Разумниятъ животъ, самъ по себе си, трѣбва да се разясни. Туй разяснение е необходимо за човѣшката душа. То е единъ вѫтрѣшенъ процесъ, важенъ и необходимъ. Затова именно човѣкъ е дошълъ на земята. Земята не е била, и нѣма да бѫде едно постоянно жилище на човѣка. Тя е едно прѣходно жилище. Човѣкъ е гостенинъ тукъ на земята и слѣдъ врѣме ще я напусне. Слѣдователно, при сегашното негово гостуване на земята, той има да научи извѣстни уроци, да придобие извѣстни знания. Той нѣма защо да се оплаква отъ тия уроци, той е пѫтешественикъ. Попитайте онзи англичанинъ, който се качва по високитѣ върхове на Алпитѣ, оплаква ли се отъ мѫчнотиитѣ, които срѣща? Единъ англичанинъ счита за привилегия да мине прѣзъ всичкитѣ мѫчнотии, за да стигне върховетѣ. Нима онѣзи англичани, които искатъ да се качатъ на Хималаитѣ, да стигнатъ върха Евересъ, има защо да се оплакватъ? Не, нѣкои отъ тѣхъ жертвуватъ живота си даже. Онѣзи хора, обаче, които не разбиратъ смисъла на живота, казватъ: не струва човѣкъ да прави толкова усилия. Най-великитѣ нѣща въ живота седятъ именно въ такива условия. Въ какво седи разликата между едно животно и човѣка? - Въ интенсивностьта на тѣхнитѣ усилия. Човѣкъ има високи стремежи въ живота си, а едно животно има обикновени стремежи. Пъкъ и между всички хора пакъ има разлика. Всички хора нѣматъ еднакви стремежи. Нѣкои казватъ: ние съ философия не се занимаваме. Питамъ тогава: съ какво се занимавате? - Съ обикновенитѣ нѣща въ живота. Философията е за философитѣ. Е, нѣма съмнение, че туй изречение е право. Философията е за философитѣ. Мѫдростьта е за мѫдритѣ хора, глупостьта е за глупавитѣ хора. Подъ думата „глупавъ животъ“ разбирамъ единъ обикновенъ животъ, въ който състоянията не сѫ разяснени. Ние не знаемъ, защо трѣбва да живѣемъ. Ние не знаемъ, причинитѣ на страданията. Раждаме се като дѣца, растемъ и остарѣваме, а при това, ако ни запитатъ, защо се раждаме и защо остарѣваме, ще кажемъ: такъвъ е законътъ на природата. Е, какъвъ е този законъ? - Законъ се дава само на разумнитѣ сѫщества, а на неразумнитѣ сѫщества се туря юларъ, никакъвъ законъ не имъ се дава. На воловетѣ не казватъ: новъ законъ се пише. Турятъ имъ юларъ и казватъ: ще вървишъ напрѣдъ! Разумнитѣ сѫщества, които разбиратъ какво нѣщо е законъ, нѣматъ гемъ, нѣматъ юларъ и на тѣхъ се казва: нова заповѣдь се пише; или, тази е моята заповѣдь: „да имате любовь помежду си“. Хората, при сегашнитѣ условия, при които се намиратъ, не могатъ да схванатъ, какво нѣщо е истинската любовь, която, се проявява. Защо? Тия органи, съ които могатъ да я схванатъ не сѫ още съградени у тѣхъ. Прѣдставете си единъ човѣкъ, който има слаби прояви на електричество и магнетизъмъ въ себе си. Какъ се проявяватъ тия сили въ него? - Тѣ се проявяватъ въ видъ на извѣстни течения. Това сѫ сѫстояния на самата жива природа. При слабитѣ прояви едва забѣлѣзваме нѣкакви движения, а при силнитѣ прояви тия движения сѫ много силни и произвеждатъ такъвъ ефектъ, какъвто може да се прѣдизвика отъ силния електрически токъ. Това лесно може да провѣрите въ града Вашингтонъ, гдѣто американцитѣ иматъ два голѣми топа, свързани съ силни електрически батерии, които топове се намагнитизирватъ така силно, че всѣки, който отива тамъ съ нѣкакъвъ желѣзенъ прѣдметъ, или съ обуща съ гвоздеи, трѣбва да ги остави вънъ и така да влѣзе, иначе, ще намѣри обущата си свалени отъ краката. Този магнетизъмъ нѣма да те пита, благороденъ ли си, или простъ. Всѣки, който отива съ обуща, подбити съ гвоздеи, ще намѣри обущата си закачени на топа. Тъй бързо става това, че нѣма врѣме да се сѣтишъ, какъ е станало. Ние нѣкой пѫть се спираме прѣдъ природата и питаме: защо става това нѣщо? Когато отивашъ при единъ такъвъ силенъ токъ, нищо нѣма да питашъ. Ще оставишъ навънъ всичкото желѣзо, което имашъ въ себе си и ще влѣзешъ безъ желѣзо. Значи, магнетизмътъ казва: азъ не искамъ никакви орѫжия. Той взима всичкитѣ ти орѫжия. Човѣкъ, който отива при Любовьта съ желѣзо, по сѫщия законъ ще постѫпятъ съ него и тукъ. Всичкото желѣзо, което е у тебе; всичкото сребро, което е у тебе; всичкото злато, което е у тебе и всичко туй, което те е спъвало въ живота, ще оставишъ на страна и така ще отидешъ при Любовьта. Мнозина запитватъ: ами безъ това не може ли? - Не може. При сегашнитѣ условия на живота има много нѣща, безъ който не може, но въ този великъ законъ на живота, къмъ който се стремимъ ние, разумнитѣ сѫщества, много отъ сегашнитѣ нѣща ще станатъ за насъ непотребни. Тия прѣходнитѣ състояния не трѣбва да считаме за вѣчни, за неизмѣни. Туй, което сега ти служи като една потрѣба, ти го използувай, но не обвързвай сърдцето и ума си съ него, да мислишъ, че като ти е полезно днесъ, ще ти е полезно и слѣдъ вѣковете. Не, за сега само ти е потрѣбно. Обаче въ закона на Любовьта има нѣщо особено, различно отъ това въ обикновената любовь. Обикновената любовь внася разединение и умраза между хората. Сега, нѣкои казватъ: какъ се е родила умразата? Азъ се изразявамъ математически, казвамъ: плюсъ и плюсъ даватъ плюсъ. Плюсътъ означава една положителна сила. Когато хората сѫ положителни, когато и природата е положителна, получава се една положителна величина, която е злото. Когато природата е положителна, а ние сме пасивни, или отрицателни, ражда се доброто. Това сѫ само прѣдположения. Това можемъ да докажемъ на всѣки едного отъ васъ. Запримѣръ, двама млади хора отъ София спорятъ за една хубава кѫща въ града, на много хубаво мѣсто, добрѣ съградена. И двамата сѫ заинтересувани, искатъ да я купятъ. Защо? - И двамата сѫ млади, искатъ да се женятъ, а тѣхнитѣ възлюбени искатъ именно тази кѫща. По-хубава отъ тази кѫща нѣма, затова и двамата се сърдятъ, претендиратъ за нея. Обичатъ тази кѫща и считатъ, че само въ нея е тѣхното щастие, защото и тѣхнитѣ възлюбени я обичатъ. Ако единиятъ отстѫпи, безъ да се бори, ще кажатъ за него: той е малодушенъ, той е баба. За другиятъ пъкъ, който настоява, ще кажатъ: а той е герой! Въ Любовьта има единъ законъ, споредъ който, онзи, който отстѫпва, е юнакъ; а онзи, който не отстѫпва е баба. Вие ще кажете сега: защо е баба? Прѣди 10-15 години отъ Варна излѣзе единъ тренъ, мина прѣзъ Гебедже и продължи по-нататъкъ пѫтя си. Обаче, къмъ Гебедже излѣзе единъ биволъ, наежи се срѣщу машината и каза: никого не пущамъ да мине отъ тукъ! Машинистътъ дава сигналъ - пиу, пиу, но биволътъ не отстѫпва. Машинистътъ пуща машината, и тя минава върху този биволъ, който става само на кожа и кости. Какво спечели този гебедженски биволъ? - Искаше да покаже своето юначество. Що му трѣбваше да стои на пѫтя на тази желѣзница? Тамъ гората е широка, да отиде и да пие вода, колкото иска. Да, но той искаше да покаже своето юначество. Онѣзи, който се противятъ на законитѣ на Любовьта, участьта имъ всѣкога е като участьта на този биволъ. Всѣко едно сѫщество, въ което се поражда желание да тури ограничения въ проявленията на Божията любовь, бива смачквано като този биволъ. Ще ви дамъ друго едно сравнение. Прѣдставете си, че вие отивате при единъ прѣкрасенъ изворъ, при който нѣкой благочестивъ, разуменъ човѣкъ е направилъ една хубава, мраморна чешма, съ хубаво корито, съ хубави широки кранчета. Прѣдставете си сега, че всички тия хора, който отиватъ всѣки день да черпятъ вода отъ този изворъ, рекатъ да си отчупватъ по едно парченце отъ мрамора. Какво би станало съ тази чешма? - Ще се развали. Не е важно да взимаме камъчета отъ тази чешма, но водата на този изворъ е важна. Законътъ на Любовьта казва: ще вземешъ отъ водата на този изворъ, а камънитѣ, които сѫ украшения, ще оставяте незасегнати. Чешмата това е човѣшкото тѣло, а любовьта, която се проявява въ човѣка - това е водата на този прѣкрасенъ изворъ. Ние мислимъ, че като обсебимъ тѣлото, ще придобиемъ Любовьта. Не, Любовьта е извънъ тѣлото, а тѣлото е условие, чрѣзъ което тя се проявява. Каква е разликата между любовьта на една птичка и любовьта на единъ човѣкъ? Нима птичката не защищава своитѣ малки, не се жертвува за тѣхъ по сѫщия начинъ, както и майката защищава и се жертвува за своитѣ дѣца? Ще кажете: да майката се жертвува! По отношение на любовьта, и майката се жертвува, и птичката се жертвува. Любовьта имъ има еднакво проявление, само че по количество майката е единъ голѣмъ изворъ, а птичката - по-малъкъ. По отношение качеството на любовьта, обаче, водата и на голѣмия, и на малкия изворъ е еднаква. Нѣкой пѫть ние мислимъ, че се различаваме въ любовьта си. Туй различие е само привидно. Прѣдставете си единъ голѣмъ изворъ въ периферия, и водата отъ него изтича отъ множество различни цѣви. Да кажемъ, че нѣкой цѣви сѫ прави, други образуватъ разни букви, трети сѫ спиралообразни, четвърти - крѫгообразни, пети дѫгообразни, изобщо съ всевъзможни форми. Сега, прѣдставете си, че нѣкои отъ васъ получаватъ водата отъ една цѣвь, а други отъ друга цѣвь. Какво ще кажете за водата отъ тия различни цѣви? Ще кажете: моята вода е по-хубава. Защо? Защото моята цѣвь не мяза на твоята. Вѣрно е, че тия цѣви не сѫ еднакви, но не сѫ цѣвитѣ, които опрѣдѣлятъ качеството на водата. Слѣдователно, ако единъ човѣкъ има единъ видъ характеръ, другъ човѣкъ - другъ характеръ, нѣкое животно пъкъ - свой особенъ характеръ, любовьта на всички тия сѫщества, обаче, ще се проявява по единъ и сѫщъ начинъ. Въ проявлението на любовьта между хората и животнитѣ сѫществува само тази разлика, че когато любовьта се проявява въ животнитѣ, съзнанието у тѣхъ се пробужда мигновено и послѣ пакъ загасва. А когато любовьта се пробужда у човѣка, съзнанието се проявява и задържа за по-дълго врѣме. Слѣдователно, проявлението на любовьта зависи отъ пробуждането на съзнанието. Какво изисква тази любовь, когато се пробужда нашето съзнание? Ще ви приведа единъ примѣръ за единъ отъ младитѣ царе въ Европа, чието име нѣма да кажа. Този случай е станалъ прѣди войната. Единъ день този царь излиза на разходка съ своя файтонъ и по пѫтя срѣща единъ дѣдо и една баба, които се подпиратъ на тояжката си, едва вървятъ. Като ги вижда, царьтъ веднага спира файтона си и казва на тия стари хора: „Заповѣдайте, качете се на моя файтонъ да продължите пѫтя си“! Качватъ се тѣ на файтона при него, и той започва да ги занимава. Питамъ какви сѫ били побужденията на този младъ царь, за да спре файтона си, да покачи въ него тия двама старци и да се разговаря по цѣлия пѫть съ тѣхъ? Въ него имаше нѣкакви побуждения. Този дѣдо казва на царя: „Е, синко, благодаря ти, че ме покани въ файтона си, краката ми се бѣха откѫснали отъ умора, всрѣдъ пѫтя щѣхъ да си остана“. - Нѣма нищо, мене ми е приятно, че ми се отдаде случай да ви услужа. И бабата сѫщо казва на царя: „Господь здраве да ти дава, синко, ако не бѣше ти, щѣхме да си останемъ по пѫтя“. - Нѣма нищо, мене ми е приятно, че ви срещнахъ и можахъ да ви услужа. Той ги завежда до кѫщата имъ, взима имъ адреса и казва: „И другъ пѫть бихъ желалъ да ви услужа“. Тѣ му казватъ: „Е, синко, такива хора много рѣдко се срѣщатъ, не знаемъ гдѣ си възпитанъ“. - Не, има добри хора по свѣта, има ги навсѣкѫдѣ. Когато човѣкъ иска да прояви любовьта, той може и като царь да я прояви, може и като простъ, като бѣденъ човѣкъ пакъ да я прояви. Въ тоя случай тия двамата стари хора сѫ били разумни, добри хора! Сега, азъ нѣма да ви разправямъ нищо за разговора, който се е водилъ между тѣхъ. Това е единъ цѣлъ разказъ. Царьтъ е почерпилъ единъ великъ урокъ отъ този разговоръ. Стариятъ дѣдо казва на царя: „Е, синко, добрѣ да живѣешъ! Виждашъ ли моята глава, какъ е побѣлѣла отъ страдания? Много съмъ страдалъ въ живота си, и знаешъ ли защо съмъ дошълъ до туй положение? Гледай ти поне да бѫдешъ изпълнителенъ, и прави на всички тъй, както направи и на насъ. Бѫди тъй услужливъ не само къмъ старитѣ, но и къмъ всички нуждающи се!“ Какво би било отъ васъ, ако въ сърдцата ви би проникнала тази любовь! Не че тази любовь не сѫществува въ васъ, но нѣкой пѫть не искате да я проявите, а за сега проявявате само любовьта, която разединява. Любовьта има еднакво проявление въ всички хора. Когато тя дѣйствува въ човѣка, кара го да люби, да се учи и свободенъ да бѫде. Любовь, която не прави човѣка свободенъ, не е любовь. Любовь, която обвързва човѣка, която носи заблуждения за него, която го спъва и събужда въ него онѣзи отрицателни качества, е положителна любовь, тя не е за насъ. Онази любовь, която сега е потрѣбна на съврѣменното човѣчество, е любовьта, която носи сила вѫтрѣ въ себе си. Тя е любовьта, която трѣбва да внесе миръ, разумность и търпение въ човѣшката душа. Тази любовь трѣбва да внесе себеотрицание въ човѣшката душа. Тази любовь трѣбва да внесе свободна жертва въ човѣшката душа. Когато ние изучаваме самата природа, виждаме, че въ своитѣ прояви тя носи всички благородни качества. И ако нѣкой пѫть ни се показва така груба, то е просто, за да ни упѫти, да ни покаже правия пѫть. Нѣкой пѫть ни прави като дѣцата. Съ това тя иска да каже: ти трѣбва да имашъ духа на младото дѣте. Какъвъ е духътъ на младото дѣте? - То има силна вѣра. Въ него нѣма двѣ мнения. Каквото кажешъ на онова непокварено дѣте, то вѣрва безъ колебание, безъ всѣкакво съмнѣние. Дѣтето, това е човѣкътъ който е готовъ да се учи. Стариятъ човѣкъ е разумния човѣкъ. Стария човѣкъ въ материалнитѣ работи не е готовъ да дава. Той тамъ не е щедъръ, но ако дойде да ти разправя едно-друго, той е готовъ да ти разправя съ часове. Седни при нѣкой дѣдо, ще видишъ, какъ е готовъ да ти разправя това-онова съ часове: но бутнешъ ли този дѣдо за кесията, той казва: не пипай! Умътъ пипай, всичко пипай но кесията не пипай! Вслѣдствие на това, онѣзи, които бутатъ кесията на дѣдото, иматъ много лошо мнѣние за него и казватъ: много стипца човѣкъ е този дѣдо! Дѣдото казва: „Паритѣ развалятъ човѣка, дѣдовото. Ако ти дамъ пари, ти ще отидешъ да пиешъ, това ще направишъ, онова ще направишъ, ще се развалишъ. Ако искашъ, азъ мога да ти дамъ знания“. И готовъ е този дѣдо, това да ти разправя, онова да ти разправя. Но младиятъ, слуша, слуша, току бръкне въ кесията. Този младъ не разбира духа на дѣдото, а дѣдото го разбира. Има млади, които разбиратъ дѣда си, и тогава се образува хармония между млади и стари. Любовь между двама млади не може да сѫществува. Азъ мога да ви докажа това. Двама млади не може да се обичатъ, но младъ и старъ могатъ да се обичатъ. Между тѣхъ може да се завърже най-хубавата, най-идеалната любовь. Дѣдото слѣдъ 4-5 години ще замине, у него, нѣма никаква користолюбива цѣль къмъ младия. Между дѣдото и младия може да се образува такава връзка, че единиятъ и другиятъ добрѣ да се разбиратъ. Слѣдователно, между насъ и природата може да се образува най-интимна връзка. Защо? - Природата е стара. Тя носи всички знания, всички богатства въ себе си, и ние, като млади, които сме дошли, на земята да се учимъ, тя е готова да ни услужи. Но и тя си има своя кесия. Щомъ бутнешъ кесията ѝ, тя казва: а, дѣдовото, не може! И като казватъ, че има нѣща невъзможни, вѣрно е. Защо? - Тия богатства сѫ врѣдни за насъ.\nСега, Христосъ се обръща къмъ своитѣ интимни ученици, които Го разбиратъ, и имъ казва: „Да имате любовь помежду си! Отъ това свѣтътъ ще познае, че сте мои ученици“. Кой свѣтъ? - Не този неразумниятъ свѣтъ, но висшиятъ, Божествениятъ свѣтъ. Този висшъ свѣтъ, въ който царува Любовьта, ще познае, че сте мой ученици по това, че Любовьта прѣобладава въ васъ. А щомъ този висшиятъ, Божествениятъ свѣтъ познае, че сте мои ученици, тогава вие ще имате всичкото негово благоволение.\nИ тъй, при сегашнитѣ условия човѣчеството минава въ една нова фаза. Именно тази новата любовь трѣбва да се насади. Туй наричатъ любовь между народитѣ, любовь между обществата. Съврѣменното човѣчество търси единъ методъ, единъ начинъ, по който народитѣ ще могатъ да се споразумѣятъ, но тѣ може да се споразумеятъ само възъ основа на Божествената Любовь. Тя ще дойде по единъ много естественъ начинъ. Всички съврѣменни народи се отличаватъ по нѣкакви качества. Българитѣ, като народъ, се отличаватъ; англичанитѣ, като народъ, се отличаватъ; французитѣ, като народъ, се отличаватъ; германцитѣ, като народъ, се отличаватъ; руситѣ, като народъ, се отличаватъ; китайцитѣ, като народъ, се отличаватъ; японцитѣ, сѫщо като народъ, се отличаватъ. Всички народи се отличаватъ по нѣщо, но за да познаете единъ народъ, трѣбва да живѣете дълго врѣме между него, за да видите, какви сѫ неговитѣ основни качества, които го характеризиратъ, като народъ. Тия характеристики, тия различия, които сѫществуватъ между народитѣ, само любовьта може да ги смекчи, да ги облагороди. Тия отношения, тази непримиримость, която сѫществува въ живота на народитѣ, само Божествената Любовь, само съзнателната любовь може да я изглади. Само тя може да внесе вѫтрѣшния смисълъ въ живота. Христосъ се обръща къмъ своитѣ ученици и имъ казва: „Тази е моята заповѣдь: да имате любовь помежду си!“ Христосъ е говорилъ дълго врѣме на своитѣ ученици, но сега нѣмамъ врѣме да възпроизвеждамъ тази бесѣда. Той ги училъ три години и имъ казвалъ, какви сѫ качествата на Божията Любовь, какви сѫ основнитѣ ѝ правила. И тази любовь си има свои правила. Азъ казвамъ, че едно отъ качествата на тази любовь е като видишъ онзи, когото обичашъ, сърдцето ти да се зарадва. Бащата като види сина си, да се зарадва; майката като види дъщеря си, да се зарадва. Даже хората трѣбва да се радватъ не само на своитѣ ближни, но и на по далечнитѣ отъ тѣхъ. Въ нѣкое сѣмейство кравата се изгубила, нѣма я 4-5 деня, и всички се безпокоятъ за нея, мислятъ си, дали не я изялъ нѣкой вълкъ. По едно врѣме чувашъ, че кравата мучи. Иде, иде кравата - всички ставатъ на крака, посрѣщатъ я. Защо? - Полезна имъ е тя. Само че тази любовь трае за малко врѣме. И сега, при тази Божествена радость трѣбва да се стараемъ да запазимъ любовьта си.\nМнозина християни мислятъ, че Любовьта е сила, която може да дойде отвънъ. Не, любовьта може да дойде само отвѫтрѣ, отъ дълбочината на човѣшката душа. Въ тази дълбочина работи човѣшкия духъ, който има всички възможности, всички условия да ти даде тази Любовь. Когато тази Любовь се прояви, Духътъ започва да работи за онази велика Мѫдрость, която е необходима, за да схванемъ смисъла на нашия животъ. Слѣдъ това Той започва да приготовлява условията за свободата, която е висшето, къмъ което се стремимъ. Всички, се стремимъ къмъ какво? - Да се освободимъ отъ онѣзи ограничения, които свѣтътъ ни налага. Свобода има само въ Бога. Като казвамъ „Богъ“ Вие разбирате Бога споредъ вашитѣ вѣрвания. Не, не за това вѣрване ви говоря азъ, не за тази свобода, която вие познавате. Подъ свобода азъ разбирамъ състоянието, което има рибата, когато напусне водата и отиде въ въздуха. Тя може да направи разлика въ това си ново състояние. Прѣдставете си, какво ще бѫде състоянието на една птица, която напуща въздуха и отива въ една още по рѣдка срѣда? Тя ще се усѣти свободна и ще започне единъ още по смисленъ животъ. Така ще се почувствуваме свободни и ние, когато промѣнимъ срѣдата на нашия животъ, когато дойдемъ до една по-висша срѣда, дѣто можемъ да задоволимъ всички свои нужди по единъ естественъ начинъ. Тогава нѣма да работимъ и ще дойдемъ до положението, както пише онзи вѣстникъ: „не работи!“ Не, въ този вѣстникъ „не работи!“ не се подразбира да не работишъ, но се подразбира да не се трудишъ, да не се мѫчишъ. Една срѣда има Божествената Любовь, дѣто твоитѣ нужди се задоволяватъ по Божествено. Ти самъ нѣма да си образувашъ тази срѣда, тѣзи условия, но обществото, окрѫжаващитѣ те хора, ще ти създадатъ тази срѣда. Всички онѣзи, които те заобикалятъ, ще те разбератъ. Ти ще разбирашъ Бога, и тѣ ще те разбератъ: ще живѣешъ въ миръ. Ще кажете: е, какво идеално има въ такъвъ животъ? Какво идеално ли? Око не е видѣло, и ухо не е чуло възможноститѣ, които се съдържатъ въ такъвъ единъ животъ. Първата възможность, която съществува е слѣдната: ти ще имашъ carte-blanche, свободенъ билетъ за пѫтуване. Съ този свободенъ билетъ ти ще имашъ възможность да посѣтишъ всички слънчеви системи, да гостувашъ, дѣто искашъ и по колкото врѣме искашъ, и въ която слънчева система да отидешъ, ще бѫдешъ добрѣ дошълъ. Питамъ тогава: животътъ ще има ли смисълъ? - Ще има, разбира се. Но ще кажете вие: това сѫ далечни работи, това сѫ приказки изъ 1001 нощь. Това сѫ Аладиновитѣ приказки. Не, това сѫ възможноститѣ, къмъ които човѣшката душа се стреми, и които единъ день ще постигне. Това е висшиятъ идеалъ - да се съединимъ съ Бога, да бѫдемъ служители нему, да влѣземъ въ Божествения свѣтъ, да изявимъ любовьта си къмъ Него. Това е, което е скрито въ насъ. То ще ни покаже, въ какво седи Божията Любовь. Ние още не знаемъ, въ какво седи Божията Любовь.\nСега, не е въпросътъ да мислимъ, какъвъ трѣбва да бѫде задгробниятъ животъ. Външната страна на духовния животъ е хиляди пѫти по-красива, отколкото на физическия. Вѫтрѣшната страна пъкъ, дѣто Любовьта царува, дѣто Мѫдростьта царува, дѣто Истината царува, е хиляди пѫти по-красива отъ нашия животъ тукъ на земята. И, ако казваме, че духовниятъ животъ не струва, ние сме дошли до края на нашето сѫществуване. Въ такъвъ случай, кажете ми: какъвъ е смисълътъ на този животъ тукъ на земята? - Да яде човѣкъ. Не, въ яденето, което сега употрѣбяваме, има извѣстни горчивини. Ако ти си на бойното поле и те ранятъ на нѣколко мѣста, а слѣдъ това ти дадатъ най-хубавата супица, туй ядене ползува ли те нѣщо, има ли нѣкакъвъ смисълъ? Тукъ те боли, тамъ те боли. Има разлика въ това, когато нѣкой здравъ човѣкъ яде, и когато нѣкой боленъ човѣкъ яде. Ние, съврѣменнитѣ хора, сме толкова наранени, та казваме, че има нѣщо въ любовьта, което причинява болка, има нѣщо, което липсва въ любовьта. Ние сме толкова изопачени, че като любимъ нѣкого, искаме той да се жертвува заради насъ. На какво основание? За мене, като ученикъ, важи жертвата, която ще направи когато нѣкой учитель, когато нѣкой виденъ ученъ ме повика отъ игрището, иска да напусна играта. Тази жертва има смисълъ, защото този човѣкъ ще ми даде нѣщо. Но, ако този човѣкъ е невѣжа и повика младитѣ въ прашната стая и ги забавлява само, какъвъ смисълъ има тази жертва? Ако този учитель може да даде такива знания на ученицитѣ си, че въ тѣхъ да има смисълъ, да има разбиране на живота, това повикване го разбирамъ. Слѣдователно, когато идемъ при Любовьта, ние казваме: Любовьта е сила въ своето изявление. Тя дава плодове. Това вече го разбирамъ. Въ това има смисълъ. Когато Божествениятъ Духъ дойде, Той казва: „Елате да ви науча, какво нѣщо е Любовьта!“ Духътъ може ли да учи? - Може, разбира се. Че кой учи? Като говоря съ устата си, тя ли говори? Като виждамъ съ очитѣ си, тѣ ли виждатъ? Не, задъ устата ми седи туй невидимото, което говори. Задъ очитѣ ми седи туй невидимото, което вижда. Невидимото говори, невидимото чува, невидимото вижда - то прави всичко. Нѣкой пѫть вие казвате: сърдцето ми тупа, чувствувамъ любовь. Кой може да покаже тази любовь на сърдцето? Казватъ: е, какъ се зачервило лицето! Чудно нѣщо! Като се зачервило лицето, това любовь ли е? Ако е въпросътъ за зачервяване, азъ мога да зачервя и своята соба, азъ мога да зачервя и една книга. Червеното лице не показва любовь, то е едно съвпадение на нѣщата. Червениятъ цвѣтъ на любовьта може да изпѫква като единъ признакъ, но това ни най-малко не показва тази любовь, която носи животъ въ себе си. И тогава падаме въ заблуждение, мислимъ, че сме напипали нѣщата, напипали любовьта и казваме: е, лицето му е червеничко. Хубаво, но слѣдъ двѣ години това лице не е червеничко, а жълтичко и казваме: не е червено вече лицето. Тамъ е погрѣшката, че ти повѣрва въ червеното лице. Ти трѣбваше да повѣрвашъ въ Любовьта, която, когато дойде, не носи червеното лице, но носи единъ свѣтълъ, свѣтящъ образъ, съ единъ мекъ гласъ, съ една разумность въ очитѣ. Когато Любовьта дойде въ кѫщата ти, ще я изчисти, ще ти послужи, ще внесе миръ и радость, и когато си свърши работата, ще си излѣзе навънъ и ще отиде на друго мѣсто. Тя има остро ухо. Щомъ усѣти, че ти имашъ нужда отъ нея, веднага пакъ ще дойде при тебе. Тя повдига хората, насърдчава ги, за да могатъ да понесатъ всичкитѣ мѫчнотии. Тя казва на хората: не бойте се, докато азъ работя въ свѣта, всичко ще е въ редъ, всичко ще се оправи. Сега, като казвамъ, че тя всичко оправя, какво подразбирамъ подъ това? Азъ подразбирамъ, че задъ нея седи Богъ - онзи разумниятъ, великиятъ, непознаваемиятъ, неизмѣняемиятъ за хората, за когото тѣ спорятъ, дали сѫществува, или не.\nСега, ние се срѣщаме, и казваме единъ за другъ: той е отъ друго вѣрую. Споредъ мене, има само едно вѣрую - вѣрую въ Любовьта. Азъ бихъ казалъ така: вѣрвамъ въ едната истинска Любовь, която изтича отъ Духа; вѣрвамъ въ едната истинска Мѫдрость, въ която се проявява Духътъ; вѣрвамъ въ едната Истина, въ която се проявява Богъ. Туй е едно вѣрую. Щомъ вѣрвашъ въ всичко това, ти имашъ вече вѣрую. Може да си единъ търговецъ - нищо отъ това. Може да си единъ воененъ - нищо отъ това. Може да носишъ една шашка, но ако Богъ се проявява въ тази шашка, нищо отъ това. Тя ще бѫде едно благословение, ти ще защищавашъ слабитѣ съ нея. Ако ти си учитель, ако ти си свещеникъ, или каквото и да е, и тази любовь се проявява въ тебе, всичката твоя работа, твоятъ езикъ ще бѫде на мѣстото си. Ние казваме: кога ще дойде Господь, да влѣе въ насъ тази Любовь? Господь се проявява всѣки день. Той хлопа на вратитѣ на сърдцата ни, очаква да му отворимъ и казва: „Дѣца, иде вече този день!“ Ученитѣ казватъ: да, ще дойде този день, но по закона на еволюцията. Ние казваме: за нѣкой е дошълъ този день. Нали мнозина отъ васъ сте развъждали бубитѣ. Какво сте забѣлѣзали? Всички въ единъ день ли завиватъ пашкула си? Не, едни завиватъ пашкула си по-рано, а други - по-късно. За нѣкои буби деньтъ е дошълъ. Но, вие не чакайте да излѣзете всички заедно! Ако ти чакашъ да излѣзете всички заедно, врѣмето ти ще мине. Въ този вѫтрѣшенъ стремежъ, именно, трѣбва да проявимъ Божията Любовь. Тази Любовь ни най-малко не изисква да напуснемъ общественото си положение; тази любовь ни най-малко не изисква да напуснемъ обществото, народа си, дома си, жената си, дѣцата си, тя изисква да осмислимъ живота си. Ако ти си жененъ, тя изисква отъ тебе, да покажешъ на жена си, въ какво именно седи Божията Любовь. Тя изисква да покажешъ на приятеля си добрата ѝ страна, да изявишъ прѣдъ него тази Божия Любовь. Запримѣръ, ние често правимъ жертви, но въ тия наши жертви още не седи Божията Любовь. Азъ мога да дамъ на приятеля си половината си имане, но въ това още не седи Божията Любовь. Всичко, което правимъ сега, това е едно предисловие. Има велики нѣща въ Божията Любовь и когато ги правишъ, ти ще ги изнесешъ само прѣдъ себе си и ще считашъ, че това е едно благословение. Ако вие можете да покажете най-малката любовь, първиятъ признакъ, по който ще познаете, че имате Божието благословение, е въ това, че ще ви се открие нѣщо велико. Ако човѣкъ би могълъ да изрази най-малката Божествена Любовь, моментално прѣдъ неговия взорь, като че ли ще се дигне една завѣса и ще види възвишени сѫщества, които живѣятъ въ Любовьта. Те ще му се усмихнатъ и ще кажатъ: „Да, върви по пѫтя! Този е пѫтьтъ, по който и ние вървимъ.“ И слѣдъ това тази завѣса моментално пакъ ще падне. Той ще си помисли дали това е вѣрно, или не; дали това е халюцинация, или не. Хората казватъ: а, това е халюцинация! Че кое не е халюцинация? Утрѣ твоята кѫща може да изгори - това е една халюцинация; паритѣ си може да изгубишъ - това е една халюцинация. Не, има една реалность. Ако тази завѣса всѣки день се вдига, и ти виждашъ всичко онова, което дава животъ, всичко онова, което осмисля нѣщата, ти ще се обезсърдчишъ ли? Тази завѣса пакъ ще падне прѣдъ твоитѣ очи, но вие нѣма да имате никаква тѫга, никаква скърбь. Не че нѣма да имате никаква тѫга, но вие съ радость ще носитѣ вашитѣ страдания. И като дойдете чрѣзъ това учение до тази любовь вие ще имате едно качество, и то е слѣдното: всѣки, който може да прояви Божията Любовь, той ще може да носи цѣлата земя на гърба си. Ще кажете сега: а, ще може да носи земята на гърба си! Да ще може. Щомъ такъвъ човѣкъ може да носи земята на гърба си, той е герой, и никой не може да му прави пакости. Какъ смѣе нѣкой да ми пакости, когато нося цѣлата земя на гърба си? Малко да се поразтърся, ще видите и ще патите. Ще кажа: не ме бутайте, защото азъ нося цѣлата земя на гърба си и тичамъ по нейната орбита! Не ме бутай, защото азъ нося цѣлата земя, отъ менъ зависи вашето щастие. Кой си ти, който носишъ земята? Какво искашъ да кажешъ съ това? - Искамъ да кажа, че ако любите Бога, земята нѣма да се тресе; ако не любитѣ Бога, земята ще се тресе. Онзи, който люби Бога, ще може да носи земята на гърба си. Единъ фигуративенъ изразъ ви казвамъ. Ще кажете: ама че много е казано! Въ Писанието е казано, че Господь държалъ всичкитѣ свѣтове въ шепата си, а азъ казвамъ, че нося земята на гърба си. Господь държи земята въ рѫката си, а азъ - на гърба си. Да държишъ на рѫката си всичкитѣ свѣтове и земята заедно, за това се изисква голѣма сила! Слѣдователно, за да бѫдете силни хора, ще ви кажа, какъвъ опитъ трѣбва да направите. За да се кали единъ християнинъ, за да се кали единъ вѣрующъ, трѣбва да направятъ единъ опитъ. Опитвали ли сте се нѣкой пѫть мислено, да видите, дали можете да носите на гърба си по три, четири, петь до десеть тона тяжесть? Човѣшката сила може да се развие. Азъ ще ви приведа единъ примѣръ, отъ който ще видите, че е възможно това. Единъ хилавъ неврастеникъ, американски студентъ, билъ на едно прѣдставление, въ което единъ отъ американскитѣ ужилисти, който билъ много силенъ му ударилъ една плѣсница, и той се търкулилъ три пѫти на земята. Този американецъ билъ много уменъ и си казалъ въ себе си: ще ти докажа, че не съмъ толкова слабъ. Започналъ този студентъ да изучава живота на ужилиста, да разбере, какъ е придобилъ тази сила, и като разбралъ, заелъ се всѣки день да прави редъ упражнения. Въ продължение на 10 години той добилъ такава сила, че могълъ съ двѣтѣ си рѫцѣ да дига единъ конь съ двѣ малки кончета. Единъ день той отива при този ужилистъ и му казва: ти знаешъ ли кой съмъ? - Не зная. Тогава той го подига съ едната си рѫка въ въздуха и му казва: ето кой съмъ! Кой си, наистина? - Азъ съмъ този, на когото прѣди 10 години ти удари една плѣсница и ме търкули три пѫти на земята. - Ще ме извинишъ, азъ не те познавахъ. Както виждате, човѣкъ, може да развие въ себе си сила. Така може да развие въ себе си и тази мощна сила на Любовьта. А ние безъ да сме развили въ себе си тази сила на Любовьта, казваме: не можемъ. Можемъ да я развиемъ! Ако този хилавъ студентъ може въ продължение на 10 години да развие въ себе си такава сила, че да може съ двѣтѣ си рѫцѣ да дигне единъ конь и двѣ малки кончета, значи всѣки отъ васъ може да развие въ себе си тази сила на Любовьта. Вие казвате: какво нѣщо е Любовьта? Любовьта е сила, съ която можете да носите на гърба си цѣлата земя. Тогава ще казвате: Господи, всичкитѣ страдания, който ми дойдатъ, ще мога да ги нося.\nИ тъй, стихътъ: „Всичко мога да направя чрѣзъ Господа Исуса Христа“ - има вече смисълъ. Всичко можемъ да направимъ. Чрѣзъ кого? - Чрѣзъ Любовьта Божия. Богъ иска вѫтрѣшно да ни се изяви.\nИ Христосъ казва: „Тази е моята заповѣдь: да имате любовь помежду си, и този висшиятъ Божественъ свѣтъ да знае, че сте мои ученици“. На всѣки единъ отъ васъ прѣдстои едно велико вѫтрѣшно учение: да промѣни своя животъ и вѫтрѣшно, и външно - да прѣобрази напълно себе си. Всѣки единъ отъ васъ трѣбва всѣки день да се огледва въ огледалото и да види, дали лицето му се е измѣнило. Не само лицето му трѣбва да се измѣни, но и умътъ, и сърдцето му. Не казвамъ така да се измѣнитѣ, че да се забравитѣ, но всѣки день да усѣщате, че нѣщо благородно, възвишено се влива въ вашата душа, нѣщо ново се заражда вѫтрѣ въ васъ, и вие растете отъ сила въ сила, отъ любовь въ любовь, отъ знание въ знание, отъ свобода въ свобода. Това е великото, къмъ което онѣзи, който любятъ Бога, трѣбва да се стремятъ. Тогава, всичкитѣ ви занятия въ живота, каквито и да сѫ, ще се осмислятъ.\n‘‘Беседа, държана от Учителя, на 4 януари, 1925 г. в гр. София.‘‘\nРазумният живот, сам по себе си, трябва да се разясни. Туй разяснение е необходимо за човешката душа. То е един вътрешен процес, важен и необходим. Затова именно човек е дошъл на земята. Земята не е била и няма да бъде едно постоянно жилище на човека. Тя е едно преходно жилище. Човек е гостенин тук на земята и след време ще я напусне. Следователно, при сегашното негово гостуване на земята, той има да научи известни уроци, да придобие известни знания. Той няма защо да се оплаква от тия уроци, той е пътешественик. Попитайте онзи англичанин, който се качва по високите върхове на Алпите, оплаква ли се от мъчнотиите, които среща? Един англичанин счита за привилегия да мине през всичките мъчнотии, за да стигне върховете. Нима онези англичани, които искат да се качат на Хималаите, да стигнат върха Еверест, има защо да се оплакват? Не, някои от тях жертват живота си даже. Онези хора, обаче, които не разбират смисъла на живота, казват: Не струва човек да прави толкова усилия. Най-великите неща в живота седят именно в такива усилия. В какво седи разликата между едно животно и човека? - В интензивността на техните усилия. Човек има високи стремежи в живота си, а едно животно има обикновени стремежи. Пък и между всички хора пак има разлика. Всички хора нямат еднакви стремежи. Някои казват: Ние с философия не се занимаваме. Питам тогава: С какво се занимавате? - С обикновените неща в живота. Философията е за философите. Е, няма съмнение, че туй изречение е право. Философията е за философите. Мъдростта е за мъдрите хора, глупостта е за глупавите хора. Под думата „глупав живот“ разбирам един обикновен живот, в който състоянията не са разяснени. Ние не знаем, защо трябва да живеем. Ние не знаем, причините на страданията. Раждаме се като деца, растем и остаряваме, а при това, ако ни запитат, защо се раждаме и защо остаряваме, ще кажем: Такъв е законът на природата. Е, какъв е този закон? - Закон се дава само на разумните същества, а на неразумните същества се туря юлар, никакъв закон не им се дава. На воловете не казват: Нов закон се пише. Турят им юлар и казват: Ще вървиш напред! Разумните същества, които разбират какво нещо е закон, нямат гем, нямат юлар и на тях се казва: Нова заповед се пише; или, тази е моята заповед: „да имате любов помежду си“. Хората, при сегашните условия, при които се намират, не могат да схванат, какво нещо е истинската любов, която, се проявява. Защо? Тия органи, с които могат да я схванат не са още съградени у тях. Представете си един човек, който има слаби прояви на електричество и магнетизъм в себе си. Как се проявяват тия сили в него? - Те се проявяват във вид на известни течения. Това са състояния на самата жива природа. При слабите прояви едва забелязваме някакви движения, а при силните прояви тия движения са много силни и произвеждат такъв ефект, какъвто може да се предизвика от силния електрически ток. Това лесно може да проверите в града Вашингтон, където американците имат два големи топа, свързани със силни електрически батерии, които топове се намагнитизирват така силно, че всеки, който отива там с някакъв железен предмет или с обуща с гвоздеи, трябва да ги остави вън и така да влезе, иначе, ще намери обущата си свалени от краката. Този магнетизъм няма да те пита благороден ли си или прост. Всеки, който отива с обуща, подбити с гвоздеи, ще намери обущата си закачени на топа. Тъй бързо става това, че няма време да се сетиш как е станало. Ние някой път се спираме пред природата и питаме: Защо става това нещо? Когато отиваш при един такъв силен ток, нищо няма да питаш. Ще оставиш навън всичкото желязо, което имаш в себе си и ще влезеш без желязо. Значи, магнетизмът казва: Аз не искам никакви оръжия. Той взема всичките ти оръжия. Човек, който отива при Любовта с желязо, по същия закон ще постъпят с него и тук. Всичкото желязо, което е у тебе; всичкото сребро, което е у тебе; всичкото злато, което е у тебе и всичко туй, което те е спъвало в живота, ще оставиш на страна и така ще отидеш при Любовта. Мнозина запитват: Ами без това не може ли? - Не може. При сегашните условия на живота има много неща, без които не може, но в този велик закон на живота, към който се стремим ние, разумните същества, много от сегашните неща ще станат за нас непотребни. Тия преходните състояния не трябва да считаме за вечни, за неизменни. Туй, което сега ти служи като една потреба, ти го използвай, но не обвързвай сърцето и ума си с него да мислиш, че като ти е полезно днес, ще ти е полезно и след вековете. Не, за сега само ти е потребно. Обаче в закона на Любовта има нещо особено, различно от това в обикновената любов. Обикновената любов внася разединение и омраза между хората. Сега, някои казват: Как се е родила омразата? Аз се изразявам математически, казвам: Плюс и плюс дават плюс. Плюсът означава една положителна сила. Когато хората са положителни, когато и природата е положителна, получава се една положителна величина, която е злото. Когато природата е положителна, а ние сме пасивни, или отрицателни, ражда се доброто. Това са само предположения. Това можем да докажем на всеки едного от вас. Например, двама млади хора от София спорят за една хубава къща в града, на много хубаво място, добре съградена. И двамата са заинтересувани, искат да я купят. Защо? - И двамата са млади, искат да се женят, а техните възлюбени искат именно тази къща. По-хубава от тази къща няма, затова и двамата се сърдят, претендират за нея. Обичат тази къща и считат, че само в нея е тяхното щастие, защото и техните възлюбени я обичат. Ако единият отстъпи, без да се бори, ще кажат за него: Той е малодушен, той е баба. За другия пък, който настоява, ще кажат: А той е герой! В Любовта има един закон, според който, онзи, който отстъпва е юнак; а онзи, който не отстъпва е баба. Вие ще кажете сега: Защо е баба? Преди 10-15 години от Варна излезе един трен, мина през Гебедже и продължи по-нататък пътя си. Обаче, към Гебедже излезе един бивол, наежи се срещу машината и каза: Никого не пущам да мине от тук! Машинистът дава сигнал - пиу, пиу, но биволът не отстъпва. Машинистът пуща машината и тя минава върху този бивол, който става само на кожа и кости. Какво спечели този гебедженски бивол? - Искаше да покаже своето юначество. Що му трябваше да стои на пътя на тази железница? Там гората е широка, да отиде и да пие вода, колкото иска. Да, но той искаше да покаже своето юначество. Онези, които се противят на законите на Любовта, участта им всякога е като участта на този бивол. Всяко едно същество, в което се поражда желание да тури ограничения в проявленията на Божията любов, бива смачквано като този бивол. Ще ви дам друго едно сравнение. Представете си, че вие отивате при един прекрасен извор, при който някой благочестив, разумен човек е направил една хубава, мраморна чешма, с хубаво корито, с хубави широки кранчета. Представете си сега, че всички тия хора, които отиват всеки ден да черпят вода от този извор, рекат да си отчупват по едно парченце от мрамора. Какво би станало с тази чешма? - Ще се развали. Не е важно да вземаме камъчета от тази чешма, но водата на този извор е важна. Законът на Любовта казва: Ще вземеш от водата на този извор, а камъните, които са украшения, ще оставяте незасегнати. Чешмата това е човешкото тяло, а любовта, която се проявява в човека - това е водата на този прекрасен извор. Ние мислим, че като обсебим тялото, ще придобием Любовта. Не, Любовта е извън тялото, а тялото е условие, чрез което тя се проявява. Каква е разликата между любовта на една птичка и любовта на един човек? Нима птичката не защитава своите малки, не се жертва за тях по същия начин, както и майката защитава и се жертва за своите деца? Ще кажете: Да майката се жертва! По отношение на любовта и майката се жертва, и птичката се жертва. Любовта им има еднакво проявление, само че по количество майката е един голям извор, а птичката - по-малък. По отношение качеството на любовта, обаче, водата и на големия, и на малкия извор е еднаква. Някой път ние мислим, че се различаваме в любовта си. Туй различие е само привидно. Представете си един голям извор в периферия, и водата от него изтича от множество различни цеви. Да кажем, че някой цеви са прави, други образуват разни букви, трети са спиралообразни, четвърти - кръгообразни, пети дъгообразни, изобщо с всевъзможни форми. Сега, представете си, че някои от вас получават водата от една цев, а други от друга цев. Какво ще кажете за водата от тия различни цеви? Ще кажете: Моята вода е по-хубава. Защо? Защото моята цев не мяза на твоята. Вярно е, че тия цеви не са еднакви, но не са цевите, които определят качеството на водата. Следователно, ако един човек има един вид характер, друг човек - друг характер, някое животно пък - свой особен характер, любовта на всички тия същества, обаче, ще се проявява по един и същ начин. В проявлението на любовта между хората и животните съществува само тази разлика, че когато любовта се проявява в животните, съзнанието у тях се пробужда мигновено и после пак загасва. А когато любовта се пробужда у човека, съзнанието се проявява и задържа за по-дълго време. Следователно, проявлението на любовта зависи от пробуждането на съзнанието. Какво изисква тази любов, когато се пробужда нашето съзнание? Ще ви приведа един пример за един от младите царе в Европа, чието име няма да кажа. Този случай е станал преди войната. Един ден този цар излиза на разходка със своя файтон и по пътя среща един дядо и една баба, които се подпират на тояжката си, едва вървят. Като ги вижда, царят веднага спира файтона си и казва на тия стари хора: „Заповядайте, качете се на моя файтон да продължите пътя си!“ Качват се те на файтона при него и той започва да ги занимава. Питам какви са били подбужденията на този млад цар, за да спре файтона си, да покачи в него тия двама старци и да се разговаря по целия път с тях? В него имаше някакви подбуждения. Този дядо казва на царя: „Е, синко, благодаря ти, че ме покани във файтона си, краката ми се бяха откъснали от умора, всред пътя щях да си остана“. - Няма нищо, мене ми е приятно, че ми се отдаде случай да ви услужа. И бабата също казва на царя: „Господ здраве да ти дава, синко, ако не беше ти, щяхме да си останем по пътя“. - Няма нищо, мене ми е приятно, че ви срещнах и можах да ви услужа. Той ги завежда до къщата им, взима им адреса и казва: „И друг път бих желал да ви услужа“. Те му казват: „Е, синко, такива хора много рядко се срещат, не знаем къде си възпитан“. - Не, има добри хора по света, има ги навсякъде. Когато човек иска да прояви любовта, той може и като цар да я прояви, може и като прост, като беден човек пак да я прояви. В тоя случай тия двамата стари хора са били разумни, добри хора! Сега, аз няма да ви разправям нищо за разговора, който се е водил между тях. Това е един цял разказ. Царят е почерпил един велик урок от този разговор. Старият дядо казва на царя: „Е, синко, добре да живееш! Виждаш ли моята глава как е побелела от страдания? Много съм страдал в живота си и знаеш ли защо съм дошъл до туй положение? Гледай ти поне да бъдеш изпълнителен и прави на всички тъй, както направи и на нас. Бъди тъй услужлив не само към старите, но и към всички нуждаещи се!“ Какво би било от вас, ако в сърцата ви би проникнала тази любов! Не че тази любов не съществува във вас, но някой път не искате да я проявите, а засега проявявате само любовта, която разединява. Любовта има еднакво проявление във всички хора. Когато тя действа в човека, кара го да люби, да се учи и свободен да бъде. Любов, която не прави човека свободен, не е любов. Любов, която обвързва човека, която носи заблуждения за него, която го спъва и събужда в него онези отрицателни качества, е положителна любов, тя не е за нас. Онази любов, която сега е потребна на съвременното човечество, е любовта, която носи сила вътре в себе си. Тя е любовта, която трябва да внесе мир, разумност и търпение в човешката душа. Тази любов трябва да внесе себеотрицание в човешката душа. Тази любов трябва да внесе свободна жертва в човешката душа. Когато ние изучаваме самата природа, виждаме, че в своите прояви тя носи всички благородни качества. И ако някой път ни се показва така груба, то е просто, за да ни упъти, да ни покаже правия път. Някой път ни прави като децата. С това тя иска да каже: Ти трябва да имаш духа на младото дете. Какъв е духът на младото дете? - То има силна вяра. В него няма две мнения. Каквото кажеш на онова непокварено дете, то вярва без колебание, без всякакво съмнение. Детето, това е човекът който е готов да се учи. Старият човек е разумния човек. Старият човек в материалните работи не е готов да дава. Той там не е щедър, но ако дойде да ти разправя едно-друго, той е готов да ти разправя с часове. Седни при някой дядо ще видиш как е готов да ти разправя това-онова с часове, но бутнеш ли този дядо за кесията, той казва: Не пипай! Ума пипай, всичко пипай, но кесията не пипай! Вследствие на това, онези, които бутат кесията на дядото, имат много лошо мнение за него и казват: Много стипца човек е този дядо! Дядото казва: „Парите развалят човека, дядовото. Ако ти дам пари, ти ще отидеш да пиеш, това ще направиш, онова ще направиш, ще се развалиш. Ако искаш, аз мога да ти дам знания“. И готов е този дядо, това да ти разправя, онова да ти разправя. Но младият, слуша, слуша, току бръкне в кесията. Този млад не разбира духа на дядото, а дядото го разбира. Има млади, които разбират дядо си, и тогава се образува хармония между млади и стари. Любов между двама млади не може да съществува. Аз мога да ви докажа това. Двама млади не може да се обичат, но млад и стар могат да се обичат. Между тях може да се завърже най-хубавата, най-идеалната любов. Дядото след 4-5 години ще замине, у него, няма никаква користолюбива цел към младия. Между дядото и младия може да се образува такава връзка, че единият и другият добре да се разбират. Следователно, между нас и природата може да се образува най-интимна връзка. Защо? - Природата е стара. Тя носи всички знания, всички богатства в себе си, и ние, като млади, които сме дошли, на земята да се учим, тя е готова да ни услужи. Но и тя си има своя кесия. Щом бутнеш кесията ѝ, тя казва: А, дядовото, не може! И като казват, че има неща невъзможни, вярно е. Защо? - Тия богатства са вредни за нас.\nСега, Христос се обръща към своите интимни ученици, които Го разбират, и им казва: „Да имате любов помежду си! От това светът ще познае, че сте мои ученици“. Кой свят? - Не този неразумният свят, но висшият, Божественият свят. Този висш свят, в който царува Любовта, ще познае, че сте мои ученици по това, че Любовта преобладава във вас. А щом този висшият, Божественият свят познае, че сте мои ученици, тогава вие ще имате всичкото негово благоволение.\nИ тъй, при сегашните условия човечеството минава в една нова фаза. Именно тази новата любов трябва да се насади. Туй наричат любов между народите, любов между обществата. Съвременното човечество търси един метод, един начин, по който народите ще могат да се споразумеят, но те може да се споразумеят само въз основа на Божествената Любов. Тя ще дойде по един много естествен начин. Всички съвременни народи се отличават по някакви качества. Българите, като народ, се отличават; англичаните, като народ, се отличават; французите, като народ, се отличават; германците, като народ, се отличават; русите, като народ, се отличават; китайците, като народ, се отличават; японците, също като народ, се отличават. Всички народи се отличават по нещо, но за да познаете един народ, трябва да живеете дълго време между него, за да видите, какви са неговите основни качества, които го характеризират, като народ. Тия характеристики, тия различия, които съществуват между народите, само любовта може да ги смекчи, да ги облагороди. Тия отношения, тази непримиримост, която съществува в живота на народите, само Божествената Любов, само съзнателната любов може да я изглади. Само тя може да внесе вътрешния смисъл в живота. Христос се обръща към своите ученици и им казва: „Тази е моята заповед: Да имате любов помежду си!“ Христос е говорил дълго време на своите ученици, но сега нямам време да възпроизвеждам тази беседа. Той ги учил три години и им казвал, какви са качествата на Божията Любов, какви са основните ѝ правила. И тази любов си има свои правила. Аз казвам, че едно от качествата на тази любов е като видиш онзи, когото обичаш, сърцето ти да се зарадва. Бащата като види сина си, да се зарадва; майката като види дъщеря си, да се зарадва. Даже хората трябва да се радват не само на своите ближни, но и на по далечните от тях. В някое семейство кравата се изгубила, няма я 4-5 дена, и всички се безпокоят за нея, мислят си, дали не я изял някой вълк. По едно време чуваш, че кравата мучи. Иде, иде кравата - всички стават на крака, посрещат я. Защо? - Полезна им е тя. Само че тази любов трае за малко време. И сега, при тази Божествена радост трябва да се стараем да запазим любовта си.\nМнозина християни мислят, че Любовта е сила, която може да дойде отвън. Не, любовта може да дойде само отвътре, от дълбочината на човешката душа. В тази дълбочина работи човешкият дух, който има всички възможности, всички условия да ти даде тази Любов. Когато тази Любов се прояви, Духът започва да работи за онази велика Мъдрост, която е необходима, за да схванем смисъла на нашия живот. След това Той започва да приготовлява условията за свободата, която е висшето, към което се стремим. Всички, се стремим към какво? - Да се освободим от онези ограничения, които светът ни налага. Свобода има само в Бога. Като казвам „Бог“ Вие разбирате Бога според вашите вярвания. Не, не за това вярване ви говоря аз, не за тази свобода, която вие познавате. Под свобода аз разбирам състоянието, което има рибата, когато напусне водата и отиде във въздуха. Тя може да направи разлика в това си ново състояние. Представете си, какво ще бъде състоянието на една птица, която напуща въздуха и отива в една още по рядка среда? Тя ще се усети свободна и ще започне един още по-смислен живот. Така ще се почувстваме свободни и ние, когато променим средата на нашия живот, когато дойдем до една по-висша среда, дето можем да задоволим всички свои нужди по един естествен начин. Тогава няма да работим и ще дойдем до положението, както пише онзи вестник: „Не работи!“ Не, в този вестник „Не работи!“ не се подразбира да не работиш, но се подразбира да не се трудиш, да не се мъчиш. Една среда има - Божествената Любов, дето твоите нужди се задоволяват по Божествено. Ти сам няма да си образуваш тази среда, тези условия, но обществото, окръжаващите те хора, ще ти създадат тази среда. Всички онези, които те заобикалят, ще те разберат. Ти ще разбираш Бога, и те ще те разберат: ще живееш в мир. Ще кажете: Е, какво идеално има в такъв живот? Какво идеално ли? Око не е видяло и ухо не е чуло възможностите, които се съдържат в такъв един живот. Първата възможност, която съществува е следната: ти ще имаш carte-blanche, свободен билет за пътуване. С този свободен билет ти ще имаш възможност да посетиш всички слънчеви системи, да гостуваш, дето искаш и по колкото време искаш, и в която слънчева система да отидеш, ще бъдеш добре дошъл. Питам тогава: Животът ще има ли смисъл? - Ще има, разбира се. Но ще кажете вие: Това са далечни работи, това са приказки из 1001 нощ. Това са Аладиновите приказки. Не, това са възможностите, към които човешката душа се стреми и които един ден ще постигне. Това е висшият идеал - да се съединим с Бога, да бъдем служители нему, да влезем в Божествения свят, да изявим любовта си към Него. Това е, което е скрито в нас. То ще ни покаже, в какво седи Божията Любов. Ние още не знаем, в какво седи Божията Любов.\nСега, не е въпросът да мислим, какъв трябва да бъде задгробният живот. Външната страна на духовния живот е хиляди пъти по-красива, отколкото на физическия. Вътрешната страна пък, дето Любовта царува, дето Мъдростта царува, дето Истината царува, е хиляди пъти по-красива от нашия живот тук на земята. И, ако казваме, че духовният живот не струва, ние сме дошли до края на нашето съществуване. В такъв случай, кажете ми: Какъв е смисълът на този живот тук на земята? - Да яде човек. Не, в яденето, което сега употребяваме, има известни горчивини. Ако ти си на бойното поле и те ранят на няколко места, а след това ти дадат най-хубавата супица, туй ядене ползва ли те нещо, има ли някакъв смисъл? Тук те боли, там те боли. Има разлика в това, когато някой здрав човек яде, и когато някой болен човек яде. Ние, съвременните хора, сме толкова наранени, та казваме, че има нещо в любовта, което причинява болка, има нещо, което липсва в любовта. Ние сме толкова изопачени, че като любим някого, искаме той да се жертва заради нас. На какво основание? За мене, като ученик, важи жертвата, която ще направи когато някой учител, когато някой виден учен ме повика от игрището, иска да напусна играта. Тази жертва има смисъл, защото този човек ще ми даде нещо. Но, ако този човек е невежа и повика младите в прашната стая и ги забавлява само, какъв смисъл има тази жертва? Ако този учител може да даде такива знания на учениците си, че в тях да има смисъл, да има разбиране на живота, това повикване го разбирам. Следователно, когато идем при Любовта, ние казваме: Любовта е сила в своето изявление. Тя дава плодове. Това вече го разбирам. В това има смисъл. Когато Божественият Дух дойде, Той казва: „Елате да ви науча, какво нещо е Любовта!“ Духът може ли да учи? - Може, разбира се. Че кой учи? Като говоря с устата си, тя ли говори? Като виждам с очите си, те ли виждат? Не, зад устата ми седи туй невидимото, което говори. Зад очите ми седи туй невидимото, което вижда. Невидимото говори, невидимото чува, невидимото вижда - то прави всичко. Някой път вие казвате: Сърцето ми тупа, чувствам любов. Кой може да покаже тази любов на сърцето? Казват: Е, как се зачервило лицето! Чудно нещо! Като се зачервило лицето, това любов ли е? Ако е въпросът за зачервяване, аз мога да зачервя и своята соба, аз мога да зачервя и една книга. Червеното лице не показва любов, то е едно съвпадение на нещата. Червеният цвят на любовта може да изпъква като един признак, но това ни най-малко не показва тази любов, която носи живот в себе си. И тогава падаме в заблуждение, мислим, че сме напипали нещата, напипали любовта и казваме: Е, лицето му е червеничко. Хубаво, но след две години това лице не е червеничко, а жълтичко и казваме: Не е червено вече лицето. Там е погрешката, че ти повярва в червеното лице. Ти трябваше да повярваш в Любовта, която, когато дойде, не носи червеното лице, но носи един светъл, светещ образ, с един мек глас, с една разумност в очите. Когато Любовта дойде в къщата ти, ще я изчисти, ще ти послужи, ще внесе мир и радост, и когато си свърши работата, ще си излезе навън и ще отиде на друго място. Тя има остро ухо. Щом усети, че ти имаш нужда от нея, веднага пак ще дойде при тебе. Тя повдига хората, насърчава ги, за да могат да понесат всичките мъчнотии. Тя казва на хората: Не бойте се, докато аз работя в света, всичко ще е в ред, всичко ще се оправи. Сега, като казвам, че тя всичко оправя, какво подразбирам под това? Аз подразбирам, че зад нея седи Бог - онзи разумният, великият, непознаваемият, неизменяемият за хората, за когото те спорят, дали съществува или не.\nСега, ние се срещаме, и казваме един за друг: Той е от друго верую. Според мене, има само едно верую - верую в Любовта. Аз бих казал така: Вярвам в едната истинска Любов, която изтича от Духа; вярвам в едната истинска Мъдрост, в която се проявява Духът; вярвам в едната Истина, в която се проявява Бог. Туй е едно верую. Щом вярваш във всичко това, ти имаш вече верую. Може да си един търговец - нищо от това. Може да си един военен - нищо от това. Може да носиш една шашка, но ако Бог се проявява в тази шашка, нищо от това. Тя ще бъде едно благословение, ти ще защищаваш слабите с нея. Ако ти си учител, ако ти си свещеник, или каквото и да е, и тази любов се проявява в тебе, всичката твоя работа, твоят език ще бъде на мястото си. Ние казваме: Кога ще дойде Господ, да влее в нас тази Любов? Господ се проявява всеки ден. Той хлопа на вратите на сърцата ни, очаква да му отворим и казва: „Деца, иде вече този ден!“ Учените казват: Да, ще дойде този ден, но по закона на еволюцията. Ние казваме: За някой е дошъл този ден. Нали мнозина от вас сте развъждали бубите. Какво сте забелязали? Всички в един ден ли завиват пашкула си? Не, едни завиват пашкула си по-рано, а други - по-късно. За някои буби денят е дошъл. Но, вие не чакайте да излезете всички заедно! Ако ти чакаш да излезете всички заедно, времето ти ще мине. В този вътрешен стремеж, именно, трябва да проявим Божията Любов. Тази Любов ни най-малко не изисква да напуснем общественото си положение; тази любов ни най-малко не изисква да напуснем обществото, народа си, дома си, жената си, децата си, тя изисква да осмислим живота си. Ако ти си женен, тя изисква от тебе, да покажеш на жена си, в какво именно седи Божията Любов. Тя изисква да покажеш на приятеля си добрата ѝ страна, да изявиш пред него тази Божия Любов. Например, ние често правим жертви, но в тия наши жертви още не седи Божията Любов. Аз мога да дам на приятеля си половината си имане, но в това още не седи Божията Любов. Всичко, което правим сега, това е едно предисловие. Има велики неща в Божията Любов и когато ги правиш, ти ще ги изнесеш само пред себе си и ще считаш, че това е едно благословение. Ако вие можете да покажете най-малката любов, първият признак, по който ще познаете, че имате Божието благословение, е в това, че ще ви се открие нещо велико. Ако човек би могъл да изрази най-малката Божествена Любов, моментално пред неговия взор, като че ли ще се дигне една завеса и ще види възвишени същества, които живеят в Любовта. Те ще му се усмихнат и ще кажат: „Да, върви по пътя! Този е пътят, по който и ние вървим.“ И след това тази завеса моментално пак ще падне. Той ще си помисли дали това е вярно, или не; дали това е халюцинация, или не. Хората казват: А, това е халюцинация! Че кое не е халюцинация? Утре твоята къща може да изгори - това е една халюцинация; парите си може да изгубиш - това е една халюцинация. Не, има една реалност. Ако тази завеса всеки ден се вдига, и ти виждаш всичко онова, което дава живот, всичко онова, което осмисля нещата, ти ще се обезсърчиш ли? Тази завеса пак ще падне пред твоите очи, но вие няма да имате никаква тъга, никаква скръб. Не че няма да имате никаква тъга, но вие с радост ще носите вашите страдания. И като дойдете чрез това учение до тази любов вие ще имате едно качество, и то е следното: всеки, който може да прояви Божията Любов, той ще може да носи цялата земя на гърба си. Ще кажете сега: А, ще може да носи земята на гърба си! Да ще може. Щом такъв човек може да носи земята на гърба си, той е герой, и никой не може да му прави пакости. Как смее някой да ми пакости, когато нося цялата земя на гърба си? Малко да се поразтърся, ще видите и ще патите. Ще кажа: Не ме бутайте, защото аз нося цялата земя на гърба си и тичам по нейната орбита! Не ме бутай, защото аз нося цялата земя, от мен зависи вашето щастие. Кой си ти, който носиш земята? Какво искаш да кажеш с това? - Искам да кажа, че ако любите Бога, земята няма да се тресе; ако не любите Бога, земята ще се тресе. Онзи, който люби Бога, ще може да носи земята на гърба си. Един фигуративен израз ви казвам. Ще кажете: Ама че много е казано! В Писанието е казано, че Господ държал всичките светове в шепата си, а аз казвам, че нося земята на гърба си. Господ държи земята в ръката си, а аз - на гърба си. Да държиш на ръката си всичките светове и земята заедно, за това се изисква голяма сила! Следователно, за да бъдете силни хора, ще ви кажа, какъв опит трябва да направите. За да се кали един християнин, за да се кали един вярващ, трябва да направят един опит. Опитвали ли сте се някой път мислено, да видите, дали можете да носите на гърба си по три, четири, пет до десет тона тежест? Човешката сила може да се развие. Аз ще ви приведа един пример, от който ще видите, че е възможно това. Един хилав неврастеник, американски студент, бил на едно представление, в което един от американските ужилисти, който бил много силен му ударил една плесница, и той се търколил три пъти на земята. Този американец бил много умен и си казал в себе си: Ще ти докажа, че не съм толкова слаб. Започнал този студент да изучава живота на ужилиста, да разбере, как е придобил тази сила, и като разбрал, заел се всеки ден да прави ред упражнения. В продължение на 10 години той добил такава сила, че могъл с двете си ръце да дига един кон с две малки кончета. Един ден той отива при този ужилист и му казва: Ти знаеш ли кой съм? - Не зная. Тогава той го повдига с едната си ръка във въздуха и му казва: Ето кой съм! Кой си, наистина? - Аз съм този, на когото преди 10 години ти удари една плесница и ме търколи три пъти на земята. - Ще ме извиниш, аз не те познавах. Както виждате, човек, може да развие в себе си сила. Така може да развие в себе си и тази мощна сила на Любовта. А ние без да сме развили в себе си тази сила на Любовта, казваме: Не можем. Можем да я развием! Ако този хилав студент може в продължение на 10 години да развие в себе си такава сила, че да може с двете си ръце да дигне един кон и две малки кончета, значи всеки от вас може да развие в себе си тази сила на Любовта. Вие казвате: Какво нещо е Любовта? Любовта е сила, с която можете да носите на гърба си цялата земя. Тогава ще казвате: Господи, всичките страдания, който ми дойдат, ще мога да ги нося.\nИ тъй, стихът: „Всичко мога да направя чрез Господа Исуса Христа“ - има вече смисъл. Всичко можем да направим. Чрез кого? - Чрез Любовта Божия. Бог иска вътрешно да ни се изяви.\nИ Христос казва: „Тази е моята заповед: да имате любов помежду си, и този висшият Божествен свят да знае, че сте мои ученици“. На всеки един от вас предстои едно велико вътрешно учение: да промени своя живот и вътрешно, и външно - да преобрази напълно себе си. Всеки един от вас трябва всеки ден да се оглежда в огледалото и да види, дали лицето му се е изменило. Не само лицето му трябва да се измени, но и умът, и сърцето му. Не казвам така да се измените, че да се забравите, но всеки ден да усещате, че нещо благородно, възвишено се влива във вашата душа, нещо ново се заражда вътре във вас, и вие растете от сила в сила, от любов в любов, от знание в знание, от свобода в свобода. Това е великото, към което онези, който любят Бога, трябва да се стремят. Тогава, всичките ви занятия в живота, каквито и да са, ще се осмислят.


БЛИЗНАЦИТЕ ~ Знак на преданост, двойственост, вярност, неуловимост, мистериалност | webstage.bg\nБЛИЗНАЦИТЕ ~ Знак на преданост, двойственост, вярност, неуловимост, мистериалност\nЩастливият им ден е вторник, а числото им е 5\n'Gemini', a monotype illustration by JVL; a Zodiac sign for 'Starcope' for the magazine Honey, 1965\nПри влизане в нов зодиакален знак, ще трябва да хармонизираме своята аура с тази на космичността. Отделната зодия храни преимуществено онзи, който има своя знаменател или числител в нея, но целостта на Космоса е за всички. В даден зодиакален знак има енергии за всеки, макар да е в различна зодия роден. Всяка зодия непременно има своята съставка във всекиго. Ние по принцип сме космични, а по раждане и отиване сме вечни и сме имали в тази или онази зодиакалност свое присъствие в това или онова прераждане. Следователно и тя като зодиакално битие е отредила място у нас и ние в даден исторически момент на присъствие на Земята сме съществували под нейно въздействие и нейно битие. И друг път съм казвал, че когато някой сложи тежкото ударение върху своята зодиакална картина, не бива да изпуща изпредвид, че неговото раждане не е едноактно, че може би в някое от предишните си раждания не е бил в този зодиакален знак и когато не срещне съвместимости, да не счита, че той не съответства или зодията му е грешна. Много често слушам: "Но това - казва - не е така". Да, не е, защото вие сте със стотици прераждания, а зодиите са дванадесет. Затова казах да хармонизираме, да намерим резонанс между своето аз, което е родено под даден зодиакален знак и онази част от времето, оня цикъл, който в даден зодиакален знак, ще трябва да преминем.\nТова е частица, разбира се, от големия и неоспорим факт - да намираме съвместимости и сътрудничество. А такава е и самата зодия, за която сега ще говорим - зодия Близнаци. Под близнаци ние разбираме едноутробни - брат или сестра, двама братя или две сестри, но ги считаме за едноутробни. Те са една съвместимост, те са една хармония, макар и в различни полушария. Тази зодия има едни от най-белязаните имена в древногръцката митология, именно Кастор и Полукс, т.е. Полидевк (Полукс е латинското име на Полидевк). Трябва да знаете едно нещо, че те не са едноутробни близнаци, не са родени като близнаци. И тук искам да направя голямото разграничение, за да се разбере смисълът на тази зодия. Нека не се заблуждаваме, а да разберем защо са близнаци и не са едноутробни (макар да са от една утроба по майка, те са различни по баща). В някои енциклопедии пишат за тях като за диоскури, т.е. деца на Зевс. Но това съвсем не е вярно. Кастор е син на Тиндарей - Спартанския цар и хубавата му съпруга Леда, в която Зевс е влюбен. Според легендата, преобразен в бял лебед, той й гостува и се ражда Полидевк. И така Полидевк е безсмъртен, а Кастор е смъртен. Ето това искам да разберете. Другото ще го намерите, ще го четете. Приказки и книги, колкото искате върху тези неща.\nНо защо Кастор и Полидевк могат да бъдат наречени близнаци? Разберете тайната - те не могат да не бъдат близнаци по отношение материята, но те се различават по отношение смъртност и бъзсмъртност. Когато идва големият ден на разлъката между двамата, Кастор e убит, т.е. смъртният трябва да умре. Търсете ги тези идеи и ще ги видите. Кой трябва да умре? Знаете тезата ми и върху Авел и Каин - физическото и астралното тяло. Тогава кой трябва да умре първи, макар че е роден втори? Всичко е едно огърлие, стига човек да знае ръката, която го е низала.\nКакво става обаче? Полидевк до такава степен е родствено жертвен, предан, верен на своя брат, че идва неразделността. И иска, и прави молитва пред своя баща Зевс да му позволи да умре и той - безсмъртният (виждате до каква степен е сраснал със своето тяло), за да бъде вечно с Кастор, да сдели участта на брат си. Ето къде е близначеството. Безсмъртието трябва да влезе в смъртното. Започвам с тази тайна най-напред. Защо? Имаме ли го някъде другаде в митологията? И какво тогава решава Зевс? Тъй като Кастор трябва да отиде в Адеса, а Полидевк е безсмъртен и не може да умре, Зевс скланя, но при едно условие - един ден в Адеса, един ден на небесата (шест месеца в Адеса, шест месеца в небесата). Къде имахме такова нещо? При Евридика и Орфей. А коя беше Евридика - душата на Орфей, любовта на Орфей. Разделянето и идеята за саможертвата! Духът е, който трябва да слиза да одухотворява; Духът е, който върши великото; Духът е, който е безсмъртен и може да приеме смърт, за да спаси своя брат. А нямаме ли го в Голготския път? Духът трябва да възкреси плътта, трябва да възкреси Иисуса. Затова казвам: материята не трябва да бъде отричана, а одухотворявана. Ето това е, което дава идеята за Близнаците - материя и дух. Няма онова полярно - когато ядете плода на знанието, да сте познали добро и зло, а има великия закон на слизането на безсмъртното, за да извисява преходното и смъртното. Духът винаги е. Той се жертва - безсмъртният, защото Кастор няма какво да даде, той чака. Материята чака одухотворяването и това е тяхното близначество. Това искам да разберете в тази зодия.\nРазбира се, за същата тази зодия основното мото, големият надпис, това е: "Аз зная!" Е, как няма да знае, след като Полидевк е син на Зевс и Леда. Леда - земната плът, и Зевс - баща на боговете. Трябва да иска и трябва да знае и затова нейното основно кредо е "Аз зная". Кой знае? Знае Зевс. Имаме ли Зевс в себе си? Имаме го - това е Духът. Знае ли повече от тялото ни? Знае. Когато телесно ще се сравнява тази зодия - това са раменете, това са ръцете, това са белите ни дробове и т.н., защото са двойни.\nДругото, което е същностно в Близнаците е верността. Вярност, макар и към преходното, вярност към Кастор - той ви е брат. Къде ще отива Полидевк - при материята и ще я извежда един ден на небесата, един ден в Адеса. Да сложим тук и колелото на прераждането, на развитието - отиване и връщане, раждане и умиране. Вярност! Значи кой е принципът, за да може да възземете или да издигате (защото едно от качествата е възземането) - принципът е вярност и преданост.\nДругото е - двойствеността. Защото единият е смъртен, другият е бъзсмъртен. Носим ли в себе си тази двойственост - носим я. Умираме ли, раждаме ли се, имаме ли в себе си Дух, който понякога ни осенява и ни дава какви ли не тайни? И имаме ли плът, която понякога така ни наболява, че искаме да се отречем?\nПреданост, двойственост, вярност, неуловимост (кой може да каже, че е уловил Духа?), мистериалност. Защото наистина трябва да владеете някоя голяма наука, за да може да слизате в Адеса и да прекарате един ден там, един ден в Небесата. Тогава, когато Орфей отиваше да моли боговете, какво владееше - владееше звука - великата песен. И показа ли вярност? Показа, защото се пожертва за своята Евридика. Така трябва да приемем същината на тази зодия.\nБлизнаци е знак на пролетта и е зодия на въздуха. Въздухът пренася вълните. Двойствеността е това, което можем да кажем за етерния двойник у нас. Нейна добра проява е подвижността - това, което е безспорно за всички зодии от въздушната сфера. Лошата й проява е хитростта. В своята вярност и в своето предназначение тя много често може да прояви една мисъл на натрапчивост и може в крайности да стигне до фикс идея. Защо? Защото нейното кредо, както казах, беше: "Аз зная". Не са изключени тези крайности на фикс идеи. Но неслучайно, те, овладяни обаче, могат да представляват и откривателство.\nБлизнак е и един, бих казал, магьосник както на музиката, така и на митологията - Рихард Вагнер. Има ли по-мощен "олимпиец" от него, който свали целия мит на древноаланците (алеманците,немците) и направи знаменитите свои опери. Кой с такава дълбочина и прозрение можеше да види цялата митология на немеца като имате предвид, че той сам си пишеше текстовете. И при него имаме не либрето - драматургия имаме. И затуй са по шест часа оперите му.\nЩастливият ден на Близнаците е вторник и числото им е пет. Скъпоценен камък им е беригоят и то синкавият (а това е и самият зодиакален цвят). Друг камък, който Близнакът носи за благополучие (на лявата си ръка), е ахатът. Може да се носи с добро чувство и т.нар. зелен хризопраз. Но все пак трябва, както много пъти повтарям, да се прецизира декадата - първа десятка, втора десятка, трета десятка, за да се знае. Да не стане така, че някои еманации да не съответстват на това, което е дадено за вярно, а всъщност не е.\nАко човекът в тази зодия успее да надделее хитрината си, т.е. да се освободи от разсъдъчното начало, той може да стане задълбочен в духовното си предназначение. Защо? Защото тази зодия е подчинена на планетата Меркурий. А там е и хитрината, и интелигентността, и движението. Следователно, тя може да надмогне отражението на мисълта си, като премине към теорията, към учението. Тя е, както казахме, двойствена и затова принципът й на двете (вече споменах за раменете и ръцете) в нравствено отношение е онова, което наричаме добро и зло.\nКато нейни отрицателни качества можем да отчетем още несъобразителността, непостоянството и понякога с нищо неоправданото упорство. Без да е Овен - упорство.\nСъдбовни години за нея са (това, което човек може да вземе в съображение) 42, 49, 56, 63, 70. Значи има една закрила до четиридесетте си години. Е, това не значи, че някой, когато има беда и е по-млад, и е от същата тази зодия, да каже: "Не, мене няма да ме сполети нищо". Трябва да се знае размера на покушението или на бедата и след това да се търси смисъла на дадено причинено болезнено изживяване дали няма друга цел, вместо възмездието и страданието. Така че не бива закованият гвоздей да служи да закачите своите години - не. Защо? Защото макар и в даден зодиакален знак човек да е роден, той носи в себе си космоса - човекът е космична даденост и въртележките от дванадесетте зодиакални знака ще го настигат в неговата хилядолетна история. Не се оверижвайте с фаталности!\nВ различните времена с различни илюстрации е била гледана тази зодия. Ние можем да я намерим в митологиите като зооморфна - виждате как животното и човекът имат своето съжителство. Това е частица от голямата теория на развитието. Какво е един кентавър - кон с човешка глава - красива глава и мощта на коня. Много често ще намерите, и особено в тази зодия, пулсациите чрез коня. Казвал съм, че конят е един от лъчите, от който човекът-животно е преминал към чистия човек. Това е зооморфното в Близнаците - един Полидевк, който е духът (защото баща му е Зевс) и един Кастор, който е материята. Същото нещо можем да го намерим и в двата близнака - Ромул и Рем, единият от които ще остане главатар на Рим.\nНие можем да намерим Близнака и в неговата полова диференциация - така наречените андрогини, т.е да носи двете начала, да е Близнак в изходно-възпроизведното си начало. В митологиите намираме брата и сестрата близнаци да стават съпруг и съпруга, какъвто е случаят с Изида и Озирис. Тази двойственост и това единоначалие, ако могат така да се нарекат, съпътстват историята на човешката еволюция. Така че когато ще разглеждаме зодиалните знаци, ние не бива да ги късаме от целостта на еволюцията като материя и на Духа като низпослание. Ето виждате - в света са казани символи, живи образи са дадени - безсмъртният Дух ще слиза, ще взема материята и ще одухотворява. Трябва да разберем цялата тайна на Сътворението. Тогава чак можем да разберем кога ще дойде Ева (раздвоявайки Адам) и защо трябва да се върне.\nТака че ще имаме Близнаци, макар и да не са едноутробни. Ще имаме вярност, защото ако не проявим вярност на Духа към онова, което е наше продължение, не можем да направим обратния знак. Еволюцията трябва да ни послужи да се върнем към Божествеността. Еволюцията няма за задача да създава благоденствие, а богове. И ето защо Кастор ще умира, ето защо Полидевк ще се жертва - защото трябва да създават богове (а не да им отредят хубав живот). Това трябва да се разбере, затова се жертват те. И в митологията често ще срещнем, когато водачът на едно племе е брат-близнак на тотемното верую. Оттук е и преобличането с кожата на тотемното животно - да го наподобяват; оттук са и остатъците на кукерството и други подобни фолклорни игри.\nТака ние ще трябва да разграничаваме оплождащото начало и оплоденото (това, което митологиите като своя вечна теория са сложили - Небе и Земя, Оплождащо и оплодено). Това не дуалистично, а близначество - има го в Слънце и Луна, има го в Север и Юг, има го като Светлина и Тъмнина. Това са цялостите на тази зодия.\nДори в египетската митология ще намерим, че самият фараон има за близнак своето Ка, което преведено значи душа (това, което казахме за един Орфей и неговата Евридика) - тя е близнакът, тя е неразделността за еволюцията. И така смъртният ще трябва да се обезсмъртява, така ние ще одухотворяваме материята и освобождавайки се от нея, ще се обожествяваме. Това е Меркурий, който е наистина и много подвижен, и много интелигентен. Меркурий - великият Тот или Хермес. Хермес, който има крила на обувките си, който има своя кадуцей с двете змии (eто ви Кастор, ето ви Полидевк). Всичко е едно, само трябва да се познае в процеса на развитието му, на еволюциоността му - кога тези близнаци ще бъдат едно. Духовната същност - тя е, която дава близначеството. Плътта, макар и да не е на двамата една и съща, една утроба ги храни. Близначеството е духовното родство - плътта е, която го подтвърждава.\nЗа същите Близнаци се говори още, че те са светкавицата и гръмотевицата - неразделни. Светкавица и гръмотевица! И така те са същност от голямото дърво на вечното ни развитие. Следователно трябва един Зевс в душата ни да разреши да живеем един ден със земното си, един ден с небесното си. Този Зевс е нашият Дух. И точно в този смисъл от Посланието за тази година е дадена точка втора за зодия Близнаци: ”Вие ядете хляба на Мъдростта, не събирайте трохите на миналото". Ето това прозрение отново ни вика в тази зодия. Когато някой е съжителствал с Полидевк, е сигурен, че един Кастор ще трябва да бъде нахранен с хляба на Мъдростта. Ако това не е събудил в себе си като чувство на вярност, чувство на преданост, той тогава ще се връща да яде трохите на едно минало, като е предоставил първенството на Кастор, вместо на Духа си. Това правило или това изискване е частица от нашето настоящо еволюиране. Често сте слушали да казвам: да свалим дрехата на траура по миналото. Навикът до такава степен сраства с мисленето и поведението ни, че когато поискаме да се разтрогне взаимността ни, за да проявим нова вярност и нова преданост, почваме да страдаме по това, което се нарича минало. Търсим трохите. И точно това показва съвремието, където е наситено с трохарско мислене и с трохарски религиозни убеждения. Предъвкват се дъвкани неща, казват се недомислия с половин Кастор и половин Полидевк. Така не може. Отдавна синът на Хермес и Афродита отмина. Щом има оформени духовни вълни, имало е цялостно приложение на будност. Колкото и да е жестока вълната на Правдата, особено в приложението на еврейското учение, все пак е цялостна като даденост. Колкото и неосъществена да е вълната на Любовта в Христос, все пак е цялостна, дадена, изживяна.\nОт Агни йога за зодия Близнаци е определен следния параграф: 426. Често без никаква нужда, човечеството е преправяло своите дрехи. Ту ги скъсяват без всякакво мярка, ту пък влачат след себе си цели опашки. Ръкавите са се влачили по земята или са изчезвали съвсем. Ту началото е широ ко, ту краят ставал грамаден. Като че ли за ръката не е все едно с какъв ръкав ще хване съседа си за гърлото. Но преобличанията са отишли напразно. Да приемем нещата такива, каквито са. И да помним, че не трябва да унищожаваме ентусиазма, откъдето и да идва той. Няма да скриваме истината, но ще намерим място на всеки възторг. Нима възторгът ще попречи на големите мерки? Ще се намери място на всяко нещо. Да се строи на ентусиазма е по-лесно и постройката бива по-здрава. Както любовта, така и ентусиазмът запалват огньовете. Да съберем всички огнеродители и да помним как ценна е всяка искра. Светлина и тъмнина - да не забравяме нищо, създадено от светлината! Ний даваме жизнедателите от растителното царство, но не ще оставим това, което лежи в нас без внимание.\nЗа тази зодия искането от Посланието е: "Поискай, Господи, послушание, което ни освобождава от себичност." Мисля, че по-голяма еквивалентност от това, което поиска един Полукс, за да се освободи от себичното, едва ли друга зодия би ни го дала. Дай ми, Зевсе, правото да умра, за да бъда постоянно с моя брат. Това иска Полукс, за да изпълни великото си предназначение, а именно вярност и преданост. Така се освобождаваме чрез това, което наричаме послушание за свобода от себичност. Духът никога не е бил себичност, а проявата Му в отделния човек или в отделното животно или растение (в неговата биология и еволюция) е проява на себичност, разбира се, необходима, защото иначе те нямаше да се развиват и нямаше да имат трайност. И за това съм казал, че природата е безжалностна, но не и жестока! Жестокостта е изобретение на човешкото мислене, защото не ще да бъде в потока на еволюцията, а природата си върши своето и ще кърши клони (дали ще ги свива, както Ботев казва на венец, това е отделен въпрос). Факт е, че природата е безжалостна, заради самото съвършенство на еволюцията, в която то върви. Така че този трети параграф от Искането е един жив, плътен израз на молбата на Полукс за единство в своето близначество.\nТака Любовта се пожертва, така Мъдростта ще се пожертва, така ще се жертва и Истината, за да се изградим с едно - Свободата е живот в Отца.\nБлизнаци - Тълкуванието на Ваклуш ТОЛЕВ


Таро/Келтският Кръст - Страница 2 - Таро за начинаещи -\nюни 27th 2015, 12:40am\n2 Чаши е на 8 - ма позиция, пропуснала съм я .\nТаня щеше да е добре ако се бях съобразила да тегля допълнителни, но аз така едвам се справям си помислих да не се объркам повече следващия път ще тегля на които ме затрудняват предполагам че ще са на всичките...\nТаня между другото следвам твоя начин, както ти си тълкувала, опитвам се и аз, но си остава трудна подредбата за мен. Ти умееш да тълкуваш прекрасно Келтският кръст, дано и аз се науча\nМнението бе променено 1 път, последно от kolevaani1 ( юни 27th 2015, 12:46am ).\nюни 27th 2015, 10:45am\nАни, провокира ме и аз най-накрая да се престраша с този Келтски кръст. Редя го за първи път и не очаквах картите да са толкова буквални. Затрудняват ме най-вече позиции с големи аркани. Въпросът е дали ще се преместим до 1г?\n1 - 8 жезли\n2 - Смъртта\n3 - Рицар жезли + Паж чаши\n4 - Кралица чаши + Император\n5 - 3 пентакли + 5 чаши\n6 - Справедливост + глупак\n7 - Рицар меч + 8 чаши\n8 - Крал пентакли + 10 пентакли\n9 - 7 пентакли + 7 жезли\n10 - Ас чаши + Висша жрица\nВ цялата подредба виждам едно противопоставяне на моето нетърпение и желание за скъсване със всичко старо (Позиция 1 и 2) срещу Ас чаши (едно голо желание) с Висшата жрица (която съветва да се вгледаме в себе си, на първо време). Ако трябва да дам отговор на въпроса веднага е - 1 г е кратък срок, трябва да се извърви повече път. От друга страна, Глупакът на 6-та позиция показва период на новости, време, в което животът започва от начало. ( А Справедливостта?)\nПоказателна е 7 позиция - гневна съм на всичко наоколо, искам някакси всичко да приключи, дори за мен то е приключило (8 чаши). Трудно свързвам позиция 9 тук - може би се надявам на проявление на воля и способности, за да се осъществи намерението ми. Без усилия нищо няма да стане, няма да ми падне от небето.\nВ миналото имаме разговори за намеренията си, както и разочарованията, от които са породени тези намерения. 8-ма позиция също е много буквална. За мен лично външните фактори са партньора ми (крал пентакли) и дългосрочните инвестиции, които трябва да се приключат (10 пентакли). И двете карти са пентакли, така че според мен съветват за приземяване, на фона на всички тези желания и мечти.\nТрудно тълкувам позиция 4 (даже хич )\nМнението бе променено 1 път, последно от Armid ( юни 27th 2015, 11:40am ).\nюни 27th 2015, 11:30pm\nДобре си разтълкувала. Може би е добре да се обърне внимание на дребните детайли, 5-та позиция. По последните 2 карти явно наистина няма да стане толкова бързо. Все едно имаш 10-ти аркан там - Колелото. Би трябвало да знаеш как да постъпиш.\nюни 28th 2015, 12:38am\nArmid, аз също смятам, че преместване в рамките на година, няма да има.\nПо пресечните карти и 7-мата позиция съдя, че тече процес на трансформация, на преоценка на ситуацията и сбогуване с минали вярвания и убеждения. Притесняват ме картите на 6-та позиция - Справедливостта с Глупакът - сякаш миналото се повтаря и се стига отново до изходно положение, прилича ми малко на омагыосан кръг.\nСтрува ми се, че идеята за заминаване е все още хипотетична, няма стабилна основа. Затова и на 10-та позиция картите са неясни като краен резултат. Императорът е като преграда, стена пред мечтите на Кралица чаши за реализация.\nВероятно има пречки и от материален характер или противопоставяне между риск / финансова стабилност.\nМисля, че няма външни спънки в това да заминете - по-скоро дилемата е вътрешна и въпрос на личен избор.\nюни 28th 2015, 1:33am\nАни, един добре разбран Келтски Кръст не означава обезателно, че съм добра в тълкуването. Обикновено след това следват няколко неясни . Главоблъсканиците в Таро нямат край..\nюни 28th 2015, 9:41am\nБи трябвало да се възползвате максимално от възможностите на Келтския кръст, защото това е една от малкото подредби, да не кажа единствената, която има ясен път на обвързаност/и между тази или онази позиция. С времето установих стройни взаимовръзки по осите:\n1/2 към 7 - 9 (вътрешно звено А)\nмалкият пресечен кръст 5 - 1/2 - 6 + кривата към 10/11/12 (ако слагате допълнителни 11-та и 12-та карта) - проследяване на ситуацията в динамиката от минало към настояще и опции за развитие в бъдещето\nстълбът 3 - 1/2 - 4 (вътрешно звено Б)\nсъотношението 8 - 10/11/12 (външно звено)\nАко искате да ви е по-лесно, направете си подобни схеми и действайте по горепосочената конструкция. Описвайте и след време ще свикнете. Но важно условие е Келтските кръстове, които редите, да не са приоритетно за вас. Разширявайте кръга от въпроси и от ситуации.\nИзлишно е да казвам, че условие, без което не може е, да владеете много добре картите като значения, особено в комбинации.\nюни 28th 2015, 11:10am\nКартите на позиция 11 и 12 като допълнение на 10-та позиция ли са или имат конкретни значения?\nюни 28th 2015, 11:34am\nНямат конкретни значения, всички са все 10-та позиция. Тези 11-та и 12-та карта е моя технология, която я няма в други анализи.\nРеално, в Таро, ако на една позиция имаш първа карта еди коя си и сложиш допълнителни карти, не тълкуваш първата изтеглена като важна, защото другите, които впоследствие си изтеглил, могат да се окажат по-силни. Всичко е въпрос на интерпетация на комбинации.\nюни 28th 2015, 3:01pm\nМен ме затрудняват противоречията ( когато ги има ) в отделните позиции на КК. Например: имаме активни карти на 9-та и 10-та позиция - да речем Кралица меча, Светът, но на 7-ма позиция има Обесен или 10 чаши - това индикация за проективност ли е?\nПо схемата за тълкуване - ако едното звено А е съставено от активни карти, а другото не е, това до какъв резултат води?\nюни 28th 2015, 6:15pm\nАми ясно е, че е проективност и че човекът има нереалистични очаквания.\nЗа второто - ако има силни карти във вътрешното/вътрешните звена, а другите са слаби карти, значи че потенциалът не е достатъчно разгърнат, но това отново би могло и се вижда по вътрешните звена, където винаги ще има конфликт, който да ни даде база да преценим, че няма как с подобен вътрешен конфликт, да има добър и градивен резултат.\nноем 6th 2015, 9:34pm\nОтдавна не е писано в тази тема, както и аз самата дълго не съм писала във форума, но ви четях и така здравейте на всички\nВсе още не го мога този Келтски Кръст, но не се отказвам\nВъпросът е на една моя добра позната , която има връзка с женен мъж. Попита ме :\nПредстои ли развод или раздяла в семейният /съвместният живот на мъжът Х и жена му У?\n1- Крал Чаши\n3- 7 Жезли\n4- 4 Чаши\n7- Асо Пентакли\n8- Обърната 7 Мечове\n10- Обърната 2 Пентакли\nТака, както казах питащата има връзка с мъжът - пресечените карти Крал Чаши и Любовниците, описват много добре според мен ситуацията.Намесата на трети човек(питащата)\nС карти Крал Чаши /Любовниците - Асо Пентакли - Маг бих ги тълкувала като умеенето на този мъж да прикрива добре връзката си, както и че ще направи съдбоносен избор и план на действие, който да следва.\nКралица Пентакли си мисля, че е питащата, защото тя винаги, ми излиза представена от Таро с тази кралица, когато съм редила карти за нея и защото пак тя задава въпроса смятам, че е тя, но честно незнам.\nКрал Чаши / Любовниците - Асо Пентакли - Кралица Пентакли - мисля, че мъжът няма да се откаже от питащата, а напротив ще настоява да е с нея.\nТук изобщо не съм сигурна\nВ миналото в това семейство е имало разбирателство - Слънцето, но сега се намесва трети човек в отношенията и следва всичко да се обмисля и запланува добре 5-1/2-6 да прибавим и 10-та позиция Обърната 2 Пентакли, мисля, че това ще го изтощава, изморява и няма да се справя добре, ще трябва да се откаже от едната (две дини подмишниците са трудна работа).\n3-та позиция - 7 Жезли отстояване на неговото, защита на позиция, гледна точка + 1/2 карти сякаш иска да брани връзката с питащата (или да се брани от нея сега ми хрумна) което ще доведе до 4 Чаши - умора, досада\n8 ма позиция - Обърната 7 Мечове - прилича ми на разкриване, разобличаване, ако я свържа с 1/2 карти сякаш ще се разбере връката им, няма да е толкова тайна вече, която ще доведе до проблеми (разбира се) - Обърната 2 Пентакли.\nМисля, че тръгнах в друга посока и тълкувам тотално погрешно, но толкова писах няма са трия а ще го постна. Според мен развод няма да има, поне засега не виждам.\nЩе се радвам да се включите и вие\nЧудя се защо ме затруднява толкова тази подредба Келтски Кръст много се излагам на тази подредба, чак не се понасям\nноем 6th 2015, 10:10pm\nАз мисля, че в Магът+ 2 пентакли обърната има голям потенциал за раздвижване на ситуацията, има някакво освобождаване. Питащата също е наясно, че ако продължава по стария начин, промяна няма да има - тя иска да предизвика разкриването на връзката - 7 меча об. и 7жезли, а и Кралица пентакли е готова на много неща, за да стане на нейното. А ми се струва, че на мъжът му е комфортно в сегашното положение и не смята да го променя. Питащата е тази, която да осъществи Мага, да промени живота си (но може би не с този мъж).\nноем 7th 2015, 3:47pm\nЩе се опитам да анализирам и аз- Слънцето, Крал чаши, Любовниците+Ас пентакли, Кралица пентакли - картите описват ясно връзката на питащата с женен мъж, големите очаквания,които е възлагала на тези отношения(Слънцето) и нейното желание да има стабилна и постоянна връзка с него( Ас пентакли,Кралица пентакли). Тя се бори с всички сили и средства ,за да бъде с него(7жезли). Несъзнателно обаче (4 чаши) има нужда да се дистанцира, защото не е уверена в неговите чувства. Гледната точка на мъжа (об. 7меча + об.2 пентакли) говори за лъжа, измама, даване на лъжливи обещания,воден от желанието да балансира между различни интереси,между различни партньори, като вече му е все по-трудно да удържа този баланс.Изходът от ситуацията( Магът+ об. 2пентакли) - за мен тези карти показват играч,който умее да си прави сметката, ловко маневриращ между двама партньори и тъй като двойката носи принципа на дуалността, на този етап ще продължи крепенето на баланса и промяна в ситуацията няма да има.\nноем 8th 2015, 2:48pm\nТака минало е доста време от направата на подредбата, искам да дам обратна връзка :\nЗаплануваният бизнес не се осъществи.\nБизнесът зависеше от жена, в случая тя от Кралица Пентакли преминава в нестабилната Кралица Чаши, докато беше решена да бъде сериозна, защото имаше нужда от пари и е свикнала да разполага, тя се влюби и емоциите надделяха, незнаеше какво да прави ту искаше ту не, и в крайна сметка Х просто разбра че неможе да се разчита на нея и всичко остана на ниво приказки само\nноем 8th 2015, 2:54pm\nОще една обратна връзка - тук жената не започна работа на желаното място, по простата причина, че не си подаде документите, мисля защото не вярваше, че ще я приемат и не се опита дори\nноем 8th 2015, 7:21pm\n1- 3 пентакли\n3- Асо Мечове\n5- 4 чаши\n7- крал мечове\n8- кралица чаши\n9- 9 мечове\n10- крал пентакли\nТака минало е доста време от направата на подредбата, искам да дам обратна връзка :Заплануваният бизнес не се осъществи.\nАни, редактирах ти значенията на позициите към КК, редно е да отбележа пак, че те не са особен ориентир и само ще те объркат допълнително Да минем на въпроса.\nОтговорът е много лесен в този КК: 3 пентакли е супер слаба карта и като такава сигнализира за отсъствието на каквито и да било планове, които де факто да бъдат приведени в действие. Гледаме и друга карта, за да ни светне червената лампа, че наистина нещо куца - Звездата. Всичко това са "пожелателни" карти.\nОт Асо меча и Звездата може да се извади извода, който вече описа, а именно, че става въпрос за услуга. От 4 чаши пък си вадим извод за бекграунда, който върви под фоновата музика на нечий оркестър.\nНачалото на нещата не е чисто и е лично. Тоя КК е в позиция stand by\nноем 8th 2015, 9:31pm\nМоже би и защото гледам буквално значенията дума по дума на позициите и се опитвам да се ръководя само от тях и зациклям, обърквам доста. Явно трябва да се ръководя по смисъла им само, а не буквално\nноем 9th 2015, 6:38pm\nВ тоя Келтски кръст, най-стагнираща е позицията на Колелото на 7-ма. Но и другите карти са доста песимистични като послание. Като по учебник е този КК - пример за ситуации и положение, в които всичко е против човека. Но и той самият е против себе си. Лошо.\nноем 9th 2015, 6:39pm\nВсъщност, Келтският кръст си остава може би най-добрата подредба, така че по-често се допитвайте чрез нея.\nноем 27th 2015, 4:52pm\nИмам два КК за влианието на една и съща ситуация върху човека, които са редени през един месец. Първият е:\n1- 9 пентакли\n2- 4 жезли\n3- 8 пентакли + Рицар жезли\n4- 10 пентакли + Влюбените\n5- Звезда + Обесен\n6- Паж пентакли\n7- Кула + 4 меча\n8- 7 пентаклиэ + Ас пентакли\n9- 7 меча + Смъртта\n10- Отшелник + Света\nТрудно ми е да преценя в следствие на какво се появява Кулата с 4 меча на 7 позиция и естественя завършек на Отшелника в след влианието на Кулата. Скриваш се и ближеш рани след пораженията на Кулата , която те изненадва и идва отвън или пък Кулата е собствен , личен избор на човека в дадената ситуацияи отдръпването му - Отшелника и Света. Ентусиазмът на Пажа пентакли + 8 пентакли бързо се изпарява и всичките му планове и намерения / 7 меча/ претърпяват провал. Но не мога да преценя защо. Като че ли липсва в случая и подкрепа от вън – 7 пентакли + Ас пентакли са прекалено стационарни и някак си стоят извън ситуацията, като наблюдатели. Възмож ли е те да предизвикват Кулата с бездействието им, с изчакването?\nВторият КК е:\n1- 9 чаши\n2- Кралица пентакли\n3- Глупака + 9 жезли\n4- Папата + 2 чаши\n5- Крал жезли + 3 жезли\n6- Асо жезли + Колелото + Кралица меча\n7- 5 меча + 4 пентакли\n8- 4 жезли + Рицар пентакли\n9- 10 меча + Асо чаши\n10- 10 жезли + Кралица чаши\nИ тука ми е калабалък. Като че ли е минало времето да се направи каквото може и вече всичко отива в сферата на мечтите и пожеланията– Глупака . Много рядко ми се е падало КК да завършва с две десетки, както е в случая и това допълнително ме обърка. Безсилието и озлоблението на 5 меча в следствие на влианието Кралица пентакли ли е или 5 меча са насочени точно към нея...\nноем 15th 2018, 11:17pm