидатурата на Главния прокурор от Народното събрание гарантираща достатъчно дълъг срок от обявяване на кандидатите до избора им, проверка за рискове от зависимости и публично изслушване с възможност за участие на граждански организации и задаване на въпроси.\n- Мандатът на Главния прокурор се намалява на 5 години, като мандатът му може да бъде прекратен предсрочно на строго изброени основания, свързани с неизпълнение на задълженията му.\n-Обособява се Висш прокурорски съвет (ВПС), като 2/3 от членовете му се избират пряко от прокурорите, а 1/3 от Народното събрание. Висшият прокурорски съвет има правомощия по провеждане на конкурси, въвеждане на стандарти за натоварване, оценка на количеството и качеството на работата на прокурорите и предлага прокурорите за кариерно израстване.\n- Квота на НС във ВПС от 1/3 от членовете, като членовете от квотата на НС могат да бъдат и без юридическо образование.\n- Процедурата по избор на членовете на ВПС от Народното събрание гарантира достатъчно дълъг срок от обявяване на кандидатите до избора им, проверка за рискове от зависимости и процедура по публично изслушване с възможност за граждански организации да задават въпроси.\n- Създаване на Висш съдебен съвет управляващ само съдиите, състоящ се от 15 души.\n- Въвеждане на подробна процедура по избор на членове на ВСС от съдиите, предвиждаща пряк избор от всички съдии.\n- Квотата на Народното събрание във ВСС се редуцира на 1/3 от членовете, като членовете от квотата на НС могат да бъдат и не юристи.\n- Процедурата по избор на членовете на ВСС от Народното събрание гарантира достатъчно дълъг срок от обявяване на кандидатите до избора им, процедура по публично изслушване с възможност за граждански организации да задават въпроси.\n- Гаранции за реални конкурси и атестации за качеството на работата на всеки съдия, периодични проверки за рискове от зависимости и ефективна дисциплинарна отговорност.\n- Намаляване правомощията на председателите на съдилищата.\n- Гаранции за реално работеща система за случайно разпределение на делата.\nIV. Ефективно разследване на корупция\n- Засилване на специализираната прокуратурата, която да стане основна институция в борбата срещу корупцията и злоупотребите с власт.\n- Активно участие в изграждане на ефективна Европейска прокуратура.\n- Засилване на капацитета на митниците за разследване на митнически и данъчни престъпления.\n- Промяна на разпоредбите на наказателното право във връзка с наказателната отговорност за активно предлагане на подкуп.\n- Изрична уредба на наказателното споразумение с обвиняеми срещу предоставяне на свидетелски показания.\n- Промяна на законодателството с цел постигане на ефективна гражданска конфискация на престъпно имущество на основата на установено престъпление.\n- МВР се освобождава от неприсъщите си дейности, които не са свързани с класическите полицейски функции по охрана и разследване на конвенционалната престъпност.\n- Ограничаване на правомощията на Министъра на вътрешните работи по назначаване на полицаи на ръководни длъжности.\n- Началниците на РПУ се назначават от професионални комисии с равен брой представители на МВР и съответната община, които правят конкурс с публично изслушване с гражданско участие.\n- Създават се полицейски комисии по професионални стандарти, които приемат стандарти за оценка на работа на полицейските служители и правят атестации за кариерно развитие.\n- Създаване на система за периодични атестации и конкурси за полицаите, проверки за лоялност и проверки на имуществото, финансите и рискове от зависимост.\nVI. Служба за борба с корупция и организирана престъпност\n- Създаване на Служба за борба с корупцията и организираната престъпност, интегрирана в МВР, с функции по разследване на злоупотреби с власт, корупция и организирана престъпност.\n- Работа на службата в тясно сътрудничество със специализираната прокуратура.\n- Назначаването на директора на службата от Президента по предложение на Народното събрание, по процедура гарантираща достатъчно дълъг срок от обявяване на кандидатите до избора им, проверка за рискове за зависимост и публично изслушване с широко гражданско участие.\n- Активно привличане на експерти от ЕС за съдействие на службата, интегрирани в нейната работа.\nУпотребата на СРС-та за целите на разследване на престъпления (не се отнася за разузнаване и контраразузнаване), става по искане на разследващ екип, включващ разследващия полицай и наблюдаващия прокурор.\nРазузнаванията се свеждат до две - разузнаване и контраразузнаване, като дейността им се регламентира законодателно.\n- Премахване на свръхзасекретяването на разузнавателните служби.\nIX. Граждански контрол\n- Регулярно осъществяване на цялостно описание и оценка на работата на отделните институции, при гарантиран достъп да пълна информация и подбор на организациите чрез публични конкурси, от граждански организации регистрирани в обществен интерес.\n- Участие в обществените обсъждания на кандидатите за управленски позиции в съдебната власт и полицията, с гаранции за достъп до необходимата информация, и възможности за участие в изслушванията и задаването на въпроси на кандидатите.\nX. Парламентарен контрол\nАктивно осъществяване на парламентарен контрол от парламентарни комисии с мнозинство от опозиционните партии.\nКунева нахъсва реформаторите, че ще спечелят всички следващи избори\nРеформаторският блок представи програма за излизане от кризата


20 години Изпитвателен Център ГЛОБАЛТЕСТ - My Blog\nНеусетно, година след година, задача след задача, дори ние не разбрахме кога се случи това, но ето ни на прага на нашата 20- годишнина.\nНачалото сега ни се вижда забавно – започнахме под наем в приземието (разбирайте мазето) на спортен комплекс Славия, с двама души персонал, няколко колби, един шублер и 2 котлона. С помощта на приятели и партньори, с които не се разделихме през годините, клиентите бързо научиха за нас, ние се захващахме с всякакви „странни“ изпитвания и на никого не отказвахме съдействие.\nИ ето ни сега: в собствена 4-етажна сграда, 550 кв.м. лабораторна площ, оборудвани с най-модерната апаратура, 20 души висококвалифициран персонал от различни научни области, колби, които трудно можем да преброим, приблизително 20 котлона, само шублерът си остана един.\nНе спирахме: не спирахме да учим, не спирахме да работим, не спирахме да търсим, не спирахме да се смеем, не спирахме да живеем, не се спирахме пред нищо!\nГубихме: губихме време, губихме пари, губихме приятели, губихме колеги, губихме клиенти, губихме търпение, губихме кураж, губихме вяра, губихме съня си!\nТърсихме: търсихме клиенти, търсихме проби, търсихме персонал, търсихме методи за анализ, търсихме правилните доставчици на апаратура и консумативи, търсихме грешките си, търсихме мястото си, търсихме себе си!\nПолучихме: получихме удари под кръста, получихме уроци, получихме знания, получихме признание, получихме акредитация по 17025, получихме GMP сертификати, получихме доверие, получихме самочувствие!\nНамерихме: намерихме клиенти, намерихме партньори, намерихме приятели, намерихме акредитационен орган, който разбира нуждите ни, намерихме съмишленици, намерихме себе си!\nКакво плануваме да се случи в следващите 20 – НЯМА ДА СЕ СПРЕМ, а Вие знаете колко сме добри!\nСледващаОпределяне на синтетични оцветители с HPLCСледваща\nЗа PCR тестовете за изследване на SARS-CoV-2, говори Емил пред камерата на Нова


Капана в Огледалния свят\nУлица Златарска се превърна в картина от едноименната приказка „Алиса в Огледалния свят“. След 20 дни на строителната площадка, какви ли не премеждия , срокове, които едва бяха догонвани, Проект 0 е вече на лице. Секунди преди откриването му бе закачено и последното огледално парче на една от страните, а авторът Кирил Кузманов шумно си отдъхна.\nНачалото на строежа тръгна по вода, буквално. Проливни дъждове забавяха работата. Вече сложеното скеле и много отметната работа бяха разбутани от земетресението, което ни удари на 24 май. Леко абсурдната ситуация с изкарване на разрешително за строителство за едва десет дни.И прочие, и прочие. Но ето ни днес, тук- огледайте се, откриха инсталацията Кузманов и кураторът Владия Михайлова и домакините от Отворени изкуства.\nМоже ли едно изкуство да бъде показано извън галерийното пространство? Как една дългогодишна идея претърпява ред пречки и осмисляния, докато накрая не се превръща във факт. Това е една оживяла творба, която става част от живота из Капана за цели десет дена. През 2010 улица Златарска и конкретно отсечката, на която в момента е инсталирана огледалната стена, са били мъртви и изоставени. Досега човек виждаше града и Капана около себе си, но бе трудно да се възприеме като част от градската среда. Поне докато не се появи човек на изкуството, какъвто е Кирил Кузманов и не предостави на пловдивчаните шанса да осъзнаят, че градът не би могъл да съществува правилно без хората в него.\nПроект 0 беше довършен пред погледа на десетки. Всеки един от присъстващите седеше и се вглеждаше възможно най-дълбоко в огледалата. Призмата на пространството беше счупена и изградена наново. Безкрайността, в която изведнъж се озоваваш подейства малко стряскащо, но успокоението беше да видиш всичките хора в Капана един до друг, при това умножени по две с отраженията си. Колко по-красива става една обикновена улица щом в нея закипи живот и любопитни очи щъкат из всеки ъгъл и попиват най-малките детайли. Дали виждайки себе си в този град, ще се почувстваш красив или ще забележиш онези пукнатини, които трябва да бъдат запълнени. Този проект е нещо много повече от една изложба,едно творение и едно ексцентрично хрумване на творец. Концепцията за огледало в Капана може да доведе до хиляди идеи на гражданите за възраждане и рестарт на целия квартал и на усещането за градска среда като цяло.\nMore in this category: « Елате да рисуваме на стълбите\t45 издателства и над 120 творци на Пловдив чете »\nComment Link\t Кирил и Методий\tОкт 18, 2014\nДа ви с_е_р_а на изкуството !!!\nComment Link\t индж. Иб. Тотев\tЮни 09, 2014\nКолега Катя Герасимова, ТОТЕВ\n1. не е г-н, а е ИНДЖ.\n2. не е Иб., а е Ив. за срамотиите.\n3. не е "беден, жалък", а е БОГАТ и САМОДОВОЛЕН, завиждай колкото си щеш, докато ти даже кирилицата не си успяла да научиш, а се вече подмазваш с трите си именца на изкуственяците.\nComment Link\t Katia Gerasimova\tЮни 09, 2014\nBravo,vuzxichtavam vi se i mi e tujno,za takiva bedni,jalki duchi,kato gn.Ib.Totev!!!!!!!!\nComment Link\t alla georgieva\tЮни 08, 2014\nБраво! Поздравления за Кирил Кузманов, Владия Михайлова и всички участници в проекта! Най-накрая успяхте!\nComment Link\t индж. Иб. Тотев\tЮни 08, 2014\nПразна работа, въздух под налягане, шарлатания, гърч, ИЗКУСТВЕНОСТ, а не "отровено изкуство". Позьорката Сариевна е в президиума, естествено, сграбчила "ресурса". Горкият Пловдив


Детски приказки и игри: Динозаври - начало и видове\nДинозаври - начало и видове\nДинозаврите са били с различна форма и размери. Някои от тях са най-огромните същества населявали някога Земята. Имало и видове, дребни колкото кокошки. Съществували миролюбиви тревопасни динозаври, както и свирепи хищници, които ловували и се хранели с други динозаври.\nПраисторически животни съществували в различни периоди от време.с годините някои животни изчезвали, други видове се появявали. Повечето видове праисторически животни измрели преди милиони години. Но някои съвременни животни, като костенурките не са се променили от праисторически времена до сега.\nДинозаврите населявали земното кълбо и господствали на сушата в продължение на 160 милиона години, но след това, преди 65 милиона години, те внезапно измрели. За тези създания знаем и научаваме единствено по техните вкаменелости. Твърдите части на тялото-зъби, кости, нокти, които са останалипод земята, постепенно са били погълнати от пръстта и скалите и са се превърнали в камъни. По тези вкаменелости съдим, че динозаврите са били люспести влечуги, подобни на днешните крокодили, гущери, змии и костенурки.\nДинозаврите се движели с изправени крака, разположени под тялото. Никое друго влечуго няма прави крака като тях. Крайниците на днешните гущери и костенурки са встрани на тялото. При това са сгънати в коленете. Праисторическите влечуги, наричани текодонти, имали полуизправени крака, разположени не толкова надолу като при динозаврите. Вероятно някои от тях са еволюирали в динозаври.\nИмало динозаври с всякакви размери - от дребни ловци, не по-големи от домашна котка, до същински великани. Доколкото е известно, всички динозаври били с четрири крайника и опашка. Някои ходели на задните са два крака, други пък се придвижвали с помощта и на четирите си крайника. Освен това повечето динозаври имали дълга шия и много зъби. Няма начин обаче да разберем едно нещо - каква е била окраската на динозаврите.


forum.globcom.net :: Преглед на тема - "Зимна приказка в Ню Йорк" от Марк Хелприн\nПуснато на: Вто Фев 11, 2014 6:41 am Заглавие: "Зимна приказка в Ню Йорк" от Марк Хелприн\nБестселър №1 на "Ню Йорк Таймс" за февруари, "Зимна приказка в Ню Йорк" е обявена от "Ню Йорк Таймс Бук Ревю" за един от най-добрите американски романи за последните 25 години.\nШедьовърът на Марк Хелприн ще ви пренесе в Ню Йорк отпреди Първата световна война, в град, пречистен от дебелата пелена на безпрецедентни снегове. Една зимна нощ Питър Лейк – майстор механик и крадец – прави опит да ограби непристъпно като крепост имение в Горен Уест Сайд. Макар да си мисли, че къщата е празна, дъщерята на семейството, което живее там, си е у дома. Така започва любовната история на ирландския крадец и Бевърли Пен – момиче, умиращо от туберкулоза. Любовта им е толкова силна, че Питър Лейк, обикновен и необразован човек, ще бъде тласнат в битка да спре времето и да съживи мъртвите. Непримиримата му борба е една от най-красивите и необикновени истории в американската литература.\n"Този роман излиза извън границите на съвременната литература. Това е любовна история между един писател и изразните средства." - Newsday\n"Абсолютно необикновена... От целия роман струи зашеметяващо усещане за красота и емоционална фантазия... От дълго време не се е появявала толкова забавна, съдържателна, въздействаща и всеобхватна книга... Изпитвам известно притеснение, което досега не ми се е случвало в работата ми като критик, да не би да не успея да представя това великолепно произведение в пълния му блясък." - Бенджамин ДеМот, New York Times Book Review\n"Хелприн създава невероятно красива и живописна история, която изпълва душата." - Publishers Weekly\n"Хелприн не е просто уважаван автор; той има качествата на велик писател." - USA Today\n"Хелприн борави безстрашно и виртуозно с езика... предава живописно атмосферата и многобройните пейзажи на града със спираща дъха поетичност... От тази книга без никакво съмнение струи гениалност... Читателят със сигурност ще остане запленен от невероятно богатото въображение на Хелприн." - Saturday Review\n"Хелприн чисто и просто наелектризира цялата вселена!" - The Boston Globe\nВ мига, в който Бевърли отвори вратата към желязното стълбище и в небето проблесна светлина, Питър Лейк хвърли куката си, която се издигна в съвършена дъга и безпрепятствено стигна до покрива. Закачи се с тупване, подобно на звука, издаван от врязваща се в дърво брадва. Бевърли обаче не го чу, тъй като куката се приземи в мига, в който вратата се затвори. С пълната си с инструменти раница на гърба Питър Лейк се изкачи като алпинист по завързаното за куката въже, като през цялото време я умоляваше на глас да не се извади. Бевърли се завъртя около централната колона на витото стълбище сякаш танцуваше надолу по стъпалата на изпълнен с музика палат. Беше четири часът сутринта.\nГрадът все още спеше. Няколко тънки струйки дим се издигаха необезпокоени, а в реката тук-таме просветваше сигналната лампа на някой плавателен съд, закотвен здраво или заседнал в леда. Замаяни и обсебени, и Бевърли, и Питър Лейк бяха заети с трескава работа. Тя въртеше пируети на втория етаж и събличаше дрехите си в движение, докато чакаше басейна да се напълни с достатъчно топла вода, в която да се скрие от студа, който щеше да си играе с невидимите въртопчета на повърхността. Бевърли не бе свикнала да се напряга толкова и вероятно щеше да е добре да се въздържи, но въпреки това тя танцуваше както хората често танцуват, когато никой не ги гледа – освободени и лишени от всякаква стеснителност, като дете, което подскача като козле. На покрива Питър Лейк, запъхтян като велосипедист, въртеше тежка ръчна дрелка.\n– Проклетият покрив е дебел поне деветдесет сантиметра – каза той на себе си, докато бургията навлизаше все по-навътре, но не стигаше до другия край. Помисли си, че е попаднал на някоя напречна греда и започна да дълбае нова дупка. След няколко минути патронникът се опря плътно в покрива, а свредлото още не бе пробило.\n– Какво става тук? – попита изключително раздразнен Питър Лейк. Обикновено вече щеше да е обрал къщата и да си е заминал. Той обаче не знаеше, че Айзък Пен (като ексцентричен и червив с пари стар китоловец) бе поръчал къщата му да бъде построена от най-добрите корабостроители в Нова Англия и по-точно покривът да е конструиран като корпуса на полярните китоловни кораби, които оцеляват и сред сковани от ледове води. По неизвестна причина Айзък Пен се страхуваше от метеорити и затова мансардата на дома му бе в общи линии един цял масивен дървен блок. Гредите бяха толкова дебели и плътно наредени, че Питър Лейк нямаше да си пробие път навътре, дори да разполагаше с време чак до юни. Започна да става все по-неспокоен, когато осъзна, че може би ще се наложи да влезе през някой комин. Дори през лятото това бе изключително неприятно, но през зимата обикновено възникваха още по-големи усложнения.\nДокато Питър Лейк ходеше по покрива, Бевърли се приготви да влезе във ваната. Къпалнята на Айзък Пен представляваше резервоар, настлан с черни плочки и бежов мрамор, дълъг три метра, широк два и половина метра и дълбок метър и половина. Водата се вливаше в него по гладък каменен перваз, опасващ целия периметър на басейна, издигаше се на силни бълбукащи струи от дъното и танцуваше по повърхността, след като се изсипеше от широко отворените усти на златни китове. Всичките деца на Пен, най-скоро от тях Уила, се бяха научили да плуват тук. И въпреки заслужената си репутация на стожер на добродетелността Айзък Пен не възразяваше мъже и жени да се къпят заедно голи, стига да проявяват достатъчна свенливост. Той бе научил този обичай в Япония и твърдеше, че е изключително цивилизован. Ако обществото научеше за това, щеше да го прикове на позорния стълб.\nБасейнът бе пълен до половината и приличаше на бурно море заради вихрещите се топли мехурчета. Питър Лейк намери вратата, водеща до осветеното вито стълбище. Мина му през ум, че може да е някакъв капан, но си помисли и че просто може да е извадил късмет. Вратата бе от масивна стомана: някой я бе забравил отключена, след като си бе тръгнал от верандата. Той реши да я изпробва и извади пистолета си. Бевърли вдигна ръце. Не, нямаше температура. Улови отражението си в огледалото. Беше красива, а колко прекрасно бе да си красив, вместо да чезнеш от болест. Питър Лейк надзърна през вратата на покрива и остави очите си да свикнат със светлината. След това пристъпи през прага, а Бевърли скочи с краката напред и цопна със силен вик във водата. Той заслиза по спираловидните стълби, от което му се зави свят. Тя разпери ръце и се остави струите вода да я завъртят. Тъкмо когато той стигна на първия етаж, с пистолет в ръка и очи, озъртащи се във всички посоки, тя се хвана за един от златните китове, опъна крака и започна да рита на място с песен на уста. Бевърли заплете косата си на хлабава плитка, която се разстла в прозрачната вода, плискаща гърба й. Крайниците й, по-гладки и съвършени и от слонова кост, прекрасни примери за изящна форма, красиви в движението си един до друг, бяха опънати и слаби, а ръцете й държаха златния кит сякаш бе лютня. Ако треската се завърнеше, то щеше да почака, докато приключи с банята и отново да зачерви кожата й като поле с червени рози. Но тя не мислеше за това, докато пляскаше с крака и пееше, а водата преливаше от басейна.\nОпашката на белия кон се поклащаше наляво-надясно, докато той потичваше в тръс по пустите улици и булеварди. Движеше се с грацията на танцьор, което не е изненадващо – конете са красиви животни, но най-забележителното у тях е, че се движат така, сякаш чуват музика. С увереност, която го озадачаваше, жребецът вървеше на юг към парка "Батъри", видим в края на дълга тясна улица като белоснежно поле, нашарено от дългите сенки на високите дървета. До парка пристанището започваше да се облива в цветове на утринната светлина – полюшващи се пластове от зелено, сребристо и синьо. В края на тази полярна дъга на хоризонта се разстилаше плътна белота – рамката, в която бе поместен целият град, – която изгревът започваше да обагря в златисто. Светлозлатистото прииждаше и се оттегляше на вълни от топлина и рефракция, докато не заприличаше на място, където се крият хиляди градове, или на порта към небесата. Конят се спря да погледа и очите му се изпълниха със златна светлина. От ноздрите му излизаше пара, докато съзерцаваше недостижимата, примамлива далечина. Стоеше на улицата сякаш бе статуя, а златистото блещукаше все по-ярко и кипеше в синята си постеля. Мястото му се стори съвършено и той реши да стигне до него.\nОтново потегли напред, но след малко установи, че улицата свършва при масивната желязна порта на парка "Батъри". Върна се назад и пое по друг път, но и там се натъкна на порта със същата изработка. Опита много други улици, но все стигаше до големи железни врати, нито една от които не бе отворена. Докато се луташе из този лабиринт, златистото ставаше все по-ярко и накрая сякаш обгърна половината свят. Бялата пустош със сигурност водеше до онзи друг, съвършен свят и макар да нямаше идея как ще прекоси водата, конят искаше да влезе в "Батъри", сякаш му бе предопределено да отиде там. Той препускаше отчаяно по уличките и през покритите със сняг тревни площи, без да изпуска от поглед златистите отблясъци.\nВ края на, както изглеждаше, последната уличка, водеща към брега, той отново се озова пред порта, заключена с просто резе. Дишаше тежко и докато се взираше през решетките, дъхът му се издигаше на пара около му. Край: Никога нямаше да успее да влезе в парка и оттам да прескочи някак си синьо-зелената вода към златистите облаци. Тъкмо се канеше да поеме обратно към града, може би, за да намери моста и да се върне в Бруклин, когато сред тишината, в която и собственото му дишане звучеше като оглушителен прибой, чу множество стъпки.\nПърво се долавяха съвсем слабо, но с приближаването си шумът се усилваше все повече, докато земята не потрепери, сякаш наблизо препуска друг кон. Стъпките обаче не бяха от конски копита, а човешки, и хората изведнъж се появиха с гръм и трясък. Макар да тичаха с всички сили, изглеждаха, сякаш се движат на забавен каданс. Отне им доста време да стигнат до средата на поляната, но когато все пак се добраха дотам, конят видя, че един от мъжете тича напред, а останалите, десет-дванайсет души, го гонят. Преследваният дишаше тежко и от време на време ускоряваше бяг умишлено. На места падаше, но веднага скачаше на крака и отново хукваше. Преследвачите също падаха на моменти, но се изправяха по-бавно, поради което редицата им се разкъсваше. Размахваха ръце във въздуха и крещяха. Преследваният обаче не издаваше нито звук и изглеждаше почти скован, докато тичаше, освен когато прескачаше някоя преспа или ниска ограда с разперени като криле ръце.\nКогато мъжът наближи, конят го хареса. Движеше се добре, макар и не елегантно като жребец или танцьор, или сякаш чува музика, но у него се долавяше дух. Случващото се като че ли се дължеше изцяло на начина, по който мъжът се движеше, а цялата сцена изглеждаше много по-дълбока от проста гонитба в снега. Въпреки това останалите хора го настигаха. Конят не разбираше как успяваха, тъй като бяха облечени с тежки палта и шапки, а мъжът бе гологлав и носеше само шал и зимно яке. Той бе със зимни ботуши, а преследвачите с ниски половинки, които несъмнено се пълнеха с вледеняващ краката сняг. Но те тичаха по-бързо от него, очевидно ги биваше в това, а и като че ли имаха повече опит.\nЕдиният от преследвачите спря, разкрачи крака в снега, вдигна пистолет с две ръце и стреля по бягащия мъж. Гърмежът отекна от сградите около парка и накацалите по заледените алеи гълъби литнаха вкупом. Бягащият мъж погледна за миг назад и рязко смени посоката към улицата, където конят стоеше като хипнотизиран. И преследвачите завиха и го наближиха още повече, тъй като минаваха по хипотенузата на въображаем триъгълник, а мъжът тичаше по втория катет. Бяха на не повече от шейсет метра зад него, когато друг от групата спря, за да стреля. Гърмежът прозвуча толкова наблизо, че конят се стресна и отскочи назад.\nМъжът, който се опитваше да избяга, наближаваше портата. Конят отстъпи назад към една барака. Не искаше да се забърква в тази каша, но тъй като бе твърде любопитен, не издържа да се крие дълго и след малко подаде глава иззад ъгъла на бараката, за да види какво ще стане. Бягащият мъж отвори портата с мощен удар с юмрук, мина през нея и я затръшна силно. Извади от колана си тежка стоманена кама и задъхан зачука с нея резето така, че да не може да се помръдне повече. След това с измъчен поглед се обърна и хукна по улицата.\nПреследвачите вече бяха стигнали до оградата, когато мъжът се подхлъзна на заледена локва. Той падна, удари си силно главата в земята и се преобърна няколко пъти, преди да спре проснат неподвижно. Сърцето на коня се разтуптя, когато видя дузината мъже да се хвърлят върху оградата сякаш са военен отряд. Несъмнено имаха вид на престъпници със странно изкривени лица, изсечени като от камък чела, миниатюрни брадички, носове и уши, които сякаш бяха зашити на главите им, и коси, които растяха абсурдно ниско над челата им (по-ниско нямаше накъде). Излъчваха жестокост, струяща от тях като електрически заряд.\nЕдин от мъжете вдигна пистолета си и се прицели, но друг – очевидно главатарят им – каза:\n– Не! Не по този начин. Сгащихме го и ще го убием бавно, с нож.\nГрупата се зае да катери оградата.\nАко конят не надничаше към него иззад бараката, падналият мъж вероятно нямаше да се надигне. Името му бе Питър Лейк и той си каза на глас:\n– Здраво си загазил, щом дори и кон те съжалява, проклет глупако.\nТези думи го накараха да се размърда. Той се изправи на крака и се обърна към коня. Дванайсетимата мъже, които не виждаха животното зад бараката, си помислиха, че Питър Лейк или е полудял, или им крои някакъв номер.\n– Конче! – извика Питър Лейк. Конят вдигна глава. – Конче, моля те! – разпери ръце той. Другите мъже един по един се приземяваха отсам оградата. Не бързаха, защото се намираха едва на няколко метра, улицата бе пуста, жертвата им стоеше на едно място и бяха сигурни, че ще го хванат.\nСърцето на Питър Лейк биеше така силно, че цялото му тяло се тресеше. Той се чувстваше нелепо и безпомощен като повреден двигател.\n– О, Боже – каза той, трептящ като механична играчка. – О, Иисусе, Дево Мария и Йосиф, дайте ми сили!\nВсичко зависеше от коня.\nТой прескочи заледената локва, спусна се към Питър Лейк и наведе широкия си бял врат. Питър Лейк се окопити, обгърна с ръце изящната като на лебед шия и се метна на гърба му. Отново се бе измъкнал и ликуваше, макар сред студения въздух да отекнаха изстрелите на пистолет. След като бе станал негов съучастник, конят се извъртя с едно елегантно движение и приклекна на задните си крака, за да си поеме дъх, да събере сили и да се втурне напред. В този миг Питър Лейк се обърна с лице към сащисаните преследвачи и им се изсмя. Цялото му същество се смееше. Той усети как конят се стрелва напред и двамата се понесоха по улицата и оставиха Пърли Соумс и част от бандата на Късоопашатите до желязната ограда да стрелят с пистолетите си и да ругаят – и дванайсетимата с изключение на самия Пърли, който прехапа устни, присви очи и започна да обмисля нови начини да залови жертвата си. Шумът от многобройните гърмежи бе оглушителен.\nВече излязъл от обхвата на куршумите, Питър Лейк пое в галоп през мекия сняг покрай затворените магазини и се понесе на север като светкавица през пробуждащия се град.


Русия глоби Туитър с 85 000 долара за публикуване на незаконно съдържание – Restart Bulgaria\n02.04.2021 02.04.2021 Restart Bulgaria\t0 коментара\tRussia, Twitter\nРуски съд глоби Туитър с 3,2 милиона рубли (близо 42 000 долара) заради неизтриване на съдържание, забранено от властите.\nКато цяло руският медиен надзорник „Роскомнадзор“ е подал три жалби срещу Туитър съгласно Кодекса за административните нарушения, тъй като платформата не е изтрила посочената информация. Съдът ще разгледа и третата жалба по-късно през деня.\nПо-рано „Роскомнадзор“ заяви, че ако компанията откаже да ограничи достъпа до незаконна информация, тя може да получи глоба до 52 000 долара. Наказанието може да достигне сума, равна на една десета от годишните приходи на компанията, ако тя отново наруши кодекса.\n← Новият български сериал „Порталът“ – скоро по БНТ\nДоговорите на 10 от Левски изтичат →


“Дейли Телеграф”: Министрите ще бъдат посъветвани срещу масовата ваксинация на деца - cvetno.info\n“Дейли Телеграф”: Министрите ще бъдат посъветвани срещу масовата ваксинация на деца\nБританските министри ще бъдат посъветвани срещу масовата ваксинация на деца, докато учените не получат повече данни за рисковете, предаде Ройтерс като се позова на информация на вестник “Дейли Телеграф”. Според изданието след среща вчера експертите от Съвместния комитет по ваксинации и имунизации подготвят временни препоръки по въпроса, които могат да бъде обнародвани до края на седмицата.\nПравителствен източник заявява, че на този етап никой няма да вземе окончателно решение, тъй като учените биха искали да разполагат с повече информация. “Дейли Телеграф” посочва още, че членове на комитета са изразили и опасения от етична гледна точка, защото децата рядко страдат от сериозни усложнения в резултат на коронавируса.\nПо-рано този месец британският медицински регулатор одобри прилагането на ваксината на “Пфайзер-Бионтех” за деца на възраст между 12 и 15 години. От регулатора заявиха, че сега Комитетът по ваксинации трябва да реши дали да продължи и да имунизира тази възрастова група в съответствие с националния ваксинационен план.\nМатериалът “Дейли Телеграф”: Министрите ще бъдат посъветвани срещу масовата ваксинация на деца е публикуван за пръв път на НОВИНИ.


"Не си сам" подкрепи с над 70 хил. лв. синдикални членове, заболели от ковид. Да продължим заедно кампанията! - Конфедерация на независимите синдикати в България (КНСБ)\n320 синдикални членове на КНСБ, заболели от ковид, са подпомогнати досега в рамките на благотворителната кампания „Не си сам“. Оказаната подкрепа е за над 70 хил. лева. Акцията стартира през месец май и вече седем месеца КНСБ продължава да подава ръка на заразените съвместно със своите основни членове и Благотворителен фонд „Проф. д-р Желязко Христов”.\nОт стартирането на кампанията до септември Федерация на синдикатите от здравеопазването на КНСБ помогна на 87 заболели от COVID-19 медицински служители, като са изплатени помощи от по 350 лв. за общо 30 050 лв. Подпомогнатите членове са от медицинските центрове и болници в Бургас, Добрич, Кюстендил, Монтана, Нова Загора, Пазарджик, Плевен, Смолян, Ямбол, УМБАЛСМ „Н.И. Пирогов“, Център за спешна медицинска помощ – София, Детско и училищно здравеопазване – София, РЗИ – Благоевград. Поради изчерпване на ресурсите на солидарния фонд на ФСЗ, изплащането на помощи е временно преустановено. След като отново бъде формиран финансов ресурс, органите на ФСЗ ще разгледат възможността за продължаване на подпомагането на нуждаещи се от помощ за лечение членове.\nКъм момента Синдикатът на българските учители, Независима синдикална федерация на енергетиците в България и Федерация на независимите синдикати от земеделието подпомагат синдикални си членове по своите вътрешни правила.\nФинансовите средства, необходими за благотворителната кампания, се набират чрез целеви дарения по обявената банкова сметка на фонда. До момента той е подпомогнал 189 членове на КНСБ с общо 29 350 лева. Сумата надхвърля с над 4600 лева получените дарения, като до момента те са 24 744 лв. Направени са от основни членове на КНСБ (Синдикатът на българските учители, Федерацията на независимите синдикати от държавното управление, Федерация на независимите синдикати на миньорите, Национална федерация на енергетиците, Съюза на транспортните синдикати в България, Федерация на независимите синдикати в земеделието, Федерация на независимите синдикални организации от леката промишленост, Федерация на синдикатите от Военнопромишления комплекс, Национален банков синдикат, Синдикат „Пътно дело“), регионални съвети (в Бургас, Перник, Добрич) и синдикални организации на КНСБ (при „Аурубис България”, „Елаците мед”, Общински съвет – с. Лесичово, КЦМ, „Каолин” ЕАД, „Пристанище Лом”, Община Алфатар, Общински КС на СБУ при ДГ 17, СО на КНСБ при „Защитени жилища за лица с умствена изостаналост” и др.) и физически лица.\nНарастващият брой заболели синдикални членове и изчерпването на набраните целеви ресурси поставя пред риск подкрепата на заболелите членове. Всеки, който желае да се включи в инициативата и да направи дарение, може да го направи по банковата сметка на фонда:\nПрипомняме критериите за достъп до подпомагане от Благотворителен фонд „Проф. д-р Желязко Христов“:\nНеобходимо е да бъдат придставени следните документи (по имейл – rdzhagalova@citub.net или на адрес: КНСБ за Рени Джагалова, пл. „Македония” № 1, ет.9, стая 8):\nЕпикриза или друг документ, удостоверяващ диагнозата и че лицето е поставено на болнично лечение (може да се представи в последствие след изписването на пациента).\nПредишна статия Конференция на ЕКП за изграждане на #UnionMigrantNet събра повече от 120 участника\nСледваща статия ЕИСК прие становище за правата на хората с увреждания при гласуването за Европарламент


Най-големите гафове на чалга Oскарите | Блиц\n„Благодаря ти, мамо, че се преби“, изцепи се Кали\n04 Март 2013, 12:21\nНаградите на ТВ Планета вече са факт, но темата все още е номер 1 във фолк средите. Освен скандалите около призовете и наградените певици, концертът мина под шапката и на поредица от гафове, които не останаха незабелязани от зоркото око на най-придирчивите.\nМоже би един от най-големите гафове беше цъфналото зърно на Андреа, съобщава HotArena. И докато досега певицата умишлено обличаше рокли, които да откриват подобна гледка, този път целта на фолк дивата въобще не беше такава.

 Андреа изрично предупредила шивачката си, че не иска деколтето й да се мести и да й показва налятата гръд. Излизайки на сцената обаче, точно това се случи и певицата видимо се смути.

 За съжаление, малко от родните чалга диви могат да си позволят да пеят на живо, без да се изложат. Оказва се обаче, че същия риск го има и когато пеят на плейбек. Така например Малина често забравяше този факт и насочваше микрофона към публиката, която да пее с нея, а гласът продължаваше да звучи. Същото се получи и с Мария, която на няколко пъти забрави да си отвори устата. Май единствено Емилия си позволи да пее на живо.

 Всякакви речи и послания сме чували по време на „Оскарите“ на Пайнер, но изцепката на Кали направо изби рибата. „Благодаря ти, мамо, че се преби“, едва не се просълзи певицата. Тя обясни, че ако майка й не била паднала, удряйки с главата, Кали нямало да се вдъхнови и да напише песента „Недей, сърце“… Без коментар!

\nАнелия стана “Изпълнител на годината” за телевизия “Планета”


21 - 27 октомври 2005 г.\nАктрисата нашумя с ролята си на кръстницата в българския телевизионен сериал "Дунав мост". През пролетта взе наградата за най-добра актриса за участието си в "Безсмъртно танго" на фестивала в Шумен. От този творчески сезон тя ще радва плевенските зрители с изпълненията си в драматичния театър "Иван Радоев", където е назначена на щат.\nвинаги съм гола\nСтефка Янорова е родена на 16 октомври 1969 г. в Стара Загора. Завършва френска гимназия в родния си град, а през 1993 г. - класа на проф. Крикор Азарян във ВИТИЗ. Две години играе в сливенския театър, след което минава на свободна практика - до началото на този сезон, когато е назначена на щат в плевенския драматичен театър "Иван Радоев".\nОмъжена е и има 8-годишна дъщеря.\n- Г-жо Янорова, сигурно много пъти са ви задавали този въпрос, но въпреки това: ролята ви на кръстницата в сериала "Дунав мост" ли ви изстреля към популярността и продължава ли да ви преследва?\n- Да, това е ролята. Защото сериалът дава такава популярност, която не могат нито театърът, нито киното. Не бих казала, че ме преследва. Аз съм много доволна от това, че филмът продължава да се гледа. След поредното му повторение хората пак започнаха да ми казват: "Ау, по гласа ви познахме." На мен това ми е приятно. Радвам се, че продължават да се вълнуват. Дори получих покана от съвсем непознати да им стана кума и живот и здраве... може и да стана. Откакто снимахме сериала се срещнах с много нови хора, научих много нови неща. Така че мога само да бъда благодарна за това.\n- Оценките за сериала не бяха само позитивни. Имаше и доста остри критики...\n- И слава богу. В България най-добрата реклама е нещо да се оплюе, да се отрече. Тогава то предизвиква интерес. Така че съм благодарна на всички тези журналисти, които оплюха филма.\n- А вие обичате ли да рискувате, като се замесвате в подобни проекти?\n- Рискувам дотолкова, доколкото тръгвам, подведена от това дали ми харесват ролята и екипът. Ето сега също поемам един вид риск, идвайки на щат в плевенския театър. Смятам, че си заслужава, когато харесваш нещо, да го направиш. Оттам нататък никога не можеш да бъдеш сигурен дали ще се харесва, или не. Така или иначе хората усещат, когато вложиш всичко от себе си и си свършиш работата професионално. Нашата работа не е 2 и 2 е 4. Така че едни ще ни харесат, други не.\n- А какво ви грабна в тази роля на кръстницата?\n- Много неща ми станаха интересни. Първо мен много ме вълнува този проблем за властта и прошката. Разчетох моята героиня като човек, който щом обича, може и да прощава. И ред други неща - не искам да бъда социална и да говоря за обстановката в България, за живота ни, който продължава да бъде все така мизерен и нещастен. Нашата работа е да развълнуваме хората, да ги накараме да се замислят. От там нататък... Аз нямам претенциите, че мога да променям нещо, но това, което зависи от мен, мога да го направя.\n- След "Дунав мост" къде ви заведе вашият актьорски път?\n- Снимах още доста неща - в "Опашката на дявола" изиграх една оперна певица - коренно противоположна роля от това, което изиграх в "Дунав мост". После изиграх няколко майки. В театъра много се гордея с ролята се на Елисавета в "Крадецът на праскови". Гордея се в смисъл, че имах възможността да направя тази роля с проф. Гриша Островски в ямболския театър. Щастлива съм, че не съм вкарана в някакво амплоа, а имам възможността да играя различни героини. На мен това ми е любопитно, иначе става малко като фабрика.\n- Направихте много хубава роля в плевенския театър в постановката "Безсмъртно танго", с която взехте наградата за най-добра актриса на шуменския фестивал тази пролет...\n- Да. Изиграх една изцяло съвременна жена, в смисъл - тя е и силна, и крехка, болезнено ранима и твърда. И слава богу, че се появи такава драматургия най-накрая, защото жените в театъра са доста ощетени според мен. Малко са драматурзите, които в дълбочина разглеждат женския образ. И се радвам, че Кева Апостолова е написала тази прекрасна пиеса.\n- Може би, защото все пак е жена?\n- Ами не само. Знаете ли, Бергман е написал неща, за които се чудиш как е възможно да влезе в женския мозък, и обратно - има жени, които пишат невероятни неща за мъже. Мисълта ми беше, че с моята колежка Красимира Кузманова, с която сме завършили един и същи клас във ВИТИЗ и сме приятелки, се впуснахме в това приключение. Предизвикателство беше и на сцената да сме две приятелки, които разиграват разни неща. Забавлявахме се много. Мисля, че това остана и в представлението.\n- Как ви дойде тази награда - закономерно или неочаквано?\n- Очаквано не бих казала. Аз не мога да измервам моите постижения с някакви награди, защото те са доста субективни. Естествено се зарадвах, като ми я връчиха. Не познавам някой, който би се обидил, ако го наградят. Ако има такъв, това ще е някаква поза.\n- Вече сте на щат в плевенския театър. Как ви кара да се чувствате този факт?\n- Не знам, още не съм го осъзнала, защото дълго време се пазех от това да бъда на щат. Тук ми предоставиха добри възможности... Ще видя.\n- Има много ваши колеги, които се натискат да са някъде на щат, вие се пазите...\n- Ами да, но аз смятам, че дългото стоене на едно място донякъде убива творческия заряд. Затова малко се страхувам.\n- В каква роля ще ви видим на наша сцена?\n- Започнахме репетиции на "Без вина виновни" на Островски с режисьор Борислав Чакринов - една много хубава пиеса. Доста голямо е предизвикателстовото за мен, защото играя една майка, загубила детето си, след това го намира. Тя е известна актриса - изобщо много неща, с които тепърва ще трябва да се справя, но надявам се да се преборя.\n- Имате ли любими актьори?\n- О, да! И български, и чужди. През различните периоди си ги сменям. Неизменно са ми любими Джеръми Айрънс и Антъни Хопкинз. Сега съм луда по Ашли Джъд и Катли Скот Томъс. От българските актьори... еталон за мен е Наум Шопов. Това е човек и актьор, притежаващ всички онези качества, които аз се стремя да възпитам в себе си. Много харесвам Снежина Петрова - за мен тя е явление в българския театър, въпреки че медиите не й обръщат достатъчно внимание. Актриса, която винаги ми е крайно любопитна, е Светлана Янчева.\n- А какви качества искате да възпитате в себе си?\n- Първо, професионализъм 100%, второ, благородство и трето, аристократизъм в отношението към хората. Толерантност и доброта.\n- Кажете нещо повече за себе си. Знам, че сте омъжена за лекар?\n- Да, съпругът ми е коремен хирург. Дъщеря ми е на 8 години, ходи на училище. Имам куче немска овчарка - това е другото ми дете. Нормалните неща от живота. Слава богу, че съпругът ми има различна професия, защото това ме обогатява повече. Пък и така в къщи има някакъв баланс - не си дотягаме да си говорим само за театър.\n- Да, да ходя сама на кино - това ми е страст от малка. Това най-много обичам да правя, когато съм свободна. Сега даже боледувам, че от един месец не съм ходила на кино и само търся някаква възможност да го направя. Нямам претенции дали в София, Плевен или на друго място.\n- А има ли българско кино?\n- Има и ще продължава да има. Изключително съм щастлива от това, което се случва. Още не съм гледала "Откраднати очи", но се надявм да го направя. Изобщо започват да се разчупват нещата около нашето кино. Говори се, че ще се снимат повече филми, защото за да има качество, трябва да има и количество. Не може да се снима един филм годишно и той да бъде гениален. Надявям се и телевизиите да снимат повече филми. Не да се сърдим, че младото поколение не ходело на театър и на кино - трябва да ги възпитаваме. Аз никога не се сърдя, когато дойде ученическа публика, че си говорят или подсвиркват. Разбирам, че тези деца за втори или трети път влизат в този салон. Те не знаят как да се държат - това не е техен проблем.\n- В киното или в театъра се чувствате по-комфортно?\n- При нас ако дълго време се задържиш само в театъра, започва да ти липсва киното, и обратното. И двете неща си имат своите прелести и аз предпочитам да съм и на двете места, ако е възможно. Но не съм чак толкова лакома. Просто се радвам на възможностите, които ми се предоставят, имайки предвид какво е положението в момента. Не са в изобилие ролите, които се предлагат, така че нямам право да се оплаквам.\n- Мечтана роля имате ли?\n- Разбира се! И те пак се сменят в различните периоди. Винаги съм мечтала да изиграя всички героини на Чехов, но може би няма да стане. Както и една класическа героиня на Шекспир - така, в цялата прелест на класиката. Имам предпочитания към определана героиня, но не смея да ги изказвам на глас. Имах една възможност, завършвайки ВИТИЗ, да участвам в "Крал Лир" с Наум Шопов в главната роля. И там се докоснах до Шекспир, но съвсем за малко, за съжаление.\n- Какво различава младите български актриси от тези от предходните поколения?\n- Има много разлики, но единственото нещо, за което ми е болно, е, че българското слово започна много да се занемарява и от сцената. В крайна сметка нашата професия тръгва от словото и не бива да си позволяваме този лукс да говорим само като на улицата. Затова може би трябва да се правят повече класически пиеси. Смятам, че зрителите имат необходимост от това. И смятам, че театърът е и мисия, защото той възпитава вкуса, възпитава мислене, чувствителност и не може така безотговорно да се гледа на това коя пиеса ще се постави. И дай сега да печелим само пари от комерсиални постановки. Просто трябва да ги има и двете неща - и забавлението, и смисълa на всичко. Аз съм страстна почитателка на Теди Москов и винаги това ме е впечатлявало в неговите представления, че всичко тръгва през смеха и накрая ти идва да заплачеш. И после три дни не преставаш да мислиш за постановката. Развълнувайки те, той те е накарал да се замислиш. Смятам, че това е театърът.\n- Винаги ми е много трудно да отговарям на този въпрос, защото не съм си казвала от малка: ще стана актриса. Но така се стекоха нещата... Като ученичка играех в един самодеен състав, хареса ми и заобичах театъра. А това си е някакъв вид зараза - започнеш ли веднъж да играеш на сцена, няма отказване. Снимах първия си филм "Племенникът чужденец" преди да кандидатствам във ВИТИЗ. Беше голямо преживяване за мен, защото от Стара Загора изведнъж... бум! - в Германия, където снимахме с всички наши най-известни актьори. Въпреки че тогава не си давах ясна сметка какво ми се случва.\n- А от първия път ли влязохте да учите за актриса?\n- Не, от втория. Аз имах голяма драма, защото ме скъсаха на четвърти кръг актьорско майсторство при Стефан Данаилов и отивах към кукли вече. Бях минала четвърти кръг актьорско майсторство за куклена актриса и трябваше да се явя на изпит по литература, но аз се успах и... така. Тогавашният ректор Халачев ме посъветва да кандидатствам другата година, както и стана.\n- Ако не бяхте актриса, с какво щяхте да се занимавате?\n- Имам голяма слабост към езиците и сигурно щях да уча филология. Говоря френски, малко английски, надявам се да понауча италиански.\n- Участвали ли сте в чужди продукции?\n- Да, вече в няколко, но за съжаление българските актьори ги вземат за по 2 - 3 снимачни дни, за по-малки роли - на храстчета, както казваме в гилдията. Надявам се, че ще играем и по-големи роли в тези копродукции. Това е обмяна на опит. Актьорът не трябва да се задържа на едно място, защото започва да губи много от сетивата си. Затова трябва да е нонстоп в движение. Може би затова и аз обичам непрекъснато да ходя на някакви други места да репетирам, да се запознавам с нови хора. Да се надяваме, че ще бъдем с правата на всички наши колеги от Европа, а не да се чувстваме по-малоценни.\n- Кое е най-голямото разочарование за вас?\n- Да не репетирам нищо няколко месеца. Това може да те докара до лудост.\n- Какво правите тогава, за да се спасявате?\n- Най-различни неща. Ето сега например ще започна работа в един прекрасен магазин на една наша колежка. Страшно ми е интересно, защото се срещам с най-различни хора, слушам невероятни неща и крада образи най-безпощадно.\n- Актьорът има ли право да не умее нещо?\n- Далеч съм от мисълта, че всички актьори трябва да са ездачи, колоездачи и т. н. Но актьорът задължително трябва да е щедър човек. Характерът му веднага личи на сцената. Особено пред камера - тя е безпощадна. Така те сканира, че не можеш да излъжеш, ако ще да се дегизираш. Има моменти, в които се чувстваш по-гол, отколкото ако се съблечеш. Болезнено е, ако говорейки пред камерата, споделиш най-истинското си, после се чувстваш като че ли ограбен. Винаги има риск да бъдеш наранен, но може би затова киното и театърът са много любовни неща. Защото човек се впуска с надеждата, че като обича, ще бъде обичан, но не винаги се получава така. Трябва да намериш начин да се спасяваш, иначе си загинал. Не е моя мисълта, че в театъра остават най-издръжливите.\n- Имате ли любима сентенция?\n- Напоследък любимата мисъл, която си напомням всеки ден, е: "Не забравяй, че утре е ден първи от остатъка на твоя живот." От няколко години всяка сутрин си я повтарям и си казвам, че нямам право да си пилея времето и да се разконцентрирам с глупости.\n- Най-голямата странност, която притежавате?\n- Че се смея сама по улиците. Сигурно в хорските очи това изглежда много глупаво, но аз обичам да се смея, когато ми е забавно. Дори и на сцена ми е било адски трудно да си приглуша смеха като ми стане смешно. Коства ми кански усилия - хапане на устни, на пръсти.\n- Кога точно сте родена?\n- На 16 октомври, но съм записана на 17-и, защото за предния ден бил изпълнен планът - много смешно. Но съм изключително горда, че съм родена на една дата с Оскар Уайлд. На 15-и е Мариус Куркински, на 17-и е Апостол Карамитев. Изобщо се оказва, че много от съсловието сме зодия Везни.\n- О, да! Особено като бях бременна. До ден днешен се обръщам, ако ми мине черна котка път. Най-накрая разбрах, че има разни неща, които са ти дадени свише, но ти можеш да ги развиваш, или да ги утрепеш - това си е абсолютно твой избор. Така че е важно не само какво ти е писано, ами и какво ще си напишеш сам.


Реновиран апартамент в сграда паметник на културата - First Estates\nНомер на имот 9628\n€ 347 000 € 337 000 ( € 2 740 m2)\nРеновиран апартамент в сграда паметник на културата\nКомпания за недвижими имоти "First Estates" и водещ консултант Николай Турлаков представят за продажба реновиран имот на ул. Княз Борис I, в жилищна сграда с красива реновирана фасада и поддържани общи части.\nИмотът е ремонтиран изцяло, но съхранил духа на времето в комбинация с модерна визия и интериорни решения, чудесно допълвани от високи тавани, масивни дървени врати и просторни помещения от 20-ти век.\nголям дневен тракт с тераса;\nкухненски бокс ведно с дневната зона на имота с кухненски остров;\nвтора по-малка спалня;\nголяма баня с двоен умивалник и душ кабина;\nВ близост до имота се намират улиците "Кърниградска" и "Иван Денкоглу", пешеходната зона на бул."Витоша", спирка на метрото, изискани ресторанти, бутикови магазини и др.\nЗа повече информация и организиране на оглед, моля, обадете се на 0700 15 151 или 02 980 20 68 и, моля, цитирайте кода на офертата: 9628.\nРеновиран имот в сърцето на София


Арестуваната в Иран руска журналистка се е върнала в Москва - Русия - Novini.bg\nРуската журналистка Юлия Юзик се е върнала в Москва след почти седмичен престой в ирански затвор, предаде РИА Новости.\nЗа пристигането на жената са съобщили нейният бивш съпруг - Борис Войцеховский и сестрата на Юлия Юзик – Виктория Юзик. Според нейните близки журналистката се е чувствала добре.\nЮлия Юзик е била задържана в началото на октомври от силите за сигурност в Ислямската република. Тя първоначално е била обвинена в шпионаж в полза на Израел. По-късно официален представител на Техеран е заявил, че причината за ареста на журналистката е бил проблем с нейната виза.\nНа този етап медии не са съобщили подробности около освобождаването на Юзик. По думи на нейни близки до снощното ѝ пристигане на московското летище "Шереметиево" снощи се е стигнало след използване на огромни ресурси.


октомври | 2013 | klementinasblog\n(Авто) Биографични пътеписи\nДвамата братя и Тя\nЗа Клементина и мен\nЛични и твърде лични\nМесец: октомври 2013\nИ трите, дядо попе :)\nоктомври 30, 2013 октомври 30, 2013 / petkovagergana\t/ 9 коментара\nПолучих резултатите от хистологията на мама. Снощи. Вечерта късно. Слезе ми всичката кръв в земята, глътнах половин приспивателно, с идеята, че утрото е по-мъдро от вечерта, та сега ми се наложи да изпия два зелени чая, за да прогоня сънливостта, която не ме пуснала все още, а вече е 12 часа на обяд, на другия ден…и ефектът е хиперактивност.\nСамо простотии са ми в главата, а трябва да намеря начин да съобщя всичко на мама, да я изчакам да й мине от шока и после да му мисля за другите неща…\nАма то, това, минаване има ли, бе?!\nВ момента, единствено, се чудя по какъв най-безболезнен начин да разбере. Дали да й изпратя картичка, мейл, дали да го напиша на лозунг с текст „потвърдено! Обичам те!“, който да поставя пред прозореца на офиса им, с тати и се сещам за вица, дето на Петров починала майка му и се чудели в цялата казарма как да му съобщят новината, та взводният им повелил да се строят в редица и казал: Всички, които имат майки – една крачка напред! Петров, ти къде, бе?!”\nИ като се сетя само, тези дни, между операцията и изчакването на резултатите, майка ми що годжи бери и кайсиеви ядки, и що количества от пустия витамин В17 изяде и колко се смяхме на всякаквито ситуации, които се изпонаслучиха…просто да му стане смешно на човек как ще му се смързне всичкото като научи…\nА мама има две сестри. Като се съберат трите и ако си наоколо, трябва да си носиш памперс. Не един. Няколко памперса. И да се правиш, трябва, че не ги слушаш, щото ако усетят, че наостряш уши, имат способността да се самоцензурират и всичко губи смисъл и очарование.\nИ двете сестри се стреснаха като узнаха за операцията преди две седмици. И едни, такива, се ошашкаха. Сила излъчват и така уверено говорят, ама отвътре им трепери. Мило ми е като ги гледам, защото се обичат много, ама много. Харесва ми да виждам чувствата им. На интуитивно ниво – любовта им е Вселена, ама винаги имат за какво да се дракат. Даже го правят прикрито, уж не им пука, ама си дуднат под юрганите вечер, провеждат си монолозите и заспиват. А като се съберат и за да не отприщят междуличностната си проблематика, почват да обсъждат дъщерите си, какви неопитни майки били, как не се вслушвали в думите им, па зетовете – на китка да ги боднеш, ама то техните си били виновни…И, милите те, не знаят, че ние, техните дъщери си имаме наша си система да научаваме коя, какво е казала и също ги нищим, ама нейсе, все пак са майки!\nТа как да не се разплаче човек от смях с тях. Решили, трите, да се изненадват една друга тия дни, да дойде едната от Варна и да каже „бау” на другите две в София, че да стигнат заедно и до Бяла Слатина – родното им място, по задушница, идната събота.\nАйде, да не споменавам как минават почти всички задушници, когато тринките се съберат. Как донесената храна за помена, вместо да се раздаде, както е обичаят, едната сестра опитва, после другата, после се искат рецептите, изяждат си всичко саминки, облизват си пръстите, изобщо не се и усещат да подадат на някой, наоколо. То, всъщност така научих от голямата леля рецептата за израелските питки, дето сега сума ти хора, мои приятели, ги обожават. А с чесньовка как вървят – бегай!!!\nТа, няма да казвам и какъв смях пада на гробищата. Ама те, и трите, са овладели едно свойство да се заливат от смях безмълвно. Картинката е следната: едната каже нещо, за да споменат баба и дядо и техните там родители, уж безобидно, другата го подхване, та го доразчепка, третата обаче апострофира първите две, защото е най-голяма и най помнела каква била случката там и както няма нищо смешно, ами е редно и да си поплачеш, изведнъж се дава старт на едно „Ох, не могаааааа” – гледаш ги и трите как се извиват, очите си стискат, лицата им стават червени от нахлуването на кръвта, приклякат, явно ще се изпуснат от смеха, обаче – гък, ама нито звук не се чува. Все пак са на гробища…И тъкмо си мислиш, че не сме се изложили пред останалите близки на покойници, които се суетят и криволичат между плочите, голямата леля като прихне, едно гърлено, като го отпусне тоя тютюнев смях / никога не е пушила, ама за сравнение с плътността на звука /, пък като прихване и втората, че и майка ми, и вече всичко отива по дяволите със задушницата.\nВсичките им задушници са такива. Пък после – що се натискам да ги карам и съпровождам. Никъде, другаде не съм се смяла така, освен на Камен Донев на представленията.\nТа като тръгнала голямата, варненската леля, с идеята да изненада софиянките, да вземе да се покатери с достолепната си възраст на Райската ябълка в градината, че да носи гадния плод на болната си сестра, щото като се казвала райска ябълката, белким райско да й стане, и да вземе да падне от дървото, че пукнала ребра – Адамови, че се натъртила, посинкявила се – чудо. Лежи и пъшка сега.\nДа вземе другата сестра, в същия тоя момент, да сготви деветте ястия за деня, та по три на ядене – кое от кое по био, по-здравословно, като че ще живеем с орлите, та като се сецне в кръста. Лежи и пъшка сега.\nА мама, жива, здрава, права щото, държи връзка по телефона с всяка от тях, после препредава на другата, захласват се трите в импровизирана конферентна връзка, самоиронизират неволите си, а сега хал хабер си нямат, че ни чака усилена работа с позитивното мислене, сила за преодоляването на големите скали, по които се изкачвах последната нощ, насън, и умение да се обичаме навреме, вкупом с всичките си недостатъци…\nМилите ми, три!!!\nАнгелите на Михаела\nоктомври 19, 2013 ноември 8, 2015 / petkovagergana\t/ 1 коментар\nТри статии ме посрещнаха на прага при сутрешния преглед на света наоколо. А светът, вярно, че е навсякъде, но тук, в интернет е локалната му библиотека.\nПървата статия беше на Михаела Петрова – за ангелите /\nБезкрайно топло и отговорно казано – Те са навсякъде и чуваме шепота им в онези моменти, в които усещаме как ни олеква, защото те поемат товарите ни…\nВтората статия разказваше за благодарността, безбройните варианти да я изразяваме, да даряваме благост, когато са ни дарили добро – висше умение!\nТретото, всъщност не беше статия, а заглавие на група в социалната мрежа, към която се присъединих: „Ракът е диагноза, а не присъда“! За себе си вече знаех, че редовете по-долу са „ангелска любов“, която свети в червено…за всеки случай и за едно наум!\nИ всичко това, след като последните два дни бяха изпробвали силите и сензитивността ми и бяха преобърнали ежедневието ми в тренировъчен лагер. Успях да видя като на филм как може да се случи всичко лошо и всичко добро в един кадър.\nНикога не съм имала възможността да чакам много близък човек да излезе от операция. Все мен са ме чакали. Сега аз – мама.\nНе съм и предполагала, че ще се случи така. Да си разменим ролите и да имаме нужда една от друга, в обратен ред. Вместо тя да чупи пръсти и хапе устни до кръв от притеснение, този път беше мой ред да се изправя пред неизвестността, в продължение на няколко часа.\nБях я помолила само да ми се обади, малко преди да я отведат в операционната, за да имам представа в колко часа ще започне всичко.\nИзпратих дъщеря си на екскурзия, махах й за довиждане с едната ръка, както й бях обещала, а с другата държах телефона и пак съм успяла да пропусна позвъняването в 8:42 сутринта. Паля колата и газ, обратно до болницата, за да съм там, наблизо. Всичко в мен получи спазъм и не действаше по предназначение, а шофирах и трябваше да съм внимателна. Няма как да забравя моментът „9:05 ч.“ – завих с колата по ул. „Св. Наум“ и изведнъж нищо, ама нищо не виждам, защото Слънцето беше кацнало на асфалта и пързаляше светлината си срещу мен. Усетих нещо много силно и интензивно. Като връзка. Като топлина. Като обич. Аз влизах в светлината, тя прииждаше срещу мен и така образувахме прекрасна симбиоза – тя взимаше моя товар от страх, безсилие, притеснение и неизвестност, а аз просто я обичах и се разтапях в нея. И шофирах по интуиция. Паркирах пред болницата в кв. „Дървеница“, чието име съзнателно не назовавам, за да не събудя лошото й значение.\nСъзнавах, че не бива да генерирам лоши, грозни и ужасни мисъл-форми, които да навредят на ситуацията и именно тази светлина ми помогна да не го правя. Някой, нещо, поемаше и носеше, вместо мен. Не бях сама, а единственото, което регистрираха възприятията ми – беше светлината – навсякъде около мен. Цялата бях настръхнала и усещах присъствието й по мой си начин. И имах уверението на тази светлина, че мама се държи, че е добре под действието на анастезията. Получавах информацията бързо, тя просто се вливаше в мислите ми и изглеждаше като моя, собствена. Поддържах добър нервен статус, докато говорих с Льони, моята балансьорка на нерви и с Вени Каталиева – един нов приятел, с които успях да разсея напрежението, което не отказвах все пак да пусна от себе си, защото го бях завързала с един ластик и си го придърпвах на моменти, да ми напомня, че съм земна и че съм наред с психиката. По едно време, в собствения ми киносалон, светнаха лампите и на екрана се изписа „Наред!!!“. Това видях.\nТочно в 12:30 ч., телефонът ми иззвъня и на дисплея му се появи „мама“. Успях да издишам, когато се уверих, че гласът беше нейният и макар и заваляно, тя насълзи очите ми с думите: „гърдата ми е тук, сигурно означава, че съм здрава“.\nЗапътих се към отделението, за да говоря с ръководителя на операционния екип. Докато вървях, в съзнанието ми изплуваха кадрите от предпоследния ми сън – държах в ръце малко, черно кученце, а то напишка обувките ми и после се появи и делфинът от последната нощ: изправен пред дъщеря ми, измежду вълните, той докосваше бузите й, а тя го целуваше по муцунката, огромните му, добри очи ме гледаха в напрегнатия ми сън и ми изпращаха спокойствие. Някой приятен човек, някъде, след всичко преживяно ми каза, че делфинът означава добри новини…\nВлизам в болницата, дезориентирана от цялото напрежение и търся някой да ме насочи. Медицинска сестра, в зелен екип, топъл поглед и закачлива бенка на лявата скула – смътен спомен за приятелство и добра енергетика, ме въведе в кабинета на доцентката с руски имена, която с уморен, но безкрайно търпелив глас обясни, че са отстранили буцата и лимфните възли наоколо и ще се разбере тепърва как ще се процедира, но аз знаех, че всичко е наред. Нали вече Някой ми го беше написал…\nМомичето, със зелените дрехи ме посрещна, отново, този път в стаята на мама, като ми каза „Гери, здравей! Аз съм Петя от Враца, сигурно не си ме спомняш, но искам да знаеш, че съм тук и можеш да разчиташ на мен“ – и сякаш светлината придобиваше вече телесни измерения… Цялото останало напрежение слезе от мен и си остана там, на прага на вратата /защото всичко с мама се случи за няколко дни, в които трябваше да пренаредя програмата си, работното ежедневие и ангажиментите ми свързани с визитата на одитиращите европейци, които наблюдаваха работата ни под лупа, да подредя и разпределя домашните отговорности, заради това, че и съпругът ми замина по спешност в командировка точно в тези дни, да озаптя притеснението, че татко ще забрави да си пие хапчетата, защото тази, която му контролираше дозите, изведнъж се оказа с нужда от помощ и грижа…и защото всичко това беше много, беше забързано и всяваше ужас в мен/.\nВидях как ръцете на мама отпуснаха чаршафа, като разбра, че ще е в добри ръце. И как усмивката й изтика страничните действия на упойката, като се добра до крайчеца на устните й, когато в стаята от операционната докараха момичето от съседното легло и то успя да каже, че е от родния град на мама – Бяла Слатина. Всичко необходимо беше там, в онази стая. Споменът от детството й и уверението за безкористна помощ.\nИ това, ако не бяха ангели на работното им място…\nИ да, Те бяха наоколо, през цялото време и се умножаваха…\nМихаела беше права…\nДа отгледаш…две деца и…буца огорчение?!\nоктомври 11, 2013 юни 27, 2015 / petkovagergana\t/ 1 коментар\n…- Хубав ден!\n– и на теб, айде чао, че влизам в метрото!\nСлед секунди я набирам пак, защото метрото не беше обичайното й превозно средство до офиса.\n– Мамо, защо в метрото?\n– Нали отивам на изследвания… ТАМ с метрото…\n„…значи вчера, това което каза, за да ми покажеш, че не ме боли само мен не е било шега?!…“\nМамо, започвам ли да те губя?! Малко по малко, косъм по косъм, усмивка по усмивка…\nИ защо, мамо, на другите майки нищо им няма…Защо ти?! Нали отслабваш просто, заради разделното хранене и пиеш онази жива вода?!\nЗащото, когато беше до мен в болницата, да сменяш подлогата ми, да броиш капките от системите и да наместваш катетрите ми и когато се скарахме ти казах, че ти си здрава, а аз все болна?! Защото ме умори с въпроси „кой ти звъни“, „ти имаш семейство“, “ сама си си виновна за неволите у дома“…така и не допусна факта, че имам много приятели и колеги, които бяха искрено притеснени за мен…винаги си се съмнявала в мен…Защото те изгоних от стаята посред нощ, заради истерията ми и страха, че няма да се движа повече?! И ти тръгна, а после се върна при мен, в стаята, легна, стана и мълчаливо пак сменяше подлогата под мен…\nЗаради собствените си страхове, нараних теб?!\nЗа това ли, мамо?!\nЗащото толкова години не успяхме да си говорим като приятели, постоянно ме назидаваше и се разочароваше от мен, а аз се дистанцирах и си запушвах ушите, защото ме болеше от това, че с татко бяхте определили „пътят“ ми като „нанадолнище“?!…\nЗатова ли, мамо?!\nВсичко си поела в себе си, отглеждала си го и сега с Неговите щипци ще изваждаш от мен нежността и заключената обич?!\nСрам ме е, мамо! Че не знаех как да те обичам…а сега ще те обичам, защото те губя…\nЩе сме заедно, мамо, повече, отколкото сме били до сега…И няма да се борим срещу лошото, ще го приемем и двете, може би ще го погалим, ще го разделим на части и всяка една ще изживеем отново, докато не се смали до първоначалната си емоция…\nГоре главата! И двете сме мъжки момичета 🙂 Нали така си ме създала 🙂\nИ не е вярно, че ще си отидеш спокойно…Ще стоиш до мен неспокойна и изискваща, а аз просто пак няма да те слушам…\nМамо, говорих с толкова много хора. Не като количество. Като мащаб на светоусещанията им. Иначе бяха трима.\nДени каза колко е важно сега да съм с теб. Не само аз. А всички, които не сме били. И да не те гледаме като обречена, а с благодарност за всичко, което си преляла в нас. Аз лично ще те гледам с реализъм. Нали винаги ми казваш, че си реалист. И с това ще те гледам, дето винаги като съм мрънкала и имала нужда да ме помилваш, ти ме потупваше по рамото и вместо да ме оставиш да плача, ме изритваше „навън“ отново да се боря…\nСигурно съм много виновна затова, че не съм искала да суча като бебе и заради мен си получила онзи мастит, заради който си била в болница дълго време, с разрязана гръд и оставена да зараства – жива рана…Сигурно съм виновна за всичко, което ти причиних през пубертета си, с личния си живот, с възпитанието на децата ми, твои внуци…Все не ги възпитавам по начина, който ти е идеал…\nПосле се видях с един мъж, който отдавна е загубил родителите си и който израстна със себе си и е по-силен от всички мъки на света…говорихме за бизнес, но и той каза, че просто трябва да сме заедно и да те запомням повече…Изчака ме да си поплача и това каза.\nПрез това време си писах с Юлия. Днес е починала леля й, от рак на гърдата. С нея се усмихваме на погребенията…и на смъртите, защото сме си играели по гробищата като малки…\nПосле си мислех, че какво, ако ей сега получа инсулт или случайно застана на пътя между куршумите на враждуващи групировки и си отида за миг. Даже ще те преваря и ще те чакам горе. За да има кой да те чака и да те оправи с коловозите, че нали вечно си зле с ориентацията…\nЩе се разберем с теб нещо. Все ще го измислим. Нали и двете сме по сценариите…После ще поканим Господ на представлението и ще ни ръкопляскат ангели, баби, дядовците, роднини и приятели…\nЗнам как ще четеш с патетика. Така както ме научи да рецитирам стихове и спечелихме заедно не един конкурс в миналото. Знам как ще напишеш и текста. Така както ме научи да подреждам думите и всяка дума да сълзи, да се смее и да настръхва кожата едновременно…\nТогава татко ще си поплаква. Нали го знаеш с неговите емоции. Винаги сме се смеели, когато той иска да каже нещо истинско и чувствено. Винаги му се разтреперва гласеца. То и аз това го имам…\nОх, като казах татко…\nЯ се стегни! Къде си ми тръгнала?! Само ти можеш да му се караш, че не си е изпил хапчетата, че ще вземе да направи поредната щуротия, като да се върже на телефонна измама и да се юрне да прави бизнес с ремъчки…\nРазказа ми по телефона как си била сама в залата от чакащи страшни диагнози. Всеки е бил с някой придружител и покрай всеки са жужали лекари – познати.\nКак Тити Папазов е придружавал 85 годишната си баба и същата тази старица ти е разказала как годеникът й е починал няколко дена преди сватбата им и как тя си е мислела, че ще умре след още малко време и как е свършил живота й…Как се е смяла, когато ти го е разказала вече толкова пораснала…\nВидя ли?! Животът не ни е даден, за да го прекараме с любимите си хора, а за да станем по-силни, по-високи, по-пораснали и за да вложим този потенциал в следващия живот…Винаги съм ти казвала, че любимите хора са сателити и са ни необходими, за да се учим взаимно и да се сритваме по задниците, в момент на застой…\nЩе те оперират. Добре. Ще го преминем и това препятствие и може би ще отложим старта за надбягването 🙂\nКелешът и Царската дъщеря – семейна трактовка\nоктомври 9, 2013 февруари 24, 2020 / petkovagergana\t/ 2 коментара\nОбичам нощта с чаша горещо кафе…\nНито будните нощи почитам, нито кафето. Не пия кафе, а нощем спя.\nИ все пак единични случаи на инсомния имам. Тогава редактирам блога, преподреждам, изчиствам думи, фрази, добавям абзаци.\nТака видях следния коментар тук.\n„поздрав на „царската дъщеря” за това й начинание (има предвид блога) от един „келеш” от неблизкото минало – демек брат ти! И ако се сетиш за него, може да му драснеш нЕкой ред ”\nБати, драскам ти веднага, така че да ти оставя белег от любов. Любов на сестра. И за да ти напомня как бяхме герои от приказка, том ІІ на Български народни приказки, далечната 1986 година.\nБрат ми е 7 години по-голям от мен. Естествено, като недорасляци много, ама много се биехме. Апартаментът ни беше с интересно разпределение на стаите, така че три от тях бяха в редица, от всички се излизаше на огромната и дълга обиколна тераса и между всички имаше вътрешен преход. Общо взето, като тръгнехме да се гоним си правехме стабилни обиколки, съпътствани със затръшване на врати пред носа и преодоляване на други коварни препятствия.\nЗа да ни бъдат по-гнусни обиколките си пълнехме спринцовки от онези конските – 40 мл и за да увеличим течната маса се и плюехме. Ама то това не беше гнусното. Предизвиквахме истериите си като пълнехме спринцовките от тоалетната.\nТа на 10 години (аз), веднъж тръгнал на обиколка по стаите, което означаваше, че някой те гони, правиш глупости. Какво друго да правиш. Ааа, и бели!\nБелята се състоеше в това, че брат ми, тъкмо ми беше изшуртял една спринцовка във врата, аз тичах с моята и събирах слюнчена течност, за да му го върна, но тогава цялото количество плюнка и вода се разпръсна из стаята. В злополучната стая, баща ни, който е строителен инженер си беше ситуирал проектантското бюро, върху което за още по-зла участ беше застопорен с тежести един огромен чертеж – метър и петдесет на метър, почти готов, след дълги безсънни нощи.\nПомисли ли си вече, какво толкова?! Ама следиш ли ми мисълта?!\nТова, което се оказа предмет на раздора, беше, че чертежът, пак казвам, почти готов, с всичките му там тънки, дебели линийки с туш, оразмерявания, метални конструкции, ферми и нам си к’ви още спесификации, начертан на ръка, а не като сега на Auto Cad, отгоре на всичко беше начертан на паус. Оризова хартия.\nИмаш ли такава?! А плювни сега лекичко върху нея! Ейййй, ама ти си като Адам Сандлър дето може да я проточи до долу и да си я върне обратно в устата. Браво бе!!! А аз като пробвам, все си оплювам обувките.\nТа, виж сега как се нагърчва пауса. И всичко начертано на него започва да изглежда триизмерно. За онзи момент това означаваше само едно: Съсипан едномесечен труд!!!\nМожеш да си представиш широко отворените ми очи и тези на брат ми. И колко още по-големи станаха, когато на вратата се звънна и татко ни обяви прибирането си у дома с типичното си изкашляне.\nПоследва реорганизация на взаимоотношенията. От врагове за секунди станахме съкооператори. Нахвърляхме някакви дрехи, уж случайно, върху чертежа, белким тъканите им осигурят изтеглянето на водата обратно…детска логика, изпълнена с вълшебства 🙂\nОбаче, брат ми, още не мога да му го простя, влезе в тоалетната и се заключи. И друг път го правеше, точно когато ставахме от масата и трябваше да се мият чинии…\nИ аз к’во?! И сам воинът е воин!\nАма се сетих, че имам да си чета по литература приказките и да се поставям на мястото на литературните им герои, след това да преразказвам от тяхно име…\nВ мен бушуваха чувства, гонеха се мисли, преглъщах вече сълзите си, не помня да съм дишала.\nТатко – начумерен, преуморен и тежък от проблеми на големите влезе в стаята и аз успях да му се оплача, че тоя, брат ми, пак ме е бил, пак ме е тормозил. „Виж ми това, тук, от него ми е“!!! Избързах да се презастраховам. Аз, невинната таткова дъщеря.\nТогава седнах, доволна от представлението си и започнах да чета на глас, ама да ме чуят и ония в тоалетната.\n„Келешът и Царската дъщеря”\nИ пляяяяяс!!! Един звучен шамар се разби в голия ми врат и пръсна на хиляди парченца убеждението ми, че ми се беше разминало. Викам си: „ок, изядох го вече, значи е видял чертежа. Ще ми мине от шамара, какво толкова“. Втори не последва…\n„Ти на кого ще викаш „келеш“, бе?!” – татко тайничко, винаги е бил на моя страна в спречкванията с брат ми, но си беше справедлив. Не ми позволяваше да заучавам и прилагам удари под кръста и то от тия, женските, дето жилят и хапят, цвърчат и кипят с една цветна дума. Не ми даваше да го обиждам.\n„Ама това е заглавието на приказкатаааааа, която имам да чета по литератураааааа”…проплаках обидена, огорчена и осъзнаваща, че се е показал само малкият дявол, а големият предстои.\n„И щом е така, да ме биеш НЕЗАСЛУЖЕНО, излизам навън да изхвърля боклука и да изведа кучето, и няма да се върна повече”!!! – Успях да избягам.\nОстаналото не го знам, не съм го видяла, нямам и спомен. Сигурно брат ми има 🙂\nБитовизми, какво ви ги разказвам и аз…\nТоку преди няколко години, обаче, с брат ми сме вече големи и със семейства. Една вечер превключвам каналите на телевизора, в час – време за лягане на малчуганите, 19:50 ч., и по БНТ, що да видя?! Разказват приказка с кукли. Една мила приказка.\nТутакси набирам телефона на позицията „Бати”, а отсреща гласчето на Аги, дъщеря му:\n– Аги, леля ти е. Баща ти там ли е?\n– Да, гледа Би Ти Ви. Какво да му предам?\n– Кажи му, че Царската дъщеря му повелява да превключи на „Лека нощ, деца”!!! …И че го обичам…\nВдъхновено от архивите\nоктомври 7, 2013 / petkovagergana\t/ Вашият коментар\nВдъхновено от архивите и доц. Пискова\nЧетирите стихии и Тя – петата. Житейски изводи и препоръки от извора\nоктомври 5, 2013 юни 1, 2019 / petkovagergana\t/ 2 коментара\n„Не е важно какво изпитваш сега, важно е какво ще изпитваш след това“, й каза инструкторката по бънджи скокове. Това го каза след 15 тата минута колебания, предвид нарастващия брой желаещи след нея да скачат. Никой не я буташе. Идеята беше сама да го стори. „Ами ако…“ – помисли си тя. Ами ако – Бог дал, Бог взел и полетя. То, не че летя. Хвърли се в едно такова, надолу, разпори един въздух и нищо не мислеше. Някъде около 5 до 7 секунди беше в мисловен вакуум, т.е. никаква я нямаше, засмукваше се навътре в себе си и беше отговорна за собствената си глупост.\nИмаше късмета да усети, че тежи на въжето и го е опънала като тетива, че се и люлееше на него, което означаваше, че е жива, че щеше пак да яде, да се вижда с приятели, пак да ходи на работа. Другата опция не я беше изследвала, слава Богу.\nМного крещя. От кеф, от гордост, от величието на височината. Комплексно беше. После, наистина, това усещане я държа поне година и знаеше, че може и още. Това му беше полезното на бънджито. След време скочи пак. Държа я още една година.\nТя, проблеми с височините никога не е имала. Даже като дете пееше на фалцет, който никой не можеше да имитира и някои използваха гласа й за плей бек, а други просто запушваха уши и й купуваха сладолед, за да редуцират децибелите. Много се забавляваше с осцилоскопа и с високите честоти…\nКогато живееше на 16 тия етаж и беше на 4-5 годинки, на няколко пъти проучваше възможността да скочи с детското си чадърче от терасата. Беше виждала как го правят парашутистите, брат й и родителите й бяха скачали с парашут и имаха различен опит. Много й се искаше да участва в разказите им със собствени спомени. Скочи няколко пъти с една разтворена над главата си носна кърпа, от ръба на кревата, на пода и видя, че пробите не навреждат на резултата. Тогава тръгна да подготвя и големия скок. Тъкмо беше обкрачила парапета на терасата, на същия този 16 ти етаж, клатеше си краката, като същевременно съзерцаваше миниатюристичните фигури долу, и докато връзваше с ластици чадъра за ръцете си, да не би да го изпусне, докато се наслаждава на полета и разглежда апартаментите от външната страна на блока, майка й дотича ужасена на терасата. Някой от съседния блок беше имал време да види, да мине разстоянието между блоковете, да изкачи всичките етажи, понеже асансьора отдавна не работеше, да предупреди родителите й и да попречи на научното начинание, на току що вдъхновения от опитните постановки, млад физик. Изяде си боя без да мрънка. Просто нямаше време за това. Мислеше, дали да не увеличи площта на чадъра, като го смени с по-голям.\nБеше твърде малка и лека, за да я е страх и когато заедно с брат й седяха на ръба на пещерата Скакля, до най-високия водопад в Европа / когато действа/.\nИ тогава безгрижно си клатеха краката над едни стотина метра височина. Страх ли? Какво означаваше той, а как се пише и има ли дефиниция за него?!\nИзвод: страхът е болест на възрастта и на егото.\nПрепоръка: ако ще си смел, прави го, докато не те научат на страхове. После е трудно да ги преодоляваш.\nДруг извод: физика трябва да се изучава от три годишна възраст, а може и от самото прохождане и задължително с учител, че иначе самоуките – трудно ще оцелеят.\nОтстоеше на около три години от началото на живота си, когато на плажа в Несебър, тичаше измежду кърпите на плажуващите, вързана на две опашки, които от водата, по-скоро приличаха на нарисувани с тънка четка s- образни ивички, и крещеше неистово „Удавих сеееее, удавих сееее“. Удавила се беше! Само дето, що й трябваше да вади пластмасовата тапа на пояса, че да види какво ще излезе от там. Видя много добре! Духаше й по миглите и тя се смееше, докато не усети, че леко се свлича от омекналата пластмаса…\nЕто затуй, след време беше решила, че ще се научи да плува и да диша под вода. Като истинска амфибия. И щеше да си живее там, под водата, хем никой да не я вижда какви ги върши, хем да изследва дълбините и да си говори с рибите, особено ако можеше с Ум, белият делфин.\nПървият път използва коритото под мивката, в което перяха дрехи по време на водната криза в града. Отначало успя да се научи да гледа под вода, а после и да задържа дъха си. С две, три засмуквания и дълги изкашляния бързо се отказа да обдишва флуиди.\nПосле, доста поотраснала, с плуването й се получи и оставаше да се гмурка, докато кожата й не се сбабичасваше и ушите й започнат да отказват налягането на дълбочината. Разви гръдния си кош, малко повечко от необходимото, с което не че се гордееше, но й харесваше да е с едни гърди напред.\nИнтересът й да скача във водата от високо, обаче, намаляваше с годините, обратно пропорционално на възрастта й.\nОт 10 метра височина на корабчето, с което обикаляха като деца по време на един лагер в Украйна, след това от 4 метровия трамплин в местния басейн и последно от двата мижави метри височина, над Гьола в Тасос. Какво толкова се страхуваше, като Плутон в Дева, 3 тият й дом от хороскопа вещаеше съвсем различни краища на живота…\nИзвод: ако ти е писано да те обесят, няма да се удавиш.\nПрепоръка: ако схванеш горното, пробвай всичко възможно и невъзможно. Животът е интересен!\nНе й се отдаваше да ходи по земята. То и зодията й не беше земна. Стрелче. Нямаше елегантна походка. Еле пък като си обуеше обувки с токчета. Смях и сълзи. Смехът на останалите, сълзите за нея. А паданията й по равното си остана медицинска загадка. Особености на скелета, най-вероятно. Другият път, щеше да си поръча от готините модели, с дългите тазобедрени кости и правилните метатарзални костици на ходилата и определено щеше да внимава къде ходи.\nРеши, че щом не можеше да ходи, то ще се пързаля по задни части на турските гробища в градчето посред зима, но за зла участ, докато се спускаше с найлона по склона, попадна на камък или отсечено дърво, което така деформира опашната й кост, че после цял живот й се налагаше да спи по корем.\nПробва да ходи и на ръце. Продадоха апартамента, иначе там имаше следи от петите й, докато правеше опити да стои с главата надолу.\nЗа момент беше решила, че ще преодолява разстоянията, като се търкаля и затова си позволи да попрелива от ръба на дънките, но бързо се осъзна и се вкара във форма след като приключи с ражданията.\nИ понеже опита всичко, се специализира в карането на кола и тротинетка. Не бе отличничка и там, но все пак – по-добре, отколкото няколкото гипса на крака и на ръце за последните години.\nИзвод: Когато си кажеш, че по-лошо не може да стане, винаги ще се намери обстоятелство, което да ти докаже противното…\nПрепоръка: Радвай се на всяко падане, летене, търкаляне и прочие. Движението, в каквато и да е форма е смисълът на това да имаш тяло. За медитацията – в друга тема.\nТя беше и пироман. От малка, разбира се. Всичките й страсти се кореняха откъм ранните й детски умности.\nЕдната й леля беше подарила на семейството красиво перде от кореком, дълго три метра и широко – сигурно двойно на дължината, че да се надипли красиво на панорамния прозорец. А кой беше оставил кибрита на удобното място?! Тя и до ден днешен, отказваше да поеме цялата вина за белята си. Тя, белята не беше кой знае какво, но откъм визуален ефект си я биваше. Огънчето беше поднесено в единия крайчец на пердето и за миг, цялата корекомска придобивка изчезна и остана само спомена за нея… и ехото от виковете на баща й. Но и на него не му беше лесно, след като за трите дни, в които родителите й бяха решили да я оставят у дома, случката с пердето беше само логично продължение на останалите няколко случки, измежду които и зашиването на пръста й с шевната машина, поради интересът й да види дали иглата ще пробие целия показалец или ще се счупи в нокътя още. Не се счупи. Дори влезе и излезе няколко пъти…Опитът да диша под вода в коритото в банята, също беше измежду тези злополучности.\nКогато порасна и се готвеше за едно солово участие в ученическия хор, с огъня на свещта, незнайно защо използвана посред бял ден, беше успяла да си изгори миглите. После се появи на сцената с очи, намазани с крем Здраве, които се белееха като на извънземно, но тя смяташе, че прилича на Снежанка и не й пукаше от насмешките…Плюс това пееше за снежинката, така че й се получи със сценичния макиаж.\nРазгневи този иначе благ човек, баща й, и когато реши да види дали ще подпали памука, ако го доближи до нагрелия реотан на стенната печка. Лумна й в ръката, после на пода, че и мокета изгори.\nОпита и гнева на мъжа си, когато прясно оженени, той белосваше с латекс – вече третата ръка, след изморителни три дни и нощи, апартамента, в който им предстоеше да отглеждат децата си, а тя от скука беше решила да провери как гори парчето стиропор от изолацията и после умно гледаше току що преобразувалата се материя в черни и хиляди на брой сажди, които никой не им беше казал да летят към тавана и да се лепят там, ама…Той после не й говореше, но това беше само началото на всеобщото им мълчание през годините, в което мълчание, тя се научи да мисли повечко.\nИзвод: когато си си чоглав по рождение и пет пъти да преминеш през горецитираните стихии, чоглав ще си останеш. И не знам дали е редно да мултиплицираш грешката цели три пъти.\nПрепоръка: Размножавай се! Бог е милостив и дава на децата ти твоите хубави гени и чуждите лоши. Пък и винаги има шанс крушата да падне по-далече от дървото, ако потенциалната й енергия е по-голяма от тази на първоизточника.\nПолет над Исландия\nBlurry summer girl\nyordandokov за Сънища с куче, без куче\nyordandokov за Малта – островът на…\npetkovagergana за В кръг\nDeneb_50 за В кръг\n„…Ние см… за „…Ние сме Сега Наш…