Михаил Неделчев - За историята на появата на едно слово за поета Любомир Левчев\nНикога не съм си представял през 60-те и 70-те години на миналия век, че ще ми се наложи да напиша слово/статия за Любомир Левчев. Няма да обяснявам подробно защо не съм харесвал и поезията му, и личностното му поведение. Те винаги са ми били абсолютно чужди. Винаги съм знаел, че той и съратниците му са цялостен продукт на комунистическата идеология, че - за разлика от по-стари поети и стихотворци - той не е имал нужда да се "пренастройва", че идеологията е просмукана в мислите и думите му, че е пронизан от патоса ѝ, че тя за него е станала нещо "органично", че самите му метафори и стил на изказ са "червени". При самата му поетическа лексика се е извършил един естествен и спонтанен подбор на идеологически маркирани образи и словосъчетания: доминира пламтящото, бързо движещото се, устремното, признаците на радикалните промени, младежкото. Ако трябва да му намерим едно-единствено тогавашно българско име на всичко това, то може да е само следното: комсомолско. Любомир Левчев наистина е превърнал през 50-те и началото на 60-те години това "комсомолско" в своя същност, в свой манталитет, в своя психология. Всъщност - колкото той го е "превърнал", толкова и него са го "моделирали" в тази насока. И то е българското младежко съответствие, "проекция" на "с ъ в е т с к о т о". Ще кажа нещо още по-парадоксално, за да поясня темата си. Независимо от напъните му, един Слав Хр. Караславов например е с единия си крак наистина още в "старото" село, личи си как се старае да мисли комунистически, как това му струва усилия.\nНо и Левчев е твърде различен като мислене от старите комунисти, "калени" в класови битки. Те имат друг строг и критичен към всички и към себе си изказ (Георги Джагаров и Иван Динков са техни продължители). Те са някаква особена порода "дървени" идеалисти. Те имат и памет за старите форми на литературен живот и дори нещо като респект към предишните, почти изцяло отстранени, активни между двете световни войни буржоазни литератори. Левчев е "направен" от функциониращата на власт идеология - с целия ѝ могъщ натиск върху цялостната социална действителост, с всичките ѝ последващи "измени" на самата себе си, с подлостите, преобръщанията, замазването и разкрасяването на реалната действителност. Той е научен да бъде патетик на всяка цена и във всяка ситуация; научен е да не се черви от идеологическите лъжи, защото "бъдещето", щастливото, ще оправдае всичко. Той и неговите съмишленици от поколението са изцяло нов "продукт", израснал върху една "tabula rasa"; те изповядват идеологията така, както дишат. (Според класическото определение за идеология, това е едно пълноценно усвоено и функциониращо в полето на литературата "фалшиво съзнание".) При това Любомир Левчев безспорно бе извънредно талантлив в боравенето със словото, стихотворенията му звучаха убедително за една голяма аудитория, създаваха илюзия за искреност. Вероятно, наистина е вярвал във "всичко това". А и в един момент му е станало извънредно изгодно и в битов, и в кариерен план.\nИ така, защо в такъв случай направих този пределен компромис да го представя с публично слово на толкова важните за мен пловдивски акции?\nНакратко предисторията: с Любомир Левчев във времето на моите илюзии да стана "нормален" литературен критик без големи компромиси през периода 1965-1972 г. така и не станахме близки - дори и като отчитаме всичките съществуващи дистанции на възрастовата разлика (макар и сравнително минимална). А Левчев бе голям майстор на създаващо интимитет общуване с нови перспективни литератори...\nПрез това време завърших славянска филология в Университета през 1968 г., дебютирах с критически текстове из литературната периодика, бях в последните два курса председател на Кръжока по литературна критика към Факултета по славянски филологии, преживях драматично еуфорията и погрома на Пражка пролет-1968, изкарах два редакторски стажа от по година - в сп. "Родна реч" и в "Литературен фронт", попаднах във вихъра на различни взаимоотношения от литературния живот, кандидатствах и получих място на аспирант в катедрата по "Теория на литературата". И започнаха несекващи идеологически сблъсъци, неспиращите до 1989 г. наблюдения и санкциониране от страна на Държавна сигурност, разочарованието ми от тогавашната (не)възможност за академична кариера, насочването ми към текстологията и по-общо - литературната история. (Описал съм всички тези сюжети в студиите ми: "Когато бях "млад критик-структуралист": Три сюжета на приближаване и самоидентифициране" в сб. "Векът на структурализма" - НБУ, 2017, с. 129-157, и "Моята 1968-а година" в сб. "1968. Поредица "Годините на литературата", НБУ, Сиела, 2009).\nКак се случи завръзката на тази история? През втората година на моята аспирантура бях за няколко месеца на "изпитателен" стаж в редакцията на "Литературен фронт". Смениха се главните редактори - Богомил Райнов бе заместен с Любомир Левчев. Той ме повика в кабинета си и ми съобщи, че редакторството ми се прекратява, тъй като съм "отишъл в Университета". А аз имах уговорка с предишния главен редактор, че работата ми в редакцията ще продължи. Както и да е, разказах за тази ситуация на Георги Джагаров (той общуваше трапезно от време на време с Румяна Узунова, Светлозар Игов и с мен). Джагаров бе председател на СБП, предложи ми да му стана нещатен съветник, като задължението ми щеше да бъде да следя текущата литературна преса и да му обръщам внимание върху значимото. Така започна една кратковременна трудна и интересна "служба", която ще опиша другаде. Точно тогава се случи и драматичната свръхконфликтна ситуация, в която, без да искам, бях забъркан.\nОбядваме някъде през 1971 или през 1972 година с Огнян Фунев, сина на големия скулптор Иван Фунев, самият той много талантлив художник-плакатист, женен първо за дъщерята на страшния ръководител на ДС и висш партиен фунционер Ангел Цанев, а след това - след скандален развод, с дъщерята на още по-високо стоящия в комунистическата йерархия член на Политбюро Борис Велчев. Огнян - разглезен симпатичен соцплейбой - пребиваваше в различни привилегировани малки кръгове, включително и най-висшите на комунистическите големци. И ето, че той направи непростима грешка. Докато дърдорехме и клюкарехме за това и онова, той ми каза нещо в духа: "А там вашият Джагаров в Писателския клуб правел всяка вечер големи пиянски изпълнения...". Разбрах, че за това е разказвал Любомир Левчев в компанията на Людмила Живкова. А това означаваше и слухът да стигне и до "първия ръководител на Партията и Държавата" Тодор Живков; означаваше опит Джагаров да бъде компрометиран. В тези дни Джагаров и Левчев демонстрираха пълно единодействие в Съюза на писателите, кълняха се един в друг. "Огняне, не трябваше да ми го казваш! Сега съм длъжен да предупредя Джагаров! Знаеш, че съм негов съветник!" Огнян се втрещи, разбра, че наистина е направил голяма грешка: заклеваше ме да не казвам нищо на Джагаров. Бях непреклонен, казах му, че напротив: веднага ще говоря с него. Все пак, не бе само естествената лоялност. Предпочитах кариерно растящите, които общуваха с Бащата, отколкото тези, които се въртяха около Дъщерята - пак заради Бащата (вж. студията на проф. Никола Георгиев "Семейството: начин на употреба" в "Нова книга на българския народ"). Разделихме се доста напрегнато с Огнян. От клуба на ул. "Граф Игнатиев" отидох към клуба на ул. "Ангел Кънчев", но се качих нагоре към шефския етаж на СБП. Знаех какви рискове поемам, какви чудовищни неприятности сам ще се причиня. Но нямах избор, така мислех тогава...\nДжагаров не беше в сградата. Видях главния секретар Дико Фучеджиев, реших, че трябва да предупредя за интригите на Любомир Левчев и него. Знаеше се, Дико Фучеджиев никак не обича главния редактор на съюзното "боево" издание. Макар да бе пределно сдържан човек, очевидно се зарадва на моя разказ. Увери ме, че той самият ще разкаже всичко на Джагаров, щом той се върне в кабинета си. Прибрах се вкъщи с лош вкус в устата, с усещането за предстояща заплаха.\nНе знаех за разгорялата се следобед драма в кабинета на Председателя. Джагаров се върнал, в един момент при него влетял Левчев. Изригнал проклятия срещу този долен интригант, т.е. срещу мен. Явно, междувременно е текла оживена телефонна комуникация: след като Огнян Фунев се оплакал на жена си от мен и глупавата ми лоялност, тя се е обадила на Левчев да го предупреди за моите намерения. И Левчев изкрещял на Джагаров, че всичко, което аз съм му казал за говоренето пред Живкова и останалите не е верно, че аз съм си го измислил. Той е вярвал, че веднага съм докладвал чутото от Фунев. "За какво говориш, Любо?", попитал Джагаров. Дико Фучеджиев също още не се бил срещал с него. Левчев се стъписал. Тук вече мога да гадая, логичният въпрос би бил: "А ти откъде знаеш той какво би ми казал?". Левчев просто се издал.\nПовикаха ме привечер при Джагаров, там бе и Дико Фучеджиев. "Е, кажи?", изрече нетърпеливо той. "Кое" - попитах аз, в желанието си да не приличам на прекомерно устремен към клюката персонаж от френска или италианска пиеса. "Ами, онова, с Левчев". Предадох дословно разговора си с Огнян Фунев, Джагаров го познаваше. Коментирахме глупостта на неволното самопризнание на Любомир Левчев.\nСлезнахме долу в ресторанта. Джагаров нареди на салонния управител да не допускат никого до масата ни. Тази вечер се побратимихме. Резнахме си дланите, смесихме кръвта си. Джагаров ми каза, че никога няма да забрави моята преданост. Казах му, че съм постъпил принципно. "Той е много отмъстителен, ще ти вреди всячески" - каза ми за Левчев. Знаех, нямаше нужда да ми го напомня.\nИ отношенията ни с Левчев радикално се влошиха. Колеги са ми казвали как, кога и какво е говорил срещу мен. Левчев бе принуден да сдаде "Литературен фронт", бе пратен в Отечествения фронт като негов първи зам.-председател на Националния му съвет; коментираше се в писателските среди, че това е "трета глуха". Дойде обаче силното време на Людмила Живкова и Левчев бе привлечен в Комитета за култура като неин пръв заместник. А през 1979 г. триумфално се завърна в Съюза на българските писатели, откъдето наистина му идваше силата.\nНо и самият Джагаров скоро след нашия случай бе окончателно преместен в Държавния съвет. Отнета му бе естествената среда; лишиха го - въпреки всичките постове и почести - от усещането, че е едноличен стопанин на литературната нива, както се изразяваше проф. Богдан Богданов. Група недоубити джагаровисти участвахме в негова утешителна творческа вечер в Немския културен център. Аз написах статия за поезията му, не се отказвам от нея.\nРаботех от средата на 70-те и през 80-те в отдел "Литературно наследство" на издателство "Български писател", а критическата си работа вършех предимно из допуснали ме провинциални центрове, чрез сказки и беседи, чрез представяне на автори навсякъде из страната, чрез телевизионни и радиопредавания. Яви се някъде през 1981 г. отлична възможност за изява. Моят голям приятел, пловдивският поет Веселин Сариев, стана отговорник за литературните дейности в прекрасния, много посещаван и модернистичен като архитектура Младежки дом до Цар-Симеоновата градина (старото ѝ име). И Весо предложи да направим някаква поредица от акции. Решихме да я кръстим "Литературни петъци в Пловдив" - предимно срещи с поети, с критически представяния, с авторски четения и с разговори след това с писателя. Вечерите щяха да се провеждат един път в месеца в голямата зала на Дома, щяха да бъдат водени от Веселин Сариев, а критическите представяния щях да правя аз. Получихме пълна подкрепа от благожелателния директор бате Данчо Георгиев. В тези години в Пловдив имаше силна компактна група от млади и няколко талантливи по-възрастни поети. Всред младите бяха съперничещите си Добромир Тонев и Веселин Сариев. С колегата Огнян Сапарев сключихме сепаративен пакт за ненападение: той щеше да гарантира за толерантността на Добри, а аз - на Весо. Спазихме договора дълги години. Всичко това подпомагаше начинанието.\nНашите литературни петъци в Пловдив доста бързо спечелиха популярност. Постоянната ни аудитория нарастваше. За срещата с Радой Ралин пазеше милиция - за охрана на реда, не за недопускане. Сензации станаха вечерите на Христо Фотев и особено на Константин Павлов (той имаше основателната опозиционна слава на забранен поет). Препълнена беше залата за срещите с Блага Димитрова и Валери Петров. Аудиторията бе наистина активна в задаването на своите въпроси, с кратки изказвания. Правеха се аудиозаписи на всички вечери (все още не сме ги дешифрирали напълно; семейство Сариеви пазят цялата документация). Уредихме за телевизията да се правят петнайсетминутни репортажи и така направихме акцията популярна в цялата страна. Бяхме правили и компромиси при подбора на поканените, но все пак сравнително допустими: така например; бяхме канили например един Владимир Голев не като поет, а по-скоро като автор на мемоарна книга за Банско и банскалии...\nВ София се заговори за Петъците: случвали се някакви небивали алтернативни на официозната култура събития. И започнаха нашите беди. От СБП пратиха някакви протестни писма до Градския комитет на Комсомола (Домът беше на негово подчинение), до Партията и до други местни структури: кой ги избира представяните поети; това ли са най-видните съвременни поети; защо точно този критик говори всеки път за тях? Основни говорители на тези настроения бяха партийният секретар на СБП Евтим Евтимов и секретарите Матей Шопкин и Лъчезар Еленков, но и още други. Ние пък (си) казахме, че тези няма никога да ги каним. Но нещата загрубяваха: от ЦК на Комсомола бяха принудени да изпратят емисари за анкета, макар председателката Станка Шопова да бе като стихотворка фенка на очарователния и толкова талантлив Веселин Сариев. (Все пак, повторната анкета по-късно, ръководена от секретаря на ЦК на ДКМС Николай Добрев оневини Сариев и другите.)\nИ ето, тук пътищата ми отново се пресякоха с Любомир Левчев...\nНе бяхме се виждали с Джагаров отдавна. Бяхме седнали с неколцина литератори в някогашния бар "Астория", в луксозно подземие на бул. "Цар Освободител" - станал за кратко време Клуб на актьора. Черпим се, гледаме пъстрата публика. И ето го Джагаров, в настроение, идва от Сливен, води със себе си местно момче, циганче - кандидат-поет. Каним го на нашата маса. Представя ни с щедри похвали момчето. Ново явяване: в сумрачния бар влизат Любомир Левчев с известен актьор от Народния театър. С Джагаров разменят шумни и радостни приветствия. Джагаров се обръща към нас: "Какво добро момче е Любо!" Останах втрещен: "Ама Вие не помните ли онзи конфликт преди десетина години?!" И получих още по-втрещяващ ме отговор: "Я не ме меси в твоите работи!" Значи, какво излизаше, че моята толкова много струвала ми лоялност към Председателя беше някаква глупава и малозначителна "моя работа"!? Не успях дори да реагирам. А къде оставаше нашето побратимяване за вечни времена?!\nПочувствах се абсолютно нелепо. В миг се усетих освободен от клетвената декларация за лоялност; разбрах, че за съжаление, от страна на литературните комунистически велможи (въпреки че запазвах в някаква степен респекта си и уважението си към Джагаров) отношенията към нас, литературния плебс, не са като към равен с равен, че дадената дума всъщност нищо не струва. Изтрезнях...\nНа другия ден си казах: ами да, ще поканя Левчев да спаси Петъците, все пак той е един талантлив литератор, не е като другите бездарници. Говорих по телефона в Пловдив с Веселин Сариев; той веднага възприе спасителната идея. Седнах и написах писмо до председателя и го занесох на "Ангел Кънчев" 5, връчих го на секретарката на председателя. Ето писмото:\nУважаеми другарю Левчев,\nот близо три години Окръжният младежки дом "Йорданка Николова" в Пловдив провежда ЛИТЕРАТУРНИ ПЕТЪЦИ В ПЛОВДИВ. Това са срещи с изтъкнати съвременни български поети. След кратък рецитал и критическо представяне, съответният поет има възможност да осъществи пряк контакт с обикновено многобройната публика. "Петъците" вече си спечелиха популярност всред пловдивската общественост, имат и една постоянна аудитория - съставена от младежи, но и от любители от всички възрасти. Досега са проведени "петъци" с поетите Александър Геров, Блага Димитрова, Владимир Голев, Валери Петров, Иван Давидков, Петър Караангов, Радой Ралин, Христо Фотев, Недялко Йорданов, Иван Динков, Константин Павлов, Иван Теофилов, Дамян Дамянов, Иван Николов, Александър Бандеров и др. Последният литературен петък - от края на декември 1982 г. - бе "Вечер в памет на Петя Дубарова", по случай двадесетгодишнината на бургаската поетеса, с участието и на поетите Веселин Андреев и Георги Константинов.\nОбикновено критическото представяне се прави от мен, а в някои случаи са участвали колегите ми Божидар Кунчев и Минко Бенчев.\nРъководството на Дома отдавна иска да ви посвети един от тези "литературни петъци". Натоварен съм от ръководството да Ви предложа срещата на пловдивските любители на поезията с Вас да се състои на 18 февруари, петък - ако, разбира се, тази дата е удобна за Вас. Ако не възразявате, критическото представяне ще направя аз. Моля Ви да предадете на секретарката си дали приемате поканата и дали датата е удобна за Вас (но Ви моля това да стане до няколко дни, тъй като се подготвят специални афиши и покани).\nСамо след половин час телефонът звънна. "Говорете с др. Левчев" - каза ми секретарката. "Мишо, откъде се обаждаш?" - питаше ме поетът. Отвърнах, минавайки веднага също на "ти": "Аз съм вкъщи, ти ми звъниш". (Познавах този шефски номер: дори и когато те те търсят, да излезе, че ти си напиращият за контакт.) "Близо ли живееш, можеш ли да дойдеш?". - "Съвсем наблизо, на "Хан Аспарух", след пет минути съм при теб.".\nПосрещна ме веднага с думите, че очевидно искаме да ни даде алиби за нашите акции. Каза ми, че знае за протестите на своите колеги-стихотворци по Съюз. Не отрекох, че е така. "Добре, ще го направя, ще ви подкрепя." - беше отговорът му. Но личеше си и че е поласкан все пак от поканата ни. Уговорихме се да пътуваме точно в предложения ден със служебния му мерцедес. Готвих се за словото си целия месец. По пътя говорихме за незначителни работи. Казах му, че след литературната вечер обикновено сядаме в кръчма с някои от тамошните литератори. Съгласи се.\nОще веднага, след като огледах публиката, видях, че това не е нашата постоянна аудитория. На първите редове беше цялата местна номенклатура, както и чиновничеството, което обикновено не посещава такива акции. Но там бяха и приятелите-поети и художници и всички редактори от издателство "Христо Г. Данов". Опитах се да чета текста си уверено и спокойно, сякаш не се случваше нищо необичайно, сякаш това си беше наш естествен избор на гост. Прилагам тук словото, без каквато и да е преработка:\nПОЕТ НА СОЦИАЛНАТА ПРОМЯНА\nУважаеми приятели на нашите литературни петъци,\nсрещите ни с изтъкнати български поети са и един опит да възкресим за вас, по-младите любители на поезията, атмосферата на публичност, всред която се утвърждаваше новаторската лирика в края на 50-те и началото на 60-те години; те са един опит да докажем, че днес устното слово на един поет може да привлече толкова негови почитатели, колкото и по време на литературните четения отпреди двадесет години в знаменитата аудитория 65-а на Софийския университет; те са, най-после, една възможност да се убедим, че днешен Пловдив е изключително гостоприемен за добрата поезия. Мисля, че цялата поредица от досегашни наши срещи ни убеди, че за нас, една толкова отзивчива към поета аудитория, личното общуване с твореца е нещо важно и съкровено.\nПоетите, с които се срещахте, бяха твърде различни и всяка вечер от нашите петъци беше предопределена като атмосфера от характера на съответното творчество. И ето, във всички тези наши стремежи ние имаме тази вечер може би най-естествения си съучастник. Защото кой друг може да ни помогне по-добре при възкресяването на предишната публичност на съвременната ни поезия от поета, чието име е един от символите на разкрепостяването на нашата култура след Априлския пленум на Партията, след пораженията на култа към личността. Не беше ли Любомир Левчев поетът, който в началото на творческия си път търсеше площада като място за изява, чиято лирика беше ораторски оркестрирана и предполагаше именно публичност при възприемането? Та нали всичко това беше и тема в поезията му - точно той беше казал в известното си стихотворение "Рецитал":\nОт студентските клубчета,\nдо триумфалните зали,\nи срещу призраци,\nи страшни делници,\nи то без ризница...\nпоетът следва своята поезия, цял живот,\nкакто Санчо следва своя Дон Кихот!\nНеистовата жажда на поета за своя публика, този рецитал на празния нощен стадион, станаха за нас символ на новото съзнание за социалната роля на този тип лирика или по-скоро: стремеж към пълноценно осъществяване на тази социална роля. Това време и тези мечти Левчев, поетът и общественикът, не е забравил и днес. Свидетелство са организираните по негова идея поетически митинги, четения и обсерватории и пр. Можеш да имаш и други представи за естествената среда на поезията (вероятно на друг тип лирика?), но не можеш да не съзреш тук последователността и опита да се превърне ранният литературен образ в реалия на литературния живот.\nНо от друга страна, лириката на Левчев е отдавна вече нещо различно от дръзките манифестации, предназначени да предизвикват гнева на бюрократа и недоумението на благонравния съкварталец. Твърде много са промените и в личното му битие и неговата изповедна, почти винаги автобиографична поезия ги е отразила най-точно през годините. Някъде далеч е останало времето на кремиковската младост, на танцовите забави и скитанията по строежите, на целонощни спорове със също така начеващи събратя по перо или с нови приятели от някоя строителна бригада, нощи, които завършват с изяждане на чаши (по собствено поетово признание от ранни стихотворения).\nКак да свържем интимното вживяване в съдбата на момчето от "Плач за разрязаните крачоли" - едно стихотворение, което всички ние, поколението на 60-те години, преживявахме и като наша лична защита от рецидивите на бруталното посегателство срещу човешката индивидуалност, как да свържем образа на лирическия герой там, от онова желязно легло в общите стаи на провинциалните хотели, с новите творби на Левчев за планетарно разширения свят на поета, творби с други мащаби на пространствените и социални виждания? Как да търсим единството на неговата лирика в поредицата от петнадесетината му книги - книги, побрали огромно разнообразие на теми, мотиви, човешки пориви, книги, в които само имената на споменатите събеседници от разнообразните реални или въображаеми разговори са няколко стотици?...\nМожем да тръгнем след една голяма, вечна тема на тази неостаряваща поезия - темата за младостта. Можем да видим как изглежда тази тема в редакциите ѝ от различните десетилетия. Ето например фрагмент от "Дитирамби за свободния стих" - втората Левчева стихосбирка, от 1960 г.:\nОбичам те, свободен стих!\nЗащото ти си член на мойта партия!\nИ може би най-старият -\nИ може би най-младият -\n"Но преди да остарея" ще кръсти той четвъртата си книга и това заглавие е твърде знаменателно. А първите редове от книгата "Стрелбище" (1971 г.) звучат така:\nТова стрелбище не е за убиване на времето.\nВ това "Стрелбище" времето убива...\nИ отново младостта е не само биологично-възрастова категория. А във великолепното стихотворение "Яснота" от "Заклинания" (1981 г.) четем:\nНе учете младостта да бъде ясна.\nОставете я да бъде млада.\nнеяснотата е опасна,\nпълна с изненади,\nно от небесата непрогледни\nслиза чудотворецът -\nИ още: "Те учат младостта да остарява!". И финалът:\nДайте всекиму да е велик!\nА на мене\nпак да съм неясен.\nТака, с проследяването на темата през десетилетията, виждаме, че в поетическия лексикон на Любомир Левчев "МЛАДОСТ" означава запазената непокътната способност за обновление. И ако вървим през книгите - по теми и постоянни образи - ще осъзнаем: непроменяща се черта на тази поезия е - тя е отворена за промени; тя обхваща все нови и нови страни на живота, включва нови и нови сфери на действителността, историята, културата, науката, всекидневието и пр. "Дитирамби на свободния стих" са възхвала именно на тази способност, а не само декларация на привързаност към една литературна форма, анатемосвана навремето. Тезисно това е изразено в едно малко стихотворение без заглавие от сбирката "Пристрастия":\nАз пак на твоите заповеди\nВърху прозореца ми пада\nИ пак светът е пълен с вести.\nИ цялата зора ухае\nна печатарски мастила.\nТази литература завинаги ще бъде част от живота, ще фиксира неговите промени, а и ще се опитва амбициозно да ги предизвика. Ключовите думи в новите книги на Левчев винаги са същностни знаци за новоформиралия се - през всеки пет-шест години - социален стил, за чиито форми поетът има изключителен усет. Социалният историк след десетилетия ще може чрез анализ на поезията на Левчев да съди за промените и в житейския стил на българския интелигент, за общите теми на разговор, за развитието на всекидневния говор. Твърде различни са те за шестдесетте, за седемдесетте, за осемдесетте години. И сферите на олитературения, въвлечен и преосмислен тук живот са твърде разнородни - високи и ниски, възвишени, идеални и пределно делнични.\nПосочена като отличителна за Левчевата поезия, тази характеристика може да ви се стори твърде обща. Едно сравнение ще покаже, че това не е така. С отговорността си към промените в социалните стилове тя е например противоположна на лириката на Христо Фотев. Фотев създава свой романтичен, бургаски, населен с постоянни видения, с постоянни предмети, разположен в постоянен пейзаж свят. И последните му творби са всъщност вече едно митологично и понякога самоиронично отношение към този отдавна създаден свят. Разбира се, Левчев също има своите постоянни образи и символи: Железният човек, Лорка, свободата, Кремиковци и пр., и пр. Но те непрекъснато се въвличат в нови отношения, а не очертават един относително затворен свят. При това, тази поезия е литература на висока култура - поезия, наситена не само с така наречените културни асоциации, но и представяща едно равноправно включване на проблемите на културата и науката, предлагаща чрез сериозно размишление или парадоксален обрат формули за тяхното осмисляне. С годините това води към непрестанно смислово усложняване и в стихосбирката "Поздрав към огъня" (1978 г.) Левчев дори помести като послепис специални обяснения на термини, лица, събития.\nИ друга същностна характеристика на тази лирика - отново свързана със смисловата ѝ отговорност. Една голяма част от своите стихотворения Левчев изгражда чрез внезапни, резки скокове от пределно конкретното към абстрактното обяснение, без смислови стъпала помежду им. Така неговите стихотворения винаги ни държат в напрежение, изненадват ни не само с ярките си метафори, но и с тези смислови скокове:\nИ всичко може би на този свят\nтанцува своя танц\nпрегърнати от вятъра\nтанцуват върху покрива отсрещен\nхора на алуминиеви скелети.\nнечовешки скелети на нещо,\nкоето е застинало в човека,\nа още му се иска да\n(из "Кварталната танцова забава").\nНеумиращата поетическа волност и до днес се изразява често в това старо влечение към жестовете на дързостта, които бяха накарали един толкова деликатен в оценките си литературен критик като Минко Николов да бъде някак колеблив в известната си рецензия за сборника "Завинаги" (1960 г.). Но тези литературни жестове бяха всъщност по време на дебюта и началното утвърждаване социални жестове с висока стойност и обществен ефект. Това е десетилетието 1950-19601 - времето на първата публикация в "Народна младеж", на сътрудничество със сатирични стихове в "Стършел" - подобно на повечето поети от поколението, на участие в книга четвърта на сб. "Смяна" от 1953 г., където поколението вече е представено най-пълно. Това след 1957 г. годините на сътрудничество в "Литературен фронт" и "Септември" със стихотворения, статии за Маяковски, например, с изказвания в многобройните тогава дискусии за поезията на младите - изказвания, които често имат манифестен характер (ето характерните заглавия на тези изказвания от първите години в голямата литература: "Пророкувания и действителност", "На младите - зелена улица", "Време и поколение", Проблеми на свободния стих", "Съвременни форми и литературни моди", "Поезията ще реши своите проблеми с поезия", "Няма безполезни истини"). Дори само тези заглавия ни показват, че новата поезия се утвърждава в полемика, в литературната борба.\nЗа първата му книга "Звездите са мои", която през 1957 г. се възприема именно като предвестник на един нов тип литература, пишат утвърдително Борис Делчев (в статията "Неколцина от първия набор"), Кръстьо Куюмджиев, Стоян Илиев, Ефрем Карамфилов и др. Но кръстник на поколението става Георги Джагаров с известната си статия "Здравей, поколение, младо и талантливо", отпечатана в "Литературен фронт" през януари 1957 г. - още преди излизането на повечето първи книги на поетите от поколението. Не е случайно, че и до днес по различни поводи Левчев изразява усещането си за приемственост с поезията и социалното мислене на Георги Джагаров.\n"Звездите са мои", а след това и стихосбирките "Завинаги" (1960) и особено "Позиция" (1962) и "Преди да остарея" (1964) изтъкват Левчев като един от водачите на новата поетическа смяна. В това първо десетилетия назованото днес Априлско поколение често се наричаше поколението Левчев-Башев. А в това време догматизмът е все още жив и дори се възпроизвежда. В известната си статия от 1960 г. "Поезията в настъпление" Емил Петров пише по повод на лириката на Любомир Левчев и Владимир Башев за "статиите, които настървено и хипнотично се нахвърлят върху реалните и мними недостатъци на тези поети, явно подценявайки завоюваните от тях положителни резултати в една извънредно трудна област на съвременната поезия. И съвсем недостойни са подмятанията за тяхната творческа и гражданска нечистоплътност...". Нека не изтърсваме сега праха от страниците на статиите, съдържащи споменатите нападки, въпреки че винаги е поучително да видиш какво са писали преди двадесет години някои от днешните големи почитатели на новаторството в лириката. По-важно е да знаем, че дързостта, полемичната страст в поезията на Левчев - съхранена завинаги като неотменна нейна черта, се е родила в сблъсъците на една реална, трудна идейно-естетическа борба, а не е просто израз на естетизираното желание на юношата да опита силата на мускулите и гласа си. Затова и левчевските полемични интонации трудно се имитират от някои негови последователи, които все още не могат да намерят посоките на конфликтите си.\nВ антидогматичната ранна Левчева лирика има нещо, което силно я отличава от антикултовските мотиви, например, в поезията на Александър Геров, Добри Жотев, Валери Петров, Давид Овадия. Освободен, поради младостта си, от чувството на лична вина за социалните мимикрии на трудното време, лирическият герой е настъпателен, гневен, обвиняващ. Неговата морална победа има всъщност принципно значение не само за литературата, но и за утвърждаването на Априлската линия в обществения ни живот, в цялото ни социалистическо общество.\nСтранно е, че когато днес пише за Априлското поколение, нашата критика свенливо отминава факта, че в рамките на самото поколение съществуваше силно напрежение между две основни групи, създаващи творчеството си върху различни естетически традиции и принципи - "градските" поети (Левчев, Башев, Стефан Цанев, Константин Павлов) и "селските" поети (Слав Хр. Караславов, Андрей Германов, Михаил Берберов, Първан Стефанов и др.), като между тези две групи естествено съществуваха много нюанси. Това напрежение засилваше полемичността и у едните, и у другите, внасяше допълнителна динамика в литературния ни живот и не виждам нищо лошо в това литературните борби на творческите групировки да бъдат исторически (а защо не и актуално) интерпретирани. Левчев беше безспорният водач на своите съмишленици. Именно той въведе в новата ни поезия (заедно с Башев, разбира се) реалиите, фактурата на съвременния голям град; той най-пламенно възпя елементите на урбанизацията - в противовес на всички тези поети, които я видяха само като бедствие:\nв града, е хвърлен моя пъп!\nс улици сгуриени,\nГдето идващите влакове\nа отиващите -\nв града е хвърлен моя пъп!\nпомня само малките квадрати\nпод дърветата на тротоара...\n(из "Петъчно събуждане" от книгата "Завинаги").\nНо това свое пристрастие Левчев защитава и с вътрешни колебания, със страх от кибернетичния поет, от хората, влюбени в механизмите, хора, които на роботите завиждат. Особено голямо брожение в литературните среди предизвика, през 1963 година в сп. "Септември" и на следващата година в сбирката "Но преди до остарея", "Интелигентска поема". Не вярвам и до днес на всички тези литератори, които пишат за новите творби на Левчев така възторжено, а не бяха видели навремето иронията и самоиронията в поемата, четяха я едно към друго, не бяха почувствали яворовските интонации в пасажите със сенките на героя; не вярвам в критическата искреност на писалите за поемата, които не възприеха усложняването на социалната му позиция и изобразяването на драматизма на по-сложното време, а днес се надпреварват да интерпретират проблематиката на гражданската лирика от "Изход", "Поздрав към огъня", "Заклинание"... А времето наистина не беше едносложно. И тук, струва ми се, се стигна до една криза на антидогматичната позиция, която се прояви и в лириката на Левчев от края на 60-те и началото на 70- години. Не беше ли рецензията на Иван Пауновски с изразителното название "Позиция, която никой не атакува" едно първо предупреждение за тази бъдеща криза? Естествено, и в "Пристрастия" (1966 г.), и в "Обсерватория" (1967 г.), и в "Рецитал" (1968 г.), и в "Стрелбище" (1971 г.) има много хубави стихотворения, тъй като това не бе криза на поетическите възможности, а на реализираната социална позиция. Знам, че мнозина няма да се съгласят с мен, но аз смятам, че избраният например от Стефан Цанев път за излаз от кризата, я задълбочи чрез усядането в една лесна "позиционност" - като се направи от лирическия герой идеален съдник на не винаги съвсем конкретно изобразени социални злини. Левчев избра друг път и първоначалният излаз сякаш не предвещаваше по-сетнешните резултати.\nИскам да напомня, че Левчевата поезия неизменно е изповедна, автобиографична и промените в авторовото лично битие естествено се изразяват в творчеството му. Избрал преди повече от десет години пътя на висока обществено-политическа кариера, Левчев започна да пише за един период стихотворения, които не се харесваха особено, не само на мен. И наистина (нека шаржираме малко нещата), можеше ли нас, обикновените хора, да ни вълнува драмата на човека с изключително издигнато обществено положение, да ни вълнува например проблемът, че служебната кола го отчуждава от простото всекидневно битие. Поезията на Левчев сякаш влизаше в един коловоз, в който тогава вървяха с отделни свои стихотворения и Павел Матев, и Димитър Методиев, и с някои свои мотиви - и Георги Джагаров. Къде отиваше отличителната дързост на ранния Левчев, щеше ли тя да остане само във виртуозното му словотворчество? Джагаров бе написал в споменатата защита на младите поети за стиховете на Константин Павлов, че "няма нищо по-противно от затлъстял поет". Добре, а как стояха нещата с "поета - голям началник"2. Щеше ли да бъде намерен изход или стиловото и тематично новаторство щеше да остане само спомен? И ето книгата "Изход" от 1976 година започва със следния предговор:\nпоезията винаги била е\nи ще бъде -\nИ ето ме отново...\nИ този излаз бе по "раннолевчевски" - с поемане на крайната отговорност именно в посоката на новото лично битие, чрез абсолютизация на тази именно жизнена позиция. Защото високият държавен и обществен пост означава в нашите социалистически условия глобалност на гледната точка към социалните процеси, възможност за множество бързи контакти, разтваряне на хоризонтите при взаимодействието с чужди светове, формиране на друг оценъчен поглед към родното, означава най-после размисъл върху проблема за властта. Каква е тази енергия, която кара един човек да заяви, че желае и може да се занимава и с делата на останалите хора, да организира и направлява усилията им за по-смислен и красив живот, с една дума - да бъде държавник? Левчев ни казва: тази енергия (когато не е мимикрия) е родствена на поетическата мощ. Защото не е ли поетът чрез словото си вестител на нови социални истини. В едно ново стихотворение (печатано в "Литературен фронт" и невлязло още в книга), в "Тъга за Кремиковци", Левчев пише:\nДа срещаш малките открития\nна свойта младост -\nизмислени от любовта ти,\nда ги четеш сега\nпо уводните статии...\nтова е чаша отчаяние -\nЕстествено, в тези редове трябва да почувстваме самоирония...\nА инак в последните му книги отново се върна една категоричност в съжденията за света и хората, която сега стана съответна на младежкия стил в сферата на политическото ни управление. Безспорно, това бе стилът на една голяма фигура в новата ни политическа и културна история - стилът на Людмила Живкова. Левчев бе не само певец на този стил, той беше и продължава да бъде един от активните му създатели. Защото в социалистическото ни общество, такова, каквото то е днес, подобна социална активност може да се разгърне само колективно. Левчев бе една от ярките фигури в екип от сътрудници, където всеки бе ценен именно за своята индивидуалност и творчески способности, а не с приспособителска склонност. И естествено, това бе идеална възможност за един поет с неговия темперамент. Той осъзна тази възможност и така преодоля кризата на ограничената конформистка позиция, без да отива в крайностите на самоидеализацията или на отрицанието. Социалната му позиция стана позиция на отговорността от друг тип - като се намесваш непосредно, като покриваш със съзнанието си големи социални (а и географски) пространства. Това е "събиране в едно", това е поемане на лична отговорност на художествения тип за конкретното социално и културно развитие на страната - не само като култивиране на патос и идеологическо мислене, но и като лично участие в ръководството на процесите, т.е. това е превръщане на политическия пост в автобиографическа позиция и на поета - едно единство, една сплав на личен ангажимент и глобално социално мислене. То ражда и новото чувство за история в последните книги на Левчев. Има едно малко странно ранно Левчево стихотворение - "Илюзия" от книгата "Позиция", посветено на един от големите символи на националната ни история, на Велико Търново. Това стихотворение е едно колебание между романтичните представи за началото ни, заучени още в читанките, и новия стремеж да възприемаш света реално, дори само с посока към бъдещето, да "нямаш илюзии". Пространството от думи между това стихотворение и цикъла "Чувство за история" от книгата "Поздрав към огъня" (1978 г.) и поемата "Лапидариум" съдържа противоречивото развитие на това отношение. И ще видим, че Левчев не се отказва от сложността, не идеализира дори млекото от детството си, а в "Родината и свободата в нас" предлага своя народоведска формула:\nаз чувствам -\nтръпне черноземът плодороден\nи изчезнали народи.\nИнтернационалът на кръвта\nтам, долу някъде клокочи,\nса ни възвисили.\nГордея се, че твойта свобода е\nсестра на всички свободи,\nВ последните си книги, от "Дневник за изгаряне" до "Заклинание", съединявайки авторова, лирическа и политическа личност, Левчев пълно реализира принципа на политизиране на лириката, за който беше говорил толкова много в свои изказвания и статии през годините. За да анализираш всестранно такава лирика, изглежда са нужни някакви нови категории.\nВие виждате, в този пасаж не правя литературна критика, а се опитвам да разсъждавам гласно върху един феномен на новата ни култура в свързаността му с политическата действителност, в общосоциален план. Но всъщност къде са границите на литературата, а и на литературната критика в контактите им с политиката и с общосоциалното? Можеше ли да се очаква преди двадесет години такова единство на държавническо и политическо мислене у Левчев - така конкретно автобиографически осъществено?\nИ тук трябва да направя една много съществена уговорка. Независимо от споменатата висота на социалната гледна точка, новата Левчева лирика съвсем не звучи официозно, в нея все по-сложно се преплитат разнородни разговорни интонации с фрази за наука и култура. Левчев често се стреми битието на работника, на обикновения човек да не бъде само спомен в детството му - без самият той вече да се свени от интелигентското си занимание. Защото в центъра на съзнанието на държавномислещия човек е именно идеята за хармонията в човешките усилия на всички социални слоеве на нацията - когато става въпрос за битие, чийто идеал е комунизмът. Литература, създадена от такава позиция, става значителна само, когато имаш Левчевата способност за улавяне на промените в политическия лексикон, за стиловите движения в езика на културата и на производствената практика, а и на улицата.\nИ все пак, наистина ли е възможна "държавническа поезия"? От времето на Вергилий това е морален и интелектуален проблем за художника. Но тук, в поезията, за която говоря, не става въпрос за съзерцателна възхвала на държавността, а за възприемането ѝ като стил на поведение. А Левчев не би бил поет, ако и в тази посока липсваха драмите и съмненията. Няма ли все пак нещо автобиографично в образа на мъжа от едно негово стихотворение, в мъжа, който отказва да приема посетителите си, вижда в гротесков план официалното си облекло, вижда катастрофично траекторията на отразения в стъклото на бюрото самолет. А днешното му обществено положение означава и че си непрестанно на показ, на прицел, че си притча во язицех на всички. И ранимата душа на поета откликва с яростни стихове на хулите, с полемични отговори през рамо. (Лично аз не харесвам точно така озаглавеното стихотворение - "Отговор през рамото" и смятам, че поет от ранга на Левчев не трябва да дава публичност на всичките си отрицателни емоции!)\nРазгръщайки в тяхната последователност книгите на Левчев, ще проследим развитието на една друга голяма тема в лириката му - темата за чуждите светове, за необходимостта хората да общуват и над езиковата бариера. Всъщност тази тема, за която критиците му пишат напоследък, присъства неизменно от първите му сбирки. Но в по-ново време тази тема добива особена системност и четем ли "Поздрав към огъня", "Заклинания", "Изход", получаваме представата за битието на един интернационал на излъчени от отделни нации мъже - художници, политици, поети, музиканти, за битието на един интернационал на духа, който е може би предвестник за бъдещето на културата. А подобно човешко общение винаги те връща към идеята за родното, кара те все по-настойчиво да се вглеждаш в пейзажа на дедите си.\nТова е, струва ми се, схемата. Но всички знаем, че поезията е най-вече там, където има отклонения от всички схеми и норми. И Левчев винаги успява да ни изненада с някое свое късо стихотворение, което е хем левчевско, хем в него звучи нещо нечувано от този поет досега. Успява да ни изненада той и когато преподреди свои творби в книги с избрано - върху тематичния или жанров принцип, когато направи своя самосъд, когато ни представи наведнъж поемите си или в "Следлюбов" събере любовната си лирика и малко неочаквано се окаже, че не отстъпва тук на ранния Иван Радоев. Левчев продължава да реди своите странни жанрове, своите тъги, плачове, заклинания, славослови, капризи, продължава да бъде все нов и различен.\nЛюбомир Левчев е безспорно най-въздействащият върху младата ни поезия днес поет. Не се съмнявам, че и в тази зала има млади хора, които тайно или явно пишат а ла Левчев. Вероятно някои от тях са дошли да научат формулата на успеха. Ала формулата на успеха в изкуството винаги е лична, индивидуална. Лично негова е формулата и на Любомир Левчев.\n(Текстът на словото ми от Литературния петък в Пловдив, състоял се на 18 февруари 1983 г., бе отпечатан в пловдивския алманах "Тракия", кн. 5 от 1983 г., с. 112-120. Двете бележки под линия са собственоръчно добавени от мен към текста.)\nЧетеното от мен слово на литературната среща с Любомир Левчев, неговите реакции и отговори на въпросите, атмосферата в залата, както и отзивите, се нуждаят днес от поне минимален коментар...\nНяма да обяснявам мотивите си за написването на конкретните пасажи, за изложените в словото различни идеи и анализи. Само ще добавя, че текстът трябва да бъде четен в контекста на писаното (а то е огромно по обем) за всичките стихосбирки и за цялостното творчество на Любомир Левчев от тези последни две десетилетия на създаването на литературата на НРБ. Това е време на безпрецедентно апологетизиране на едно лирическо творчество, на истерична с градациите си употреба на слова на възхвала. Именно в този контекст ще се откроят драстично излизащите извън тогавашния личен канон за Левчев пасажи (в определени среди около Съюза на българските писатели този канон продължава да се възпроизвежда и до днес). Това са пасажи с критически предизвикателства като: твърдението за възникваща криза на характерната патетичност в тази поезия; тезата за явяването в един исторически момент на една "началническа поезия"; самото позитивно споменаване на така мразената от поета рецензия на Иван Пауновски с унищожителното название "Позиция, която никой не атакува"; заявлението ми, че не харесвам скандалното Левчево стихотворение "Отговор през рамо", опитващо се да омаскари колегата Светлозар Игов. И пр., и пр. разнородни опити за убождания...\nНе очаквах, че всички тези сравнително малки провокации ще предизвикат моменталните реакции на поета не само при прякото му общуване с публиката, но и още по времето на самото произнасяне на словото ми. Нарцистичната природа на поета обаче се прояви веднага. И той направи всичко възможно критикът да стане общо взето неприятен на публиката. Левчев бе голям майстор при флиртуването с публиката, голям манипулатор. Веднага сам зададе въпроса: тук критикът твърди, че съм автор на някаква си шефска поезия, така ли е? И, естествено, получи отрицателен отговор. Отново припомням, че това за тази вечер не беше н а ш а т а т р а д и ц и о н н а п у б л и к а, алтернативната пловдивска публика с участие и на отделни софиянци, старозагорци и ямболци, не беше публиката за Радой Ралин, Валери Петров, Христо Фотев, Иван Теофилов и - още по-малко - за Константин Павлов. Сега бяхме лице в лице и с пловдивската комунистическа номенклатура. Но ние бяхме приели този риск. Компромисът беше направен, за спасяването на Петъците...\nСъпругата на покойния поет Веселин Сариев - прекрасната историчка и галеристка Катрин Сариева си спомня, че по време на вечерята в Ламартиновата къща в Стария град сме се движили по ръба на куртоазната любезност и скритата неприязън, че сякаш се е чувало "притаено съскане". А леля Вера и чичо Сашо - любезните домакини на къщата, бяха се постарали салоните на прекрасната къща да бъдат още по-празнични, кетърингът не бе обичайният, а и компанията бе твърде смесена. Разбира се, тук бе и легендарният кмет на Старинен Пловдив Начо Културата - Атанас Кръстев. Бяха и литературоведът Огнян Сапарев и съпругата му Сребрина, дългогодишният директор на пловдивското издателство "Христо Г. Данов", поетът Петър Анастасов, още неколцина други пловдивски поети и художници. Но присъстваха и някакви полуанонимни чиновници. Все пак, акцията като цяла бе успешна. А моите взаимоотношения с Любомир Левчев се нормализираха във вид на студен мир.\nВсе пак, не успяхме да спасим Литературните петъци в Пловдив. Веселин Сариев бе уволнен от Младежкия дом и след оневинителното заключение на анкетата на Николай Добрев, бе преместен/преназначен на някаква полусинекурна длъжност към местния клуб на "младата художествено-творческа интелигенция", помещаващ се над толкова често приютяващия ни клуб "Кристал" до площада Джумаята. А нашият приятел, директорът на Дома, бате Данчо така и не се съгласи с натиска да направи "стачкоизменнически" дублиращи Петъци. Опитахме се малко по-късно да направим нещо на един-два пъти в по-камерен вид, пак същия екип, но нещата вече се бяха скършили. Петъците загинаха...\nСрещахме се от време на време с Любомир Левчев на различни културни прояви. Един път се връщахме преди десетина години през градината от НДК към "Патриарха". И той ми каза: "Имаше двама души, които никога не можеха да станат членове на Съюза. Единият беше ти.". (Говореше за прословутия Съюз на българските писатели, където аз никога не бях кандидатствал.) Запитах го: "А кой беше другият?". - "Е, сега няма да ти кажа." - отвърна той, за да прозвучи по-ефектно. Тези, които никога нямаше да "бъдат приети", бяха, разбира се, много повече. И всред тях бяха, например, Йордан Вълчев и Георги Божинов...\n20 март 2020 г., София\n1. Левчев е роден в Троян, в семейство на лекар, починал през 1946 г. Негов духовен настойник става вуйчо му, професионален революционер - той е и един от постоянните герои на поезията му - Железният човек. Израства и учи в София. [обратно]\n2. Авторът на това слово трябва да признае, че този пасаж предизвика иронията на поета по време на беседата му с пловдивските почитатели на поезията му. И тъй като поетът винаги е по-симпатичен при подобни срещи от критика, иронията бе приета от множеството с одобрение. В своя защита авторът може да добави, че в критическия текст нещата трябва да се "пресилят" и тази деформация прави само по-нагледен нюанса или скритата тенденция. [обратно]\n© Електронно списание LiterNet, 05.06.2020, № 6 (247)


Домашни печки за баня (50 снимки) - Блог за дизайна\nДомашни печки за баня (50 снимки)\n03-03-2018 Съвети и идеи\nИзборът и изграждането на печката за ваната винаги трябва да се третират със специално отношение, защото печката е най-важната част от банята, сърцето. Печката за вана има много специфично приложение, тя не само загрява парната баня и дава пара - тя може също да затопли водния резервоар.\nЗа печката в банята, както и за всяко друго оборудване, те налагат определени изисквания не само защото трябва да е удоволствие да се използва, но и защото може да бъде пожароопасен.\nПещта е монтирана на отделна основа (изключение са мобилните опции).\nТя трябва да отговаря на изискванията за херметичност, в идеалния случай не трябва да има нито един отвор или пукнатина.\nДървената облицовка, която се намира в непосредствена близост до печката, е обработена с антисептик, а за да се осигури неговата пожарна безопасност, не е препоръчително да се обличат метални покрития.\nНеобходимо е да се пази безопасно разстояние от металните части на печката до всякакви предмети, изработени от горими материали (пластмаса, дърво и др.).\nПепелникът се поставя така, че вратата му да не е на по-малко от 15 см от нивото на пода.\nТаванът и горната част на камината трябва да бъдат разделени от поне половин метър свободно пространство.\nПодът около пещта е зашит с метални листове.\nОбикновено печката се намира в близост до чакалнята.\nКамината трябва да загрява горното ниво в парната баня до температура 80 ° C, а в долната зона температурата не трябва да пада под 45 ° C.\nНеобходимо е да се затопли камъните на печката, за да се образува достатъчно количество пара по време на преминаването им.\nКогато се използва твърдо гориво, той трябва да изгори напълно. Още едно предпоставка - пълна херметичност на комина и горивната камера, така, че да има висока ефективност.\nКаменка печка може да бъде затворен или отворен тип. Затворен нагревател не се охлажда за по-дълъг период от време, но ще бъде възможно да се затопли парната баня за по-дълго време и ще се изразходва много повече гориво. Затвореният нагревател е конструиран, когато банята се използва сравнително рядко.\nКогато печката от сауна от отворен тип успее да загрее парната баня за кратко време, тогава, когато водата се излее върху камъните, тя бързо губи температурата си. За всички нагреватели се препоръчва да се използват само твърди части от камък с кръгла форма.\nАко искате да построите тухлена фурна, препоръчва се да се вземат някои класове, това е особено важно, когато се сблъсквате с огнеупорни материали.\nКогато става въпрос за метални пещи, те могат да се заваряват с помощта на метални листове, дебелостенни тръби с големи диаметри, използвани цилиндри и бъчви, а понякога се използват и такива екзотични материали като джанти.\nЗа самостоятелно изграждане на печка за баня, трябва да вземете под внимание всеки съвет от опитен майстор. Преди да започнете строителните работи, прегледайте завършените опции, чертежите, разберете колко стената на банята се нагрява от пещта. Видът гориво, използвано за отопление на парната баня също не заема последното място - някъде с газови печки поради липсата на други видове гориво.\nСледващата стъпка е да се извършат хидроизолационни работи.\nФундаментът се излива 5–7 см по-дълго от вертикалната проекция на стените на пещта.\nНеобходимо е да се монтират решетъчни решетки в отделението за подаване на гориво, за да се пресее пепелта и да се изхвърли.\nС него горивото изгаря по-добре, помага да се затопли банята. Разстоянието от пещта до пепелника - от 30 сантиметра или повече. Когато коминът се отстранява, е необходимо да се монтира вентил (изглед) в аспиратора, за да се регулира абсорбаторът.\nВъпреки ползите от инсталацията и простотата на печката за баня, въпреки скоростта на отопление, почти всяка опитна печка може да препоръча само тухлена печка. Практиката показва, че само такава печка ще създаде комфортна атмосфера на парната баня, тя ще диша свободно, не е трудно, топлината ще бъде мека. Създаването на мека топлина е безспорно предимство на всяка тухлена печка.\nОтделно от това, можем да подчертаем възможността за оригинален дизайн на такива пещи - изобретението на добър печкар не познава граници.\nТухлената сауна е класическо изкуство от печка.\nТвърди, но прости печки с класическа конструкция трябва да се състоят приблизително от такива елементи:\nгоривна камера, облицована с огнеупорни материали (тухла) или всички построени от тях;\nпепел, разположен под секцията на пещта;\nрешетка от чугун или стомана, върху която са положени камъни;\nМасата на самостоятелно изработена тухлена сауна е много солидна, така че е монтирана на отделна основа. Тухлите не се полагат върху хоросана, тук се използват само чиста глина и пясък., тъй като съпротивлението на разтвора до температурни капки е ниско и това ще унищожи печката за баня не повече от година или две. За да направи цялата конструкция още по-издръжлива, основата се полага по специален начин.\nВъзможно е печката да се постави с помощта на чакъл или внимателно изпечени тухли. Дебелината на стената в този случай е в диапазона 13-25 см. Използвайте парчета скала с тегло от 1 до 5 кг.\nВажно е! За камъни в печката се вземат гранит, скали от скали, гола кожа. Силозите не могат да се използват, те са напукани от спадане на температурата и могат да причинят сериозни наранявания чрез разпръскване на трески.\nДомашният нагревател трябва правилно да се натрупва и поддържа температурата. За целта се препоръчва да се добавят прасета от чугун в съотношение до 20% до 80% от камъка.\nБойлер или резервоар за вода в печка за баня може да има опора или на стената на печката, или на опорите / колоните във вътрешността на горивната камера, а друга възможност е да се окачи.\nРешетката за печката може да бъде направена от стомана, със значителна дебелина, или можете да си купите готови, отливки от стандартни чугуни.\nИнтересен вариант е сауната “домашна печка”, за производството на която е използвана желязна тръба. Изработва се и се монтира без особени затруднения за кратко време. Единственото нещо, преди да започнете, трябва да изберете място, където ще се планира местоположението на бъдещата печка.\nЗа да направите печката достойна, ще трябва да използвате следния набор от инструменти:\nмелница или мелница;\nелектрически заваръчни апарати с електроди D = 3.4 mm.\nЩе ви трябва и материали:\nтръба от сто и половина от стомана с диаметър 50 см и стена с дебелина 1 см;\nжелезен лист с дебелина 3–10 mm;\nфитинги или клонки 8-10 mm.\nСъщо така трябва да се направи строителство. Ще е необходимо да се използват строителни материали, а именно:\nпясък и чакъл 0,1 m3;\nцимент 150 kg;\n300-400 броя тухли;\nПещта има значителна тежест, поради което основата се полага под мястото, където ще се намира. За целта се сваля кофраж с размери 1 х 1 м и височина 30 см. След като армировката се полага в един слой, в квадрати със страна 20 см, които са свързани с помощта на жица. За да се закрепи армировката към повърхността, 4 пръта се забиват в земята и армировката се привързва към тях, така че да има разстояние до повърхността на почвата.\nСледващият етап е отливането на основата.\nФондацията има голяма вероятност от напукване, така че в продължение на две седмици (времето за втвърдяване на фундамента) върху повърхността му трябва да се мокри парцали, които трябва периодично да се навлажняват и да не се изсушават.\nЗа въздуха в стаята не стагнира - трябва вентилация. За да направите това, отворете прозорците и вратите.\nРазгледайте производствения процес на етапи.\nЕтап I - подготвителен\nПолуметровата стоманена тръба с диаметър 50 см и стена с дебелина 1 см е нарязана на две части: първата е 60 см, а втората е 90 см. Последният сегмент ще бъде използван като пещ, а резервоар за вода ще бъде от шейсет сантиметрова част.\nНа дъното на разфасовката на 90 см, предназначена за отделението на пещта, изрежете отвора за вентилатора. Тя не трябва да е вече 20 см и не по-малка от 6 см височина.. Над отвора е заварена плоча от кръгла стомана с дебелина по-малка от 1,2 cm.\nСлед това отворът на решетката се изрязва и се заваряват 4 “уши”. Това е последвано от рязане на ниша за горивната камера. Останалата част от тръбата може да се използва за производство на вратата на пещта. Размерът му е 25 х 30 см. Когато вратата е готова, тя се окачва на пантите и се прикрепва към ключалката.\nЗа производството на камината е подходяща секция от същата тръба с дължина 30–35 см. Нагревателят е заварен към горната част на пещта, а друг отвор е с размери 25 х 30 см.\nПрепоръчва се да се използват само заоблени камъни в нагревателя. Те пълнят нагревателя само с половината.\nНа върха на пещта се поставя стоманен съединител. Тя ще служи като закопчалка, върху която е монтиран резервоарът за гореща вода.\nЕтап III - Междинно\nРезервоарът за вода е направен от разрез 60 см. Долната част е заварена до края на този сегмент. Използва се метал за дъното с дебелина 8 мм. В него се нарязва кръгъл отвор с диаметър 15 см, за да се монтира комин. Отворът трябва да се премести към задната част на резервоара. Коминът е плътно, без празнини, заварени към дъното на резервоара, за да се предотврати изтичане на вода. Резервоарът е затворен с метален капак с отвори, в които преминава комин и се добавя вода.\nСтоманеният квадрат на участъка със страна 30 см е заварен към комина, на 5 см над ръба на водния резервоар, за да се монтира тухлена тръба. Издига се вертикално през тавана и тавана на покрива.. В тухления тръбен клапан е оборудван.\nВ долната част на водния резервоар кранът е заварен към резервоара.\nЕтап IV - монтаж\nВътрешната инсталация на сглобената пещ се извършва по следния начин, като се ръководи от определени технологични правила:\nТрябва внимателно да се придържат към размера на района, който е планирано да инсталирате печката. Той трябва да бъде във формата на квадрат със страни от 70 см, височината трябва да е 15–20 см. Печката трябва да бъде монтирана така, че разстоянието от неговата повърхност до най-близката стена да надвишава 20 см от стената от всички страни.\nПечката от този дизайн е монтирана на основата на бетон, основата трябва да бъде положена с огнеупорни тухли на височина не по-ниска от 20–30 cm с помощта на разтворена глина.\nКогато има пещ комин, трябва да изложи сгъната тухлена зидария със слой от най-малко 12 cm.\nВсички подове, направени от дърво или други горими материали, са покрити с азбестови съединения с добавяне на глина или азбест.\nЦялата част на комина, която е разположена между покривното покритие и тавана, трябва да бъде измазана и избелена с вар.\nВисочината на тухлената тръба е изградена над половин метър.\nВратите на пещта са ориентирани така, че да „гледат” на входните врати, а вратата на нагревателя е под наклон в ъгъла на помещението.\nВ случая, когато дървената къща е изработена от дърво, металната пещ е облицована с огнеупорни материали с височина от 120 см и около 80 см около нея.\nПонякога се препоръчва да се инсталира нагревателя в горивната камера. За целта е осигурено покритие. Този дизайн има способността да работи в два режима: когато капакът е отворен - да се получи суха пара, и затворен - да генерира повече пара.\nНе се препоръчва тестване на печката в присъствието на непознати в банята.\nРафтове в парната баня е по-добре да се постави на стената, която има печка. Трябва да се обърне внимание и на нивото на горния рафт. Тъй като докосвате тавана с главата си, можете да се нараните. Горещ въздух и пара се издигат до него и го загряват силно.\nТаванът на парната не е място за инсталиране на лампи, той е опасен поради висока влажност.\nДобър пример за домашна печка за баня, вижте видеото по-долу.\nСледующаяКак да декорирате празна стена - 70 снимки на дизайнерски\nКак да се хранят домати\nДизайнът на кухнята в съчетание с хола\nОранжерия "капелка" (29 снимки)\nОграда ремонт в страната със собствените си ръце\nИталиански класически мебели за кухня (63 снимки)\nСпалня - 75 снимки на модерни спални дизайнерски решения\nЗавеси за пердета - 80 снимки на стилен дизайн\nЪглови кухненски мебели (37 снимки)\nСпалнята на интериорния дизайн без прозорци - снимки и


Apartamenty TWW Centrum - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nUl Szlak 77, Център на Краков, Краков, Полша, 31 153 - Покажи на картата\nПри посещение в Краков, в Apartamenty TWW Centrum ще се почувствате като у дома си, защото предлага квалитетно настаняване и отлично обслужване. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. Този модерен хотел се намира в непосредствена близост до известни градски забележителности като например Барбикан, Портата на свети Флориан, Музей принцеса Чарториски.\nApartamenty TWW Centrum предлага безупречно обслужване и необходимите удобства, за да удовлетвори гостите си. Този хотел предлага множество удобства, за да задоволи и най-изискания вкус.\nНасладете се на висококачествените удобства по време на престоя си тук. В някои стаи са на разположение климатик, отопление, балкон/тераса, големи легла с дължина над 2 метра, телевизор с LCD/плазмен екран, които ще помогнат на гостите да релаксират след дългия ден. Хотелът разполага с множество уникални възможности за отдих, като например спа, масаж. Насладете се на несравнимото качество на услугите и престижното местоположение на Apartamenty TWW Centrum.\nПри настаняването гостите трябва да предоставят валиден идентификационен документ за самоличност със снимка и кредитна карта. Моля, уведомете предварително Apartamenty TWW Centrum за очаквания час на пристигането ви.\nВсички типове туристи (754) Двойка (132) Самостоятелно пътуващ (41) Семейство с малки деца (246) Семейство с големи деца (145) Група (187)\njaedong от Южна Корея


Znaleziono 405 ogłoszeń, średnia cena 692 650 zł (5912 zł/m²)\nLUXIMMO FINEST ESTATES: Предлагаме напълно обзаведен, тристаен апартамент в затворен комплекс Грийн Резидънс, 104 кв.м. чиста площ. С югоизточно изложение, денонощна охрана и пълна подръжка на общите части. Хол с кухня. 2 спални, 2 бани и сервизно помещение (където се намира пералня и сушилня). Има тераса, на която има възможност да се излиза от всички стаи, тя има навес, подово отопление, което при определени температури се включва автоматично.\nИмаме удоволствието да Ви представи напълно завършен до ключ с бани и кухня МНОГОСТАЕН апартамент в жилищен комплекс в Манастирски ливади- изток. Апартаментът се състои от голяма, просторна и светла дневна с кухненски бокс, от която има излаз и към терасата със страхотна гледка, 3 спални, като всяка една от тях има собствена баня с тоалетна и 2 от спалните имат излаз на тераса и голям коридор. Към апартамента има и мазе с площ от 3,15 кв.м.\nЗа повече информация обадете ни се на тел или и цитирайте референтния номер на имота: Sfb 75652. Отговорен брокер: Иванка Стойкова Великолепен тристаен апартамент в модерна нова сграда, отличена заради изключителните си качества с награда Сграда на годината за 2017 г. Сградата разполага с жива охрана, видеонаблюдение, подземен паркинг, прекрасно озеленен двор и се намира на бул. България в квартал Манастирски ливади-запад, в близост до\nЮжен двустаен апартамент с гледка към Витоша. Състои се от дневна с трапезария, спалня, баня с тоалетна и тераса. В цената е включено и прилежащо мазе. АЛЕГРО' е жилищен комплекс от затворен тип, разположен в бързо развиващия се квартал 'Манастирски ливади-запад' на ул. Ралевица , Българска легия и Проф. Велизар Велков . В красиво аранжиран двор са разположени 3 групи жилищни сгради, с двустайни, тристайни апартаменти и ателиета. Комплексът\nARCO REAL ESTATE ПРЕДЛАГА ЗА ПРОДАЖБА апартаменти в новоизградената жилищна сграда ''C'est La Vie'' в кв. Манастирски Ливади. ''C'est La Vie'' е луксозна жилищна сграда, находяща се в западната част на квартал Манастирски Ливади. Сградата е заобиколена от съвременни жилищни сгради, детски площадки, супермаркети и заведения за хранене. В непосредствена близост до: бул. България Околовръстен път На 10 минути пешеходно разстояние до МОЛ България На\nСлънчев и южен двустаен апартамент. Състои се от просторна дневна с обособен кухненски бокс, спалня, баня/wc и антре. Квартал 'Манастирски ливади - изток'. В близост до главни столични булеварди и до MALL Bulgaria. Малка бутикова сграда с Разрешение за ползване от 2020. С асансьор. Отопление: газ. Апартаментът е изключително слънчев и светъл. Възможност за закупуване на подземен гараж по 24 000 евро и подземно паркомясто за 18 000 евро. С ключ!\nОтличен двустаен апартамент с югозападно изложение. Жилището се състои от просторна дневна с трапезария, спалня, баня с тоалетна и тераса. АЛЕГРО' е жилищен комплекс от затворен тип, разположен в бързо развиващия се квартал 'Манастирски ливади-запад' на ул. Ралевица , Българска легия и Проф. Велизар Велков . В красиво аранжиран двор са разположени 3 групи жилищни сгради, с двустайни, тристайни апартаменти и ателиета. Комплексът предлага на своите\nARCO REAL ESTATE ПРЕДЛАГА ЗА ПРОДАЖБА апартаменти в новоизградена жилищна сграда ''C'est La Vie'' в кв. Манастирски Ливади. ''C'est La Vie'' е луксозна жилищна сграда, находяща се в западната част на квартал Манастирски Ливади. Сградата е заобиколена от съвременни жилищни сгради, детски площадки, супермаркети и заведения за хранене. В непосредствена близост до: бул. България Околовръстен път На 10 минути пешеходно разстояние до МОЛ България На 2\nЗа повече информация обадете ни се на тел или и цитирайте референтния номер на имота: Sfb 74988. Отговорен брокер: Иванка Стойкова Без комисионна от купувача! Апартамент A7 , обща площ 72.00 кв.м. (нетна площ 58.00 кв.м. + общи части 14.00 кв.м.). Представяме за продажба двустайни и тристайни апартаменти с включено паркомясто, мазе и ДДС, част от 6-етажна жилищна сграда с подземен паркинг и озеленен двор без автомобили и паркоместа. Сградата се\nАКСИМО имоти представя двустаен апартамент за продажба,който може да бъде преустроен на тристаен, находящ се на едно от най-комуникативните локации на бул.България.Апартамента е със следното разположение-кухненски бокс с дневна с излаза на тераса,спалня с излаз на просторна тераса,баня с тоалетна .Апартамента се продава напълно обзаведен .Обявената цена е без ДДС.\nЕРА ГОЛД продава апартаменти в бутиковa жилищната сграда в един от районите на София с най-голям потенциал за развитие Манастирски ливади запад. Локацията комбинира по уникален начин панорамна гледка към Витоша, спокойствието и чистия въздух на планината и бързата връзка по бул. България с центъра на столицата. Апартаментът, който предлагаме, е двустаен на четвърти етаж с обща площ от 107,34 м2 . Състои се от просторна всекидневна с кухненски\n544 292 zł\nЗа повече информация обадете ни се на тел или и цитирайте референтния номер на имота: Sfb 73448. Отговорен брокер: Иванка Стойкова Апартамент 6 , обща площ 95.91 кв.м. (нетна площ 75.54 кв.м. + общи части 20.37 кв.м.). Тристайни апартаменти с предпочитана локация в кв. Манастирски ливади, район с добра комуникативност и лесен автомобилен достъп, както и удобно придвижване с градски транспорт. В близост ще отриете детски градини, основни и средни\nАгенция SUPER ИМОТИ: Предлагаме на вниманието Ви тристаен апартамент в затворен жилищен комплекс с разрешение за ползване, разположен в удобна близост до бул. България. В красиво аранжиран и отлично поддържан двор са разположени 3 групи жилищни сгради, с двустайни, тристайни апартаменти и ателиета. Комплексът предлага на своите нови собственици две детски площадки, магазин, модерни жилища с прекрасни гледки към Витоша и София. Сградите са на 5\nТитан Пропъртис представя на Вашето внимание тристаен апартамент, находящ се в комплекс от затворен тип, с локация кв. Манастирски ливади-изток. Сграда с АКТ 16! Близостта до главни пътни артерии, както и до спирки на градски транспорт правят локацията изключително предпочитана. Намира се в непосредствена близост до бул. `Околовръстен път` и бул. `България`, както и до голям търговски център. Жилището е разположено на 1-ви партерен етаж с много\nMultimo luxury estates продава изключително просторен четристаен апартамент на комуникативно място в кв. Манастирски Ливади. Апартамента е напълно завършен и луксозно обзаведен в модерен дизайн със всички необходими уреди. Общата квадратура е 179кв.м., като чиста застроена площ е 159кв.м, луксозно мазе 4,9кв.м. Състои се от 3 спални, голям хол с трапезария и кухня, 2 бани с тоалетни и 2 тераси. Отоплението е на ГАЗ и КЛИМАТИЦИ. Има възможност за\n1 548 140 zł\nСлънчев и светъл многостаен апартамент със застроена площ от 195 кв.м на две нива. Първо ниво се състои от: входно антре, дневна с обособени кухненска и трапезарна част около 60 кв.м., спалня, баня със санитарен възел, прекрасно аранжиран озеленен двор с площ 44 кв.м. и стълбище към второ ниво. Второ ниво: открито и светло емпоре с гледка към парка на комплекса, две спални, баня със санитарен възел и гардеробна ниша. Жилището се продава се на\nДвустаен, завършен апартамент в нова сграда от 2006 г на ул. Ралевица. Състои се от просторна дневна, самостоятелна кухня, спалня, баня с WC и тераса. Всички помещения са с излаз на терасата. Застроена площ 97.5 кв.м, /около 30кв.м е терасата/, мазе - 4кв.м. Отделно се продава подземен гараж 18кв.м на цена 15 000 евро. Статут на ателие. С ключ! (yavlenaCOM/112589).\n650 959 zł\nЗа повече информация обадете ни се на тел или и цитирайте референтния номер на имота: Sfa 74203. Отговорен брокер: Инга Новгородцева Без комисионна от купувача! Просторен тристаен апартамент с комфортно разпределение на пространството, търсена локация и качествено изпълнение. Финансирането е осигурено и плащате след като се нанесете в новия си дом. Ние сме на разположение да Ви покажем апартамента от дистанция. Обадете се от вкъщи или офиса. Може\n'бул. България' Обединени Български Брокери има удоволствието да Ви представи тристаен апартамент в продажба, находящ се в кв. Манастирски Ливади. СГРАДА: Съвременно тухлено строителство с поддържани общи части, контрол на достъпа, видеонаблюдение и добре организирана етажна собственост. С възможност за закупуване на паркомясто. РАЗПРЕДЕЛЕНИЕ: Входно преддверие, просторна дневна с преход към трапезарна част, оборудвана кухня, родителска спалня,\n10 052,88 zł/m²\nЮгоизточно изложение и прекрасна гледка към тих, зелен вътрешен двор. Прекрасен, луксозно обзаведен двустаен апартамент, с хубава южна тераса и застроена площ от 57 кв.м. Газово котле. Има включено мазе в цената. Апартаментът се продава с наемателите, които имат желание да останат дългосрочно. Наемът е 450 евро. Намира се в квартал 'Манастирски ливади-изток'. Престижен жилищен комплекс 'Флора парк', висок клас ново строителство с добре поддържани\nПредлагам на Вашето внимание четиристаен апартамент на ул.Тодор Каблешков. Жилището е след основен ремонт с разпределение: кухня с просторна дневна,две спални, две бани с тоалетна,гардеробна и тераса.За въпроси и огледи, моля свържете се с Диана Петрова. (yavlenaCOM/112489).\nАгенция за недвижими имоти Пандора естейт представя на Вашето внимание едностаен апартамент с локация ж.к. Манастирски ливади. Намира се в близост до множество спирки на градски транспорт, хипермаркети, МОЛ България. Имотът разполага с площ 30 кв.м. и се състои от: входно антре, еднопространствено помещение баня с тоалетна и тераса. Предлага се на шпакловка и замазка. Отоплението е предвидено на ток. Изложение СЕВЕР. Сепен на завършеност Акт 15.\nАгенция Форчън има удоволствието да ви представи просторен, панорамен апартамент в един от най- предпочитаните райони за живеене - ж.к Манастирски ливади. Жилището се състой от еднопространствено помещение-спален кът, кухненски бокс и хол,панорамна тераса, баня с тоалетна.Добра локация и прекрасно развита инфраструктура.В непосредствена близост от Мол България ,възлови пътни артерии, спирки на градски транспорт,магазин Фантастико , банки,\nАгенция за недвижими имоти Революшън Естейт има удоволствието да Ви представи двустаен апартамент в ж.к. Манастирски ливади. Намира се на тиха и същевременно комуникативна локация в чисто нов жилищен комплекс. Ситуиран е на 1-ви жилищен етаж с площ по ЗП 64 кв.м. Жилището разполага с входно антре, хол с кухненски бокс, спалня, баня с тоалетна, тераса, която гледа към вътрешен двор. Отопление: Газ. Изложение: Изток. АКТ 16. Жилището се продава на\nАгенция за недвижими имоти Пандора естейт представя на Вашето внимание двустаен апартамент с локация ж.к. Манастирски ливади. Намира се в близост до множество спирки на градски транспорт, хипермаркети, МОЛ България. Имотът разполага с площ 64 кв.м. и се състои от: входно антре, дневна с кухненски бокс и трапезария- 29кв, стая 15кв. , тераса-6.44кв, баня с тоалетна-3.60кв. може да се прегради като тристаен. Предлага се на шпакловка и замазка.\nОбзаведен, двустаен апартамент със статут на ателие в кв.Манастирски ливади. Светло жилище с френски прозорци състоящо се от хол с кухненски бокс, спалня, баня с тоалетна,мокро помещение и тераса. Към апартамента има прилежащо мазе. Възможност за закупуване на подземно паркомясто на цена от 9000 EUR. Затворен комплекс в кв. '' Манастирски ливади'' Нова четири етажна сграда в комплекс от затворен тип. Добра локация. Бърз достъп до бул.''България\n632 735 zł\n'ул. Ралевица' Обединени Български Брокери има удоволствието да Ви представи тристаен апартамент в продажба, находящ се в кв. Манастирски Ливади. СГРАДА: Находящ се в сграда съвременно тухлено строителство с поддържани общи части, контрол на достъпа, детска площадка и организирана етажна собственост. РАЗПРЕДЕЛЕНИЕ: Входно преддверие, дневна с кухненски бокс, родителска спалня, детска стая, две бани с тоалетни, мокро помещение и хубава тераса.\n650 /КВ.М.! НОВО СТРОИТЕЛСТВО! АКТ 16! ХоумТуЮ предлага за продажба многостаен апартамент в жилищния комплекс 'Green Residence' в един от най - бързо развиващите се райони в столицата вмомента - 'Манастирски ливади' - изток. Имотът е изключително подходящ за инвестиция, тъй като има изградени два входа и позволява обособяването на два отделни апартамента. Жилището е с чиста жилищна площ от 195кв.м. и се състои от: входно антрe, дневна с кухненски\nLUXIMMO FINEST ESTATES: Представяме на Вашето внимание светло и уютно жилище до МОЛ България. Жилището е със следното разпределение: коридор, всекидневна с кухненски бокс с излаз към тераса, спалня, детска /кабинет/, баня с тоалетна и отделна тоалетна, килер. Отоплението е на газ. Жилището е разположено на първи жилищен етаж, над магазини. Има възможност за закупуване на подземно паркомясто. Имотът се продава от юридическо лице и цената е с\n'бул. България' Обединени Български Брокери има удоволствието да Ви представи тристаен апартамент в продажба, находящ се в кв. Манастирски Ливади. СГРАДА: Съвременно тухлено строителство с много добре поддържани общи части, контролиран достъп и организирана етажна собственост. РАЗПРЕДЕЛЕНИЕ: Входно преддверие, просторна дневна с оборудван кухненски бокс, родителска спалня, детска стая, баня с вана, душ кабина и тоалетна, отделна тоалетна,\n11 509,85 zł/m²\nПредлагаме на вашето внимание луксозен с дизайнерско обзавеждане тристаен апартамент.Жилището се намира на много комуникативно място. В близост до главен булевард,верига магазини и др.Разпределението на апартамента е следното: входно антре, просторна дневна с трапезария и кухня, две спални - едната със собствена баня с WC, втора баня сWC, балкон.Отоплението на апартамента е локално на газ и отделно климатици.Апартамента има собствено


Metal Hangar 18 « Чуйте новия албум на SVARTSYN\n« Италианска траурна вечер със SPIRITUAL FRONT\nPAPA ROACH показаха официално видео към „Periscope“ »\nЧуйте новия албум на SVARTSYN\nПубликувано от Satania_ в 8:12 часа на 08.06.2017 г. Намира се в Новини\nЕдин от емблематичните за шведската блек метъл сцена проекти, SVARTSYN се събуди от няколкогодишната си дрямка и издаде нов албум. „In Death“ трябва да излезе утре /9 юни/ чрез, Agonia Records, но групата реши да го пусне малко по-рано за свободно слушане. Можете да го чуете тук.\nМрачно, сурово и мизантропично. Точно както се полага на проект като SVARTSYN. Музиката варира от средно до бързо, злокобно темпо с динамичен мелодичен обхват, вграден в общо усещане за неизвестност и жестокост.\nАлбумът е записан в белгийското студио Belgian Mortsella Studio през март и декември 2016 и януари 2017. Миксирането и мастеринга са направени в Clintworks Studio (Amon Amarth, 3 Inches Of Blood, Misery Index). Обложката е създадена от Chadwick St John (Arckanum, Horna, The Piper graphic novel).\nРеално „групата“ е музикантът Ornias, който твори като SVARTSYN от 1993г. В „In Death“ той е вокал и изпълнява всички интструменти без барабаните. Ornias има забележителна дискография, а ето какво коментира за последния си албум:\n„Новият албум завършва и комбинира албумите Black Testament и Nightmarish Sleep. Моите откровения. Моята усърдна работа.“\nНова песен от SVARTSYN\nШведските блекове Svartsyn са готови да издадат MCD с четири композиции. То е със заглавие „Nightmarish Sleep“ и ще излезе на 19 декември чрез Carnal Records. Мини-албумът, е мастериран в Clintworks Studio в Hamburg, а обложката е нарисувана от илюстраторът Chadwick St John от Inkshadows. Изданието ще бъде налично в CD и цифров формат, а едноименната композиция от мини Още...\nSVARTSYN с песен от предстоящия им ал...\nШведските блек метъли Svartsyn разкриха първата песен от предстоящия им албум “ Black Testament“, носеща името „Demoness With Seven Names“. Тавата ще се появи в магазините на 28 май в Европа и 11 юни в Северна Америка чрез Agonia Records. Ето я и самата песен. Recommend on Facebook Share on Linkedin Share via MySpace Tweet about it Subscribe to the comments on Още...\nЗадава се нов албум на Venom (0) Venom обявиха първите подробности за бъдещият си албум. Заглавието му ще е „Fallen Angels“ и се очаква в края […] преди 8 години\nMOSH-PIT JUSTICE с подробности за новия албум (0) Родните MOSH-PIT JUSTICE, които съобщиха, че издават четвъртия си студиен албум, споделят още подробности. Тавата ще съдържа осем траш […] преди 1 година


Красивите хора напредват по-бавно в...\nFriday 04.10.2019 12:25\nМного хора биха си помислили, че привлекателните служители имат наистина голям шанс да се издигнат в кариерата си, благодарение на чар. Истината е, че красотата създава дистанция, що се отнася до работното място. Редица проучвания доказват, че хората с класически красиви лица (високи скули, прав нос, бели зъби и симетрични черти) получават по-малко оферти за работа, независимо от пола.\nСпоред изследователите причината за това се корени във факта, че колкото и големи професионалисти да са мениджърите, на подсъзнателно ниво те възприемат красивите кандидати като конкуренция и потенциална заплаха.\nАко става дума за кандидати от силния пол, това би означавало повече внимание и симпатия от страна на женския персонал във фирмата. Привлекателните дами пък са по-склонни да разсейват и да създават съперничество.\nПредишно проучване, проведено от психолози от Университета в Есекс и Кеймбридж, открива подобни доказателства за дискриминиране на привлекателните хора. Изследванията им установяват, че служителите, които се възприемат като привлекателни, е по-малко вероятно да бъдат разглеждани като добри и да им бъде поверена по-голяма отговорност във времето.\nОказва се, че шефовете, страхувайки се да не покажат дискриминация към по-малко привлекателните хора, са склонни да дадат най-нежеланите длъжности на най-красивите си служители. И по този начин най-лицеприятните работници се оказват в долния край на социално-икономическия спектър.


Брашното от каротин е хит в хранителната индустрия | Блогът на Мартин\nОпубликовано 30.08.2016 30.08.2016 от Мартин Иванов\nКъм иновативния продукт интерес проявяват и български производители\nВ стремежа си да се оползотворяват храните максимално добре, все повече иновативно мислещи компании търсят технологични решения за извличане на полезните вещества от тях, които впоследствие да се вложат в преработвателната индустрия. Подобен здравословен продукт е каротинът, извличан от морковите, а холандската компания PROVERKA е разработила специална технология за извличането и превръщането му в брашно, като продуктът беше представен и по време на специализираното изложение в Айнтховен „Храна на бъдещето” . „Историята ни е простичка и класическа. От морковите извличаме каротина, от който правим каротинова пулпа. По-рано не се знаеше какво да се прави с тази субстанция, и тя отново се връщаше в почвата, или отиваше като суровина за биогаз. Ние обаче създадохме технология, позволяваща преработката и в екстракт”, разказва Андреас Херциг от швейцарското подразделение на компанията. След това обаче все още остава отпадък, който тази технология позволява да се преработи до каротиново брашно. Предимството му е, че има изключително високо съдържание на вода, като в един килограм брашно има 26 килограма вода. „Дейността ни е гаранция, че създаваме продукт без наличието на каквито и да е отпадъци”, продължава той.\nОт 5 кг каротинов екстракт се получава килограм брашно, тъй като 80% от съдържанието на извлечения екстракт е вода. Приложението на каротиновото брашно е основно в хранителната индустрия. „Нашето мото е, че искаме не всичко да отива за храна на животните или в почвата, а остатъците от здравословните храни отново да се връщат на масата под някаква форма”, продължава Херциг. Например в извличания екстракт все още се съдържа 100% каротин. А бетакаротинът и всичките витамини са полезни за хората. И е хубаво според него, когато тези полезни вещества намират приложение в преработвателната индустрия като производството на хляб. „Каротиновото брашно придава една свежест на продуктите благодарение на високото съдържание на вода”, пояснява предприемачът. То може да намери приложение освен това и в месопреработвателната индустрия, като с помощта му могат да се произвеждат по-здравословни колбаси. То е вече добре известно на редица европейски месопреработватели, като си пробива път на азиатските пазари като например филипинският, и дори в развиващите се африкански страни. „Представени сме в цяла Европа, и дори в България, където имаме все повече клиенти”, продължава той, и потвърждава, че интересът към каротиновото брашно сред българските месопреработватели е много голям.\nОще едно предимство на каротиновото брашно е, че просто може да се използва като подправка и не е от значение, дали в технологичния процес на производство на колбасите се използва топла или студена вода. Може да се влага с други подправки, или самостоятелно с цел повишаване на водното съдържание на колбасите. Технологията за извличане и производство на каротиново брашно се развива от PROVERKA от 2012 година насам, като истинското производство започва през 2015 година. Компанията сама произвежда суровината за извличане на каротиновото брашно, като е най-големият производител на моркови в Холандия и мощностите и са с капацитет на преработка от 8 млн. тона морковен сок. Освен собствено производство на моркови, тя купува още суровина от Белгия и Германия за да изпълни капацитета си на производство.\nКатегории Земята, ТехнологииМетки „Храна на бъдещето”, Айнтховен, брашно, каротин, моркови


Как да конвертирате всяка уеб страница в чист PDF в MAC\nМожете лесно да конвертирате уеб страница или статия, за да почиствате PDF файл и да продължите да печатате на компютъра си по-късно. Това е добър избор, ако искате да запазите някои образователни статии или WiKi страници, за да конвертирате PDF. Този PDF файл може да се отвори от папката на компютъра по-късно или да се премести в iPad, за да го прочете по-късно в офлайн режим.\nЗащо предпочитаме PDF е PDF форматът е лек прост файл, лесен трансфер към Amazon Kindle или таблет и запазвайте за бъдещи справки или дори за електронна поща на приятелите си.\nМожете лесно да направите това с вашия MAC без приложения на трети страни. Има две стъпки за това. Първо, трябва да превърнете статията в по-лесна за четене и по-малка страница. След като направите това, след което можете да конвертирате страницата в PDF и да запишете на вашия компютър.\nЕто статията за преобразуване на уеб страница в чиста уеб страница с браузъра ви като Safari, Chrome или FireFox. Можете да получите чиста страница без реклами, изскачащи прозорци или изображения в страничната лента, след като използвате бутона Reader, за да преобразувате страницата.\nТози пример показва статия от този блог и този изстрел от екрана по-горе показва страницата, която е безплатна и се преобразува с помощта на сафари четец. Има и други браузъри като Chrome и Firefox предлагат същата функция с допълнителен безплатен plug in.\nСлед като конвертирате страницата, в Safari отидете в File> Print и ще видите бутон с име PDF като в долния ляв ъгъл на прозореца. Кликнете върху PDF файла и изберете Запазване като PDF .\nИ накрая, ще получите чиста статия в PDF формат, без каквато и да е реклама или уеб елементи. Можете да използвате Firefox или Chrome във вашия MAC, за да конвертирате в PDF всяка уеб страница от браузъра си. Safari има вградена функция за четливост и за допълнителния плъгин за други браузъри може да се наложи да се инсталира в браузъра, за да получи същия резултат.


Преди точно 20 години първото клонирано живо същество, създадено от клетки на бозайник, бе представено на света. Животното е овца и първоначално е наречено просто 6LL3. По-късно обаче всички вече я познаваме като Доли. Клонирането е извършено в Рослинския институт в Мидлоудиън, Шотландия, като раждането е публично обявено на 22 февруари 1997 г. Името си Доли получава по предложение на един от животновъдите, помагали при раждането й, в чест на американската певица Доли Партън, известна с пищния си бюст, тъй като овцата е клонирана от клетки от млечната жлеза.\nДобре дошла в\nтози шантав свят\nна хората, Доли!\nДоли всъщност е родена предходната година - на 5 юли 1996 г. На пръв поглед е съвсем обикновена с изключение на това, че е точно генетично копие на друга овца. Технически погледнато, тя има три майки - еднa осигурява яйцеклетката, друга ДНК, а трета я ражда. Тя е една напълно нормална овца, която става майка на множество нормални агнета. Живя до шест години и половина и когато в крайна сметка се наложи да бъде убита. Това стана заради разпространението на заразна болест в нейното стадо, която порази еднакво и клонирани, и обикновени животни. С други думи животът й не бе необичаен. Нейният произход е това, което я направи уникална. Общественият дебют на Доли предизвика истински ураган от противоречиви мнения както за практичната стойност на клонирането, така и за моралните и етични аспекти на процедурата. Заговори се за клонирането на хора - нещо, което преди това звучеше като част от сюжета на някой научнофантастичен филм или като страница от дневника на луд учен.\nДнес повече от 70 държави по света, сред които Великобритания, Франция, Япония и Германия, официално са забранили клонирането на човешки същества. Други като Съединените щати и Китай нямат законови пречки пред него.\nПреди Доли се е смятало, че животните могат да бъдат създадени само когато яйцеклетката е оплодена от сперматозоид. Има добра причина за това природата да функционира по този начин - тя смесва генетичен материал от два индивида, като намалява шанса за дадена слабост или недъг да се предаде от родител на дете. Доли е единственият успех от 277 опита. По правило голямата част от ембрионите, създадени по този метод, не са нормални и или имат мутации, или просто умират. Днес процесът е подобрен дотолкова, че степента на успех е около десет процента. Стойността е доста колеблива, тъй като зависи доста от вида на клетките и от това, какъв организъм се използва.\nПрез годините след появата на Доли учените успяват да клонират хиляди бозайници от почти две дузини животински видове. Много малко от тях обаче имат отношение към реалния живот или някакво практическо приложение. Такъв например бе известният бик на име Final Answer, който бе създаден специално за подобряване на качеството на добитъка чрез неговата сперма. Като цяло учените искат да съчетаят техниките на клониране с други методи, за да могат по-ефективно да променят животните на генетично ниво - много по-бързо от традиционните методи за селективно отглеждане, при които са необходими десетилетия, за да се направят промени в популациите видове като говедата например. През 2004 г. котка от породата Мейн Kун на име Малкият Ники стана първият домашен любимец, клониран с търговска цел, полагайки началото на индустрия за милиони долари. Собственичката на котката - жена, известна само като Джули - плати 50 000 долара за процедурата.\nПрез 2008 г. Националният университет в Сеул създаде пет клонинга на едно куче за същата сума. В Обединените арабски емирства през 2009 г. пък се роди клонирана камила.\nА днес клонирани коне играят поло\nДа, този екзотичен конен спорт се оказа един от първите пристани на клонираните животни. През 2015 г. аржентинецът Адолфо Камбиасо, който е считан за може би най-добрият играч на поло в историята, се появи на турнир с любимия си кон Айкен Кура. Проблемът - жребецът бе умрял преди почти десет години. Неговото клонирано копие обаче е живо и здраво. То се нарича Айкен Кура Е01 и животното е създадено от клетки от кожата на оригиналния кон, които са били замразени. Действията на Камбиасо разпалиха безпрецедентен дебат, който и без това придружава такива необичайни иновации. Ако най-добрият играч в света го прави, разсъждават някои фенове, значи клонирането трябва да има смисъл. Но животновъдите са загрижени, че увеличаване на броя на генетично подобрени понита за поло ще свали цените надолу, застрашавайки техния бизнес. Играчите се притесняват, че ще трябва да прибягнат до клонирани животни, за да останат конкурентоспособни, и се оплакват, че процесът е скъп и неефективен. Други ездачи, а да не говорим за широката общественост, са просто в паника от идеята. Въпреки това към момента около 25 клонирани понита вече са част от турнирите.\nКлонирането може да бъде и полезно\nКакто може да се очаква, тази комерсиализация на технологиите за клониране предизвика въпроси от най-различен характер. Цената за клонирането на едно животно може да спаси хиляди изоставени домашни любимци в приюти, а някои експерти подчертават и липсата на знания за дългосрочните последици за здравните ефекти от клонирането при различните видове. Досега обаче тези опасения все още не са достатъчни, за да се обедини общественото мнение около цялостна забрана на практиката.\nВ същото време учените насочват вниманието си към по-сложни предизвикателства. През 2006 г. например биолози създадоха говеда, които не могат да развият болестта „луда крава“. През 2015 г. пък създадоха генетично защитени от най-опасния за вида им вирус прасета. Борбата с изчезването на някои животински видове също може да спечели много от възможностите на клонирането. Поставянето на генетичен материал от изчезнал вид в яйцето на свързан, но жив вид създава клонинг на мъртво животно. През 2013 г. австралийски изследователи успешно създадоха ембриони от птицечовкова жаба - вид, който се смята за изчезнал от 1983 г. - въпреки че ембрионите загинаха само след няколко дни.\nГенетиката е само част от проблема\nНа каквито и въпроси да се опитва да отговори науката, етичните дилеми са не по-малко колосални. На пръв поглед логичното приложение на клонирането е за подобряване на живота и здравето на хората - за клониране на стволови клетки и лечение на болести. От десетилетие генните инженери работят по т.нар. body repair (набори за възстановяване на човешкото тяло). Проучванията им са в посока на това, че след раждането си бебето трябва да бъде подсигурено с клонирани клетки, замразени в тъканна банка. Чрез тези набори би могло да се генерират в неограничени количества човешки тъкани за трансплантиране и лечение на неизлечими болести. Има две причини, поради които може да искате да клонирате човешки генетичен материал. Първият е за нуждите на медицината, например за трансплантации. От изследването на човешки ембрионални стволови клетки в последните години научихме много и не е изключено, че в бъдеще вече ще можем да клонираме отделни органи за трансплантация. И днес трансплантации на костен мозък обикновено се извършват с помощта на човешки стволови клетки, но иначе техниката с клониран материал е изцяло в етапа на научните изследвания, а не е активна медицинска практика.\nЗвучи разумно и в името на общото благо. Но добре знаем, че човечеството обича да си играе с огъня и обикновено бързо опорочава и най-големите научни открития, използвайки ги, за да наранява и вреди.\nВтората причина е свързана с репродукцията и тук нещата започват става наистина спорни. Раждането на Доли накара около 70 държави да забранят създаването на човешки клонинги. Общото събрание на ООН по подобен начин забрани всички форми на клониране на хора през 2005 г. Но изследванията продължават. През 1998 г. биотехнологична фирма създаде ужасяващ хибрид между човек и крава с помощта на ядро от клетка на човешкия крак и яйцеклетка на една крава. Ембрионът се развива, но е унищожен след 12 дни. През 2008 г. друга компания създаде пет човешки ембриона, използвайки клетъчни ядра от кожа и човешки яйцеклетки, които отново бяха целенасочено унищожени в рамките на няколко дни.\nЛий Силвър, биолог от университета „Принстън“ е сред тези, които вярват, че имаме причини да се страхуваме от употребата на генното инженерство за целите на евгениката - науката за подобряване на човешката раса. Биологът твърди, че генетичното усилване може да доведе до властването на един бъдещ подобрен елит, който може да се превърне в нов отделен вид от човешката раса.\nКлонирането на цяло поколение жаби без глави през 1997 г. породи множество страхове и роди теорията, известна като „научен фашизъм“ или „фабриката за органи“. Според нея клонинг се създава с единствената функция да бъде превърнат в донор на органи. Запасните клонинги ще се създават без главен мозък. Според научните изследвания в главния мозък се намира съзнанието и там се и определят душевните качества на човек. Но дори и това да е така, не съществува стопроцентова гаранция, че клонингът няма да чувства или да изпитва болка, а ще се намира в състояние близко до това при клиничната смърт. А кой е всъщност той, двойникът? Само набор от нови органи или самостоятелна личност? На този въпрос едва ли има учен по света, който да може да отговори.\nДоли беше и си остава важен крайъгълен камък, вдъхновяващ учените да продължат да подобряват технологиите за клониране, както и да преследват нови концепции в областта на изследванията на стволови клетки. Крайният резултат никога не е бил замислен като поява на цели армии от генетично идентични или подобрени същества. Вместо това специалистите продължават да усъвършенстват техниките и да ги комбинират с други методи, за да научат повече за процесите на стареене и болестите.\nКъм днешна дата най-ценният принос на тези експерименти с трансплантация на соматични клетки е за събраната научна информация и направените изводи. Те подобряват нашето разбиране за процесите на нормално и ненормално развитие на плода, включително и за аспектите на стареенето, които все още са ни непознати. Тази информация вече спомага за намаляване на вродени дефекти, подобряване на методите за борба с безплодието, разработване на инструменти за лечение на някои видове рак и дори намаляване на някои от негативните последици от застаряването на населението - и при хората, и при животните. Така две десетилетия след Доли десетки важни приложения на клонирането все още се развиват и еволюират. А засега цивилизацията ни все още не е рухнала в резултат на някакъв апокалипсис на клонингите - нещо, което си е постижение, предвид колко немарливи могат понякога да бъдат хората.\nСемейството на убит от робот работник съди пет компании, свързани с инцидента\nРоботи плетат пуловер по поръчка за клиентите на Adidas