Тема за нова българска литература - ShadowDance\nPost by Random » Wed Jul 18, 2012 12:04 am\nНе се сещам да имаме такава, пък напоследък излизат бая интересни неща, които си струват донякъде времето и парите.\nОт мен ето едно мнение за романа на Радослав Парушев от 2009 година: project Dostoevski.\nPost by Random » Wed Jul 18, 2012 12:08 am\nКопирам си и мнението от друга тема за Възвишение на Милен Русков, който за мен си е направо модерна класика.\nПо принцип чета рядко българска литература, още по-рядко нова, но изключително се радвам, че попаднах на "Възвишение". Прекрасен роман. Замислен прекрасно, обмислен прекрасен, премислен и проучен прекрасно, написан прекрасно. Не знам какво друго се е издало миналата година, но, освен ако не е било страшно силен период за родната литература, това трябва да е романът на 2011.\nКнигата разказва за перипетиите на двама пишман-"револуционери": бай ти Гичо от Котел (или още Архимандрит Гавраил, както понякога се подписва) и приятеля му Асенчо от Жеруна. Историята проследява може би около година от живота им, през която двамата странстват из България, участват в различни приключения, включително Арабаконашкия обир, замислен от Димитър Общи, крият се из Балкана и прочие револуционерски дейности. Фабулата тъй или иначе не е силната страна на романа и то не в смисъл, че е слаба, ами че далеч не е фокусът му. "Възвишение" е написан в най-добрите традиции на романа за пътя и на пикаресковия роман (разбойническия роман). Двойката главни герои пътуват, забъркват се в какви ли не комични ситуации, разсъждават за живота, изучават го отблизо след всеки сблъсък с него. Вижда се много от България преди Освобождението - и от обществото по онова време, и от природата, която е чудесно описана и пречупена през погледа на героите. Показано е в детайли що е било това Делото, поне в някои аспекти. Хем идеализирано, хем лишено от идеализация, благодарение на отместващите се като махало настроения на Гичо и превратностите, през които героите минават. Книгата е плод на прекрасно проучване, личи си ясно от нивото на детайли и убедителността. Появяват се Общи, Левски, Бенковски; Раковски е постоянно в устата на двамата спътници.\nНо най-силното нещо във "Възвишение" е езикът. Чудесният компромисен вариант между модерен и възрожденски български, който Русков е изковал в текста си, и който до голяма степен задава посока на текста му. Език, хем изцяло разпознаваем и наш си, хем различен от модерния български: токова богат, красив, експресивен и драматично-комичен на места, че не те оставя да се заблееш и да караш по диагонал по листа нито за миг. Докато четях книгата, сигурно ми се случваше да се хиля на глас поне по веднъж на страница. А и самите ситуации, в които героите изпадат, сами по себе си много ценни, се поддават на чудесно описание именно чрез този български - полу-образования, високо-идеалистичен и ежедневно-просташки език на "револуционерите".\nКнигата е прекрасен коментар на българщината, и на тогавашната, и на сегашната, без да е дидактична като тон или изтъркана като прозрения. Всичко това най-вече заради уникалния разказвачески глас на главния герой. Толкова леко и неусетно впримчваща гледна точка рядко се среща в литературата, на мен скоро не ми се беше случвало. Романът е изпълнен с малки епиграматични лафове, които придобиват собствен живот и по-дълбок смисъл с течение на повествованието. От сорта на Гичовото "Научил ся поп на варен боб, свършил ся боб - отучил ся поп!" и заключението на Общи, че народ такова нещо няма, ама те го пазят в тайна.\nИ краят. Страшно силен по всякакви литературни стандарти. Успява да завърже изненадващо кохерентно цялата привидно безформена идейна постройка на романа в поредица от няколко разтърсващо емоционални последни страници.\nПрепоръчвам горещо. Не съм си мислил, че ще седна да пиша толкова хвалебствено ревю за нова българска литература, но "Възвишение" го заслужава. Силно се надявам колкото се може повече хора да прежалят 13 лв. и книгата много скоро да търпи нови тиражи и издания. Вече от няколко познати с доста различни вкусове чувам само положителни отзиви, така че явно не съм само аз. "\nPost by Devoted of Slaanesh » Wed Jul 18, 2012 7:50 am\nИ на мен много ми хареса Възвишение!!! Браво на автора.\nДоста често, докато четях се замислях за неща, които отдавна съм приел за константни, а не трябва да са такива. Езика на книгата е чудесен! Когато се прибера в БГ, ще потърся другите му две книги.\nPost by gal.eon » Wed Jul 18, 2012 8:32 am\nОт имената в новата българска литература имам известен поглед върху Момчил Николов и Радослав Парушев.\nПрегледа ти на "project Dostoevski" радва може би не по-малко от самия роман\nДругият роман на Радослав Парушев - "Преследване" също ме изкефи.\nТъй като вече съм забравил почти всичко, давам линк към статия на Владия Михайлова: http://litclub.bg/library/kritika/mikha ... ustvia.htm\nСборниците "project GiGaMono", "Никоганебъдинещастен" и "Животът не е за всеки" представляват интерес за любителите на кратките форми. В разказите си Радослав Парушев дава воля на абсурда и самоиронията и често преследва Селянина (tm). Не съм чел "Смъртта не е за всеки", но се надявам да е от същия калибър.\nМомчил Николов успя да ме върне към българската литература с "Кръглата риба" (втора книга от трилогията - "Горния етаж", "Кръглата риба", "Машини за любов"). Аз прочетох книгите в последователността 2-3-1 ( а не 3-2-1), но вярвам, че това не е голям проблем, стига да хванеш връзките в/между отделните части. Не знам дали можем да ги наречем "магически реализъм", но ги приемам като литературно съответствие на филмите на Дейвид Линч - не на визуално или повествователно ниво, а на емоционално/интуитивно.\nБлагодаря за Милен Русков - вече си поръчах 3 негови книги !\nPost by Random » Wed Jul 18, 2012 9:40 am\nМомчил Николов и на мен ми е в списъка четене, ще стигна някога и до него, имам сравнително високи очаквания. На Парушев също бих пробвал пак нещо, това Преследване не звучи зле. Аз честно казано по някаква причина се бях настроил доста негативно срещу проекта Достоевски и вероятно затова така и не я подхванах повече от две години. Не е имало за какво. На Милен Русков другите му две книги вече съм ги заредил и си чакат реда, но първо мисля да хвана от българските Физика на Тъгата на Георги Господинов, че много хвалби, много нещо Изобщо, има като че ли напоследък добра тенденция в българската литература, а има и издатели, които правят, или поне се опитват да правят, сериозен бизнес от нея, както си трябва.\nPost by Devoted of Slaanesh » Wed Jul 18, 2012 11:34 am\nТози роман ми хареса доста. Да не се взима под внимание тъповатото изказване на Дилов син за книгата.\nPost by Xellos » Thu Sep 13, 2012 11:39 am\n. Изглежда забавно, a и като знам какъв зевзек е автора...\nhttp://www.colibri.bg/resultsb.php?book ... s=og.likes\nPost by Yan » Thu Sep 13, 2012 12:45 pm\nXellos wrote: . Изглежда забавно, a и като знам какъв зевзек е автора...\nВъх, тва Даркъра ли е?\nPost by Xellos » Thu Sep 13, 2012 1:52 pm\nНе знам, само като Анди си го знам аз, бяхме заедно в казармата.\nPost by Marfa » Thu Sep 13, 2012 2:08 pm\nАма ти и Даркъра знаеш. Пита се тук дали Андрей Велков - Автора и Андрей Велков - Даркъра са едно и също лице. Щото и аз са зачудих!\nPost by Morwen » Thu Sep 13, 2012 2:11 pm\nНе е Даркъра като гледам снимката и биографията.\nНе знам, на мен българският гангстерски стил обикновено ми е доста антипатичен, ама може да е изключение.\nPost by Marfa » Thu Sep 13, 2012 2:12 pm\nВерно не е. Не бях видяла, че името му било линк към биото.\nPost by Xellos » Thu Sep 13, 2012 2:31 pm\nMarfa wrote: Ама ти и Даркъра знаеш. Пита се тук дали Андрей Велков - Автора и Андрей Велков - Даркъра са едно и също лице. Щото и аз са зачудих!\nПознавам поне 3-ма с такива никове, но не е той вече разбрах въпроса ;р\nМорви, ако ти го харесваше тоя стил, аз щях да се заключвам с 6 брави ;р\nИздателство „Колибри“ и Българският психар\nВи канят на премиерата на едноименната книга\nДенят е 3 октомври, часът е 19.00, а мястото е "Суингинг Хол" - Суинга.\nАдрес: София 1421, бул. Драган Цанков 8\nВ ролята на водещия - Георги Ангелов, в ролята на четеца - Дани Рашев, в ролята на писателя-дебютант - Андрей Велков!\nЩе послушаме музиката, на фона на която е написана книгата, ще пием бира и ще си поговорим. Елате вие, за да не дойда аз, знам къде живеете...\nPost by Random » Sun Sep 30, 2012 10:48 pm\nНаписах си мнението за Физика на тъгата на Георги Господинов в блога. Чудесна книга. Наистина миналата година е била страшно силна за родната литература.\nhttp://mybiochemicalsky.wordpress.com/2 ... na-tagata/\nPost by Jen » Mon Oct 01, 2012 4:34 pm\nПредставянето и разбирането ти за книгата е сред най-хубавите, на които съм попадала. Мен сякаш особено ме спечели, освен размахът на митотворене и митоборавене, разбира се, и отказът от маниерничене и модерничене чисто като емоция и атмосфера. Особено при толкова сложна концепция. Не само то, но в голяма степен това е, което прави Фзиката толкова по-добра книга от Естествен роман. Просто тук всички безброй детайли и амбициозни начинания са се сглобили органично в много простата любов към разказването на истории, което крепи света и свързва времената. И така не се е получило упражнение по творческо писане (талантливо, но все пак), какъвто е случаят с предишния роман.\nАз пък от предразсъдъците си към другата най-добра се мъча да се избавя. Всъщност, като че ли тази за Волтер ми е най-любопитна от книгите му на Милен Русков и май от нея ще започна.


Нова година в Хисаря! 2 нощувки на човек със закуски и Празнична новогодишна вечеря в ресторант Чергите, от Хотел Хелоу Хисар, цени и описание — VsichkiOferti.bg\nНова година в Хисаря! 2 нощувки на човек със закуски и Празнична новогодишна вечеря в ресторант Чергите, от Хотел Хелоу Хисар, цени и описание - Всички Оферти\nНова година в Хисаря! 2 нощувки на човек със закуски и Празнична новогодишна вечеря в ресторант Чергите, от Хотел Хелоу Хисар\nИскате да отпразнувате Нова година в един от най-известните курорти с лековита минерална вода - Хисаря? Хотел Хелоу Хисар ще ви посрещне със своята модерна и луксозна обстановка с ваучер на чудна цена за:\n• 2 нощувки с 1 закуска и празнична новогодишна вечеря в ресторант Чергите - за 186лв. на човек\n• 3 нощувки с 2 закуски и празнична новогодишна вечеря в ресторант Чергите - за 230лв. на човек\n• Дете до 6,99 г. ползва безплатно настаняване (без изхранване).\n• Доплащане за трети възрастен при настаняване в студио - 125лв. за двудневен пакет и 145лв за тридневен пакет.


30.09.2019 19:01 6953 преглеждания 99 коментар/а\nsapientia dei на 06.10.2019 в 19:41\nНе съм буквояд, и dp icyf не обичам да цитатнича, особено що се отнася до "единствените правилни доказателства" от Св. писания, но се поразтърсих из търсачките и ето - погледнете тук (може и да не си връщате думите назад): https://bibliata.zahristos.org/?t=7&q=%D0%94%D0%B5%D1%8F%D0%BD%D0%B8%D1%8F%207:22\nДо sapientia dei на 06.10.2019 в 23:41\nhttps://bibliata.zahristos.org/?t=7&q=%D0%94%D0%B5%D1%8F%D0%BD%D0%B8%D1%8F%207:22 ---- Това се отнася до живота на Мойсей ПРЕДИ да бъде се срещне с Господ, и да му е дадена специална мисия. А смисъла на Хелеборус беше, че Мойсей е направил каквото е направил да изведе хората от Египиет, защото е бил обучен на египетска мъдрост.....Който има малко разбиране, може да разбере, че след като Бог го праща, Мойсей не е силен сам по себе си, а силата е на Господ, който му каза: 12 И рече (Бог): Аз ще бъда с тебе, и ето ти знак, че Аз съм те пратил: кога изведеш (Моя) народ от Египет, вие ще извършите служба Богу на тая планина (Изход 3) ----------Дори Исус казва: Аз не мога да правя нищо от Себе Си. (Йоан 5:30)\nза Коментатора поддръжник на езотериката - пост Относно Опита ви за тълкуване на 07.10.2019 в 00:26\nотносно опита ви за тълкувание на 06.10.2019 в 19:20---Смислен коментар, и явно можете да спорите спокойно.-----------------------------------------------------------------------------Змията в Библията е носител на злото, защото носи смърт на човешкия род, духовна смърт, и понеже духът дава живота според християнското учение, тогава и другата смърт следва. Следвайки змията, човека умира за (духовния) света на Бога - Бог е Дух, не материя каквато ние познаваме - изпада от духовния свят, променя се и вече не може без усилие да общува с Бога, губи живота/мястото си във вечността/надвремието, където Бог живее, и пада във времето, където всичко е временно и преходно, вкл човешкия живот. Идва Христос да ни издигне до положение отново да можем да общуваме с Бога, да ни върне обратно там където сме били преди да загубим живата връзка с Бог, който захранва душите и телата ни с живот. -----------------Аз не мразя езотериците, а лъжите им, или заблудите им. Знам за кундалини, и за източните религии доста неща, много се интересувах от тях преди да се заинтересувам от християнството в дълбочина. Т.нар. Нова Епоха / Ню Еидж / е основана на индийските (хинду) религии и божества. Знам притегателна сила на езотериката, аз бях там. Искам да кажа подчертано ( и ви оставям на мира) --- дълбочината и рационалността на истинското християнство ( не сектите) ги няма никъде, където съм търсил духовност. Обаче до истинското християнство се стига или със сляпа вяра, или с житейска криза, когато човек притиснат от обстоятелства, потърси Бог от цялото си сърце, от дъното на сърце и душа, тогава го намира. После започва да вижда, че Бог е рационалното, а злото е ирационално и плитко и лъжливо, и не задоволява жаждата за духовност. -------------------------------------------Лека нощ. Желая ви да намерите Христос, който дава водата на живота за нашата духовна жажда.\nвъпросите от Helleborus на 06.10.2019 в 13:39 са изопачаване на исторически факти на 07.10.2019 в 15:05\nСлучайно попаднах на страницата а поста Helleborus на 06.10.2019 в 13:39. Не знам до кого са въпросите, но знам това: (1) Еньовден е ден на Йоан Кръстител, за християните. Еньо / Яне са друго име на Йоан/Иван/. За тези, които не са християни, да си празнуват поверията свързани с бога на слънцето, пирамидите и магиите. Виж, къпането с вода по Еньовден е полезно :) а да се търкаляш в росата сигурно се отнася към други естествени човешки желания :) . *** (2) „Лъжа ли е, че християнството е разпространено от Апостолите предимно в места, колонизирани от траките (Мала Азия (многобройни поселища като Троя), Гърция (приела елинизма), Македония (включващо съвременната територия на България), Египет)?“ -----ДА, лъжа и заблуда. Има Римска Империя, не тракийска, вътре в която можеш да идеш от единия край до другия. Мала Азия, Гърция, Македония, Българските земи, Египет са вътре в Империята - исторически факт. Авторът на поста има проблем с историята. ***(3) „Защо апостолите не тръгнаха към дълбините на Африка или Азия или Западна Европа, само защото са били ограничени от разстоянията? А не е ли защото Бог има ангажимент (бащински) първо да дойде при Своите Си, а после към чуждите? “ -- по горните прости исторически причини, има Римска Империя (не тракийска) , апостолите първо са били вътре в Империята, после са тръгнали навън. ***(4) Бог няма ангажименти. т.е. Той не е длъжен. Той е поискал да дойде при своите, и е дошъл, но своите не го приемат. Кои са Своите на тринитарния Бог ? дали са многобожниците траки с техните жреци и шамани, които колят животни да гадаят бъдещето, или култа на Орфей и сие, за които се знае дето не е казване.... Римската Империя - вкл Византия - е била главния геополитически фактор за разпространението на християнството. Колкото и да се пените срещу историята. Византия има ключова роля за християнството, не е случайно, нито напразно. По волята Божия, и по Божия план, Византия е оставила духовно наследство и духовна храна на хората. Също по волята Божия траките са се стопили и изчезнали, както и оригиналния египетския народ.\nРимската Империя, вкл Византия е била главния геополитически фактор за разпространението на християнството на 07.10.2019 в 15:12\nКолкото и да не ви харесва, Византия има ключова роля за християнството, и понеже нищо не става случайно, така е трябвало да стане по плана на Бог. Историята е времето дадено и управлявано от Бог, не от хората.\nИскрен Вълчев едва ли е предполагал, че на 07.10.2019 в 16:46\nс мазното си славословене на дискредитирания отвсякъде митрополит, ще предизвика такъв средновековен диспут,\nHelleborus на 08.10.2019 в 01:38\n"И Моисей беше научен на ЦЯЛАТА ЕГИПЕТСКА МЪДРОСТ и беше силен в слово и дело." /Деяния 7:22/ Изглежда някои хора продължават да не разбират това, че Бог не може да работи чрез човека, ако той не е обучен за това и ако не Му е предаден изцяло. Някои православни, дано не са повечето, продължават да считат, че Бог си набелязва някой заради доброто му сърце и започва да налива ли налива, говори чрез него, както екстрасенсите извършват ченълинг, като говорят с духовете. Бог не работи така, защото Бог първо се въплъщава в човека, като човек САМ и от своето сърдечно желание и воля се учи дълги години да разпознава този вътрешен глас, да го следва в личен план (правейки множество трудни избори), докато бъде обучен и в чувствата си да разпознава добро от зло, нали точно това е и Възкресението, когато душата възкръсва и се обновява. Възкресението на душата е процес, Христос го сравни с втасването на тестото и обясни, че трябва да има учители, за да има ученици, които преминават от детство към зрелост с годините. Няма нито един пророк, който да е бил "връхлетян" от своето пророкуване, а иначе да е бил обикновен прост селянин, който отбира само от доене на овце. Точно затова пророци има само сред народи, където има такава школа и измежду всички ученици се открояват и най-достойните. Иначе щяха да се появяват пророци и в най-затънтените краища на света из всевъзможни племена и култури, защото навсякъде има хора с добро сърце. Не казвам, че Бог не е близо до всеки човек, но пророкуването е завършека на един дълъг път на последование преди това, като чудесата също така не стават САМО от Бога, но и чрез вярата на пророка. И апостол Петър ходеше по водата с Божията сила, но когато се усъмни, вече не ходеше. Така че Мойсей наистина е бил силен в слово и в дело защото е бил обучен преди това. И точно за това пред Божието лице са особено ценни тези народи, които имат такава хилядолетна традиция. Тук ще кажа на коментара, че християнството не деляло хората, няма такова нещо, в християнството има голямо диференциране, както и самите апостоли бяха много различни един от друг, както и дванайсетте израилеви племена имаха различна дарба, както и в една църква има хора с различни дарби. Става дума за многообразието на Божията благодат, затова не е въпрос на скромност да се правиш на нищо, когато ти е дадено нещо ценно и уникално, което не е дадено на друг. Това подтиква и към отговорност, не може да кажеш, нека иде някой друг да ме замени.\nHelleborus на 08.10.2019 в 02:00\n07.10.2019 в 15:05 Когато не знаеш нещо, няма как да го знаеш, извинявам се за тъпото изречение, но след като вие се занимавате само с тази част на историята на християнството, която ви е преподавана от Византийската Империя, как очаквате да сте наясно с исторически събития или самото Божието дело, което се е случвало в други, предходни периоди? Това е все едно човек, който е видял само луната нощем да твърди, че не съществува слънце. Какво очаквате от Бога, да ви събере цялото познание в един сборник, за да може да го изкълвете като за шестица? Апостолите не говорят ли за ширината, дълбочината и височината на Божието Царство, с израза „дано ви се открие“? Ами дано ви се открие, защото това е въпрос на развитие, а не на наизустяване на определени догми от някаква ограничена информация. Информацията не е чак толкова ограничена, колкото се иска на догматиците, още повече, че Бог винаги учи и нещо ново (книжникът вади ново и старо). След като твърдите, че всичко го прави Бог, а не човек, то Бог няма ли промисъл и за Римската империя, която е и изградила своето право върху тракийските белагини? (исторически факт) Колкото и да е била кървава в последния си стадий, все е имало и някаква полза от нея, но въпреки това, апостолите не са отишли до всички племена из нея. Защото е било по-важно да се въоръжи със знание следващото поколение, което би продължило тяхното дело. А кой би продължил по-добре едно дело от онези, които са го вършили хиляди години, включително и към момента, за който говорим. Било е нужно само да им се извести, че Онзи, Когото са очаквали и Когото проповядват, Дион Исус е вече дошъл и Възкръснал.\nвакли овчици на 08.10.2019 в 09:03\nХаха, хареса ми това за дименсиите на Божието царство... И неслучайно е казано в Писанието, че "то е по-малко от прашинка", което и значи, че Бог изисква личното непрестанно усилие на всеки поотделно, за да влезе в Царството, и никой не влиза просто ей така чрез усилието на друг. Затова са ми смешни напъните на определени особи да си обясняват всичко чрез догмата... идва един момент в пътя към дълбокото знание, в което ефимерната "самодостатъчност" на догмата се превръща в нещо като полицейско насилие. И тук не говорим просто за униформената църква, а за активно призованите и търсещите. Аз затова повтарям, че това, което ни се предлага като претоплена манджа, а не живо знание (духовност), не служи на Бога, а на някакви измислени идоли, грижливо поддържани с предписани ритуали. И се сещам за едно сполучливо сравнение на същия Хелеборус отпреди известно време - че Църквата като типична юдеовизантийска институция най-добре се справя с това да ви направи "примерен и добросъвестен гражданин (мирянин)", създавайки досие на всеки един вярващ, и така знаейки всичко за него и близките му, включително понякога (за съжаление) злоупотребявайки с данните от тайнството "изповед".\nHelleborus на 08.10.2019 в 17:52\nНикога не е ставало дума за досиета и такъв тип примерност. Навремето казвах само, че християнството е в интерес и на нехристияните, защото то учи хората на добросъвестност, така твоят учител, лекар, политик, съдия, ако е нелицемерен християнин, ще имаш повече полза от него, защото няма да те излъже, т.е. това ще повиши стандарта на живот на цялото общество. Това беше преди времето на руските тролове, които заприказваха масирано за православието, по това време още никой не смееше и думичка да каже за християнски ценности, изглеждаше си направо нехуманно на фона на либералната офанзива.\nЩе се просълзя на 09.10.2019 в 09:27\nТолкова ме умилиха думите на Helleborus за тоталната добросъвестност и нелицемерност на християните.\nВаклите Овчици, знаете ли какво изобщо е догмата на 09.10.2019 в 14:32\nзнаете ли какво изобщо е догмата: истина, дадена чрез Божествено слово. Църквата не създава догматите, а ги извлича от Божественото слово. В най-концентриран вид основните догмати на Христовата Църква се съдържат в Никео-Константинополския Символ на вярата. Това ли наричате: „ефимерната "самодостатъчност" на догмата се превръща в нещо като полицейско насилие". Ако Господ беше като полиция, вие нямаше да имате свободната воля да се отклоните от него - тоест, хората щяха да са роботи -- което несъмнено би било по-лесно за Господ да управлява с „нещо като полицейско насилие". Но за съжаление той е дал свободната воля на хората да избират.\nИрония на 09.10.2019 в 15:06\nHelleborus на 08.10.2019 в 02:00 -- по ирония, твоите думи са верни за тебе. От началото на поста, когато става дума за занимания с една определена част на историята ( за вас, Египет), до края когато твърдиш, че Исус Христос е Дионисус. С малки забележки: Божието царство не въпрос на развитие, а на директно познание давано от Бог според вярата на човека. Дали рибарите, станали Апостоли, са се учили в тайните на Египет или магнаурската школа във Византия? - или Апостолите са били траки, които си знаят всичко по устни предания от род на род?... Да, сигурно Бог е имал промисъл и за Римската империя. Но че Римската империя била изградила своето право върху тракийските белагини и това било исторически факт - тука вече ставате по-македонец от македонците.... :))... А тракийските белагини ( или са на гетите) къде са написани или защо са изчезнали, а Римската империя е останала, сигурно Бог е имал промисъл и за тях.\nВаклите Овчици, знаете ли какво изобщо е догмата на 09.10.2019 в 14:32 на 09.10.2019 в 16:13\nНе изопачавай думите ми, никъде не съм казал, че Господ е като полиция, а (някога) претендиращите да са му служители. Що се отнася до догмата, извличането на екстракт от Словото Божие е гарант не откъм Бога, а откъм извличащите го. Догмата за деноминациите е като устава за армията - съществува в името на организацията. И когато казах, че догмата повече не върши работа (в екзистенциален план) от едно достигнато ниво нагоре, имах предвид не да не се уважава догмата, когато се проповядва сред овцете, а да не се превръща догмата в средство за неразпознаване на Живия Бог и в предтекст отново и отново да не го приемаме и евентуално отново да го разпваме. Защото Живият Бог не е закостеняла форма, а жива, вибрираща духовност, Прасветлина и Изворно Начало. В този смисъл, пазете се да не превръщате изворите в блато, защото такава опасност е винаги налице ако мерите всички според един дисциплиниращ аршин. Защото, казано е: едни лъхат, други духат, едни са опасани, а други - опасни.\nHelleborus на 09.10.2019 в 16:52\n09.10.2019 в 15:06 Напротив, въпрос на развитие е, защото знанието е като слънцето, което огрява растенията, само че те сами трябва да извършат сложни процеси на фотосинтеза, докато това се превърне в храна за клетките и се постигне в крайна сметка нарастване и узряване на плодовете. Така и човекът трябва да усвои Словото, което идва към него, (да го преживя, затова преживните са свещени животни, а за нас означава да го преживеем) за да се превърне то в разум и мъдрост на самия човек и да се родят с времето в него и плодовете на Духа. Сега разбирам защо не разбирате тези процеси, защото явно не ги практикувате, пророкът Исая беше казал нещо по този въпрос, "Затова Господ каза: Понеже този народ се приближават до Мене с устата си и Ме почитат с устните си, но са отстранили сърцето си далеч от Мен и благоволението им към Мен е по човешки поучения, изучени ПАПАГАЛСКИ," /Исая 29:13/ Колкото до апостолите, те също са се развивали, но не им е бил нужен друг учител, след като са били със Сина. Но и те не биха постигнали мъдростта и разума без вътрешните процеси на усвояване на Словото, с участието на Светия Дух. Проумейте го вече, Бог не движи хората като роботи с дистанционно, това е нива, която я работиш, за да ти донесе плод. Ако някой не разбира това и се води за учител, жалко и за него и за учениците му.


ФОРУМЪТ НА ШУМЕН • Тема - Конкурс за лого, сайт, видео и аудио клип (Убий скоростта!) - 4\nКонкурс за лого, сайт, видео и аудио клип (Убий скоростта!)\nЗаглавие: Re: Конкурс за лого, сайт, видео и аудио клип (Убий скоростта!)\nПубликувано на: 28 Мар 2008 13:28\nТук е от: 17 Яну 2008 16:51\nМестоположение: SH BG\nдокато ровех за разни материали които да ми свършат работа за изработка на примерно лого попаднах на това.....\nТочно! ""Убий скоростта, спаси дете!” кампания в полза на обществото на радио FM+\nРадио FM+ посреща и тази есен с кампанията в полза на обществото “Убий скоростта, спаси дете!”. Инициативата традиционно се подкрепя от Столична община, Пътна полиция и Банка Переус. Програмата за по-разумно шофиране стартира през 2004 година с цел да привлече вниманието на обществото към огромния брой пътни произшествия, чийто жертви са деца..."\n"Кампанията „Убий скоростта, спаси дете” на Радио FM+ е носител на престижните награди: ”EMMI” 2006 – Best Community Service/САЩ; Първа награда за медийна PR кампания на 2004г.; Почетен диплом от NAB и др"\nБраво на tht за мненията! На първо време, може би ще е редно да се промени името на кампанията. Защото колегите от FM+ явно са първи. Желая успех и авторски мисли!\nПубликувано на: 28 Мар 2008 19:35\nКакво означава да променим името на проекта, защото радио ФМ+ били първи? Това не е тяхният проект за да бъдем под тяхното мото. Освен това при нас не е само целта да се спаси дете а човешкиат живот като цяло.\nПубликувано на: 29 Мар 2008 7:21\nДа, FM + са първи, след Английската кампания "Kill the speed". Името на нашият проект възникна спонтанно от никъде. Както и самия проект, пак възникнал от никъде. Това, че съвпада или е подобно със други кампании е само хубаво и мене лично ме радва изключително много.Показва, че по цял свят хората мислим еднакво на каквито и езици да е.Както вече казах в първия си пост, този проект, кампания, акция ще бъде изключително трудна.Нормално е да бъде така, всеки от нас афектиран, под действието на емоциите иска нещо да се случи, но какво, просто не се случва нищо.Има мнение, че проекта не работи и е в застои, не е, идеята на самия проект е тази да сформира Гражданското Общество , да ескалира нетърпимостта към опасното шофиране, да създаде емоция на гняв,омраза, любов и всички други чувства които един човек е способен да усети в себе си. Обществото трябва да каже СТИГА със силен и ясен глас, да се изправи и да тръгне напред. Искам да кажа на всички тук които пишат и ще пишат за напред, всеки един от вас работи по този проект със или без собственото си съгласие.Всяка дума казана, всяка мисъл отправена е целта на проекта.Това искаме да се случи, хората да участват а не просто да залепят една лепенка на задния капак на колата и да се ударят утре в дърво със 100 км/ч. Аз искам да благодаря на всеки който сложи тук в тази тема свое предложение, всяка картинка, музика, клип или даже само морално каза "ЗА" или "ДА" , Вие сте проекта, Вие правите нещата да се случват. Аз мога само да се радвам, че тук има такива хора, хора със усещане за дълг, морал и само мога да бъда респектиран от Вас.Благодаря ви пак за всичко което правите и в което участвате.\nПубликувано на: 02 Май 2008 11:15\nИ ние ти благорадим Добо\nПубликувано на: 14 Май 2008 22:03\nАз имам една идея за рекламен клип, но се изисква професионален екип и доста пари за реализация (ако се хареса на някого освен мен ), но все пак ще го споделя.\nСцената да започва с някакъв симпатичен хлапак със спортна кола, който кара през ноща. И камерата да проследява това което се вижда на километража, прекъснатата осевата линия и видимостта пред колата. Младежът ускорява постепенно. По време на карането да звучи някое ритмично техно парче (в стил Бързи и яростни) и да се чува пиукане като от апарата за измерване на сърдечната дейност (ако не се лъжа ЕКГ) още докато се движи с нормална скорост четотата на пиукането и ритъма на техно парчето са нормални и ясно се вижда разделението на прекъснатата осева линия. Колкото повече засилва и прехвърля да речем 100 км/ч става по-светло навън, ритъма и пиукането зачестяват, а осевата линия започва да се вижда почти като непрекъсната. И като достигне 140 км/ч се сменя по тарикатски начин сцената. От нощ става бяла силно осветена болнична стая, техното го няма вече, същия младеж издъхва по доста неприятен начин, ускореното пиукане и прекъснатата осева линия стават непрекъснати, което показва липса на сърдечен пулс на апарата. Накрая надпис на чисто бял екран (с черен или червен цвят): "Убий скоростта преди да е убила теб, твой близък или когото и да било!" И по възможност отдолу стряскащи данни за ранените и убитите за някакъв период от време на определено място - България или регион Шумен.\nПубликувано на: 15 Май 2008 7:04\nИдеята много ми харесва, браво Ем4о\nп.п. де се загуби ти, от сто години не беше писал\nПубликувано на: 16 Май 2008 0:20\nАми не знам фреш, нямаше конкретна причина да не пиша. Мисля да подосаждам по-активно от тук насетне\nПубликувано на: 14 Мар 2009 22:46\nТук е от: 28 Авг 2008 19:58\nhttp://vbox7.com/play:48188518 според мен това видео даже няма смисъл да се коментира...............\nПубликувано на: 15 Мар 2009 16:18\nАми аз също съм за това мото . Много се радвам , че имате такова отношение към шофьорите и надявам се към рокерите( мотористи) които също карат с доста висока скорост. Администратора може ли да ми активира акаунта ,че се побърквам вече.\nПубликувано на: 15 Мар 2009 20:39\nТемата приключи преди една година.\nТърся аудио касети и дискове на естрадни изпълнители\n14 Ное 2014 0:17\nПродавам Видео карта Sapphire Toxic R9 270x 2GB Gddr5\n08 Ное 2014 19:18


Каскадна петуния Цена 2,20лв в Градински цветя и растения в гр. Перник - ID32484302 — Bazar.bg\nКаскадна петуния Цена 2,20лв\nгр. Перник, Клепало Публикувана/обновена вчера в 11:51 ч.\nОще цъфнали цветове\nГардения , Каланхое , Зюмбюл гр. Сливен, Клуцохор вчера 2 лв\nКаланхое , Гардения , Зюмбюл гр. Сливен, Клуцохор вчера 2 лв\nТагове: каскадна петуния\nКаскадна петуния Цена 2,20лв 2,20 лв


Endless Boundary - играйте безплатно в Friv5\nОтносно играта «Endless Boundary»\nСблъсъците между силите на тези държави често се случват на границата между царството на хората и чудовищата. В играта Endless Boundary, вие ще бъдете член на граничната охрана на царството на хората. Група чудовища се приближава към границата и вие трябва да ги спрете. На екрана пред вас ще се вижда вашият герой, който ще се намира в определена област. Той ще бъде нападнат от различни чудовища. Персонализиран контролен панел ще ви позволи да направлявате действията на героя. Трябва да насочите вниманието на героя си към чудовищата и да започнете да хвърляте ножове по тях. Ще получавате точки за всяко убито чудовище. Можете да закупите допълнителни видове оръжия за героя си, след като натрупате определено количество от тях, което ще ви позволи по-ефективно да унищожите врага. Прекарайте чудесно времето си, скъпи приятели!\nBuilding Games Приключенски игри Игри за момчета Екшън игри RPG Игри за Един


Стажантски програми | Perspektivi.info\nУниверситетът за национално и световно стопанство (УНСС) и VIVACOM сключиха споразумение за сътрудничество. Партньорството има за цел да даде повече възможности на студентите за професионалното ориентиране и за подготовката им за бъдеща реализация. Споразумението включва и осигуряването на стажове и практики за студенти с интерес към новите технологии.\nЦелта на инициативата е да се обогати обучителният процес с нови практически знания и умения в реална бизнес среда. При възможност и добро представяне от страна на стажантите VIVACOM е готова да предостави на най-изявените и шанс за професионална реализация. В „Дните на кариерата” и в други инициативи с работодатели, предоставящи възможност за реализация на млади хора, компанията ще презентира ключови характерстики на своя бизнес.\nVIVACOM дава шанс на мотивирани студенти да станат част от стажантските й програми от повече от 15 години, като само за последните три години през програмите (лятна и целогодишна) са преминали повече от 300 студенти. Телекомът приема младежи на стаж във всички свои направления и дирекции, което им дава шанса да опознаят бизнес средата по-отблизо и да се подготвят за реалните условия на работа след завършване на обучението им.\nСтажантските програми са само част от една по-всеобхватна и целенасочена политика от страна на VIVACOM в подкрепа на българското образование и будните млади хора. Политиката за инвестиране в образованието е резултат от консистентна стратегия в името на младите хора, които ще формират бъдещето на България.\nКомпанията подкрепя множество форуми и инициативи, чиято цел е да вдъхновяват младите хора да работят и да се развиват в България. Като фирма, отговорна към младото поколение у нас, наскоро VVIVACOM инициира кампания за развитие на дигиталното образование в страната, пише: https://www.investor.bg/strategii/127/a/vivacom-i-unss-shte-si-partnirat-za-po-dobra-profesionalna-podgotovka-na-studentite-265198/\nСъстезание за стажантски програми\nСтаж при европейския омбудсман\nКонкурс към всички студенти\nДоброволци за българското председателство на съвета на ЕС\nСтипендия “Милениум Клуб България”\nСтудентски конкурс Blue Award\n203 училища искат да прилагат иновативни методи\nБезплатна ИТ инициатива\nСтажантска програма “Християнство и медии”\nСтипендия за ученици\nВсичко в категория Новини, Полезно, Стажове


блог на Димка: September 2009\nИнтервю на Марина Узунова от Факултетния студентски съвет на ФФ с мен\nКакво разпали и продължава да подклажда интереса Ви към античната философия и най-вече към Платоновото и Аристотеловото наследство?\nСамата антична мисъл и текстовете, които прочетох, или по-скоро, които се опитах да чета още в първи курс като студентка, през вече далечната учебна 1982/83 година. Бях любопитна и нетърпелива да прочета, да науча и да осмисля колкото се може повече. След това разбрах, че особено през петте години на следването съм се предоверявала на философията – и епистемологически, и лично, екзистенциално. Че съм се надявала тя да ми даде много повече отговори, отколкото всъщност дава. С времето разбрах, че колкото повече се задълбочават четенето и мисленето, толкова повече въпросите се увеличават.\nА античната философска мисъл ме завладя и с енциклопедизма си, и с дълбочината на въпросите, които поставя - от всички сфери на философското, и с художествеността в литературната форма на тяхното поставяне при някои автори (разбира се, най-вече в диалозите на Платон, но и в поемите на досократиците и речите на софистите), но също така и с енигмите на (не)преводимостта и многосмислието на термините, които ползва – в някои случаи умишлено изковани неологизми (каквито създава Аристотел), в други случаи отвлечени от всекидневната лексика дума, които управляват философското и богословското мислене в някои традиции и до днес.\nТова беше първото срещане със смислозадаващото в европейското мислене, което за добро или за зло е в основата на европейското и до днес - очарованието от първото опознаване на един свят, от който след това никога не ми се е искало да изляза.\nНищо след това не ме изкуши толкова много, че да се впусна в нещо съвсем ново и различно.\nС какво, според Вас, се различава изучаването и преподаването на философия от това на другите академични специалности?\nКакто изучаването, така и преподаването на философия много повече прилича, отколкото се различава от повечето академични специалности. Каквото и да следва един сериозен студент, и каквото и да преподава преподавател от която и да било специалност, в който и да било университет, трябва много да чете и много да мисли, трябва индивидуално вглъбяване (което може много успешно да се практикува и при дълги разходки в планината – в това сериозно ви уверявам като аристотелист-перипатетик :-) ).\nСъщо така, обаче, е необходимо и обратното – дискусията с колеги, съвместното обсъждане на прочетен текст или спор върху някакъв проблем. Това при нас се прави на упражненията.\nИ когато бях студентка, и после като аспирантка (сега се казва “докторантка”), а и вече толкова години като преподавател, се убеждавам:\nза хуманитарното образование лекциите са важни, но упражненията са още по-важни.\nКаквото и да каже един отличен лектор по който и да било проблем от хуманитаристиката, от знанията и науките, които се опитват да изучат академично човека и неговото познание, ако няма семинари, почти нищо не се получава. Семинарите, на които студентите от една група, сиреч състудентите, които са наистина в този момент колеги в най-висока степен, са онова, без което не може (защото колега на латински етимологично означава “човек, с когото чета един и същ текст” - collega от collegere, буквално “чета със”).\nВ това отношение нашата образователна система е отлична.\nНаистина, най-хубавото в традицията на Софийския университет е точно това, че броят на лекциите по задължителните дисциплини е винаги равен на броя на часовете за семинари.\nИма страни и университети по света, в които има само лекции и никакви упражнения – така например е било през 80-те години в нашата южна съседка Гърция. Там студентите посещават само лекции, на които са понякога повече от стотина и са наистина един “поток”. Този “поток” се явява на писмени изпити накрая на съответните курсове и всеки научава от списък на стената каква е неговата оценка. Разбира се, налични са и съответните лекционни издания и учебни помагала, но при такава организация на ученето може да се случи така, че един по-срамежлив и стеснителен студент да не промълви и да не размени нито една дума с нито един свой състудент или преподавател на живо, лице в лице, през всички години на следването.\nТочно обратното е в някои от най-престижните американски университети от т.нар. “бръшлянова лига” и изобщо в преобладаващ брой англосаксонски университети – там няма лекции в стриктния смисъл на думата, а има само семинари, които са по-близо до нашите упражнения, отколкото до нашите лекции.\nСтудентите получават в началото на триместъра един пакет от ксерокопирани текстове, които трябва предварително да са прочели за всеки един от семинарите.\nТова всъщност е хубаво.\nСъщо така, както е известно, при този тип образователни организации, изобщо не съществува понятието за учебен план - curriculum. В концепцията на този тип университети един общ учебен план не би трябвало да се налага на никаква група студенти, а всеки сам избира какво и кога да учи. Какви дисциплини и при какви преподаватели, а понякога дори и в каква последователност.\nА какво точно ще се фиксира в дипломата за бакалавърската степен зависи от избора, който се прави в четвъртия семестър и от натрупването в профила на избраните дисциплини през първата половина на следването. Това също има много предимства, но има и един голям недостатък.\nПри такъв тип университетско образование студентът няма постоянни колеги в истинския смисъл на думата, защото може с един състудент да сте колеги на семинара върху душата според Платон, с други – да сте колеги и състуденти съ-участващи в семинар за античната космология, с трети – да сте колеги и състуденти в семинара по гръцки, но пък точно тези, с които сте били най-близки на курса по космология на античността, след това да се насочат към курса по латински, а не по гръцки. Това е отлично за магистърското учене и докторантурата, но за бакалавърската степен и на възрастта, на която са повечето бакалаври по света, такова изолиране и индивидуализиране води понякога до много силно усещане на самота в кампуса.\nЗадълбочих се толкова много по този въпрос, защото наистина това е най-хубавото в нашия 120 годишен СУ. Това, че се формира една сравнително устойчива общност от колеги, които в продължение на няколко години заедно и като група преминават през лабиринтите на множество текстове и загадки.\nПри нашите учебни планове, на мен почти винаги ми се налага да преподавам на студенти от първи курс, и то още в първия семестър. Това е винаги първото и най-важното пожелание, което отправям към всички: да се опитат да създадат една добронамерена колегиална общност. Имаше един случай, в който поради лошите отношения, които се създадоха между състудентите с най-големи амбиции, курсът буквално се разпадна към края на втория-третия семестър; някои напуснаха, а други минаха към индивидуален план. И обратно, в курсовете, в които се оформя група от четящи, мислещи и спорещи колеги ( между които, разбира се, има и съперничество, но в позитивен план и с мярка), ето в такива курсове състудентите сравнително компактно се дипломират като група и даже много от тях после стават магистри и докторанти в същата специалност – все едно дали това е културология, класическа филология или философия.\nТа, да обобщя този толкова дълъг отговор: изучаването и преподаването на философия, според мен, не само се отличава, но и фатално зависи от способността да се води диалог и дискусия. Добрият студент по философия трябва да се научи да се включва, а добрият преподавател – да провокира колкото се може повече студентите си към диалог и дискусия, дори и по време на лекция.\nКъде лично преоткривате актуалното в античността и кои, според Вас, са уроците – политически, социални, културни, духовни, - които неизменно трябва да си припомним?\nВ това отношение няма да кажа нищо оригинално. Античността и нейната актуалност стават все по-привлекателни и поучителни в етическата и политическата, по-точно политологическата проблематика. Точно затова и преди време организирахме с колеги двусеместриалният избираем курс “Актуалната античност. Политическата мисъл на античния свят”.\nВ същото време нека да подчертая, че не можем да получим от античността някакви особени културни и особено духовни уроци, пряко и без уговорки – все пак това е един езически, политеистичен свят... Неговата култура и неговата духовност наистина са много интересни и поучителни, те ни казват много за човека и за неговото място в света, за отношението му към себе си и света, но ако говорим за наложителността на учене от някаква духовност и някаква култура, това, лично за мен, трябва да е християнската, а не езическата и политеистичната. И в това отношение, както знаем, има много работа и много текстове за четене – и от студентите, и от преподавателите. Защото източните отци на Църквата, особено Кападокийците, са били несравними ерудити и отлични познавачи на античната литература и култура, на философията и науката, и са успели по най-добрия начин да вземат всичко хубаво и добро от тях за християнската вяра.\nКои са Вашите учители – преки и посредством книжнината – по пътя на философското размишление?\nМного са онези мислители на миналото, които съм се опитвала да прочета и осмисля както трябва – някои от тях са били важни за мен преди, но вече не са, а други станаха важни за мен напоследък. Освен това, за мен никога философията не се е ограничавала само в нейната най-строга академична форма, а винаги четенето и на философия-в-литература, каквато е есеистиката или философстването-в-роман, са били най-вълнуващата покана за философия.\nА от непосредствените ми преподаватели на първо място ще спомена г-жа Елена Велкова, която ми преподаваше в гимназията и която беше категорична, че имам качества да следвам най-вече философия. След това в академичната ми биография много важно беше това, че научен ръководител и на дипломната ми работа, и на дисертацията за телеологизма на Аристотел, ми беше проф.дфн Ради Радев. С него имахме и тежки конфликти по един или друг въпрос от дисертацията или организацията на преподаването, защото държах на правото си на самостоятелна работа, но никога не съм преставала да го уважавам и точно поради това съм го цитирала в абсолютно всички текстове, които съм написала, а и едва ли минава час на преподаване, в който да не го цитирам. Много научих и от проф. Александър Андонов за диалектиката и онтологията, от доц.д-р Димитър Денков за история на философията, от доц.д-р Искра Цонева, която ни водеше упражненията по Естетика – от нея научих тъкмо това как трябва да се водят упражнения върху най-значимите философски текстове.\nСъщо така бях страшно впечатлена от лекциите на проф. Добрин Спасов – но не толкова от съдържанието им (защото логиката никога не ми е била особено интересна), а от формата, от маниера му на философстване на лекция.\nСпокойно мога да кажа, че за мен начинът, по който изнасяше лекциите си проф. Добрин Спасов, е еталон. Виждате, че има лектори, които четат написани лекции и всяка една дума, която произнасят (с изключение на някои единични шеги) е предварително написана на хартия. Според мен това убива философията. Лекцията по философска дисциплина трябва да се изговори – разбира се, това не означава, че тя няма да има план или да бъде пълна импровизация. Не, трябва да има план на изложението и неговите основни точки, имена на автори, заглавия на произведения и основни понятия – всичко това трябва да се написва на дъската. Но, поне половината от това, което се произнася от един лектор по която и да било философска дисциплина, според мен, трябва да се произнася като говорене, случващо се тук-и-сега, а не да се прочита.\nМного научих и от преподавателите по гръцки и латински, които учихме факултативно с няколко колеги по време на следването – проф. Богдан Богданов и доц. д-р Анна Николова; от доц.дфн Петя Янева, която ми преподаваше гръцки повече от три години - и по време на следването, и на аспирантурата, от доц. д-р Мария Костова, от д-р Милена Минкова, която ни преподаваше латински по време на аспирантурата.\nСмятате ли, че съществуват пукнатини в съвременната образователна система и нейните методи на преподаване? Ако да, къде биха могли да се коренят и по-важното – как биха могли да се запълнят?\nТук стигаме отново до понятието за учебен план. Затова съм писала и говорила многократно, и за съжаление, убежденията ми засега не се споделят от повечето колеги-преподаватели.\nПреди малко стана дума за хубавото при нашите учебни планове в СУ – много е хубаво това, че те дават възможност за сформиране на устойчива колегиална общност, за разлика от огромното множество на студентите в “потоци”, което е едната крайност, и пълният индивидуализъм и пълната липса на учебен план, както е в университетите от “бръшляновата лига”, което пък е другата крайност.\nНие сме по средата, но проблемът е, че броят на задължителните дисциплини в повечето ни учебни планове е убийствено голям и това предполага много повече аудиторна, отколкото самостоятелна библиотечна работа. А ако няма достатъчно самостоятелна библиотечна работа, после семинарите не се получават добре и понякога се превръщат в празна говорилня, защото студентите не са имали време да се подготвят, да прочетат и да помислят.\nЕто така за съжаление, количеството на задължителните дисциплини убива качеството на концепцията за учебен план, в който семинарите са толкова, колкото и лекциите.\nЯсно е как може да се промени това: като има (ако изобщо обаче някога се появят) нови учебни планове, в които само половината дисциплини са задължителни, а останалата половина е индивидуално подбрана от всеки студент – било от дисциплини от същата специалност, било от други специалности от същия факултет, било даже от други факултети.\nКои академични проекти, в които сте участвала или организирала, възприемате и си спомняте като най-ползотворни?\nПрез последните години най-успешният преподавателски проект беше колективният двусеместриален курс Актуалната античност..., за което вече споменах.\nСъщо така много важно за мен беше, че през 2002 г. работих по проект за ролята на университетите за трансформирането на общество към Институт “Отворено общество” и ЦЕУ в Будапеща, като освен тази обща тема индивидуално работих и писах за законодателството за висшето образование и за закона за научните степени и звания у нас. (за подробности вижте на препратките вляво тук http://www.policy.hu/gocheva/ и някои текстове на блога за образователни дискусии\nА като преводаческо-издателски проекти, разбира се, много отговорна и важна работа за мен беше превеждането на “За небето” на Аристотел, което излезе в едно книжно тяло със “За възникването и загиването”, преведено от д-р Димитър Илиев – като и двата трактата бяха редактирани от Владимир Маринов (изд. СОНМ, С., 2006 г.)\nНо, безспорно, като най-важен и най-ползотворен проект от всички издателско-преводачески, в които съм участвала досега, мога да посоча това, че съм редактор, автор на встъпителна студия и коментатор на осем книги от “Метафизика” на Аристотел, преведена за първи път на български от Иван Христов и Николай Гочев (изд. СОНМ, С., 2000 г.)\nА планирате ли нови такива през учебната 2009/2010 година, за които желаете да отправите покана към настоящите и бъдещи студенти на СУ?\nВсяка нова учебна година започва с неизвестност: колко точно студенти не само ще се запишат, но и ще се ангажират сериозно с аудиторната работа - и за редовната, и за задочната форма на обучение. Тази година към това се прибавя и неизвестността дали ще стартира магистърската програма по история на философията... Така че за новите ми занимания и покани за тях, заповядайте периодично на моя блог...\nПожелавам на всички колеги успешна нова учебна година, а на Факултетния студентски съвет – да успее да превърне наистина студентите от факултета в общност.\nинтервюто ще бъде публикувано със съкращения във втория брой на СУбщество за новата учебна година; слагам го изцяло тук и сега, защото в него отговарям и на въпроси на колегите от задочното обучение, с които работихме заедно миналата седмица;\nPosted by Димка Гочева at 12:50 PM No comments:\nPosted by Димка Гочева at 11:16 AM 2 comments:\nгрозно и безбожно - някакъв си там Климент Охридски\nНай-после София си има една дълга линия на метрото.\nИ аз отначало се зарадвах, че всички боклуци и отпадъци от подлеза са махнати и много наши съграждани ще пътуват по-бързо, но после ми се сви сърцето многократно и затова споделям тук:\nнай-дълго правената станция на метрото - пред най-стария и най-големия наш университет - е грозна и безбожна,\nтя ни връща в късния соц отпреди перестройката.\nПрекалено много са местата и около тази станция, и в самото метро, на които надписите са като от бруталния атеизъм на социализма.\nЗа сведение на доктора на школата в Симеоново, който сега е министър-председател на страната и на и.д. кмета на София в момента, който е специализирал в КГБ в Москва,\nСвети Климент Охридски не е просто някакъв си преводач и книжовник, а е светец на православното християнство и затова, ако обичат, в най-скоро време да вземат да сменят всички надписи и табели, които ни връщат повече от 25 години назад.\nТук надписът е както трябва, но облицовката на отвесната стена е ужасяващо грозна.\nОт това място се вижда най-фрапантното несъответствие между красивата сграда отгоре и подлезът-спирка отдолу.\nТази станция я правиха толкова години. Повече от четири или пет години отдолу не можеше да се мине и никой не чистеше... Не помислиха ли за това, че освен като тела за превоз, жителите на столицата са и живи същества с чувство за красота?\nТака ли не намериха един архитект, който да им каже, че външният вид на отвесната стена поне малко трябва да се впише в околната архитектурна среда?\nСега дисонансът е нетърпим.\nНяма мрамор, няма гранит, няма варовик, няма камък - намерили една изкуствена плоскост с възможно най-грозния цвят и я лепнали за облицовка.\nИ още нещо за цвета - такъв цвят бяха едно време униформите на служителите на "народната милиция"...\nТук в подлеза колоната отляво е облицована с малки квадратни камъчета - това става.\nНа това изкуственото на другата колона и половина, с ужасяващия цвят, като почукаш, и дрънчи на кухо...\n... това изображение е приемливо...\nНякъде трябва да има ясен надпис кой е художникът или архитектът, който е негов автор.\nХубаво е, че има два компютъра с интернет, но седалките на тази станция би трябвало да са класически дървени пейки, а не тези металически.\n... това пано на стената сигурно трябва да ни внуши бодрото:\n"Напред, науката е слънце..."\nДобре, към това нямам концептуални и естетически забележки.\n... в мотрисите и схемите на линията над всяка врата пак е по социалистически...\nНе е светец на православието този Климент, а е там някой си.\nАтеизъм, 20 години след промените, след уж демократичните промени.\nИ други големи недостатъци има метрото.\nВ петък ходих до микрограда Люлин.\nКато слезе човек на метростанция Люлин, изобщо не може да разбере в коя част на този град в града попада.\nНяма карта на града никъде, няма писмена информация никъде - къде си, като се излезе от метрото в кой микрорайон попадаш, кои са другите линии на градския транспорт, с които да стигнеш там, накъдето си се запътил.\nПри това станцията Люлин е от най-старата отсечка, от преди години.\nИ това е като при соца - който владее информацията и ориентацията, той владее настоящето и бъдещето.\nНо, разбира се, не са виновни за всичко това само ББ от Симеоново и МГ от КГБ.\nВ последния брой на "Култура" има статия на архитект Христо Генчев за това колко много неща в метрото са били сбъркани още от самото начало - при избора на най-тежкия тип съветски соц метрополитен пред другите по-олекотени варианти.\nВижте тук http://www.kultura.bg/article.php?id=15981\nНо за вида на станцията пред Университета и за надписите в новата линия сигурно отговаря някой от сегашните градоуправници.\nАко трябва да посоча пример за уютно метро, доколкото е възможно в една подземна железница да има такова нещо, ще посоча Будапещенското.\nАко трябва да посоча пример за красиво метро, ще посоча Атинското.\nПърво, като конструкция е от най-олекотените, и макар че Атина е три пъти по-голяма от София, две трети от трите Атински линии са над земята. Продължителното пътуване в по-голямата си част е сред въздух и светлина, а не дълбоко под земята.\nИ второ, много по-важно.\nВ централните станции на Атинското метро има копия едно към едно на оригиналите на статуи, фризове и барелефи отгоре.\nПейките са от дърво.\nКогато в метростанциите има камък и дърво, те изглеждат по различен начин.\nСофия също е много стар град, има толкова много паметници от столетия и десетилетия... много от онова, което е отгоре, може да стопли смразяващия студ на грозотиите долу (не знам кои са архитектите, на които дължим всичко това в оформлението на станциите сега).\nНо, къде ти... като за начало поне надписите да оправят, че да разберем, че не сме все още при соца и че вече има свобода поне на религиозната ни съвест.\nPosted by Димка Гочева at 9:04 PM 3 comments:\n... се казва Амулиани.\nЕ, може би Тасос е по-близо до Пловдив, но Амулиани е още по-близо до София, отколкото Тасос, макар и с няколко километра. Особено ако се мине не през Кулата-Промахон, а през новия граничен пункт и после - през североизточната част на Халкидики.\nАмулиани е малко и чаровно, и все още неизвестно у нас.\nЗатова днес ще ви разкажа малко за него.\nНамира се между втория и третия ръкав, сиреч между Ситония и Атон, и дълго време е било собственост на Ватопедския манастир, но от 20-те години на миналия век на него си живеят целогодишно около 1000 души, а напоследък и туристите са разкрили природния му магнетизъм.\nТова е малкият пристан Трипити.\nТой е спирка на автобусите от Солун до Урануполи. От Солун, при това с автобус, който има десетки спирки, до него се пътува за около два часа и петнадесет минути, а от Урануполи - 15 минути.\nМалки ферита кръстосват през летния сезон на всеки половин час от Трипити до Амулиани и обратно.\nПътуването с ферито е 15 минути.\nИ както всичко останало в обществения транспорт на Елада и Халикидики, не само че е отлично уредено, безопасно и достатъчно редовно, но не e и скъпо.\nБилетът за отиването дотам с корабче е едно евро и половина, отиване и връщане - три евра.\nТаксата за преминаване на джип или лек автомобил е девет евро.\nНа островчето има и къмпинг, на който цените за всичко са същите, както и на нашето бетонизирано Черно море.\n...ако някой иска да ходи на плаж по коларски път през маслинова горичка и покрай солено езерце - ето, Амулиани, под носа ни...\n... а като си спомня, допреди няколко години и на Синеморец все още имаше природа, но вече я няма и там...\n... тези ярки лилави, цикламени, карминени, виолетови и оранжеви цветя по северните Егейски острови - и останалите цветове на дъгата се борят за присъствие сред цветовете на морето и небето...\nНа островчето има няколко уютни барчета и кафенета, но и традиционните псаротаверни, като тази, която предлага - както можете да прочетете на менюто - рибени кюфтенца, пълнени калмари, миди в лук на тиган, октоподи, приготвени всякак, и едно нещо, което така и този път не го разбрах какво е, сардела пандремени, сиреч омъжена сардела. Какво ли означава това в кулинарията - ако е живот и здраве, ще разбера някой\nдруг път, някоя следваща година.\n(От всички тия морски дарове най-обичам октоподи.)\nТук покрай другото ще вметна, че морските дарове - миди и калмари, сепии и октоподи, и прочие соленоводни безгръбначни - не се броят за животни и са разрешени за ядене и по време на пости.\nКак палмите цъфтят и прецъфтяват.\nА това е корабчето "Ксениа Мария", което няколко пъти на ден кръстосва от Амулиани до Упануполи, но също така и то обикаля около манастирите от отсамната страна на полуострова.\nТо само външно се преструва на корабче от Византийската империя.\nКато го гледах с каква бързина се стрелка насам-натам и как светкавично маневрира на миниатюрните кейчета, отвътре със сигурност то е най-модерното от всички в Атонския залив.\nПреди няколко години, май беше през 2005, бяхме тръгнали с децата на море от Стара Загора към Созопол.\nКато се качихме в автобуса, видяхме там Светла и Кристиян Енчеви, така че и те могат да разкажат за това комично пътуване, ако си го спомнят.\nМалко след като потегли от Зарата, автобусът се повреди, останахме няколко часа на шосето, после от Бургас беше часове наред невъзможно да се качим на какъвто и да било автобус или маршрутка (защото в нашия автобусен транспорт хората са натъпкани като сардела, макар и не пандремени) и все пак след 12 часа пътуване от Зарата, пристигнахме в Созопол с такси.\nЗатова, предпочитаме за почивка през лятото Елада.\nСпециално Халкидиките нито са далече, нито е по-скъпо, отколкото на Черно море и освен това в автобусите им има климатици и стюарди.\nВсичко е уредено така, че да можеш да почиваш и всеки ден да пътуваш лесно и удобно - било с автобус, било с малко фери, с корабче или лодка;\nна плаж или на културен туризъм или на поклонническо пътуване, без да ти трябва автомобил.\nНяма многоетажни бетонни сгради.\nPosted by Димка Гочева at 5:38 PM No comments:\nспециално за Петър Топуров - Урануполи, Атон, на прага на монашеската република\nПетре, честит празник на Рождеството Богородично, който ние празнуваме днес, а на Атон - след 13 дни. Край нямат тия разправии календарни...\nСнощи се върнахме късно през нощта с влака от Солун и сега слагам някои снимки от Урануполи - вратата към монашеската република на Атонските двайсет манастира.\nУтре ще добавя и текст за това как се стига до там - с влак и автобус, и как и с какви корабчета се разглеждат и посещават тези места. Е, ние жените, можем само да ги зърнем от корабчетата, но пак има какво да разкажем...\nИ така, днес продължавам с инфо за Петър, но и за всички, които могат да се заинтересуват:\n*от София до Урануполи на Атон, както и до най-отдалечените места на другите два ръкава, или "крачета", както ги наричат съседите, на Халкидиките - Касандра и Ситония, се стига много лесно и за също толкова време, колкото от София се пътува до Ахтопол или Шабла.\n**Има няколко пъти дневно автобуси на различни фирми, а има и влак до Атина през Солун, и влак само от София до Солун и обратно.\nНие обикновено пътуваме с влака, който тръгва сутрин в 7 от Централна гара и пристига там на обед, а се връщаме с влака, който тръгва от Солун в 5.30 следобед и пристига тук около полунощ.\nПътуването точно с този влак е удобно, защото има само два вагона и в него купетата имат по шест места. Има климатик.\nНа границата се бави малко или повече, в зависимост от това дали има много пътници от страни, които не са в ЕС или Шенген, защото им обработват паспортите и им дават наши или гръцки визи на място.\nОсвен това, което е също важно за Петър и неговите колеги-студенти, не е скъпо.\nБилетът за пътуването в двете посоки струва 35 лева - също толкова, колкото от София до Зарата и обратно.\nОт Солун се продължава с автобус.\nОт Солун до Урануполи автобусите пътуват два часа и половина - защото навлизат навътре в полустрова и минават през горната, планинската част на Халкидиките. Правят много спирки на много населени места, но повечето от тях си струва да бъдат видяни, защото са много живописни и с типичната за северната част на Балканския полуостров възрожденска архитектура от ХІХ век.\nЕдна от тези спирки е и Стагира - родното място на Аристотел, но за там ще напиша отделен пост :-)))\nАко се пътува с кола и се мине покрай морето и в най-горната част на Ситония, пътуването е много по-кратко.\nБилетът за автобус от Солун до Урануполи е 12 евро, в двете посоки 24 евра.\n***Известно неудобство има само в това, че в Солун же-пе гарата и автобусната гара не са наблизо и трябва да се пътува с автобус или с такси, което струва 6-7 евро.\nА на снимката отгоре виждате една от няколкото много малки улички на Урануполи и то тази, която е покрай пристанището - на табелата горе вдясно, която е в синьо с бели букви, както виждате, пише\n"Агиоретикес грамес - иситирия", сиреч "Светогорски линии - билети".\nОт това място могат да се купят билети за корабчетата и фериботчетата, но могат да се купят и при качване.\nЦената им е различна, в зависимост от това до кое от малките пристанища или пристани се пътува.\nОт Урануполи до пристана на Зографския манастир беше едно евро и нещо.\nСамият пристан на Зографския манастир го виждате на най-горната снимка на поста за пътуването покрай тях.\n*А билет за туристическо корабче, което обикаля за три часа около манастирите от тази страна, но без да акостира на нито един пристан, струва 15 евра.\nНа другите кораби-фериботи, които возят пътници и товари и спират на всички пристани от Урануполи до Дафни, също могат да се качват жени, но те си остават само на корабите.\nВсъщност, не е точно да се каже, че корабчетата "обикалят" полуострова, защото още преди 25 века, когато ветровете и теченията разбили корабите на персийските агресори в Атон, станало ясно, че този полуостров е изключително опасен за заобикаляне.\nКойто иска да разгледа или да посети манастирите, които са на източния бряг, тръгва с корабче от Йерисо(с), което е на около 20 километра по на север от Урануполи.\nДецата на корабчето се изреждат на връщане да въртят руля и да го "управляват".\nУрануполи откъм морето. В средата е византийската кула, която е музей.\nСтените на кулата са солидни.\nА тук Николай ме е снимал на едно от балкончета на кулата-музей.\nТази уличка, която се вижда отдолу, се превръща в коларски път и по него минават мъжете, които влизат в монашеската република по сушата.\nКойто иска пеш да обикаля манастирите, може да си купи тояга за опора от Урануполи.\nА тази снимка я направихме в неделя, когато за последно ходихме там (бяхме отседнали в малък хотел в комплекса, който е на три километра от пристанището).\nСлагам я тук нарочно, за да се види какви корабчета стотици пъти на ден свързват десетките гръцки острови и пристани - през лятото по-често, но и през другите нетуристически сезони достатъчно често и безопасно.\nМъчно ми е за хората, които се удавиха в Охридското езеро, тръгнали на поклонение към "Свети Наум". Бог да ги прости!\nНо това е заради безобразието да се пусне някаква антика от преди десетилетия да плава и при това да вози пътници!!!\nВидях снимки на въпросния "кораб" Илинден. Какъв кораб е било това?!? Една черупка, която отдавна е трябвало да отиде за старо желязо...\nА на снимката по-горе вляво се вижда ферито "Свети Пантелеймон" от Светогорските линии, което на най-долната си палуба качва коли и камиони, на горните две - посетители на манастирите и само разглеждащи туристки.\nФерито сутрин тръгва към пристаните на западните манастири в 9.45.\nВ дясната част на снимката най-голямото бяло корабче е туристическо - от тези, които за три часа стигат до Дафни и се връщат обратно към Урануполи.\nPosted by Димка Гочева at 10:29 PM 7 comments:\nвсички снимки на този пост са направени от Николай Гочев, на 31 август 2009 година, от корабчето "Капитан Фотис"\nPosted by Димка Гочева at 9:53 AM 2 comments:\nPosted by Димка Гочева at 6:40 PM 1 comment:


Какво е Mtel Extra SIM и как работи | Digital.bg\nПубликувано на 10.01.2017 10:33 / oт\nУслугата позволява провеждането на разговори през второ устройство, като се ползват включените минути от основния абонаментен план на клиента. Тя може да бъде полезна в различни ситуации. Например, ако ползввате смартфон или обикновен мобилен телефон, допълнителната карта може да се ползва с второ устройство. В този случай услугата е особено подходяща за хора, които разговарят непрекъснато и не искат батерията на основното им устройство да се изхабява бързо или пък работят в обстановка, която може да повреди смартфона.\nУслугата е идеална за активни спортисти, планинари, монтьори, градинари, строители и други. Тя също е практична и за притежателите на телефон в колата, като им позволява да ползват тази екстра със собствения си телефонен номер.\nКъде може да ви е полезна Extra SIM\nВ колата: Шофирате безопасно, докато разговаряте.\nЗа спорт: Вземете обикновен телефон за екстремните спортове и не се притеснявайте за смартфона си.\nНа плаж или в планина:Ползвате алтернативен телефон , без риск да изгубите или повредите смартфона си\nС таблети: Говорите от своя таблет с номера на мобилния си телефон.Ползвате мобилен телефон и интернет с един номер.\nExtra SIM  mtel  сим карти\n26.11.2017 в 12:00:00 AM\n21.11.2017 в 12:53:47 PM\n29.11.2017 в 02:00:00 PM


TBZ2 Файлово разширение - Какво е .tbz2 и как да се отвори? - ReviverSoft\nНачало » Файлови разширения » T » TBZ2 File Extension\nТип на файла: Tar BZip 2 Compressed File\nВие сте тук, защото вие имате файл с разширение файл, завършващ в .tbz2. Файлове с разширението на файла .tbz2 може да се стартира само от някои приложения. Това е възможно, че .tbz2 файлове са файлове с данни, а не на документи или на медии, което означава, че не са пригодени за гледане на всички.\nкакво е .tbz2&nbspфайл?\nTBZ2 файлове са катран и BZ2 компресирани файлови архиви. Те често се намират и са достъпни в UNIX системи. Тези файлове играят голяма роля в компресиране на файлове с помощта на Zip2 както и други TAR архиватори, защото те помагат не само в архивиране на данни, но също и в разпространението на данните по интернет. TBZ2 файлове обикновено са в бинарен формат и използването на тези файлове, компресиране на данни изисква Burrows колела трансформира както и Huffman ентропийно кодиране. TBZ2 файлове служат за съхранение на един файл, тъй като те обикновено са комбинирани с Катран файлове. Тези файлове могат да бъдат отворени, като ги декомпресиране първо, преди извличането им от архива те принадлежат. Версиите Smith Micro StuffIt Deluxe 2010 и 2011 са двете основни компресори, които поддържат TBZ2 файлове. Тези компресори са много мощни в свиването на файлове, без значение какъв тип данни е дали те са текстови документи и снимки и след това да го споделите в интернет.\nкак да отворите .tbz2 файл?\nСтартиране на .tbz2 файл, или всеки друг файл на вашия компютър, чрез двукратно щракване върху нея. Ако вашите файлови асоциации са създадени правилно, приложението, което е писано, за да отворите .tbz2 файл ще го отворите. Това е възможно, може да се наложи да изтеглите или закупуване на правилното прилагане. Възможно е също така, че имате правилното прилагане на вашия компютър, но .tbz2 файлове все още не са свързани с него. В този случай, когато се опитате да отворите .tbz2 файл, можете да кажете Windows кое приложение е правилната за този файл. От този момент нататък, откриване на .tbz2 Ще се отвори файл на правилното прилагане. Кликнете тук, за да се определи .tbz2 файлови грешки асоцииране\nприложения, които отварят .tbz2 досие\nБъдете внимателни, да не се преименува разширението на .tbz2&nbspфайлове, или всякакви други файлове. Това няма да промени вида на файла. Само специален софтуер за преобразуване може да се промени на файл от един тип файл в друг.\nФайлово разширение е набор от три или четири знака в края на името на файла, а в този случай, .tbz2.&nbspФайлови разширения ви кажа какъв тип файл и да е, и да разкажат Windows какви програми може да го отвори. Windows често се асоциира програма по подразбиране за всеки файлово разширение, така че, когато щракнете двукратно върху файла, програмата се стартира автоматично. Когато тази програма вече не е на вашия компютър, можете да получите съобщение за грешка, понякога, когато се опитате да отворите файла, свързан.\nFIX .tbz2 ГРЕШКИ ЗА СЪТРУДНИЧЕСТВО НА ФАЙЛОВЕТЕ\nПоправете файловото разширение .tbz2 сега


Едностаен уют – да, възможно е - Gloria Palace Residence\nЕдностаен уют – да, възможно е\nВсе повече млади хора или дами и господа на средна възраст, които са в нов етап от живота си търсят уединението на самостоятелно жилище. Една стая, баня и в повечето случаи – отделна кухня, която понякога е ефектно интегрирана в жилищната стая. Място за преспиване, място за отдих, за уединение, за работа – дом, парче от града само за теб. Точно такива дискретно обособени апартаменти, подходящи и за жилище, и за кабинет, ще намериш и в новия Gloria Palace Residence, който се изгражда по модерен и еко насочен проект в Горна Баня.\nСъс съвременните решения за дизайн е много лесно и едностайно жилище да се нареди, така че да дава едновременно уют и комфорт, без да отнема пространство. Трите лесни и ефективни стъпки за това са: сгъваеми мебели, вградени уреди и висящи декорации, които лесно могат да се плъзват и пренареждат. А интериорните дизайнери предлагат и още едно хитро решение – прозрачен параван, който да отдели жилищната част от кухнята или от спалната част, като едновременно създава усещане за пространство и допуска достатъчно светлина в отделената част.\nВ Gloria Palace Residence пък гарантират отлично решение на всяко едностайно жилище, така че да е съобразено с комфорта на всеки бъдещ жител на комплекса.


Елегантна рокля в много тъмно синьо с акцент на талията |KANELA\nКод на продукта: 0811\nЕлегантна рокля в тъмно синьо в комбинация с бяло и червено и акцент на талията. Моделът е прав, стилен и много универсален, тъй като е подходящ както за ежедневната визия на всяка дама, така и за специален повод. Няма допълнително закопчаване. Имитацията на две части - сако с пола, създава оптическо вталяване и издължава силуета. Материята е релефна, непрозрачна, подходяща за по-хладните и преходни сезон с еластичност от 2-3см. Роклята няма подплата, не се мачка и не изисква специална обработка.\n98 106 112 120 126\n92 100 108 114 120\n106 112 120 126 130\n106 109 110 110 111\nСтилна синя рокля с червени цветя


Admin 14/01/2018 09:53 Бизнес 0\nСнимка: НК "Индустриални зони"\nОбщина Кюстендил е определила терен с площ 190 дка за развитие на индустриална зона. Земята се намира на 200 метра от пътя за Македония и на не повече от 1 км от трасето за жп коридора номер 8, съобщава Investor.bg.\nОбщината в града и Националната компания „Индустриални зони“ са сключили меморандум за сътрудничество по осъществяването на проекта, съобщават от компанията. Кюстендил има потенциал за реализирането на индустриален парк, коментира изпълнителният директор на Антоанета Барес при подписване на документа.\nВ края на миналата година бе подписан договор за изграждане на индустриална зона и в Сандански.


2020-09-24 @ 17:21 EEST\nАвторът на култовата песен на "Юрая хийп" - "Джулай морнинг", Кен Хенсли е очарован от България и българското червено вино, сподели за НДТ кметът на Каварна Цонко Цонев, който е домакин на двете рок легенди - Джон Лоутън и Кен Хенсли. Цонев разкри още, че двамата са настанени в комплекс "Роял коув", където миналата година Джон и съпругата му Ирис си купиха апартамент.\nГостоприемния домакин гостил двамата рок динозаври в култовата кръчма на брега на морето "Българка", където Хенсли опитал рибена чорба и заявил, че не е ял по-голяма вкусотия. Динозавърът бил запленен и от българското червено вино. Обичал да похапва още пилешко и палачинки, разкри още Цонев. В знак на признателност за гостоприемството Хенсли подарил на каварненския градоначалник последния си двоен DVD албум.<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nЦонев разкри още, че двамата му гости заедно с него гледали финалния мач на Европейското първенство в бар "Корнер" в центъра на Каварна. "Аз бях за испанците. За тях държаха и Хенсли и Лоутън. Мотивите им бяха, че и двамата живеят в Испания и затова поддържат испанския тим. Интересното бе, че и Ирис - съпругата на Лоутън, която по рождение е германка, викаше за испанците" - разказа още Цонко Цонев.\nДвамата рок-динозаври напускат столицата на рока - Каварна на 2 юли и поемат към Южното Черноморие, където ще имат концерти. Хенсли споделил, че много съжалява, че няма да може да поиграе голф с бащата метъла Алис Купър. Легендата ще пее на каварненска сцена на 6 юли в рамките на тазгодишното издание на Калиакра рок фест и на следващия ден ще играе голф в "Блек сий рама", игрището, на което неотдавна своите удари пробва и камата Христо Стоичков. Самото игрище е проектирано от легендата Гари Плеър, известен като Черния рицар на голфа. Хенсли разказал, че двамата с Купър са се срещали на голф полето и бащата на метъла бил сред чудесните голфъри.


Любовта е птица | Проза | Teenzona.com\nВсичко започна неотдавна. Много харесвах едно момче. Казва се Даниел. Запознахме се в една дискотека преди време, още тогава, преди да го познавам не можех да откъсна очи от него. Просто беше като магия. Нещата се развиха така както искам, но само в началото. Цялата история ще научите по-надолу.\nКазвам се Ива, на 16 години съм. Обичам забавленията, приятелите си и най- вече обичам когато има кого да обичам по онзи начин. Силно се надявах този човек да е Дани.\nЕто как започна всичко. С най- добрата ми приятелка (Мария) си падахме големи купонджийки, и разбира се обичахме да привличаме вниманието на всички. Особено на създанията от мъжки пол. Ходихме в - Cаrrolla- всяка събота. Това е Дискотеката. С главно - Д- , жестока е! Но както и да е. Беше събота. Танцувахме си както винаги, привличахме вниманието, но ... в дискотеката влязоха нова група непознати момчета. Бяха 5. - Водача- им беше. . зашеметяващ. Красив, с руса коса, сини очи, атлетично тяло... , но аз не гледах него. Гледах момчето почти забутано в края на групичката. Сякаш прожекторите огряваха само него. Никой друг не съществуваше. Казах, че - водача- им бил красив, но... това момче беше сигурно 100 пъти по-хубаво. Висок около 1,80, с черна коса, а очите му както по-късно разбрах... толкова приятно кафяви. Излъчваха топлина и нежност. Да, това беше Дани. Показах го веднага на Мария.\n- Непременно трябва да се запозная с него! Той е по-различен! - промълвих аз.\n- Така каза и за предишните - отговори с леко недоверие Мария.\n- Не, не! Този е! - отново проявих твърдоглавост...\nГрупичката тръгна към бара, ние също. Поръчаха си напитки, ние също. Бях толкова развълнувана. Просто нямаше как да не запаля цигара. Забелязах обаче един факт който ме разтрои... Дани не беше сред групичката от момчета. - Ох, какво пък. Ще го изчакам. Тъкмо когато огънят галеше началото на горчивото удоволствие, някой дръпна цигарата и каза:\n- Пушенето е вредно! - беше Дани.\nЗамръзнах на място. Не знаех какво да кажа, но за щастие (или може би нещастие) се освестих набързо.\n- Може и така да е. Но нали това си е моето здраве. Не твоето.\n- Може и така да е. Да, но не мога да гледам как младо и хубаво момиче като теб си съсипва живота.\n- Просто съм развълнувана - отново женска тактика и намеци...\n- От какво си толкова развълнувана? - попита отново Дани с мек глас, леко смутен явно...\n- Ще ти кажа, но отвън, тук е много шумно. - хвърлих поглед към Мария и й намигнах леко.\nВече излизахме навън. Беше доста хладно, пък аз не си бях взела нито яке, нито блуза. Опитах да се самонавия, че не ми е студено. Пък и в компанията на такова момче студа ми беше последна грижа.\n- Та... от какво се развълнувана така? - попита Дани\n- От присъствието ти. - изобщо не се смутих, хвърлих му лека усмивка, той ми отвърна...\n- Даниел, приятно ми е! - Дани протегна ръка за да се здрависаме.\n- Ива... на мен ми е още по-приятно. - когато ръцете ни се докоснаха почувствах, че пламвам... Ръкостискането му не бе нито силно, нито слабо...\n- Често ли идваш тук? - попита Дани.\n- Да, всяка събота.\n- Ще се радвам, да се виждаме и извън дискотеката.\n- О, разбира се! Аз също ще се радвам - само това и чаках, направо летях...\n- Добре, но... не ти ли е студено така?\n- Ами... опитвам се да се самонавия.\n- Самонавивай се колкото искаш, но ще настинеш - Дани свали блузата си й ми я подаде. Остана само по бяла тениска. Вече ясно се виждаха очертанията на тялото му... Господи, такова тяло не бях виждала... Докато обличах блузата усетих аромата на парфюма му. Беше напоена с него... Вълшебно. . Нищо не може да се сравни с чувството когато усещаш парфюма на обекта на чувствата ти...\n- Няма ли да ти стане студено сега на теб? - гласа ми беше загрижен, а и наистина си бях загрижена. Ако настине няма да мога да го виждам.\n- Ако мислиш, че ми е студено се приближи и ме прегърни, може и да ме стоплиш. - това момче си имаше страшен подход към момичетата... Приближих се и го прегърнах... - Хайде да седнем на някоя пейка - предложи Дани...\n- Добре - щастието в мен се надигаше все повече\nСедяхме на пейката близо 3 часа, говорихме си, смеехме се... Беше просто ... невероятно. Той ме целуна. Никога не се бях чувствала така. Никога... Караше мен, момичето способно да оплете всяко момче, да се чувствам така слаба... Имах нужда от закрилата му... Имах нужда от това да е до мен...\n- След малко трябва да тръгвам, съжалявам много. Ако искаш утре може да се видим отново. Ще се радвам! - каза Дани\nНатъжих се... исках той да остане така завинаги, но знам, че беше невъзможно.\n- И аз ще се радвам... Само ми дай телефона си...\nЕ, разменихме си телефоните. Видяхме се на следващия ден и на по- следващия. Виждахме се всеки ден. Естествено бяхме гаджета. Ходихме вече 2 седмици, когато забелязах, че Дани наистина е влюбен, прекалено влюбен. Искаше да знае къде съм била, с кого, кога точно... Ревнуваше ужасно много от всеки. Това ми харесваше, но само в началото... Чувствах се обичана и имах вниматието му, интереса му. Но после започна да се сърди за дреболии... . Малко по малко той убиваше любовта ми, а неговата растеше... Не можех да издържам вече... Мина месец-два... Господи, обичам го, но не мога да издържам наистина! Единствения начин е раздяла. Но ще боли. Много ще боли. Реших. Ще му кажа, че приключваме връзката си... Още тази събота...\n- Трябва да говоря с теб - казах аз с твърд престорен глас\n- Добре, миличко - отговори той, нищо неподозиращ за удара който щях да му нанеса...\n- Когато един човек се чувства затворен в клетка... - започнах аз... Той ме изгреда странно, но нищо не каза - ... той се опитва да избяга. Когато един човек задушава с любовта си любимия човек... той отново опитва да избяга, за да успее да си поеме въздух. Ти ми нямаше доверие за почти нищо. Каква връзка може да е това? Аз нямах нищо против да сме заедно да се обичаме, да бъдем един до друг, но с твоето недоверие и ревност ти убиваше малко по малко любовта ми... Още те обичам и наистина ми е трудно да се разделим, но... Любовта е птица, тя има нужда да лети... Аз също съм като птица и имам нужда от свободата си. Надявам се да си щастлив, много щастлив. Няма да забравя миговете заедно...\nИва се обърна и си тръгна към вкъщи, усещаше празнина на мястото на сърцето си... Бе го оставила при Дани, но свободата й я правеше безкрайно щастлива... Щеше да мине известно време и щеше да забрави Дани колкото да не я боли, но спомена си остава...\n05 Септ 2005 г.\nkrava_i_polovina #1, 05 Септ 2005 г.\ntova e po4ti to4no moqta istoriq s sega6noto mi gaje hodim ve4e 6 meseca,no toi ima sa6tiq harakter kato Dani.\nCaTwOMaN #2, 05 Септ 2005 г.\nЛошо...,не е хубаво да е толкова ревнив...Да ти обръща внимание да,но не и да знае какво правиш всяка свободна секунда когато не си до него... Опитах да направя разказчето нещо като тип ~изповед~ ... Все едно някоя приятелка разказва историята си на друга нещо се оплетох ама карай\nLean_f #3, 06 Септ 2005 г.\nMnogo e hubavo.Sporeed men nai-huubavi sa istinskiite istorii .\nCaTwOMaN #4, 06 Септ 2005 г.\nами не мисля да има продължение...,но ако все пак нещо ми щукне в главата ще го напиша\npink_angel #5, 06 Септ 2005 г.\na za6to prosto ne mu kaza 4e ima6 nujda ot pove4e svoboda?\nCaTwOMaN #6, 06 Септ 2005 г.\nисторията не е моя въпреки,че съм се чувствала като затворена в клетка...\nliu_3 #7, 10 Авг 2006 г.\nMnogo mi haresa...BraVo !\nМузиката - начин на живот\nПогледни ме, пиле\nЕдна бяла зима


Ето го новото Subaru Forester - ᐉ Новини от Fakti.bg - Авто | ФАКТИ.БГ\nНастимир Ананиев пред ФАКТИ: Не само са ни подслушвали, следели са ни и физическипреди час и 56 минути\nКитайското посолство за ФАКТИ: Теорията, че вирусът е създаден в лаборатория, е спекулацияпреди 2 часа и 1 минута\nУволниха майката на Тото от длъжност в министерството на регионалното развитиепреди 2 часа и 7 минути\nВижте ясно разликата в темпа на ваксинация в Европа (СНИМКА)преди 2 часа и 27 минути\nАктуализираният кросоувър Subaru Forester получи както външни, така и технически подобрения\nЕто го новото Subaru Forester\nПубликувана: 15 Юни, 2021 15:17\n20 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 5859\nНовото Subaru Outback най-накрая пристигна в Европа 29 Март, 2021 13:06\nSubaru показа новия BRZ 18 Ноември, 2020 17:58\nSubaru представи актуализирания кросоувър Forester, който получи както външни, така и технически промени. Първоначално дебютира само версия за японския пазар, но през следващите месеци трябва да бъде представена и версия с ляв волан, която да се появи в Европа и у нас.\nВъншно са направени козметични промени в светодиодната оптика (фаровете) и радиаторната решетката, която има нов вид с U-образни елементи. Освен това колата получава и нови джанти.\nОт техническа страна инженерите прилагат по-спортни настройки на окачването, оптимизират e-active системата за управление хибридния тракт, а също така използват камера с увеличен ъгъл на покритие за собствената си система за безопасност EyeSight.\nГамата двигатели на Subaru Forester за японския пазар ще остане същата. Както и преди, кросоувърът ще се предлага с 2.0-литров бензинов двигател с мощност 145 к.с. и 188 Нм въртящ момент, както и с 1,8-литров компресорен двигател, произвеждащ 177 конски сили.\nВ допълнение, моделът ще се предлага с хибриден силов тракт, базиран на двулитров агрегат, съчетан с компактен електрически мотор с 16 конски сили. Във всички случаи като трансмисия се използва вариатор и системата за задвижване на четирите колела.\nПрекалено маломощни за голямото купе на Форестър мотори! Защо само 145 коня от 2 литра и това 2022 година модел - излагация!\nтова е колата ..... всичко де що е Made in Japan, продължава да е еталон за качество ! Виж, френските коли не могат да се похвалят с такава пословична здравина и качество, но пък поне са евтинки и достъпни за масовата аудитория !\nДосега само в XV бяха маломощните мотори по 116 коня - Но Ферестър е големичък и си иска поне 190 коня и 450 НМ от 1800 об. които ги има конкурента му Тигуан и то в бензиновия 2 литров Тигуан фейслифт юни 2020 г. - при тея данни Тигуан е първенец още повече че има и още по мощен обикновен Тигуан с дву литров би турбо бензин 245 коня и 400 нм. във фейслифта юни 2020 г. и Ер лайн Тигуан 2021 г. с 2.5 литров Би турбо бензин с 321 коня и 550 нм....тука вече Форестър 2022 г. тотално умря!!!\nДаже и не е, но явно ще е трудно да го разбереш. Прочети малко литература и се просвети за издържливост на моторите\nА кой си купува SUV за да се състезава. То затова си има Impreza WRX\nКъдето ще излезе това СУбару, Тигуана ще го събират и ще го сглобяват обратно като играчка от яйце Kinder.\nПубликувано във факти.бг: 2.0-литров бензинов двигател с мощност 145 к.с. и 188 Нм въртящ момент, каква е тая излагация за това голямо купе. Октавията на метан е с 200 Нм въртящ момент. Слаба работа.\nДо коментар #6 от "Джонката":\nЕми купи си Октавия на метан тогава. И влез с нея в гората.\nТигуана викаш е първенец. Първи е към сервизите 😚\nАма мнооого технически разлики да му сложат един 320 кс с bi-turbo да върви , ХАХАХАХА тези не се научиха и това е нито колите им нито джиповете нищо не им върви малки двигатели не вървят и това е защо на импрезата не сложат V8,V10 с 400кс , 500кс и т.н , бмв с най малкия двигател ще ги задмине и мерцедес и ауди и всяка НЕМСКА машина ще ги задмине на светофара и по лукс и техника по всичко , на магистралата на черно на бяло НАВСЯКЪДЕ .Японски , китайски боклуци НЕ мерси .\nКоментиран от #11, #12, #16, #17\nДИЗЕЛ за винаги! Тва вече не съ коли а кочиняци!\nДо коментар #9 от "бавни коли":\nБавни коли са германските. Я да видим кое БМВ или Ауди ще задмине Лексус ЛФА или Нисан ГТР???? Никое хаха\nДо коментар #2 от "реноентусиаст🇫🇷":\nТака ми харесваш ! Оня мишо с незнаен произход треаше да напусне острова в куфара. Нямаше как.\nДо коментар #11 от "авто фен":\nLexus LFA си остава и до днес - повече от 10 години, откакто я пуснаха тая машина и я спряха година по-късно, единственият добър спортен автомобил на тази марка. Толкова добър наистина, че и самите Lexus се оказаха напълно неспособни да направят не по-добър, а поне също толкова добър по-нов модел. Това не е особено съществен повод за гордост. Това, че веднъж ти се е получило. Що са касае до GTR... не е лошо да поживееш още малко и да покараш истински коли, за да разбереш какви глупости плещиш. Това, че една кола прави с 5 десети по-добро време на драг със старт от място, не може да бъде единственият критерии, за да провъзгласиш един автомобил за по-добър от друг. Даже не стига и за да го провъзгласиш за по-бърз. Щото, всяко Порше с над 400 коня, всяко Ауди с над 500, всяко М или АМГ с над 500, е несравнимо по-добър спортен автомобил от ГТР...\nЕдин харесва попа.....,друг попадията и тъка!\nТи нямаш ли домашни да пишеш?\nАРЕ ПАК ВСЕКИ СИ ХВАЛИ ТУЙ ЩО СИ ИМА И ПО ГОЛЕМ ОТ НЕГО НЕМА - ВСИЧКИ СТЕ СМЕШНИЦИ АМА ГОЛЕМИ КОЙТО НЕ Е КАРАЛ СУБАРУ НЯМА ДУМАТА АЗ ИМАМ ДВЕ И НЕ КОМЕНТИРАМ НИЩО\nНА писта се гледа кое какъв автомобил Нисана без да е спортна марка е по-бързата и по-спортната кола от германските аудита,бмвета и други еднодневки. Лексуса също.Лексуса за разлика от германските ширпотреби е по-скъп и бутиков автомобил в ограничена серия, това го прави уникален. Германците наливат ширпотреба за масите. лексуа е класа, инженерно изкуство и Лексус не го праодава за печалба,а за престиж. Дори 10 години по-късно няма Ауди или БМВ по-бързо от този Лексус,ако ще със 700 коня да са, нямат такава кола.Защото не само конете правят една кола бърза,както добре знаеш.\nЩом LFA е единственият спортен и добър автомобил на Лексус, то значи Ауди и БМВ нямат нито един добър спортен автомобилзащото и до ден днешен нямат толкова бърза кола да са произвели в цялата си жалка история. Това е комплимент към японските инженери на Лексус.\nТрудна работа, АМГ ГТ е с половин минута преди Лексуса и 40ссек пред Нисана на Нюрбургринг.