Из София - вчера и днес: 2018\nПубликувано от Момчил Попов в 6:10 ч. Няма коментари:\nРетро дръзновение от напрегнатите студентски дни\nПред дъската асистентът обяснява как се формира цената на парите в развитото социалистическо общество... На семинарно занятие по една от петте задължителни идеологически дисциплини... Да, да, академични изпити по вяра и привързаност към идеите на комунизма по света: „История на Българската комунистическа партия”(І курс), „Политикономия на социализма”(ІІ курс), „Марксистко – ленинска философия” (ІІІ курс), „Научен комунизъм”(ІV курс). Държавен изпит: букет - конспект от назубрени постулати и аксиоми за светлите бъднини, които вече са пристигнали. Съкратено и простичко „Марксизъм – Ленинизъм“...\nДа не се хваля, но на два от тези идеологически хълма се изкатерих с много напъни, издрани от тръни ръце, падащи по главата камъни, дръзновение и страховити кулинарни гърмежи... Във втори и трети курс, на дисциплините „Политикономия на социализма” и „Марксистко – ленинска философия” ...\nПописвах нещо в студентския вестник „Наука и Труд“, бях се сетил, че доскоро в казармата съм бил и художник, та ми публикуваха чат-пат и карикатури. Та седя си кротко и мирно на семинарно занятие по икономика на социализъма, на последна банка, и си карам в тетрадката едни линии. Като следи от кънки на лед... Вместо записки... На листа наистина се появява кънкьор, изключително грозен и опулен. Сбръчкан леден танцьор на една кънка, с другия крак изпънат назад в изящна поза. Протяга ръка към... Ха, русо момиченце до мен тихо се изхилва и запушва нос и уста с ръчичка. О-о, муза!\nОт съседните 3-4 банки се надигат глави и на други любопитни другарки. И те да видят що чини щуракът с молива в този момент... Още музи!... Я да видим сега другия кънкьор? Да, да – не крехка балерина с къса поличка, а втори мъж с омачкани крачоли. Мъжка двойка... Фигуристът е още по-напрегнат от колегата си, щото е стъпил в кънката на леда с главата си... А босият му крак стърчи драматично срещу носа на другия... Щуротии... Да минава часът скука.\nВ напрегнатата тишина русото момиченце до мен е станало червено от принудителното въздържание. Сните му очички стават все по-големи, не издържа и се взривява от смях... Какъв ти смях?! Луд кикот! Но... И останалите другарки – надничащи комсомолки, подкарват кръшни момински трели. Като тиролски йодлери... А пред дъската асистентът обяснява как се формира цената на парите в развитото социалистическо общество... Кошмар! Шок и шут...\nЕстествено и нормално, младият преподавател ме изгони от упражнения чак до края на семестъра. Чак тогава, преди да се явя на изпита, ме покани на лична спявка в кабинета на катедрата. С лека загадъчна усмивка ме поразпита пак за парите в Народна република България. Беше разбрал, че нищо не разбирам от сложната материя. И той самият, предполагам, е брал ядове с лъжливите диаграми и твърдения на законното държавно присвояване...\nНе е като в математиката 2+2=4, не е и като във Висшата математика, чието първо ниво бях защитил в техникума. Тук е по-сложно, другарю! Сложно... Все пак бе благосклонен - не ме нарочи, че се подигравам с предмета му. И ме пусна да се явя на изпит. И той едва се сдържа да не се изхили от моите щурави драскулки...\nА на изпита по „Марксистко – ленинска философия” бях разкрит и омерзен. Категорично скъсан! Двойка! Ще задаваш въпроси на русото момиченце в студентския стол ли?! Съмнения и ревизионизъм на великото учение?! От някакво цинично гражданче?...\n„Защо Ленин казва, че има две истини – абсолютна и относителна? Та това е пълен абсурд! Истината е само една!“...\nТе ти сега философстване!... Ела да видиш сега как се чете цяло лято за поправителен изпит!... И как цял учебник се учи наизуст! Ако ме спраскат и на поправителния, край със следването!\nДобре, че на другия млад надежден преподавател скоро му се бе родило бебе. На есен, на поправителната сесия телефонът на бюрото му звънна в изключително удобен момент. Точно кагато ме изследваше за философиите на комунизма... Аз бях започнал уверено, наизустено, вербално... Но младото мамче, съпругата зачурулика в слушалката на ухото му. Десет- петнайсет минути. Разкош...\nБебето е заспало след кърмене и сега да си побъбрим на воля... Сега?!... Скъсаният?... Дай на шеста скорост веднага, като с дребен шрифт! Упражнението „говорене като картечница“ – по темата или извън нея, не е важно. И тук не можеш да схванеш логика, принципи, взаимни връзки, перспективи – цитати, лозунги, заклинания... Просто ломотиш простотии.... Отличен 6, колега! С предишната двойка, усреднено – Добър 4... Доволен ли сте от резултата? ... О, другарю преподавател, ще се пръсна от удоволствие! Продължавам образованието си. Ще мога да следвам мечтите си. Благодаря... Моля!...\nИначе нито диплома, нито по-топла и престижна работа, нито туй, нито онуй! Ако те скъсат на някой изпит и те нарочат за откровен враг на партията, край с висшето образование. Цял живот ще се бухаш по складове, заводи, строежи...\nНа архивното фото: Устремно и ентусиазирано с моя побратим Иван пред един от комунистическите фетиши – „ЗА ДОСТОЙНА СРЕЩА НА XIII КОНГРЕС НА БКП“\nМомчил Попов, „Отличен по „Марксизъм-Ленинизъм“, 1981, MMXVIII\nПубликувано от Момчил Попов в 3:33 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Бийт култура БГ, Комунизъм, На кирилица\nВ най-страшните първи години на „работническо– селската власт” в България скулпторът проф. Андрей Николов подхваща разходките си из София, загърнат в... овчарски ямурлук. Според тълковния речник, ямурлукът е мъжка горна дреха от дебел плат с форма на наметало с процепи за ръцете и с качулка. Бохем, бонвиван с много почитателки, бивш придворен художник, бивш професор в Художествената академия – София, фин естет, а накичен като селско плашило. Столичани се обръщат след него, кръстят се, съмняват се дали не му „хлопа дъската“...\nСвенлива девойка го спира на площад „9-и септември“ /“Батенберг“/ да го поздрави. Маестрото мига, мига, мъчи се да се сети откъде я познава. А тя милата усуква спомените, обяснява, че е влюбена в творчеството му, че е учителка и се срещнали на негова изложба в Русе... Художникът я гледа сърдито: „Момиче, кажи ми дали съм те водил в леглото? Може и да се сетя коя си...“ Румени бузи, сведени от срам мигли... А-а, Русе, Голямата вода, Спаска, школската наставница по френски?... Да! Скрит талант!... „Ех момиче, ех Спаске-е, как да не те помня?! Огън си!“...\nБустанският демон с буйни бели коси и рошава брада има и изумителна прилика с един от идеолозите на „новата епоха” – Карл Маркс. Но преоблечен като прост селянин, водач на овчо стадо, а не в изискан костюм на рентиер от Берлин и Лондон... Въпреки че оригиналният лик на Маркс може да се види по комунистически събрания, плакати и къде ли не, пролетарските милиционери, офицери, отрядници не схващат какво се случва по улици и кафенета на София. От природна интелигентност и остра революционна бдителност... Само бившите му студенти и колеги от Художествената академия в София се досещат, че световният майстор Андрей Николов представя пред зрители първата пешеходна пародия на комунизма. И както винаги, му завиждат за дръзката идея. Сред тях е и младият художник Цветан Цеков – Карандаш, в началото на 1950-е студент на проф. Илия Бешков. От него стигнаха и до мен тези улични забави на великия проф. Андрей Николов, автор на бронзовия лъв от Паметника на незнайния войн, един от символите на България.\nМъдрецът ваятел може да си позволи такава волност - при всякакви политически режими истинският творец винаги има смелостта да изрази по съвест личната си позиция. Благодарение на вътрешната си свобода...\nПод натиск на министъра- терорист Вълко Червенков през 1953-54 г. възпитаници на Художествената академия в София натворяват Паметник за посрещане на Съветската армия в Княжеската градина в София. Официалният принудителен монумент обаче е „разкрасен“ от последователите на великия А. Николов с две пародийни скулптури пред мраморната алея с венците. На страстно целуващи се уста в уста окупирани и завоеватели под кода „Другарю, дай да се целунем!“... Мъжки мляскания по военно-славянски „обичай“, красящи и двете страни на новата метростанция там. За жалост и гордост на творците, и днес все още солдатите и слугите им се облизват на пиедестали в центъра на София...\nПървите осмяни в гранит мъжки сатанински целувки /1954 г./, много години преди Дмитрий Врубел /1990 г./ да изобрази на Берлинската стена в центъра на Европа прочутата си графика сатира на комунизма. Целувката между Брежнев и Хонекер. А най-първата публична пародия на власттта на съветите в поробена Източна Европа пък е на българския проф.Андрей Николов. Под мотото „Карл Маркс е обикновен овчар“ отличният италиански възпитаник продължава добрите традиции на ренесансовата Комедия дел арте... Един истински европеец в площадна изява за смях и позор над насилниците.\nПроф. Андрей Николов вае скултурен бюст на НВ Царица Йоанна Българска в ателието си в София, началото на 1940-е.\nПубликувано от Момчил Попов в 3:54 ч. Няма коментари:\nХАРТИЕНА СОФИЯ – СВЕЖ ВЪЗДУХ И СТРУИ ВОДА\nХигиената в столицата, 1930е - 1960е\nЛеля ми живееше в стара еврейска кооперация на завоя на трамвай Тройката откъм Женски пазар към ул.“Пиротска“. По комунистическо време именувани съответно пазар „Г.Кирков“ и ул.“Жданов“. Като дете през 1960-е често ходех на гости у тях, понякога ме канеха и да преспя в апартамента. В стаята точно над трамвайните линии - от и за Захарна фабрика. Кратки, шумни, светли, кресливи нощи – нищо общо с пасторалната тишина у дома на ул.“Дунав“.\nДо 11 часа през нощта червените чудовища на ток си караха по график насам и натам. На завоя железните им колелета така скърцаха, пищяха и жулеха, че зъбите ти можеха да изпадат от напрежение. После по светлите от уличните лампи прозорци започваха да плющят звуци от силна струя вода, гарнирани с някои коньовичарски възгласи по роднинска линия... Яки труженици миеха паважа и тротоарите на София с гумени маркучи, навити на огромни ролки с колела... Това чудо докъм 1 през нощта, а след кратък сън, до 4 сутринта, пак по здрач, отново тръгваха циркулациите на трамвайните мотриси. За новия ден по железните линии – трясък и звън... Роднините ми се смееха, че са свикнали с шумотевицата, но за мен си беше чиста екзотика. Като селянче, дошло на екскурзия в столицата, до новото чудо – ескалатора в ЦУМ.\nВъздухът беше чист и мокър след дъжд, Кремиковци още не бе построен да бълва рудните си отрови, великото преселение на работници от села, поля и гори току-що бе започнало. Трескаво строяха бетонното ни бъдеще - първите панелени комплекси - „Толстой“, „Люлин“, „Надежда“ и проч. Нямаше толкова боклук като сега, хората бяха по-чисти и прибрани. Още беше ерата на хартиените опаковки и големите кафяви кесии за пазаруване. Млякото беше в стъклени бутилки и буркани – връщаха се, соковете, нектарите, лимонадите – също, зеленчуците бяха в дървени ковани на ръка щайги и прочие.\nМиячите на София, 1950е: „Чистотата на столицата на Народната Република се поддържа с постоянство и упоритост“\nКогато изчезнаха гумените маркучи на миячите и ги замениха с огромни цистерни с вода „Зил“, започна пластмасовата ера. Шитите пазарски торби бяха заменени от мода!, мода!, модата на найлоновите югославски мрежи за пазаруване. После в джобове и дамски чанти се намърдаха едни плетени от изкуствена вълна, дето се разтягат... Май шушляците, найлоновите опаковки, автомобилите, „великото“ раздуване на София прецакаха акварелната й свежест, чистота, зеленина. За да се стигне днес до руини-сметища в крайните квартали, облаци от полиетилен торбички при вятър, хартии, кашони, кутии, парцали, кенчета и галончета бира, интимен гардероб втора ръка, страхотии. Мръс и гнус!\nСкоро ми попадна документ на Столична община от 1934 г., когато кмет става именитият инж.Иван Иванов. Наредбата е за хигиената, която трябва да се спазва, как, кога и от кого, а ако сгафиш – щраф и бецален, бите...\nЗА ЧИСТОТАТА НА СТОЛИЦАТА, 1934\nСтоличната община въ желанието си да подържа чистота въ улиците е утвърдила и започва да прилага, съгласно новия законъ, следния правилникъ:\nСъ 5 лева ще се глобява:\n1)Който хвърля по тротоарите или платното на улиците трамвайни, театрални и др. билети, амбалажни хартии, остатъци отъ плодове, или кесии отъ шоколадъ, бонбони, кестени, мекици, бюрекъ и др. цигарени, кибритени кутии и др.;\n2)който храчи и се секне по улиците;\n3)който ходи по естествена нужда вънъ отъ определените места;\n4)който не оросява предварително тротоарите при метене, както и изтърсване на вещи отъ балкони и прозорци вънъ отъ определеното време.\nСъ 10 лева ще се глобява:\n1)Който не подържа презъ деня чистота по тротоарите и не почиства старателно следъ стоварване на въглища, дърва, пръстъ, тухли и др.;\n2)който не поставя въ кофите, а до реголите сметь - която се събира при почистването на тротоарите вънъ отъ определеното време;\n3)който постава къщна сметь на улицата;\n4)на когото въ къщната сметь преобладаватъ: хартии, кокали, парцали и др. Материали, които биха могли да се изгорятъ предварително;\n5)на когото не съ почистени тротоарите до определеното време.\nСъ 20 лева ще се глобява:\n1)Който не си е набавилъ формени кофи и дадения му срокъ съ предупредително е изтекълъ;\n2)на когото предъ магазина, тротогрътъ е замърсенъ съ остатъци отъ стока или пъкъ амбалажъ на стока, която той продава. Същото се отнася и за амбулантния търговецъ;\n3)които съдържатели на кина, театри, циркове и пр. не съ си поставили специални кошчета за билетите, вследствие на което е замърсенъ тротоара;\n4)съдържателите на магазини, кина, кафенета, хотели, които не съ почистили навреме тротоарите си отъ снягъ и последните съ заледенели;\n5)на когото тротоара или улицата е замърсена съ нечистотии, които изтичатъ отъ двора или магазина;\n6)който въ запретената зона отглежда животни;\n7)Амбулантни търговии, които заематъ съ стоките си тротоарите;\n8)който замърсява платото на улицата съ пръстъ, чакълъ, пясък, материали. ...\n4)който излага предъ магазина по тротоара стоки;\n5)който излага стоки по външните стени на магазина.\nСъ 100 лева ще се глобява:\n1) Който заема тротоара отъ строителни материали: тухли, пясъкъ, варъ, баластра, бетонно железо, бурета, тезгяхи за сгъване, бетономесачки и др. подобни, безъ предварително да е оградилъ тротоара си.\nЗа всяко нарушение, следъ глобяване, глобата се увеличава въ двоенъ размеръ. Ако следва глоба надъ 100 л., съставя се актъ.“\nСъщият този инж. И.Иванов, наречен с респект за стореното „Царя на София“, през 1930-е докарва по тъбопровод чак от Рила още питейна вода за столицата. През 1950-е – изваден от затвора, под домашен арест, строи каскадата язовири „Бели Искър“ – „Сталин“ – ез.Панчарево пак с такава цел – хигиената и свежестта на разрастващия се полис. Пак той -„Царя на София“, въвежда европейската практика редовно да се мият с маркучи улиците и тротоарите на града, известен от древни времена като минерален оазис на Балканите.\nВестникарска реклама от 1930е: „Клозети- алатурка, твърде практични и напълно хигиенични за болници, казарми, хотели, фабрични заведения и работилници. Препоръчани от архитектурното отделение при М-вото на Общ.Сгради; инсталирани в много държавни учреждения. Представител за България - Н.И.Странски, София.“\nДоскоро в Окръжната палата /Министерство на земеделието днес/ бяха запазени някои от тези популярни в миналото хигиенни съоръжения.\nПубликувано от Момчил Попов в 1:38 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Живи картини, Зелено - хубаво, Отпечатъци, Пожълтели страници\nСЛЕД БАЛ – ШКЕМБЕ ЧОРБА В „ДАМАРЧЕ“, 1920е\nГостилница бирария „Синия лъв“, София 1920е\nОт Драган ТЕНЕВ\nКогато се обръщам назад през годините и се опитвам да си спомня какви и колко бяха ресторантите, гостилниците, аперитивите, сладкарниците или нощните барове в София от времето на нейното „тристахилядничество", веднага съм длъжен да предупредя – броят им не беше никак малък, ако човек ги разпределеше „на глава от населението", както правят статистиците.\nРазбира се, сред туй внушително множество от „хранителни и увеселителни заведения" нямаше нито едно от типа на „Шератън". Или пък на „Витоша". Но в замяна на това в града бяха пръснати толкова много подобни „богоугодни места" като изброените по-горе, и то с толкова различни „ценови политики", че всеки можеше да си намери своето подходящо кътче и никой не се чувстваше неудобно. Или пък не сред свои.\nТрябва да ви кажа, че като интериор, кухня и обслужване на първо място сред софийските ресторанти по най-естествен начин стоеше прочутият някога „Юнион клуб" – средището на чуждите дипломати, на нашите банкери, политици и т. н., където „нашего брата" и подобни на нас нямаха достъп. В „Юнион клуб" се влизаше само с карти – както е сега в съвременните творчески клубове.\nВ замяна на това в ресторант „Юнион палас", който се намираше на втория етаж на едноименния хотел в центъра на София на площад „Александър Батенберг", всеки беше неизменно добре дошъл. Стига да можеше да плати относително скъпата, но отлично приготвена храна, при това под звуците на малък салонен оркестър, изпълващ ресторанта с най-приятна музика от оперети, филми и т. н.\nДруго софийско заведение от същия ранг беше и съществуващият и до днес ресторант „България" на булевард „Цар Освободител", където с отварянето му засвири оркестърът на Овчаров, така че на дансинга след девет часа можеше да се танцува до полунощ.\nИ в двата ресторанта, които споменах дотук, се сервираше превъзходно – бързо, акуратно и почти без никакво чакане. Сметките на сервитьорите, наричани по онова време „келнери", винаги бяха абсолютно точни и ако някой си позволеше да надпише нещо, лошо му се пишеше, както казваха тогавашните софиянци.\nПрез онези години в София много добре се ядеше и в „Славянска беседа", и в „Балабанов", където предлагаха изобилие от гозби, и в така наречения Дом на изкуствата и печата на ъгъла на улица „Раковски" и площад „Славейков", където сега се издига една огромна кооперация, в бирарията „Прошек" на улица „Сан Стефано" и „Царя", в двете „Шуменски" – Първа и Втора – на булевард „Дондуков" и на улица „Леге", в Чешкия клуб, който съществуваше и тогава, в „Стария Гамбринус", в един от най-старите софийски ресторанти „Княз Батенберг", където през 20-те години понякога свиреше на пианото не друг, а самият Панайот Пипков (авторът на музиката на „Върви, народе възродени" и баща на композитора Любомир Пипков), в ресторант „Савоя" на Карло на „Царя" и на още десетки места, кои по-луксозни, кои по-народни, където работеха истински готвачи магьосници.\nНе ще и дума – това в никой случай не е „всичко" в ресторантския „домен" на стара София, но аз не съм в състояние да ви изброя и множеството не луксозни, но чисти и приветливи простонародни ресторантчета и гостилници. В тях човек можеше да се храни на вересия и да плаща на края на месеца – нещо, което правеха с удоволствие много артисти, писатели, работещи тогава като чиновници. Истински, обикновени чиновници, както и студенти, работници, занаятчии и изобщо всякакъв „чешит" люде.\nНай-хубавото нещо в тези места беше демократизмът на тяхната пъстроцветна публика. В прочутите навремето механи – „Широка" и „Дълга" – на улица „Позитано" например можеха да се видят на една и съща маса да пият шишенцето си ракия прочути учени и каруцари от пиацата за каруци при пазара или пък най-известни артисти да си приказват задушевно с някой хлебар или обущар. Изобщо с някои „редови хора", както ги наричаме днес...\nЩо се отнася до крайградските заведения, като „Танушев" в края на Борисовата градина, „Шахов" в Княжево, „Чепишев" в Бояна, „Черният кос" по пътя за Владая и подобните на тях заведения в Драгалевци и Симеоново, нещата стояха по същия начин – добра храна, музика, точни сметки и акуратно обслужване. Подробности, които караха от само себе си хората да бъдат по-щедри с бакшиша.\nНо освен ресторанти, гостилници и гостилнички в София някога имаше и много шкембеджийници, където освен чорба сервираха чревца, шардени и изобщо страшно вкусни ястия с всякакви карантии.\nПалмата на първенството сред тези други „радетели по прехраната" беше шкембеджийницата „Дамарче" на улица ,Левски". Тя отваряше още в четири сутринта и често по това време в нея можеха да се видят дами с дълги рокли и мъже във фракове или смокинги, които смятаха, че е свръхшик да се излапа една шкембе-чорба след бал.\nЗа „интелектуалните кафенета" ви разказах преди. Тук искам само да добавя, че освен тях в София от времето на моето детство, юношество и младост имаше и още много други сладкарници и кафенета, дето се продаваха чудесни лакомства на сладкарския бранш.\nКое беше първо сред тези заведения, е мъчно да се определи, тъй като, ако човек почнеше със сладкарница „Колос" пред ученическото кино на улица „Стефан Караджа", където можеха да се изядат две пасти за три тогавашни лева, наместо за четири, ако са две, и свършеше със снобската „Савоя" на „Царя", вече можеше истински да се побърка в трите „Виенски сладкарници", пръснати в различните части на града, да не говорим за останалите сладкарници из София, които просто „бълваха" пасти, торти и какво ли още не.\nАми старите софийски аперитиви, дето с петдесет грама гроздова ракия даваха по десет вида мезета, поставени в миниатюрни чинийки като онези от детските сервизи за игра? По мое време, посещавани от най-различни групи интелектуалци, търговци, чиновници и т. н., тези аперитиви се класираха така: „Палма" на булевард „Цар Освободител", където сега е Полският център, „Торино" на улица „Леге", „Луката" на улица „Славянска" и пр., и пр.\nВ повечето аперитиви ежедневно идваха почти винаги все едни и същи клиенти. В „Палма" например беше „абонат" актьорът Стоян Бъчваров, там редовно идваше д-р Велинов, началникът на протокола във Външното министерство. А в „Луката" аз за пръв път видях „на живо" Рачо Стоянов – автора на „Майстори" и първия преводач на „Мартин Идън" и на още други книги на Джек Лондон, издадени у нас.\nНо да ви кажа сега няколко думи и за нощните заведения на стара София.\nЗа съжаление те не бяха кой знае колко и аз не бях техен чест посетител, но все пак ги бях пообиколил с приятели и, общо взето, те ми се бяха сторили доста скучни още от най-ранна младост. И още по-важното – доста скъпи. Вярно – в тях свиреха първокласни оркестри, имаше програма, „такси-гърл", повечето унгарки, но всичко туй не ме въодушевяваше особено. В онези години аз усилено четях и „събирах хитрина за после", а това сякаш беше най-важното за мене в момента. При това тогава ми вървеше доста сред момичетата и в баровете, честно казано, не ми беше най-забавно.\nМежду масово посещаваните барове, които по онова време по френски маниер наричаха „кабарета", бяха „Максим бар", „Етоал", „Фемина", „Бяла лоза", „София", „Риунионе", „Империал" и не по-малко прочутото от тях „Циганско кабаре" на Кева, което се намираше чак на другия край на София. На улица „Татарли".\nТам имаше един стар пръч, комуто даваха да пие вино от кофа, и когато животното се напиваше, то се хвърляше върху публиката с рогата си напред и тогавашните нощни веселяци софиянци смятаха това за много смешно и за „вери шик"!\nТрудно е да се възстанови „хранителният", „сладкарски" и „нощен живот" на тогавашната малка София, но едно може да се извади пред скоби от този микросвят в неговата многопланова история – акуратността, точността и любезността при обслужването на неговите клиенти. Не размерът на поръчаното от клиента определяше отношението в този свят към него, а желязното правило – любезност и внимание към всеки, който е удостоил твоето заведение със своето присъствие, независимо колко пара ще остави в него. А ако не греша, още безсмъртният сеньор Мигел Сервантес, инвалидът от битката при Лапанто срещу турците, написал „Дон Кихот" с лявата си ръка, беше заявил: „Няма нищо по-скъпо от учтивостта, което да струва по-евтино!"\nКакво пък – може и да е бил прав...\nДраган Тенев, из „Тристахилядна София и аз между двете световни войни”, София, 1992\nПубликувано от Момчил Попов в 2:38 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Живи картини, Кухня от Боговете, Пожълтели страници, София под перото на...\nпетък, 5 октомври 2018 г.\nДЯДО КРЪСТЮ НА 125 ГОДИНИ\nНа пощенската картичка от 1910г. е отпечатано: „Дядо Кръстю Б. Илянов, роден през 1785 год. в с.Пордим. Преживел през 18-19- 20 столетия. Снимката е по случай 125 год. юбилей от рождението му през 1910 год.“\nЗа библейския дядо Кръстю разказва и Любомир Буковски - краевед и колекционер, в книгата си „Плевен – среща с миналото 1877-1944“,изд.2007,2014:\n"Сред интересните фотоматериали не мога да пропусна и този, свързан с пордимчанина дядо Кръстю Бешев Илянов, който е починал на 128 години през 1913 г. Когато е бил на 125 години, той заснет и по тази снимка в Германия изготвят 1000 пощенски картички, част от които са изпратени в пордимските музеи, като сувенири за посетителите."\nСтава яясно, че Кръстю Илянов е доживял 128-годишна възраст!\nСтъпвал по земята на България, дишал въздуха й в годините на три столетия...\nПубликувано от Момчил Попов в 23:44 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Старите фотографии разказват, Странни неща, Тотемът България\nНА ПЛАЖ В РУДАРЦИ И ЗА РЪЧЕН ХЛЯБ\nКак конопът в Граовско придобивал „чудна целебна сила“\n- И за витошките павета, постлани по улиците на Стара София и целия булевард „Цар Борис III“ от Княжево до Руски паметник\nОт Георги-Момчил ПОПОВ\nБензиновият файтон се е спуснал от Владайската височина на юг, по шосето за Кулата и Солун. Момичето от космическия спътник мърмори в GPS-а до волана: „На разклона в Драгичево завий на ляво. До адреса – 3 километра“... Задали сме й „село Рударци“, отстоящо на 18 км от центъра на София. Космическата мома се старае, но понякога е доста досадна... По магистрала Люлин също става – от Драгичево вляво. Може и с електрически семеен файтон, именуван „хибрид“. Зависи от парата в джоба и съдържанието под шапката.\nЗапътили сме се към „морето“ на Перник - плаж с минерална вода под открито небе, в западните склонове на Витоша, на 880 м н.в. На слънчеви бани, море и планина – три в едно. Към Плувния комплекс, именуван преди само „Плажа на Рударци"... В горещите летни дни, в това зелено кътче от Рая до река Рударщица, ще поемем чист планински въздух с мирис на витошки бор. Ще се отдадем на минерални блаженства из красиви хора „натюр“ - с дух спортен, здравословен, добротворен... Ще бегнем за ден-два (или цял живот) от смръщени персони, циркулиращи „официал“ или „неглиже“ из стъклена „сандък архитектура“... Сред сенки, горещ асфалт, криви тротоари, паркове, бирарии, аптеки из прашната ни задушена София...\nЧуйте за курортното дело в Граовско и се чудете!\nПлувният комплекс в село Рударци (открит на 29 юни 2001г.) се състои от три открити плувни басейна с минерална вода (един от тях с олимпийски размери, а друг специално за деца), закрит плувен басейн със сауна. Има и футболен стадион със съблекалня и база за настаняване, игрища за баскетбол, волейбол и тенис на корт. Допълнителна атракция е зарибеното изкуствено езеро. Минералната вода е подходяща не само за бани, но и за пиене с лечебни цели. Температурата е 29° С, дебитът - 600 литра в минута. По състав водата е слабо минерализирана, хипотермална, хидроксикарбонатна, сулфатнонатриева и радиоактивна - най-силно радиоактивна от всички минерални води в Софийската котловина и подножието на Витоша.\nПръв, преди повече от 90 години, на нейните качества и възможни ползи обръща внимание географът пътеписец Павел Делирадев (1926):\n„Кладнишките извори. Те са единствените термални извори под западните склонове на Витоша с по-голяма радиоактивност... Трябва да се съжалява, че и досега тези извори стоят още неизползвани. Мръсните трапища под изворите служат за киснене на гръстите (стеблата на конопа), които единствено изпитват благодатната сила на радия. И ако конопът притежава способността да кондензира радиевата еманация, направените от него ризи ще притежават чудна целебна сила."\nОсвен живителната минерална вода село Рударци радва гостите си и с идеално за курорт разположение - в югозападното подножие на планината Витоша, на 880 м н.в., добре огряно от слънчевите лъчи, с дворове, къщи и хотелчета на двата бряга на река Рударщица. Нейните води, идещи от хладния връх Острица, след Рударци се мушват в Голобрежка река и двете заедно се вливат в Струма.\nЗа любознателните трябва да се каже, че и село Рударци идва от стари-стари времена... В землището му, в местността Маниш на левия бряг на реката, археолозите са открили останки от антично селище още от тракийско време, в местността Църквището - средновековен некропол, а под самото днешно село са намирани основи на градежи от Средновековието. Много векове, от времето на Първото българско царство, тук – в местността Врелото, се е добивала и обработвала желязна руда. Оттам и името на селището Рударци. Мъжете са произвеждали желязо, много нужно за войската. Родова задруга от съседното село Кладница, пак свързана с рударството и обработката на желязната руда, в миналото дала началото на махала Рударско. Като самостоятелна административна единица махалата се отделила чак през 1960 година.\nСтатистиката за броя на жителите не казва колко са били те в Рударци през 1960 г. (когато станало самостоятелно село). Но знаем, че през 1956 г. Кладница била населена от 2104 жители (общо в двете махали), а през 1965 г. в нея живеят 1393, а в новото село Рударци 904. През 2002 г. по брой на постоянно живеещите Рударци вече превъзхожда Кладница, а с временно пребиваващите броят достига над 1600. Пред някогашната махала Рударско става все по-ясна перспективата за развитие, свързано с планината, чистия въздух и минералните води.\nТака Рударци става най-младото населено място в полите на Витоша, а след това и балнеоложки курорт. Изграждат се два открити басейна с кула, строят се почивен дом, хотел, ресторант, закусвалня, много вили и бунгала. А през 1980-е имало дори проект за строителството на лифт за хижите "Селимица" и "Острица" на Витоша.\nВсички исторически бележки за съседното село Кладница, станала самостоятелна община 30 години преди Рударци да се отдели от нея, с пълна сила се отнасят и за двете села. Едни и същи са традиционните занаяти - рударство, въглищарство, каменоделство... Също така общ е и самобитният граовски фолклор, поддържан жив от самодейни състави в местното читалище. Има и училище за децата до 7-и клас. За него имало проект да стане специализирано училище по народни занаяти. Но...\nИмето Рударци недвусмислено показва връзката със занаяти като рударство и металообработка. Казват, че и в наши тук има пет ковашки работилници. Но наша милост туристическа е срещала напоследък две такива в град Пирот, в съседно Сръбско, тъдява - не.\nПазят се спомените за живелите тук каменоделци, скулптори, иконописци. Интересна подробност, която не бива да пропуснем, е че майстори-каменоделци са работили на близката кариера за витошки павета до село Мърчаево. Познати повече като владайски павета в миналото, изработени от твърдия камък сианит, с тях са павирани повечето улици на Стара София, а в по-ново време (1955 г.) е постлан целият булевард „Цар Борис III“ - от Княжево до Руски паметник. За съжаление, под натиска на криво разбраните цивилизатори на София легендарните владайски павета изчезват или биват заливани директно с асфалт. Което, казано нелюбезно, си е чиста и проста невежа диващина... По цял свят градове и градчета си пазят старите павета като писани яйца. Да съхраняват дух и родова памет – по тях са крачили гордо деди и пра-деди, фърчали са файтони, карети, дяволски бициклети...\nМестните хора тачат християнските празници и народните традиции. Събори с курбан се организират в последната неделя на май и на Петровден (29 юни). А празникът на селото - Свети Йеремия, се почита на първи май. Името на същия светец носи и църквата, на мястото на съществувала и преди.\nОт 25 години в Рударци работи хлебопекарна "Ехо", по 12 часа на ден. Освен в селото, я знаят и хората от големия град. Дойдат ли, се спират за ръчен хляб или питка – с препечена коричка и меко сърчице... По стари рецепти, но... и последен писък на еко- гурме модата по цял свят.\nВреме е да се прибираме у дома. На „Момичето от космоса“ му е изключено копчето - да си трае, а в купето на семейния файтон ухае на слънце, борови иглички, планински бриз, прясно печен ръчен хляб...\nДетска песничка от млади динозавърски дни се е забила в ухото ми:\n„Отиваме на екскурзия до Витоша-а. Не е далеч от София, ела и ти!“.\nПиса Георги – Момчил ПОПОВ, MMXVIII\nГраматик от Софийска книжовна школа\nПубликувано от Момчил Попов в 6:03 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Зелено - хубаво, На кирилица, Пътеки около София\nПАВЕЛ ТОДОРОВ И СТАРА СОФИЯ, 1909\nТодоров, Павел: „Златарската чаршия“, 1912 г. Уличката с дюкяните на златарите се е намирала на мястото на дн. Министерски съвет.\nПавел Тодоров Паунов е роден на 02.04.1894г. в Драз махала, квартала между Сточна гара и Лъвов мост в София. Още от ученик – с цветни моливи, акварел, маслени бои, Павел Тодоров рисува родния си град, прехвърля през годините романтиката на Стара София. След завършване на гимназия постъпва в Художественото Индустриално училище /1912г./.\nЗаради войните прекъсва и завършва 1920г. живопис в класа на проф. Иван Мърквичка, проф. Иван Ангелов, проф. Стоян Митов. Рисува портрети, пейзажи, битови сцени, натюрморти. Създал е повече от 150 битови композиции. Една от любимите му теми е София и околностите й. Автор е на седем самостоятелни изложби в София и юбилейна изложба през 1976г.\nЧаст от творбите му са в Музея за история на София. Това са скици и картини, запечатали Стара София. Негови творби има в НХГ, СГХГ, частни галерии и колекционери. Умира на 10.09.1989г. в София.\nСтраница „БЪЛГАРСКИ ХУДОЖНИЦИ“, ФБ\nТодоров, Павел: „Драз махала“, 1909 г.\nТодоров, Павел: „Градската вада“, 1909 г. Река Владайска в района на Женски пазар.\nХудожникът Павел Тодоров /1894 – 1989/\nТодоров, Павел: „Джамията „Баня баши“, 1908 г. Днешният пл. „Бански“. В ляво до джамията – старата турска баня, в дъното дървеният цирк „България“ на мястото на дн. Централни хали. Пред него – конският трамвай /омнибусът/ за Княжево или Банкя, на преден план – селски пазар.\nТодоров, Павел: „Уличка“, 1908 г. – кв. Коньовица, около дн. Бул „Христо Ботев“\nТодоров, Павел: „Банишора“, 1908 г. Банишорската табия – дн. Хълм с Централния затвор, Бирената фабрика, Владайска река.\nТодоров, Павел: „Зима - река Какач“, 1970. На преден план - река Какач, протичаща край с. Връбница /дн. ЖК "Надежда"/. В дъното се виждат като през мъгла селските къщички.\nТодоров, Павел: „Коситба в Софийско“, 1972 г.\nКОЛЕКЦИЯ: Музей за историята на София\nLocation: Regional Cultural Institute - Museum of History of Sofia\nПубликувано от Момчил Попов в 3:19 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Виртуално ателие, Живи картини, Отпечатъци, Пожълтели страници, Пътеки около София\nБОЙ ЗА NIVEA НА ЕВИНИЯ ПЛАЖ, 1970-е\nНа фона на пълната скръб в родните магазини, евините плажове се превръщаха в центрове за шопинг на лъскави стоки от соцлагера\nОт Диана ПЪРВАНОВА\nПо времето на социализма беше много модно дамите да събират тен чисто голи на морето. Тъкмо за това почти нямаше курорт по нашето Черноморие без т.нар. евин плаж, предназначен само за представителките на нежния пол.\nПросто се отделяше един участък от пясъчната ивица, който се ограждаше с висок дървен стобор. Не само да спира всеки любопитен поглед, ами и птичка да не може да прехвръкне през него. Там жените свободно хвърляха банските и с часове се припичаха под ласкавите слънчеви лъчи. Но освен заради този кеф, те идваха тук и за богатия пазар на вносни стоки. На фона на пълната скръб в родните магазини, евините плажове се превръщаха в центрове за шопинг на лъскави стоки от соцлагера. Търговките бяха най-често полякини и чехкини. Първите носеха парфюми „Бич може”, страшно харесвани у нас. Както и елегантни дълги поли на волани с различни цветове. Чехкините пък мъкнеха тежки дисаги със стока – като се почне от класическите кремове „Нивеа”, мине се през дефицитните джапанки и фланелки, и се стигне до пластмасови шнолки, бельо, шарени чантички за гримове, слънчеви очила.\nЛуди мелета от голи жени ставаха при пазарлъците за цените и покупките, имаше и скубане на коси, и щипане. Никога няма да забравя един такъв бой. Майка ми ме поведе за ръчичка – а аз не по-голяма от 8 години, гледах с панически ужас как се блъскат голите жени. „Пани, дайте ми нивеата..”, пищеше една млада жена, протягайки ръце към единствената останала синя кутийка. А друга ръчкаше чехкинята и повтаряше: „Мате кецки, мате кецки…?” Това лято тези не толкова изискани платнени обувки бяха повече от хит, въпрос на престиж за младежите в България. Но СИВ беше решил – кецове да произвежда само Чехословакия. Та чехкинята измъкна от сака си някакви тъмносини кецове, но две други голи дами на средна възраст се хвърлиха стръвно върху тях. Стана луд скандал, примесен с юмруци и яростни викове.\nВестникарски реклами от 1930-40-е, когато NIVEA се е продавала свободно в България\nАз се прилепих за оградата и треперех. Някой задумка по нея отвън, чу се мъжки глас: „Спрете, бе луди женоря, ще вляза и ще ви разтърва!”. Това доведе до нов мощен масов писък, полетяха сутиени и гащета. Явно дежурният милиционер на плажа се беше уплашил да не пострада някой от свадата. Една жена отчаяно ровеше в пясъка – в суматохата си беше загубила златната обица. Но никой не й помогна да я търси. Чешките търговки бързо прибраха опразнените си от стока сакове и дим да ги няма, само с милиция им трябваше да си имат работа. А аз стисках здраво една сива фланелка, купена от чехкините. Както се плациках в морето миналия ден видях да плува банкнота от 20 тогавашни лева, очевидно паднала от нечий джоб. Мама ми додаде нещо отгоре и аз доволно си тръгнах от евиния плаж с чуждестранната покупка. Повече никога не стъпих на такова място.\nДиана Първанова, „Бой за „Нивеа” и „Бич може” на плажа през соца“, retro.bg\nПубликувано от Момчил Попов в 5:28 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Бийт култура БГ, Живи картини, Комунизъм\nШопите и интерферационната диафония\nВ Бистрица читалището се нарича “Цар Борис І”. Зад вратите му се крие уникат, признат от ЮНЕСКО за световно културно наследство. Това са гласовете и репертоарът на фолклорната група “Бистришки баби”. Техен самобитен патент е “бистришкият триглас”, демонстриран на доста сцени по света. Мелодията се изплита от три гласа: „ока”, ”бучи право” и “бучи криво”. “Бучи" издава определен вид постановка на гласа, характерна за пеенето в Източното Средиземноморие. А в Бистрица той е специално подчертан. “Бистришката интерферационна диафония", както я наричат в световните музиколожки среди, е свидетелство за висока музикална и танцова култура, родееща се с изкуството на древните траки, фриги, елини. Пренесена е през вековете от жените на село Бистрица от планината Витош.\nРазположено на 860 м.н.в., на 15 км от София и на 4.5 от кв. Симеоново, село Бистрица е едно от най-старите и най-големите подвитошки села. Още през 1920 г. в него живеели повече от 2000 жители. До селото водел добър коларски път, по който можел да се движи и автомобил. Във връзка с изграждането на водопровода била построена и теснолинейка.\n“Населението поминава със земеделие, скотовъдство, каменярство, воденичарство (има 16 воденици), кръчмарство и пр. Напоследък тук почнаха да летуват много софийски семейства, с което тоже се подобрява селският баланс." - отбелязва през 1926 г. в книгата си “Витоша – популярен очерк” Павел Делирадев.\nШопи на петъчен пазар в София, края на 19 век /оцветена пощенска картичка/\nБелезите на древна култура по тези места са свързани с добиването и обработката на благородния метал злато. “Промиването на златото е ставало по един примитивен, но практичен и до днес (1926 г.) запазен начин, от който можем най-добре да съдим за миналото" - пише Делирадев. “И тук, както и в Бояна, разправят, че когато това поле (Софийското) било езеро, около него имало само три села: Яна, Бояна и старо село Бистрица". Това предание - хипербола обаче се основава на действителния факт, че по тези места има следи още от Неолита.\nЦърквата към близкия манастир “Св. св. Йоаким и Анна" в м. Мали дол лежи върху могилен некропол. Под черковния наос се намира запазена антична гробница (3.35 х 2.99 х 2.28 м), в която се слиза по каменни стълби откъм притвора. Предполага се, че това е римска гробница от IV век. Манастирът е разположен на около 2 километра югоизточно.\nЖените от Бистрица се гордеят с древните си музикални умения, а мъжете тук са потомци на храбри войни от стари-стари времена. В краеведска книга за селището са оставили интересно свидетелство, което предупреждава чуждоземците за едно от скритите им оръжия – овчарската сопа:\nНие Бистричани сме от шопски произход. Но кои са тия шопи? Обяснението на наши стари хора на тая дума е:\n1. Че при разни битки през вековете, нашите прадеди не отстъпвали от фронта никога, защото щом се свършвали стрели, копия, боздугани, или даже на Железната шопска дивизия мунициите, те грабвали сопите и продължавали боя. Ето защо от нашите сопи, сме получили името шопи.\n2. Че споровете помежду си за мери, за сметки, за едно яйце даже, или за една лъжица при делба на братя, много често уреждали със сопи, а не по други, по- човечни начини и затова ни нарекли шопи... И ми изглеждат прави. Това се потвърждава и от един исторически паметник от 1522 г., а именно: "В ръкописна история от Хилендарския манастир, сега /1921 г./, притежание на Ст. Аргиров от София, със заглавие: "История о царствие Болгарское от любородци в кратце от многих и старии собравшихся", е казано: „В 1522 година Цариградския Патриарх повдигнал Селима I - турски султан, срещу българите и "тако и що ги зароби у Ниш, у Радомирско засели, а шопи се зоват, по турски /сопа/ тояга, да пазят воскрилия кога ся бият и днес кадя ходят, и тоягите си носят и ся зоват шопи“...\nТоест, Селим I преселил в Радомирско шопите, които били войска около 1522 година... /По А. Монеджикова, „София през вековете“, 1946 г./\nДнес все повече семейства са избрали Бистрица за свое постоянно местоживеене. Привличат ги чистият планински въздух и добре уреденият бит. Кокетният център около площадчето с пазара, спирката на рейса за София, магазините, читалището, по-надолу църквата “Св. Георги", носят аромата на малко градче... Въпреки че официално Бистрица е село към столичния район Панчарево.\nСело Бистрица носи името на река Бистрица. На 3,5 км нагоре по течението й се намира вторият по големина витошки водопад. Нарича се Самоковището и е висок 20 метра. Пътеката продължава стръмно нагоре и навлиза в иглолистния биосферен резерват Бистришко бранище.\nВърховете Резньовете, Купена и Скопарник вече във високата част на планината допълват импресията, наречена Витоша.\nМомчил Попов, „Бистрица – бучи „криво“...“, MMXVIII\nПубликувано от Момчил Попов в 9:20 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Зелено - хубаво, Приказки за София, Пътеки около София\nКНЯЖЕСКИЯТ МАНЕЖ, 1883\nЛейбгвардейският конен полк на НВ Цар Борис III Обединител, 1930-е\nПрез 1883 г. Градският общински съвет разгледал искането на двореца за отпускане на място между Орханийското /бул. "Вл. Заимов"/ и Цариградското /бул. "Руски”/ шосе, където да бъде построена княжеска конюшня /манеж/.\nТези места били вече продадени на частни лица за жилищни постройки и затова въпросът бил внесен за разрешение от пра¬вителството. Общинският съвет бил на мнение, че не е желателно изграждането на конюшня в близост до бъдещия храм "Ал. Невски", Докторския паметник, Паметника на В. Левски /по това време в строеж/ и класическата мъжка гимназия. Въпреки това строежът на манежа започнал.\nКняжеският манеж в София, 1895 – 1939 г.\nНа снимката от 1895 г. се вижда завършената вече сграда, разположена между улиците "Оборище" и "Шипка". В нея се помещавали дворцовите каляски и впряговете към тях. Гвардейският конен полк обяздвал тук конете си. Има сведения, че преди окончателното завършване на Народното събрание в сградата на манежа са заседавали народните представители. По-късно военният оркестър на Гвардейския полк изнасял тук концерти пред софийското гражданство.\nСватбената каляска на НВ Цар Фердинанд, Музей на София, 2018\nЗад манежа се вижда Докторският паметник с градинката. Голямата сграда в дъното е Военното училище, построено през 1892 г., а дългите ниски постройки вдясно • кавалерийските казарми на мястото на днешния кв. "Ленин".\nПрез 1939 г. манежът бил разрушен, за да се изгради на негово място Народната библиотека.\nГеорги КОЦЕВ, сп.“София“, бр.5/1987\nПубликувано от Момчил Попов в 20:56 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Отпечатъци, Пожълтели страници, Преразказ по картинки, Тотемът България\nПубликувано от Момчил Попов в 2:32 ч. Няма коментари:\nСтолична община постъпва умно и предвидливо, като разполага медицинското заведение току до Пожарната команда, която никога не спи\nЕдна от мерките срещу хуманизма в съветска България е премахването на думата „милосърдие“, респективно термина „милосърдна сестра“. Светлото бъдеще на селяни и граждани няма нужда от хора с мило сърце, нито от топли грижи към болния от жени с мили сърца, облечени в бяло... Нужен е казармен ред и нямо подчинение и в здравната система, затова „болничният персонал“ получава новата квалификация „медицинска сестра“. Другарката от болницата, под чиито команди трябва да се излекуваш!... Грубости и простащини и до ден днешен, повече от 70 години след „преломната дата“. Преломна, дори погромна за патриархалното общество, морал и бит в Царство България.\nЗатова мило ми стана, като преди дни открих в сп.“Сердика“ от 1937г. дописка за Спешната помощ в Стара София. Оказа се, че е обявлението за създаването на първата „Бърза помощ“ в родния ми град. Разказано с думи мили, мъдри и хуманни. Оказа се, управата на Стара София е постъпила твърде умно и находчиво, като е разположило този медицински център току до Пожарната команда, която никога не спи... Противопожарната централа на улиците „Раковска“\nи „Екзарх Йосиф“, на задната пресечка ул.“Г.Бенковски“, в старата ми любима Драз махала...\nСписание „Сердика“, брой 10, с.31/1937\nС П А С И Т Е Л Н А С Т А Н Ц И Я\nСанитарното отделение при Столичната община откри през м. Декемврий 1937 год. Новопостроената спасителна станция. Последната, чрез своите органи, си постави хуманната цел да дава първа медицинска помощ при всеки нещастен случай, станал на улицата, във фабрики и магазини или в някое обществено учреждение.\nГолемият град, какъвто е вече нашата Столица, със своето усилено движение на трамваи, моторни и товарни коли, излага ежедневно гражданина на контузии и прегазвания, като пострадалите от тях се нуждаят от незабавна медицинска помощ. Преумореният от усиления темп на работата чиновник, търговец, работник получава не рядко на самото работно място кръвоизлияния из вътрешни органи, сърдечни кризи и мозъчни инсулти. Колко ценни живота може да спаси тогава една бърза и ефикасна медицинска помощ!\nКолко често стават отравяния от недоброкачествени хранителни продукти и самоотравяния за самоубийство! При всички тези случаи шансът за спасяване живота е толкова голям, колкото по-рано бъде дадена медицинска помощ, колкото по-рано отровата бъде отстранена от организма.\nВсяка религия издига в култ грижата към нуждающия се ближен, самарянската помощ при нещастен случай. Всеки добър християнин, всеки добър гражданин помага на пострадалия, но, по понятни причини, не винаги навреме и ефикасно.\nЗаконът за народното здраве задължава всеки лекар да дава незабавно и безвъзмездно първа помощ, при нещастен случай. И това се прави. Обаче не винаги лекарят, ако бъде навреме при пострадалия, разполага с ония медикаменти и пособия, които са необходими за даване бърза и резултатна медицинска помощ. А всеки момент закъснение се заплаща често пъти с един ценен човешки живот.\nСпасителната станция на Столичната община се намира на ул.Бенковски №30 /ъгъла на ул.Бенковски и ул.Екзарх Йосиф/, в най-близко съседство със Столичната пожарна команда. Тя е специална постройка с партер и един етаж над него. В партера, освен чакалня, има лекарски кабинет и обширна превързочна с всички удобдства за една неотложна малка операция. В превързоч-....“\nНа снимките: Милосърдни сестри - 1940, Столичната пожарна команда – 1938, Местоположението на първата спешна помощ в София / Архив Аспиринъ, Сп. „Сердика“, Гугъл мап/\nПо-нататък архивната дописка може би завършва с организацията на работа в звеното, дежурствата, автомобилите- линейки на „Спешна помощ“ от 1937г., но... следващото листче съм изгубил.\nПубликувано от Момчил Попов в 8:11 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Пожълтели страници, Приказки за София, Старите фотографии разказват\nВИЦОВЕТЕ НА ПРОФ. БРАДИСТИЛОВ, 1943\nПри бомбардировка през 1943 г. известният математик професор Брадистилов си стоял в къщи и си съставял уравнения. На другият ден той обяснил на студентите, че според теорията на вероятностите, в София тогава от 300 000 жители, имало 15 професора, и шансът да бъде улучен професор бил нула цяло и не знам колко стотни. Даже доразвивал теорията, като изчислил, че от тези 15 професори пък точно него да удари бомба, процентът бил още по-малък. Шансът бил нищожен и той за това не ходел да се крие в скривалище.\nНо при следващата бомбардировка, щом засвирила сирената, гледат, че математикът бяга с пълна сила към скривалището...\n-Какво става г-н професоре, нали шанса да ви уцели бомба е нищожен? - закачили го студенти в скривалището.\n-Абе той и лъвът в зоологическата градина беше само един, ама предния път баш него уцелила бомба- казал запотеният Брадистилов.\nЗаради бомбардировките, изпращат студентите да държат изпити в Свищов. Тръгват с влака от София, с младите пътува и проф. Брадистилов. Но в купето научава, че в Свищов имало много въшки. Скочил веднага, минал по купетата и наредил на студентите да слязат в Мездра.\nВкарал ги в чакалнята, дал на всеки да реши по една задача... Казал им, че няма да го ядат въшки, само за да се увери колко не знаят. Но по високоговорителя съобщават, че обратният влак за София пристига. Тогава той хванал книжките и написал на всички по една тройка:\n-Тази тройка ви е подарък от свищовските въшки.\nСлед което се качил на обратния влак и се върнал в София.\n/Разказани от майката на Пейо Делчев, тогава студентка/\nБрадистилов казал на студентите си:\n"Вероятността да си вземете изпита е същата, колкото да ви изпишат името на таблото на пълен национален стадион." /Р. Райков/\nОще един истински виц за него:\nПроф. Божоров и проф. Брадистилов се скарали и последният яростно изкрещял:\n-Млъкни, че ще те сложа в малкия си джоб!\nПроф.Божоров (той бил доста по - дребен), отговорил на Брадистилов:\n-Ако искате да имате в джоба си повече, отколкото в главата си, съгласен съм. /Мима Василева/\nГраждани на София гледат проф. Брадистилов върви с единия крак на тротоара, а с другия на платното... Задълбочено чете нещо. Свикнали с приумиците му, го подминават с усмивка. Но негов студент уважително го спира:\n-Г-н професоре, не ви ли е трудно да вървите така? Защо не се качите на тротоара?\nБрадистилов най-сетне се загледал в краката си:\n-О-о-о, благодаря! Помислих, че съм окуцял...\n/Разказано от майка ми Т. Деспотова, студентка от друг институт, 1950-е/\nНа снимките: Проф. Д-р Георги Брадистилов /1904-1977/. Бившата сграда и студенти от ВМЕИ „Ленин“- София, където е преподавал\nПРОФ. БРАДИСТИЛОВ В СПОМЕНИ НА НЕГОВИ СТУДЕНТИ - Е-Форум "Математика", 2011\nПлодовит учен, надарен лектор и кадърен администратор (ректор на МЕИ). Специализирал при Адамар, Картан и Каратеодори - все класици... Викаха му Брадата. Да си спомним за него. Имаше много свежи изрази:\n"Задачата на науката е да обясни това, което е невъзможно да се разбере."\nИмаше един прочут интеграл, наречен "Интегралът на 14 000". Проф. Брадистилов беше скъсал 14 000 студенти на него.\nИмаше и един прислужник в МЕИ - бай Петко от Шоплука... Проф. Брадистилов го беше научил как да решава интеграла. Някой като закъсаше, професорът викаше бай Петко и му казваше:\n-Бай Петко, този интеграл, така както го гледаш, можеш ли го реши?\nПрислужникът написваше Решението на дъската, а по-съвестните студенти просто...умираха от срам.\nСтудент от село, отишъл в града да учи - 5 години математика.\nВръща се, семейството му организира посрещане- банкет в негова чест, сядат на масата и бащата пита: "Е, синко, какво научи за тези пет години?".\nСетил се синът, че няма как да обясни математика на обикновени хора, и се пошегувал: "Ами научих как да доказвам, че две е равно на три!"\n"Добре - рекъл бащата. - Жено, дай двете пилета от фурната за нас, а пък юнакът ще яде това, третото, дето било равно на тях!"\nВлизат на изпит при проф. Брадистилов двама студенти: единият дълъг, а другият - нисък.\n-Разделете дъската на две и пишете - казва професорът, очаквайки действието.\nСтудентите обаче мълчат и се помайват... След строгия поглед на преподавателя, Дългия грабва тебешира и разделя дъската с ХОРИЗОНТАЛНА права?!...\n-Достатъчно, дай си книжката! – и Брадистилов му пише тройка... - Човек, който има акъл да се справя в конкретна ситуация, винаги може да научи математиката,... ако желае.\nБрадистилов веднъж, като вървял по коридора на МЕИ-то (на паметника Левски), чул доц. Петров да говори на висок глас в кабинета си.\n- Какво става? - попитал придружителя си доц. Иванов.\n- Доц. Петров говори с Пловдив - услужливо съобщил доц. Иванов, след като проверил.\n- Ами кажете му да използва телефона - посъветвал Брадата.\nПроф. Брадистилов беше едър мъж, а на стари години доста напълня. На един студентски празник хубавка и стройна девойка - пет пъти късана от него, го кани три пъти да танцуват! Най-сетне ученият се съгласява. На дансинга колежката остроумничи:\n-Професор Брадистилов, ние с вас сега сме като Тангента към окръжност!\n-Ами тогава да спуснем Апотемата, колежке! -отговаря й професорът.\n"Ами тъй като никой не е доказал, че Светът е краен, значи е безкраен ... Какво му е толкова чудното?"\nПроф. Д-р Георги БРАДИСТИЛОВ, 1904-1977\nПубликувано от Момчил Попов в 2:54 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Отпечатъци, Пожълтели страници, Приказки за София\nЛЪВОВЕТЕ ОТ ДРАГАЛЕВЦИ, 1382\nСредновековните занимания на загадъчните шопи\n„Драги лъвове”, „Драгу левци” - сиреч „Драги бойци, верни мои войни”. Най-вероятно така се е обърнал цар Иван Александър към преданите си бойци - защитници на крепостта Средец, за да остане името на витошкото село от 1345 г. до наши дни Драгалевци.\nИсториците правят това предположение на базата на автентични средновековни документи – османски и български, един от които е „Витошката грамота” на цар Иван Шишман (1371 -1393). Двамата владетели се явяват и като основатели и градители на най-личния манастир от т.нар. Софийска Света гора - Драгалевския манастир „Успение Богородично”. Наричан е още „Царски манастир" и „Света Богородица Витошка".\nВъв Витошката грамота на Цар Иван Шишман, писана преди 1382 г., за първи път столицата на България е назована със съвременното й име София:\n„...И така, Царство ми освобождава този манастир на Царство ми заедно с всички достояния и владения на този манастир, да не смее да се бърка в този манастир нито средешкият кефалия, в манастирските владения и над людете от село Новачени, които се намират в града на Царство ми София...“\nВъв витошкото село Драгалевци е един от дълбоките ми родови корени.\nЛегендата, оцеляла през вековете, е съхранила истината за последната защита на крепостта Средец от 1382г. Тогава, след падането на крепостта, телата на убитите след тримесечна обсада смели защитници на Средец- София били изхвърлени във водите на река Владайска. В района на Шарен мост и Драз махала. От това барата почервеняла, а белите кости по брега дълго напомняли за героите. Сред падналите за Средец юнаци имало и „Лъвове от Драгалевци“. През петте века османско владичество наричали реката Канла /Кървава/.\nПрез 1889 г. софиянци издигнали мост над Владайска река с фигури на легендарните защитници на столицата. Наречен и до днес Лъвов мост.\nМузей на София. Средновековно въоръжение от Средец, 9. – 14. век. Горе: Гравюра на цар Иван Шишман II, 1387г. и потомците на неговите войни – Шопи, 1900 г.\nХристиянската обител „Света Богородица Витошка" над Драгалевци също е разрушена при завладяването на София от османските орди през 1382 г. Следващият XV в. манастирът отново е въздигнат, за да стане средище на Софийската книжовна школа. Разположен на 1.5 км над Драгалевци сред вековна букова гора, манастирът „Успение Богородично" е обявен за паметник на културата. Съхранени са уникални стенописи от Средновековието. Специалисти твърдят, че сред майсторите- ваятели, работили тук през ХVІ век, е самият Св.Пимен Зографски – небесен закрилник на българските художници.\nИнтересно е, че през дългите години на османско владичество витошкото село запазва името си: 1455 г. - Драгулевци; 1606 г. - Дирагулуфче; 1749 - Драгалефча. Още по-интересно, дори шокиращо някои читатели, е откритието на писателя- историк Георги Тахов за средновековните занимания на загадъчните шопи: ”Колкото и да е странно, по времето на робството драгалевчани не са се задоволявали само от поминъка си от пасищата и дърводобива. Според османски документ от средата на ХVІІ век – хюджет за 1647 година, драгалевците заплащат данък от 31 340 акчета – облог в полза на “кюрекчиите”, тоест весларите и кормчиите в императорската флота. Нещо повече – в хюджета се споменават и имената на драгалевчаните, които се прехранват от занаят в морето. Такива са Вучко, Мишо, Павле, Вълко и др… Може да се предполага,че драгалевските “кормчии” са били в Егея, която е сравнително по-близо до тази част на страната. Още повече, че в тази част на Беломорска Тракия съществува една постоянна комуникация с манастирите от Света гора. Както е известно, това е съхранена традиция още от времето на Иван Александър и Иван Шишман.” Георги Тахов, “От Средец до София”, Сф, 1987.\nПод покрива на манастира „Света Богородица Витошка" по време на национално освободителната борба на българите от Софийско срещу Османската империя се е крил Дяконът на Свободата Васил Лъвский. Има записано предание как изхитрил турците и се спасил от потерята по неговите дири, посрещайки и изпращайки въоръжените люде лично и любезно...\nМанастирът „Света Богородица Витошка", паметната плоча за Васил Лъвский – Дякона на свободата и пишещият, с пра-род от Драгалевци\nСледващата забележителност на село Драгалевци датира от годините след Руско-турската война от 1877/78 г. Нарича ce „Света Троица", църква е - но вече в населеното място, и е строена от 1893 до 1898 г. Идеята и първоначалният замисъл са да бъде умалено копие на руския златен храм в с. Шипка. На освещаването й присъства цар Фердинанд. Лично дарява на храма две икони - „Свети Цар Борис I" и „Св.св. Кирил и Методий". След реконструкция от 1956-1958 г. храмът променя облика си. Църквата съхранява частици от мощите на Св.Йоан Златоуст, Св.Трифон, Св.Панталеймон...\nЕдна августовска нощ на 1895 г. заспалo Драгалевци е споходено от нашествие. Със запалени факли, с въодушевен фанатически устрем към небесата, „с развято, нарочно приготвено знаме, под звуковете на една военна тръба" десетки граждани са поели нагоре. Пълзят в тъмнината към Витошкия първенец Черни връх в първото организирано туристическо изкачване. По покана от Алеко Константинов там на върха, под слънцето по пладне на деня 28 август е поставено началото на Българския туристически съюз.\nЛека-полека, с течение на годините, Драгалевци и околностите му се превръщат в китно кътче за отдих на хората от големия град. Още се помни Вучковото ханче - място за среща на софийски писатели и интелектуалци. На екскурзия до Драгалевския манастир през 1906 г. е първата среща от великата фатална любов между Лора Каравелова и Яворов... С построяването на първата хижа у нас - „Алеко", туристическият поток през Драгалевци се увеличава. През 1956 г. тържествено е пусната в експлоатация първата отсечка на двуседалковия лифт. Втората отсечка на Драгалевския лифт започва работа през 1968 г.\nПавел Тодоров, „Воденици под Драгалевци и София“, 1924\nСело Драгалевци става квартал на София през 1938 г. Наредбата- закон за Столичната голяма община от 6 април 1938 г. е ратифицирана: „На първообразния съ собствената на Негово Величество Царя ръка написано: „Одобрено БОРИСЪ III“.\nДни след това Кметът г. инж. Иван Иванов тържествено е посрещнат в Кметството на с.Драгалевци и са начертани мерки за близкото бъдеще като курортно селище на Витоша. Село Драгалевци е електрифицирано и водоснабдено отдавна, според репортажа от сп. „Сердика“ тогава!... Има регулационен план още от 1910 г., предстои павирането на пътя до центъра на София и основни улици тук.\nСкотовъдците от Дралевци по това време доставят всеки ден на столицата по 4000 литра прясно мляко, но го карат с гальоти и животинска тяга. Създава се млекодобивна кооперация и млекосъбирателен пункт за облекчаване на снабдяването на София с прясно мляко. Обсъждат се въпроси с безплатни трапезарии за бедните, градското благоустрояване в близко бъдеще като развиващ се курорт...\nСлед 1990-а кв.Драгалевци се превръща в една от най-престижните жилищни зони не само в София, но и в България.\nНай-новата забележителност на Драгалевци е посетителският център на Природен парк „Витоша". Тук е изградена специална кула - наблюдателница, от която се открива прелестна панорама към столичния град, та чак до сините вършини на Стара планина отвъд Софийската котловина.\nПиса Георги – Момчил ПОПОВ,\nГраматик от с. Драгулевци, Софийска книжовна школа, MMXVIII\nПубликувано от Момчил Попов в 2:12 ч. Няма коментари:\nЕтикети: Зелено - хубаво, Пожълтели страници, Пътеки около София, Тотемът България


Лондонската полиция е на ръба на силите си (Снимки) - България Днес\nМасово в Лондон не спазват забраната за излизане от къщи.\nДесетки хиляди британци в събота излязоха на разходка като не спазиха препоръките за самоизолация вкъщи, разпоредени от премиера Борис Джонсън, съобщава „Дейли Мейл“.\nСамо в Brockwell Park, са установени над 3000 разхождащи се. Това принуди властите в града да вземат решение за затваряне на всички паркове.\nЗа последните 24 часа в страната са починали 708 от коронавируса, включително и 5-годишно дете без никакви придружаващи заболявания.\nЗдравният министър Мат Хенкок предупреди, че може да бъде принуден да забрани всякакви форми на излизане от вкъщи заради едно "малцинство", което отказва да спазва правилата. "Това не е молба, това е изискване", изтъкна той.\nВ събота премиерът Борис Джонсън, обяви, че удължава периода си на самоизолация, тъй като все още усеща симптомите на вируса.\nЗатварянето на парковете обаче бе посрещнато с вълна от критики, според които ограничаването на движението навън принуждава хората да се събират в по-тесни и затворени пространства. В множество съобщения на полицейски участъци в цялата страна се казва, че властите са прекратили десетки партита по повод рождени дни, празници и други поводи, при които гостите са били в една стая.\nПод съдебна отговорност ще бъдат подведени двама души за това, че са направили барбекю въпреки забраната за посещение на паркове.\nСъобщенията на полицията идват в момент, в който здравната и социалната системи на Великобритания са изправени пред опасността от колапс до две седмици заради многото заболели от коронавирус.


Zefira - Здраве без лекарства - Здравето трябва да си го купите - 2\n<!-006--> Здравето трябва да си го купите - 2\n<!-22--> Здраве без лекарства - <!-006--> Здравето трябва да си го купите - 2\nЗДРАВЕТО ТРЯБВА ДА СИ ГО КУПИТЕ - 2\nВъпрос към специалиста: Кое е по-добре - да се лекуваме или да не боледуваме?\nЧетете информацията по-долу бавно и внимателно. В тялото на човека е заложена Програмата „Боледувай”. От раждането си на всички хора трябва да се прави манипулация по отстраняване на капсулата в седалищния нерв. За съжаление, от това ще могат да се възползват само избрани. На другите подобна мисъл няма да им хрумне. Това е така, защото ангелите на тъмните сили следят да преживеете това, което ви е отредено. Често се казва: „Всички заболявания са на нервна почва”. Аз бих казал: Всички заболявания са от прищипани и притиснати нерви. Хипократ е казвал - премахнете причината и болестта сама ще си отиде. Аз твърдя: премахнете причината при 6-месечното дете и то никога няма да се разболее дълго след 100 годишна възраст. Отстраняването на тази причина до 33 годишна възраст гарантира пълно оздравяване до 5 години и, ако преди това в тялото не са протекли необратими изменения на органите или процеси, човекът няма да боледува от нищо. Ако тази методика се внедри в медицината, това ще е Златен период в съществуването на човечеството. Същността е в преодоляването на неизбежността при заболяванията на хората.\nНе бъркайте понятията „хора” и „човеци” - това са различни същности. Хората притежават качества като „памет”, „стремежи” и „чувства”. Човекът тези качества не притежава. До раждането на „човека” на Земята имало хора и богове. Нямало закони и религии, защото нямало необходимост от предписания как да се държиш. Достатъчно били общопризнатите понятия за добро и зло. Когато започнали да се раждат човеци, боговете си отишли от Земята, но оставили след себе си религиите, със строги предписания на определени форми на поведение, насочени към спасение на човечеството. Всаяка година били издавани нови и нови законодателни актове, за да се регламентира поведението на човеците. Когато на човеците започнат масово да им се раждат маймуни, хората ще изчезнат от земята. Ще се извърши самоликвидиране на цивилизацията. Това е програмирано от генното инженерство на човечеството. Ще останат, както и от предишните цивилизации - маймуни. Теорията на Дарвин за произхода е пълна заблуда. Природата никога нищо не е създавала и не създава. Тя само разрушава. Всичко живо на Земята го е създал Твореца.\nОткриването на тази капсула не е моя заслуга - това е информация, която се дава чрез мен - трудно ми е да ви убедя в своята правота, но още по-трудно ще бъде да се преустрои вашето мислене - да осъзнаете необходимостта да се занимавате със своето здраве не след като заболеете, а още от раждането на детето. Така погледнато, тази информация е за Избрани тоест само за тези, които имат правото да бъдат здрави. Останалите няма дори да си помислят за това. След време застрахователните компании ще застраховат хората единствено след като тази манипулация вече им е направена. Трябва да се променят убежденията на всички лекари в света, да се преустрои образователния процес в медицинските учебни заведения. Задачата е трудна, но ще се осъществи. Лекарите отдавна знаят, че не могат да възстановяват вътрешните органии части на тялото. На тях им липсва информацият аза причината на заболяванията, затова не могат да предотвратят нито тяхнто възникване, нито да излекуват. Докато съм жив това може и да не стане, но аз поне ще посея съмненията и ще провокирам процеса на размисъл. Някои хора веднага ще кажат „Да!” На тях разчитам. Може това да бъде държавно решение, а може да бъде решение на богат спонсор, който да реши да изучи тази тема и да я внедри в практиката. В напредналите страни тази методика задължително ще бъде внедрена. Времето ще покаже - знае се, че колкото е по-значима дадена идея, толкова по-трудно се реализира в живота, но затова пък - живее вечно. На 12.07.2004 година при анатомично изследване на трупове в Полтавската областна морга, аз открих в седалищния нерв на всеки от тях, от едната страна на бедрото, втвърдяване. При палпация то се открива лесно. По формата си наподобява капсула подобна на сплескано лещено зърно. При отварянето му се оказа, че то се състои от свити на кълбо нервни влакна. Ще го наречем „капсула на адвокат Рукас”. Такава капсула има в тялото на всеки още при раждането му - тя действа като вирус в компютър - трябва да се неутрализира. Именно от нея възникват всички заболявания и заболяванията, които се смятат за вродени, ортопедичните заболявания и ДЦП, всички инфекциозни заболявания и удавянията във вода.\nВсички хора след 40-50 годишна възраст работят за аптеките или умират. При интензивни занимания с професионален спорт процесът на разрушаване на органите и частите на тялото значително се ускорява за сметка на предварителното изгаряне на седемте нива на защита на всеки орган. Именно изправянето на нервните влакна и неутрализирането на тази капсула е Панацея. Аз твърдя, че значението на древното поятие „Панацея” е разкрито. Министерствата на здравеопазването трябва да се реформират и втората форма на здравеопазване трябва да стане метода за отстраняване на причината за заболяванията.\nСпоред лекарите „Панацея” е лекарство за лечение на всички болести, но това не е вярно. Панацея не е била лекар и не се е занимавала с лечение. Тя е неутрализирала тази капсула при новородените, отстранявала причината за заболяанията. Подобен лек за всички заболявания са само гилотината, въжето, цианкалия и др. Лекарствено средство от този род не може да има. Това понятие означава „да се премахне причината за всички заболявания”, тоест - да се неутрализира действието на тази капсула. Аз твърдя, че в медицинските учебници посочената етиология на заболяванията е погрешна. Всичко, посочено там, са само фактори, на които болния орган може да реагира - здравите органи на подобни фактори не реагират. Аз говоря за даване на организма шанс да се самовъзстанови.\nМайка ми казваше „Синко, може и да не вярваш в Бога, но за всеки случай се прекръсти.” Така е и сега - може да не вярвате във фаталността на тази капсула, но за всеки случай я неутрализирайте в себе си с моя помощ или с помощта на друг като мен. Ефектът е потресаващ! Айнщайн казва: „Да допуснем, за за дадено нещо знаят всички и знаят, че то е невъзможно да се направи. Но се намира един невежа, който не знае това - именно той прави откритие”. Така стана и с мен - аз в областта на медицината съм по-скоро невежа, но медицината не е установила истинската причина за всички заболявания. Има много теории за причината за заболяванията, но те са неверни, една група учени противоречи на друга - не по-малко авторитетна. Това показва общата им некомпетентност относно истинската причина за заболяванията. А аз, като адвокат, следвам прнципа „подкрепи с доказателства” - ако не можеш да подкрепиш с доказателства твърдението си - не говори. Особено, когато става дума за сериозни неща. Капсулата, която открих, не се отнася към областта на медицинските знания, а към знанията свързани със запазването на здравето на хората чрез отстраняване на главната причина за заболяванията.\nПрез пролетта на 1999 година се събудих през нощта от повелята: „Седни и пиши!”. Започнах да записвам информация относно отговорите на въпроси, над които дълго бях размишлявал. така се появи първото ми издание: „Один дотик – шлях до здоров`я” . Така продължи до октомври 2005 година - неочаквано, внезапно, се връщах към проблемната тема и получавах отговор-информация. Записвах я и ясно си представях причината за заболяванията. Според мен това откритие не е случайно - явно в световен мащаб за нас, като за цивилизация, е настъпил момента да знаем това. Всички открития на Земята стават навреме. Може да отричате идеята ми, да спорите, да я заклеймявате, но тя ще живее. Пред нея има невероятно бъдеще. Да живееш без да боледуваш - това ще бъде просто реалност, само че без капсулата.\nНататък четете много внимателно - всяка идея осмисляйте и развивайте понататък чрез размишления - това е важно, защото понататъшният текст е голяма научна разработка в компресиран вид. В реалният живот като правило след раждането си хората боледуват. Отначало от детски болести, след това от заболявания в зрялата възраст, а след 60 години - от болести на възрастните и от тях умират. Тези условия съответстват на натоварването от остеохондроза на шийния, гръден и поясен отдели на гръбначния стълб. Често, особено при жените, на горните шийни прешлени израства уплътнение като камилска гърбица. Това са съставките на остеохондрозата. Между другото, тези отлагания, по своя състав, трябва да са идентични с камилската гърбица. На теория хората трябва да живеят дълго и да не боледуват, но на практика боледуват и умират рано. Като сензация се възприемат случаите, че някои хора живеят сто години, ако никога не боледуват, ако не ходят на лекар. Възможно ли е това за всички? Пред болестите и ранната смърт всички лекари и лечители се оказват безсилни. Можете да оспорвате това, но главното и определящото ще бъде само практическия резултат.\nОстеохондрозата е главната причина за всички фзаболявания, но как се формира тя? Твърди се, че тя е следствие от нарушената обмяна на вещесвата в организма. Според мен процесът е механичен. И това явление е свързано с движението на гръбначно-мозъчната течност по изходящите нервни влакна. Медицината твърди, че по нервните влакна гръбначно-мозъчна течност не тече - излиза, че тази течност в мозъка е като блато. Остеохондрозата, според мен, не е заболяване, а състояние и няма полза да се лекува. Освен с гладуване - само то помага, но временно, защото когато започнеш да се храниш нормално - всичко отново се възстановява. Именно затова от православието и други религии било въведено постенето. В тези периоди на частично гладуване остеохондрозата частично изчезвала. Аз предлагам да се отстрани причината за остеохондрозата и тя сама ще си отиде - организмът сам ще я „изяде” и тя ще изчезне като камилска гърбица през пролетта. Методиките за лечение на гръбначния стълб са неуспешни - с времето всички опити в тази посока водят до изменене на задните надлъжни връзки, към тяхната хипертрофия и осификация (или остеогенеза - образуване на костна тъкан), което ще усили стенозата на гръбначния канал, провокацията на херниите на дисковете и невралгически синдром. Възниква невровегетативна и невроендокринна недостатъчност. Но това са само цветовете. Плодовете са исхемичната болест, атрофията и поражението от инфекции на вътрешните органи по хематогенен и лимфен път и преждевременна смърт. Методът на нехирургическа транспозиция на лигаментарно-артикулаторния апарат на гръбнака е уморителен и безперспективен. Апаратите на Евминов и Фролов са опит да се активизират силите на организма и да се отстрани болката, но това отново е борба с последиците. Аз не се занимавам с лечение - аз отстранявам причината за заболяванията.\nКогато детето стои право като стъпва на пода не на двете си крачета, а само на едното, а на другото се опира само на големия пръст , му поставят диагноза вродено изкълчване и го слагат в стремена до една годинка. Но това не отстранява проблема. Трябва само да се неутрализира тази капсула в едното краче и детето спокойно ще стъпва на стъпалата на двете си крачета. В противен случай това краче ще бъде по-късо и като порасне, детето ще куца. След това на това краче ще се формира артроза, след нея - коксартроза и счупване на шийката на бедрото.\nНай-много ме шокира факта, че лекарите, които предварително знаят, че с нищо не могат да помогнат, продължават да вземат парите на близките на болния и при настъпването на леталния изход не ги връщат. Това е явно престъпление. Те не могат да приемат, че някакъв адвокат може да им говори за причината за заболяванията. Но аз не съм виновен, че тази информация беше дадена чрез мен.\nВажна информация: лекарите не знаят причината за гърчовете при децата и не могат да прекратят този процес. Гърчът е последица от защипване на нервни влакна под формата на капсули от извити нервни влакна или от прищипване на нервни влакна. Да премахват тези възли могат само онези, които могат да сканират хората и са надарени със способността да изправят тези възли. В такива случаи лекарите слагат диагноза „епилепсия” и без съгласието на родителите правят гръбначно-мозъчна пункция, за да изтеглят гръбначно-мозъчна течност, при което правят това дете инвалид завинаги. Такива деца губят способността си да мислят, ходят, говорят. Като правило, лекарите не носят никаква отговорност за това. За родителите на това дете животът става ад. Без знанието на родителите на лекарите не бива да се разрешава да правят пункция.\nПрез 1980 година след три месеца безполезно лечение на радикулит в медицински заведения и пункция преди операция на гръбначния стълб, попаднах при една баба без медицинско образование, коато ми направи манипулация в тазобедрената става - олекна ми и се отказах от операцията. Радикулитът ми изчезна след 7 дни. Гърбът не ме боли вече 24 години, а през следващите 5 години ми изчезнаха сколиозата, хемороидите, простатита, жлъчнокаменната болест, колита, гастрита и стенокардията. Имах всички тези заболявания на 32 години - аз, който спортувах. След три години, през 1983 година, бабата ми предаде своя дар.\nЗнам, че моето докосване не е съвсем обикновено. Не зная какво става, но вероятно се премахват енергийните програми. Народът ги нарича лоши очи, магия, урочасване. Според мен понятието „Панацея” е манипулация, а не лекарство.\nПосоченият проблем го имат всички хора още от раждането си. Преди смятах, че това е някакво изкривяване на седалищния нерв, но се оказа, че това не е така. Ако при някого тази капсула е по-малка, той може да живее и сто години, а ако е по-голяма - може да не доживее и до 30. В резултат от тази капсула в нерва при всички, още от раждането, се формира първична остеохондроза. Той е компонент от сухи фракции на течността за захранване на нервните клетки, която не е преминала от гръбначния мозък в крака през това уплътнение. В гръбначния мозък, където тя се синтезира, се образува излишък от нея, затова тя изтича от гръбначния мозък на коренчетата и в дисковете. Течността не се смесва с нищо, а преминава през мускулите и кожата и се изпарява във въздуха. Затова при жените се наблюдава това уплътнение в шийния отдел на гръбначния стълб. При изпаряването на тази гръбначномозъчна течност сухите фракции от нея остават в гръбнака и дисковете. Така се формират солеви отлагания в дисковете и на коренчетата, които след това се наричат остеохондроза. Най-неприятното при нея е загубата на функциите на амортизатори на ядрата на междугръбначните дискове и превръщането им от гъбообразни в твърди. Това пулпозно ядро се състои от особени съединения - гликозамингликант, които при възникване на натоварване на гръбнака мигновено се запълват с гръбначномозъчна течност за удържане на натоварването възникващо между прешлените. След изчезване на натоварването течността трябва веднага да се върне в гръбначния мозък, но тази капсула не пропуска част от течността в крака, поради което в гръбначния мозък има постянно повишено налягане. За сметка на това част от тази течност остава в пулпозното ядро. След това влагата от диска се изпарява, преминавайки покрай твърдия външния диск, а след това чрез мускулите и кожата се изпарява. Така сухите фракции на течността се превръщат в твърдо образувание, което при натиск се изкривява и чупи. Разстоянията между прешлените намаляват, нервните влакна на соматичната нервна система се притискат, тяхната инервация се нарушава и въникват проблеми със здравето. За да се появи отново течност от гръбначния мозък на гръбнака и в междугръбначните дискове, там трябва да я има в излишък и поради това - тя да изтича. А някъде трябва да не достига. При всички хора единият крайник е по-къс от другия. В него обмяната на веществата е нарушена. Обемът на крака намалява, клапаните във вените атрофират, а те предотвратяват обратния ход на кръвта, така се формират варикоза, артрит, артрози, коксартроза. Когато човека го боли този крак, му поставят диагнозата “ишиас” – възпаление на седалищния нерв. Но в действителност такова там няма, защото при това нивото на левкоцитите в кръвта никога не се повишава. В същост клетките на седалищния нерв, за сметка на още по-голямото притискане, за сметка на набухването на това възелче в седалищния нерв, не получават достатъчно хранене от гръбначния мозък - затова, гладувайки, те сигнализират за това с болков симптом, те викат „освободи нерва - гладуваме”. При това лекарите погрешно решават, че е станало прищипване на седалищния нерв на изхода от гръбначния стълб между 3-4 и 4-5 прешлени на поясния отдел. Започват да го разтягат, мажат, правят мануални манипулации, инжекции и т.н., за да го накарат да млъкне. И за известно време те постигат целта си - болката спира. Но формирането на остеохондрозата продължава.\nАз твърдя, че всички удавени от схващане са загинали само защото са имали тази капсула в седалищния нерв - човекът се опитва да се оттласне от водата с крака, но кракът му се схваща. В плуващия възниква чувство на страх - паническият страх води до това, че част от главния мозък - хипоталамуса, парализира цялото тяло и човекът, в пълно съзнание, потъва на дъното в ужас от своята безпомощност и безизходност. Работейки в органите на прокуратурата съм наблюдавал удавени в сгърчени пози с ужас на лицето. За да не се давят хората от схващане, трябва да се неутрализира капсулата при всички деца. Това дава 100% гаранция, че детето никога няма да се удави от схващане. Този процес е свързан и с възникването на нетравматична ДЦП. Това може да стане в утробата на майката или в леглото на детето, но без вода. мигновено възниква паралич. Има и обратен процес - също с мигновено действие. ДЦП напълно изчезва. Всички преди да получат радикулит, сънуват схващане на крака си - това потвърждава казаното. Според мен при радикулит не трябва да се използват лекарствени средства - радикулитът е механично прищипване на нервни влакна, дразнене на коренчетата на гръбначния мозък. Според мен медицинската теория, отричаща движението на хранителна течност по нервните влакна не е вярна, както и теориите за кариеса на зъбите и увреждането на венците и това, че остеохондрозата се дължи на нарушена обмяна на веществата. В тази теория не се вижда механизма на отлагането на соли на гръбнака. Когато при мен беше нарушена обмяната на веществата в десния бъбрек, камъните се образуваха в тях и не се пренасяха на гръбначния стълб, а излизаха с урината, като разраняваха по пътя си пикочния канал.\nЗаемайки се с лечение, лекарите не дават гаранция, че човекът няма да боледува. Аз давам такива гаранции при неутрализиране на капсулата до 32 годишна възраст и твърдя, че в следващите 5-7 години ще се извърши регенерация и оздравяване на всички вътрешни органи пострадали от остеохондроза. Остеохондрозата е причина за нарушаването на обмена на веществата, а не резултат от нея. Когато в бъбрека е нарушена обмяната на веществата, камъните възникват в самия бъбрек, тромбите възникват в артериите и т.н., а не се пренасят на дисковете на гръбначния стълб. Остеохондрозата снижава имунитета, в резултат на което органите биват поразени от инфекции. Гладната клетка не може да се бори с инфекцията. Остеохондрозата ще започне да ви безпокои по-късно, когато се формира вторична или каскадна остеохондроза, или болест на Бехтерев. Това става, когато към течността, която е трябвало да отиде в крака, се присъедини течност, която няма да минава по нервните влакна към вътрешните органи, притиснати от остеохондрозата. Да се разбиват солите не трябва в никакъв случай. Разбитата „настилка” ще се запълни с нов разтвор и гръбнакът ще стане като бетонен бордюр. След няколко години ще последва смърт поради атрофия на вътрешните органи и ще настъпи на пръв поглед естествена смърт. След изправяне на нерва, излишък от течност в гръбначния мозък вече не се образува, остеохондрозата започва да изчезва и това става за 5-7 години. Отложените сухи фракции организмът изяжда и започва да се самовъзстановява - остеохондрозата изчезва по-бързо при леко гладуване и извеждане на солите с чай от корени на слънчоглед, клонки от дива круша и при прилагане на други методики за извеждане на солите.\nМоят вариант е да ядете каквото ви се яде, но да не преяждате. Най-добре да се почива след хранене - в това време работи само стомашно-чревния тракт, а останалите органи си почиват. След хранене работоспособността на мозъка значително се снижава и възниква сънливост.\nПредставете си, чесолите в шийния отдел на гръбнака са притиснали четирите нерва, които отиват и към венците и обезпечават постъпването на хранителни вещества към тях. Отслабените нервни импулси няма да обезпечат 100% доставката, с кръвта, на хранителните вещества във венците и няма да обезпечат изнасянето на отработените вещества от тях. Това ще доведе до гладуване и отслабване на клетките - в резултат венците не могат да противостоят на инфекциите, обикновено възникват стоматит, пародонтит, пуериодонтит, пулпит, гингивит, а продуктите на венците - зъбите, започват да се рушат и възниква кариес. Същото става и със сливиците и с клетките в носните кухини. Нарушават се обменните процеси в клетките на сливиците и носните кухини. Ако обменните процеси в клетките на сливиците и носа бъдат нарушени, съпротивляемостта на клетките към инфекции ще е нулева, възникват остра ангина и синузит. В никакъв случай не трябва да се махат сливиците и апендикса - в тях се формират матриците на антителата за всички микроби, информацията за които мигновено се подава на всички клетки на организма. Липсата на сливици или апендикс може да доведе до имунодефицит и инфекциозни заболявания. Вероятно ръста на туберкулозата е свързан с отстраняването на сливиците.\nПритиска се нерв в гръдния отдел на гръбнака, който обезпечава храненето на артериите и кръвоносните съдове и той вече не може да изхрани всички клетки - да речем, 1 милион - успавя да изхрани само 0,3 милиона глетки и поради това техният обем постепенно намалява - артериите и съдовете се стесняват. Нарушаването на функциите на щитовидната жлеза, която поддържа обема и нивото на холестерина в организма задължително ще доведе до образуването на холестеринови уплътнения в артериите и кръвоносните съдове. Възникват атеросклероза, исхемична болест на сърцето, мускулната тъкан на миокарда се преражда, възникват некрози и инфаркти с летален изход. Свиването на кръвоносните съдове задължително ще доведе до формиране на синдром на Да Коста и инсулт. Повишава се кръвното налягане. Надлъжните съединения на артериите и кръвоносните съдове започват да се разхлабват и поради това се късат при инсулт. Или - мускулите на сърцето, на лявата и дясна камери.\nЧета съдебномедицинско заключение по наказателно дело, където е записано: „левият миокард е в добро състояние, мускулът е с дебелина 1,6 см, мускулът на дясната камера е с дебелина 0,3 см, отпусната, има некрози, лесно се размачква между пръстите”. Това ми напомня формулировката „наследствена варикоза на единия крак”. Друга подобна нелепост е трудно да се измисли. Защо наследствеността трябва да бъде на един крак или на един миокард? Няма наследствени заболявания, ако човекът се е родил напълно здрав. Но има повторение на заболяванията на родителите и техните деца. Това става за сметка на наследяването на скелета и последващото еднакво запълване от остеохондрозата на същите отдели на гръбнака, както при родителя, идентично се прищипват нервните влакна на соматичната нервна система, възникват същите заболявания, както и при родителите. Именно поради това се създава впечатление за наследственост, но достатъчно е да се изпрати нерва на детето навреме и тази „наследственост” няма да се прояви никога. Образуването на остеохондроза в поястния отдел на гръбнака задължително ще доведе до нарушаване на къвообращението в органите на таза. При жените ще възникнат заболявания на пикочо-половата система, нарушаване на детеродната функция и хемороиди. При мъжете - простатит, хемороиди, аденома, импотентност.\nДетето, заставайки на крака, постоянно държи тялото на здравото си краче. Гръбначният стълб се извива към страната на здравия крак. Това рамо винаги ще е по-ниско от това, където е прищипан нерв. Кракът с прищипан нерв трябва да е сгънат. Седалищният нерв на този крак е по-къс от същия нерв на здравия крак на всеки човек. Затова, ако се налага да стои „мирно” продължително време, в този крак възниква болка - човек произволно застава на здравия си крак, а другия сгъва в коляното. Точно затова този нерв трябва да се изправя до 6 месечна възраст, за да може детето да стои в стойка „мирно” на двата си крака. Този нерв е причината за рдикулита, дискинезията, болестите на бъбреците, надбъбречните жлези и шизофренията. Между другото, шизофренията не е заболяване - това е състояние, предизвикано от химичния състав на кръвта вследствие дисфункцията на надбъбречните жлези. Както при захарен диабет, вследствие възникналата дисфункция на задстомашната жлеза, възникнала изключително в резултат от остеохондроза. В кръвта се повишава обема на адреналина и адреногена, от които, попадайки с кръвта в центъра на кората на главния мозък, първият предизвиква безпричинния страх, а вторият - халюцинации, а те заедно нарушават функцията на мисловната дейност. Това е равносилно на напиване с алкохол, употреба на наркотик, пушене или токсични вещества. Механизмът на изменението на състоянията ще бъде еднакъв. Кръв с тези компоненти ще попада в центровете на кората на главния мозък и ще предизвиква съответни изменения на състоянията. Според мен трябва да се отстрани възела в нерва, да се приложи методиката за извеждане на солите от гръбначния стълб, а когато си отиде остеохондрозата, ще се възстанови дейността на надбъбречните жлези и ще изчезне шизофренията, тоест страха и халюцинациите. Всички заболявания на стомашно-чревния тракт, черния дроб, жлъчния мехур, задстомашната жлеза, инфарктите, инсултите, заболяванията на щитовидната жлеза, глаукомата, рака на органите и частите на тялото, както и рака на млечната жлеза, са следствие от капсулата. Тя поражда остеохондроза, която притиска нервите, водещи към органите и частите на тялото, където за сметка на нарушената регулация по доставката на хранителни вещества в клетката и извеждане на продуктите на обмена от клетките започват нарушения в обменните процеси. Щом тези процеси стигнат критична точка в органа, възникват симптоми на болестта. Болката в органа възниква при нарушаване на седмото му ниво на защита - това означава, че той не се справя с изпълнението на своята функция и моли за помощ. Стимулирате рботата на органа, спирате болката, но всъщност изключвате лампата, която свети и сигнализира за пожара. Това лечение води до хирургическа намеса или преждевременна смърт. Не чакайте симптомите на заболяванията.\nСега за затлъстяването - то възниква вследствие нарушенията на биоценозата и инервацията, тоест вследствие отслабването на нервите, обезпечаващи отделянето на продуктите на обмена в клетките изхвърляни от клетката навън. Извършва се контейнеризация на „вредните” отпадъци в мастна обвивка, тези молекули се разполагат в капсули като контейнери между клетките. Възниква затлъстяване на мускулната тъкан, тялото увеличава обема си. Опитайте се да не изхвърляте боклука от квартирата си - ще се наложи да я разширявате. Храненето няма значение за това. Не е изключено така да могат да бъдат контейнеризирани и молекулите на медицинските препарати, които системата за отделяне да не е „видяла”. Това може да се измени само чрез възстановяване на инервацията на соматичната нервна система, тоест премахвайки остеохондрозата. Възможно е в организма да са изчезнали „полезните” микроби, които в процеса на симбиоза, не са опасни за организма, но те изпълняват функцията „изяждане” на отслабените клетки, на отпадъците от жизнената дейност на клетките и другото. Организмът на човека не е стерилен, в него се извършват същите процеси, които се извършват и в живата природа. Когато човек заболее, му дават някакво лекарство, убиват тези микроби-чистачи и започва затлъстяване на целия организъм. В живата природа поне е така.\nРакът на гърдата при жените се образува обикновено от лявата страна, в която има ясно изразена сколиоза; или от скифоза, при постоянен наклон на горната част на тялото над бюрото при писмена работа. При всички случаи ракът на гърдата при жените е възможен само от тази страна, където рамото е спуснато по-надолу в сравнение с другото. В тази млечна жлеза, за сметка на смачкването на нерва и кръвоносните съдове на ребрата от сколиоза или скифоза, възниква нарушаване на обменните процеси, възниква мастит, а след това - рак.\nПри неутрализиране на капсулата остеохондрозата изчезва за 7 години, гърбът става равен, а през следващите 7 години органите регенерират.\nРакът на кръвта възниква поради нарушаване на кръвотворната функция на костния мозък. Да изправи защипания нерв може само този, комуто това е предадено от векове, независимо от неговото образование. Манипулацията се извършва веднъж, трае до 30-40 минути и е почти безболезнена. Ефектът е потресаващ! Да се лекуват вътрешните органи винаги е късно. Това не означава, че не трябва да се лекувате - напротив - след неутрализирането на капсулата направете всичко възможно, за да запазите органите си, докато става освобождаването на нерва от прищипване и началото на регенерацията. Можете да се лекувате при всеки. След това можете да кажете, че ви е помогнал този или онзи - на мен ми е все едно - важното е да сте здрави. Аз премахвам причината за заболяванията, но това трябва да се направи навреме.\nБолестта е най-съвършената форма на робство. Спортът не е спасение от болестите - преди да започнете да се занимавате сериозно със спорт, трябва да се изправят седалищния нерв и още някои нерви, иначе ще последва крах. Прекомерните натварвания ще разрушат дори най-здравото тяло. Когато черният дроб е здрав, тялото може да понесе и свръх-натоварване.\nЗдравеопазването трябва да се състои от лечебно дело или медицина, панацея и хигиена. Пренебрегването дари на едно от трите ще доведе до крах. Трябва да се промени начина на мислене на обществото, да се реформира министерството на здравеопазването, да се измени научната база. А докато това не стане, търсете хора като мен. В Полтава това мога да направя аз – Григорий Иванович Рукас 10.38. (0532) 57-23-70. електронна поща:. rukas@pi.net.ua. Адрес в Интернет: www.poltava.iatp.org.ua/panacea.\nСлед като узнаете за тази информация, няма да можете да я забравите - ще си спомните за нея, ако се разболеете и нищо не може да ви помогне. Възможно е, обаче, тогава да е вече късно. Тогава и аз няма да мога да ви помогна. Предлагам тази манипулация да се прави на децата след 6 месечна възраст и след това детето да бъде научено да спазва хигиенните правила, а в случай на възникване на травма - да се обръщате към лекар. Нито една от тези форми на здравеопазване не трябва да се пренебрегва. Манипулацията по неутрализиране на капсулата се прави за около 40 минути и не струва скъпо. Затваряйки очи аз виждам отрицателните енергийни полета на болните органи и прищипаните нерв. Това има практическо значение при изправянето на изкълчванията и прищипаните нерви.\nЗа съжаление, така е прието - да се лекуваме едва след като се разболеем. В медицината няма раздел за мануално предотвратяване на всички заболявания. Да се лекуваш е твърде скъпо и често безполезно „удоволствие”. човекът е устроен гениално просто и пределно мъдро.\nОтносно възникването на ДЦП - според мен става следното: в утробата на майката или в леглото заради капсулата в седалищния нерв при движението на крачето, внезапно възниква схващане. От него внезапно възниква страх и поради внезапно възникналия страх, възниква пареза на цялото тяло и на всички мускули на малкото същество. ДЦП трябва да се лекува и да изчезне така внезапно, както се е появила.\nЧовекът трябва да остава млад дълго време без особено напрежение. Главната идея е: не пречете на своето тяло. Учете се да живеете от животните - при тях всичко е оптимално.\nДано да имате право пред Небето да не боледувате, да отхвърлите от себе си ярема на болестите и преждевременната смърт. Без такова право да попаднете при мен е невъзможно. Ще възникнат много причини, дори няма да ви хрумне да дойдете при мен. Това означава, че не ви пускат.\nОбичайте себе си и създателя. Обичайте Неговите творения на Земята. Живейте правилно, не нарушавайте Законите на Живота на земята. Имайте чест и достойнство. Не се карайте! Нито с мисъл, нито със слово, нито с действие. И помнете, че никоя научна доктрина не означава нищо без практически резултат. Емпиричният път на познание е върха на истината.\nНай-добре да слушате вътрешния си глас: ако ви се появи мисъл: „Иди при него”, изпълнете я.\nМоята тъща беше на 74 и имаше болки в коленните стави и гърба. След манипулацията болката в гърба изчезна за 7 дни, а към коленете си тя около половин година слагаше нощем мед със солта, която кравите лижат.\nРукас Григорий Иванович\nАдрес: Полтава, 36004, буль. Богдана Хмельницкого, 19, кв. 8, тел. 57-23-70 (38-0532)\nСъздадено: 05/02/2013 : 18:44\nСтраницата е посетена 6055 пъти


Мандарините ни правят по-здрави и жизнени | Лайф.dir.bg\nКакви са ползи за здравето от яденето на мандарини\n10:24 | 9 ноември 2018 | Редактор : Нели Делчева 1 1820 Снимка: Shutterstock\nМандарините имат естествени антисептични свойства, които защитават тялото от стафилококи - най-страховитите бактерии, отговорни за разпространение на сепсис.\nЕтеричното масло от мандарина съдържа специфични съставки, които действат срещу стафилококите и спомагат за излекуване на сепсис. Есенция от мандариново олио може да се използва локално върху кожата, като чрез втриване се третират открити рани. Ползите му от консумирането му през устата също са многообразни, пишат от Е-здравей.\nПолучавате спазми, яжте редовно мандарини\nПри болезнени спазми в тялото, мандарините също могат да са ви от полза. Спазмите засягат както мускулите, така и дихателните пътища, нервната и храносмилателната система. Мандарините имат успокояващ ефект върху нервите.\nМандарините стимулират деленето на клетките и генерирането на нови клетки. Те помагат за регенираране кожата при изсушаване, нараняване или вътрешни възпаления.\nИскате да пречистите тялото си, приемайте мандарини\nМандарините са добро средство и за пречистване на кръвта. Те помагат на тялото да се освободи от токсините и от други нежелани вещества като пикочната киселина и различни замърсители. Мандарините помагат да се задържи кислородът в червените кръвни клетки и по този начин се пречиства кръвта.\nМандарините успокояват нервите, могат да помогнат и за преодоляването на някои тикове. Те помагат за облекчаване на различни възпаления в тялото, както и на хиперактивност. Векове назад мандарините са използвани срещу треска, пристъпи, отрова или тревожност. Те успокояват и депресивни разстройства.\nМандарини за добро стомашно здраве\nМандарините поддържат стомаха в добро здраве. Храносмилателната система се подобрява при редовно консумиране на мандарини. Те поддържат и баланса на киселини и лекуват стомашни инфекции. Мандарините и най-вече етеричното масло от тях тонизират черния дроб, стомаха и червата. Мандарините регулират ензимите в човешкото тяло, както и спомагат за правилното функциониране на ендокринната система.


Деца ще отглеждат къпини и годжи бери по еко проект | Регионална телевизия Добрич - телевизията на Добруджа\nДеца ще отглеждат къпини и годжи бери по еко проект\nДобавено от Телевизия Добрич на април 25, 2018\nДетска градина 23 в Добрич спечели финансиране по проект „Играем, трудим се и учим – природата да съхраним“. Една от основните дейности в проекта е децата, заедно родители и учители да засадят и отгледат овощни дръвчета и храсти, а след това и да се радват на плодовете им.\nФинансирането е в размер на 5000 лева, които се отпускат от Предприятието за управление на дейностите по опазване на околната среда за реализация на проекти с екологична насоченост. Той включва благоустрояване на двора на детската градина в сградата на ул. “Богдан“ № 2, който в момента няма съоръжения за игра, защото старите са премахнати от съображения за сигурност. Първите дейности са заложени през месец май с участието на родителите и персонала за почистване и подготовка на терена и площадките. Децата ще посадят 10 овошки – череши, ябълки, круши и сливи и 15 плодни храсти – малини, къпини, боровинки и годжи бери. Така децата сами ще следят процесите в природата, ще се приучат на труд и отговорност към заобикалящия ни свят.\nОще една детска градина и училище в Добрич са получили финансиране за екологични проекти по същата програма.\nдетска градина, Добрич, еко, новини, община, проекти, Телевизия Добрич