Käidud rada: • sisene_dokumendiringlus_alates_5_0_2\nUue suunamise lisamine\nSalvestatud suunamise loomine\nTäiendatud oluliselt WD versioonis\nSuunamised võimaldavad luua dokumendiga seotud tööülesandeid nt dokumendi edastamine allkirjastamiseks ning jälgida, kas tööülesanne on täidetud.\nAvage dokument, mida soovite edasi suunata.\nKerige dokumendiaknas alla poole suunamise plokini ning vajutage „Lisa uus suunamine“ nuppu.\nAvaneb uue suunamise lisamise aken.\nParalleelsuunamine - kõik isikud saavad dokumendi korraga. Sobib näiteks informatsiooni edastamise puhul.\nJärjestiksuunamine - asjaosalised saavad dokumendi üksteise järel. Sobib näiteks kooskõlastusringi puhul.\nSalvestatud suunamised - saate valida etteseadistatud salvestatud suunamise ehk kasutusvalmis kooskõlastusringi.\nTehke linnuke „Salvesta suunamine“.\nMäärake suunamisele nimi\nKui olete tavakasutajaõigustes, saate määrata suunamist nähtavaks ainult endale ehk saate salvestada ainult isiklikke suunamisringe.\nValige andmetüübid, millede juures kooskõlasturinge kuvatakse.\n„Käesolev tüüp“ linnutamisel salvestatakse suunamine ainult selle tüübi juures, millelt uue suunamise lisamist alustasite. Vt lisaks siit.\nNäita minu avalehel - saate jälgida suunamist enda töölaual „Muud suunamised“ plokis.\nNoppimiseks - saate paralleelsuunamisega suunata ülesande täitmiseks korraga mitmele inimesele ning ülesande täidab ainult üks inimene s.o esimene, kes oma ülesande üles nopib.\nE-posti teel kohe - sellele isikule, kes on valitud „Kellele“ väljale, saadetakse suunamise kohta kohe e-postiteavitus.\nE-posti teel … enne tähtaega - juhul kui määrate suunamistegevusele tähtaja, saate seadistada, kui palju aega ennem saadetakse suunamise kohta e-postiteavitus.\nSMS-i teel kohe - sellele isikule, kes on valitud „Kellele“ väljale, saadetakse suunamise kohta kohe SMS-teavitus. (WD 5.3.0 - 18.05.2017) Lisatud võimalus SMS-i saatmise osa peita.\nSMS-i teel … enne tähtaega - juhul kui määrate suunamistegevusele tähtaja, saate seadistada, kui palju aega ennem saadetakse suunamise kohta SMS-teavitus. (WD 5.3.0 - 18.05.2017) Lisatud võimalus SMS-i saatmise osa peita.\nRoll - tegevus, mida tuleb dokumendiga teha.\nKellele - isik või grupp, kellele suunate dokumendi.\nTähtaeg ning kellaaeg - saate seadistada tähtaja, et saadetaks teavitus juhul kui suunamistegevus on tegemata. Vt teavitamist ülalt.\nKui valikud on tehtud. Vajutage „Salvesta“.\nSalvestatud suunamine on kasutusvalmis töövoog, mille abil saab dokumendi kohe edastada dokumendiringlusesse.\nSalvestatud suunamist on võimalik luua kahel viisil:\nuue suunamise lisamisel Vt siit;\nSalvestatud suunamise loomine "Haldamine" menüüst\nValige „Haldamine“ → „Salvestatud suunamised“.\nKlõpsake „Lisa uus“.\nAvaneb uue salvestatud suunamise lisamise aken.\nNimi - salvestatud suunamise nimi, mida kuvatakse suunamise lisamisel.\nTöölaud (valitav ainult töölauaadministraatori õigustes) - suunamine salvestatakse kõikidele kasutajatele;\nIsiklik - suunamine salvestatakse isiklikuks kasutamiseks ehk ainult endale;\nTüübid - nende andmetüüpide juures kuvatakse salvesatatud suunamist.\nNäita avalehel - suunamist näidatakse suunaja avalehel „Muud suunamised“ plokis (e suunaja saab suunamistegevuste täitmist jälgida)\nNoppimiseks - ülesanne suunatakse paralleelsuunamisega täitmiseks korraga kahele inimesele ning ülesande täidab ainult üks inimene s.o esimene, kes oma ülesande üles nopib.\nSMS-i teel kohe - sellele isikule, kes on valitud „Kellele“ väljale, saadetakse suunamise kohta kohe SMS-teavitus.\nSMS-i teel … enne tähtaega - juhul kui määrate suunamistegevusele tähtaja, saate seadistada, kui palju aega ennem saadetakse suunamise kohta SMS-teavitus.\nKellele - isik, kellele suunate dokumendi.\nTäiendav suunamise e-posti teavitus\nSuunamise lisameeldetuletuseks avage dokument, millele on juba lisatud suunamine.\nSuunamise juures kuvatakse kollast ümbrikukest, millele vajutades saadetakse e-kirja teel täiendav meeldetuletus.\nVt rohkem siit (Suunamisprotsessi olek C)\nSalvestatud suunamise kustutamine\nSalvestatud suunamiste nimekirjavaates klõpsake „Tegevused“ veerus prügikasti ikooni .\nTeie lisatud suunamist kuvatakse „Muud suunamised“ plokis, kui olete teinud linnukese „Näita minu avalehel“. Vt ülevalt "Uue suunamise lisamine". Kui Te ei soovi suunamist enam jälgida, tehke linnuke ette vastavale suunamisele ning klõpsake „Eemalda avalehelt valitud“.\nSuunamist, mida Te ei soovi enam jälgida oma avalehelt, saate eemaldada ka kande juurest suunamisplokist „Ära näita minu avalehel“ nupu abil.\nKui suunamisi on avalehel palju, saate suunamisi sorteerida. Võimalikud sorteerimisvalikud on järgnevad:\nSorteeri kategooria järgi - suunamised sorteeritakse suunamisrolli (kooskõlastamiseks, allkirjastamiseks vms) järgi ehk uue suunamise lisamise aknas kuvatavate suunamisrollide järjekorra alusel;\nSorteeri kategooria järgi A-Z (WD 5.0.1) - suunamised sorteeritakse tähestikulisse järjekorda pandud suunamisrollide järgi;\nSorteeri dokumendi järgi (WD 5.1.1) suunamised sorteeritakse dokumendi nimetuse järgi nt pealkirjaga „Töölepingu sõlmimine“ dokumenti kuvatakse enne „Varade üleandmise-vastuvõtmise akt“ dokumenti. (WD 5.1.1 < 28.05.2015) suunamised sorteeritakse dokumendi ID järgi nt dokumenti ID-ga 110123 kuvatakse enne 78540 ID-ga dokumenti;\nSorteeri tähtaja järgi (WD < 5.1.1) - hiljuti tehtud suunamised kuvatakse eespool;\nSorteeri ajaliselt (kahanevalt) (WD 5.1.1) - hiljuti tehtud suunamised kuvatakse eespool;\nSorteeri ajaliselt (kasvavalt) (WD 5.1.1) - hiljuti tehtud suunamised kuvatakse tagapool ehk näidatakse vanemaid tööülesandeid eespool.\nSuunamist on võimalik muuta seni, kuni suunamistegevuse täitja pole seda märkinud tehtuks või küsinud tagasisidet. Muuta on võimalik suunamisrolli, suunamisrolli täitjat, suunamisülesande tähtaega.\nJärjestiksuunamise jadast aktiivse suunamise kustutamisel, mis on staatuses „Pole vaadanud“ või „Vaadanud“, tuleb jada taaskäivitada manuaalselt vajutades nupule „Tühista kinnitus“.\nSuunamisülesannete ning nende täitjate järjekorra muutmiseks kasuta paremal asuvaid noolekesi .\nSuunamise tüüpi (paralleel- või järjestiksuunamine) muuta pole võimalik. Pärast suunamisrolli täitja muutmist on logitud (jäädvustatud) ka varasemad suunamistegevuste täitjate nimed („Kellele“) ning nende ülesande olekud („Vaadanud“, „Pole vaadanud“).\nTeile suunatud dokumente kuvatakse avalehel „Minule suunatud“ plokis. Suunamise kohta kuvatakse kande nime, tegevusülesannet, ülesande tähtaega (tuleviku tähtaega mustas toonis; ületatud tähtaega punases toonis, koos infoga, mitu päeva ületatud on) ning staatust (VAADANUD, POLE VAADANUD).\nSaate avalehel suunamisi sorteerida\nSorteeri dokumendi järgi - (WD 5.1.1) suunamised sorteeritakse dokumendi nimetuse järgi nt pealkirjaga „Töölepingu sõlmimine“ dokumenti kuvatakse enne „Varade üleandmise-vastuvõtmise akt“ dokumenti. (WD 5.1.1 < 28.05.2015) Suunamised sorteeritakse dokumendi ID järgi nt dokumenti ID-ga 110123 kuvatakse enne 78540 ID-ga dokumenti .\nSorteeri tähtaja järgi (WD < 5.1.1)- hiljuti tehtud suunamised kuvatakse eespool;\nKlõpsake soovitud suunamisel.\nTeid suunatakse otse dokumendi suunamisplokki koos järgnevate valikutega.\n(WD 5.0.1) Vaikimisi on suunamiste filtrid asendis „Näita kõiki“ (näidatakse tervet suunamisringi) ning „Järjesta rolli järgi“ (suunamised järjestatakse konkreetse suunamisringi loogika põhiselt (nt suunaja on valinud esimeseks rolliks „Kooskõlastamiseks“ ning seejärel „Allkirjastamiseks“.) Suunamisi on võimalik filtreerida:\nNäita minu - suunamisahelast näidatakse ainult Teile suunatud tööülesannet;\nNäita kõiki - suunamisahelast näidatakse kõiki suunamisi;\nJärjesta rolli järgi - suunamised sorteeritakse suunamisrolli (kooskõlastamiseks, allkirjastamiseks vms) järgi ehk uue suunamise lisamise aknas kuvatavate suunamisrollide järjekorra alusel. Vt uue suunamise lisamise akent siit\nJärjesta rolli järgi A-Z - suunamised sorteeritakse tähestikulisse järjekorda pandud suunamisrollide järgi;\nJärjest ajaliselt (WD < 5.1.1) - hiljuti tehtud suunamised kuvatakse eespool;\nSorteeri ajaliselt (kasvalt) (WD 5.1.1) - hiljuti tehtud suunamised kuvatakse eespool;\nSorteeri ajaliselt (kahanevalt) (WD 5.1.1) - hiljuti tehtud suunamised kuvatakse tagapool ehk näidatakse vanemaid tööülesandeid eespool.\nSuunamiste plokk kinni / lahti\nSuunamiste plokki on võimalik täielikult sulgeda. Selleks klõpsake paremale osutuvat noolekese ikooni >\nSuunamistegevuse täitjale kuvatakse järgnevad valikud:\n- saate suunamist jälgida ka pärast seda kui olete märkinud suunamise tehtuks.\n- iga suunamistegevus peab jõudma staatusesse . Seejärel kaob suunamine ka avalehelt „Minule suunatud“ plokist. Järjestiksuunamise puhul saab järgmine kasutaja dokumendiga edasi tegeleda, kuid seni on järgmise kasutaja suunamise staatus „Ootel“ ja seda kuniks eelmisel kasutajal on staatus midagi muud kui „Tehtud“. Tehtud staatuses suunamisel saab kinnituse tühistada, mispeale läheb suunamine kasutajale avalehele staatusega .\n- suunamise tühistamiseks nt kui dokument on suunatud valele inimesele vms. Sellisel juhul näidatakse seda dokumendi suunaja avalehel, kus ta näeb, et kasutaja on suunamise tühistanud. Kasutajal endal seda avalehel ei näidata juhul, kui ta ei ole spetsiaalselt seda ise soovinud ehk märkinud „Näita avalehel“. Tühistatud staatuses suunamisel saab kinnituse tühistada, mispeale läheb suunamine kasutajale avalehele staatusega „Pole vaadanud“. Antud nupu puhul on võimalik seadistada teavitusi kahel moel: vaikimisi läheb e-posti teavitus ainult suunajale. (WD 5.4.0 - 19.11.2017) Konfiguratsioonist on võimalik lasta seadistada, et teavitus läheb kõikidele jadas eelnenud kasutajatele.\n- tagasiside küsimiseks. Sellisel juhul näidatakse seda dokumendi suunaja avalehel „Minult küsitud tagasiside“ plokis, kus ta näeb, et suunamisülesande täitja on suunamisele märkinud tagasiside. Täitjal endal näidatakse suunamist „Minule suunatud“ plokis staatuses „TAGASISIDE“.\n(WD 5.1.1 - 23.03.2015) Tagasiside suunamised lähevad suunajal avalehel eraldi plokki „Minult küsitud tagasiside“. Kui suunaja ise küsib tagasisidet, liigub suunamine „Muud suunamised“ plokist (juhul, kui on valitud „Näita minu avalehel“) plokki „Minult küsitud tagasiside“.\n- kasutatakse, et vastata tagasisidele. Isik, kellelt vastust oodatakse, ei saa kannet kaotada enda avalehelt enne kuni pole vajutanud nuppu „Vasta tagasisidele„ (sõltub keskk\nKustuta - enda tehtud suunamise kustutamiseks. Teiste tehtud suunamisi saab kustutada administraator.\n- vajadusel saate salvestada vahekommentaare ilma suunamise staatust muutma. Sellisel juhul tekib suunamise infosse vastav rida salvestatud infoga.\n- vajadusel saate dokumendi omakorda edasi suunata. Seda ka juhul kui teil on dokumendile ainult lugemise ehk vaatamisõigus. Suunamisülesande uue täitja valimisel märgitakse ülesanne automaatselt tehtuks (väljale „Märgi minu ülesanne tehtuks“ peab jääma vaikimisi linnuke)Avalehel näidatakse suunajale ja suunamise jälgijale, et dokument on edasi suunatud, nt edasi suunatud (3).\n- (WD 5.1.1 - 29.05.2015) saate suunamise edasi delegeerida sama rolliga või teise rolliga nii, et see liiguks teisele töötajale edasi ja seda ei märgitaks tehtuks. Delegeerimise kinnitamise järel kaob suunamine Teie avalehelt. „Delegeeri“ nupu klõpsamisel kuvatakse akent „Delegeeri teisele kasutajale“, kuhu tuleb sisestada kasutaja nimi ning soovi korral lisada resolutsioon ehk lisainformatsioon ülesande kohta. Delegeeritud tööülesande kohta saadetakse e-posti teel teavitus.\nKui olete suunamise tehtuks märkinud, muutub Teie suunamine mitteaktiivseks (tekst on hallis toonis) ning suunamine liigub edasi järgmisele töötajale, kui suunamisring on vastavalt koostatud.\nSuunajale kuvatakse suunamistegevuse täitmise ajavahemikul järgnevad valikud:\nSuunamisprotsessi olek A - Suunamistegevust pole veel tehtuks märgitud.\nSuunajale kuvatakse samamoodi nuppe „Näita avalehel“, „Märgi tehtuks“, „Lükka tagasi“, „Tagasiside“, „Salvesta“, „Suuna edasi“ ning juhul kui suunamist pole veel tehtuks märgitud järgnevaid nuppe:\n- võimalus kustutada suunamisahela ühte osa.\n- võimalus delegeerida\n- saate muuta suunamisahela ühte osa (suunamisrolli, suunamisrolli täitjat vms) Vt rohkem siit.\n- Suunaja saab panna tööülesande ootele. Sellel ajal tööülesannet täitja avalehel ei kuvata. „Ootel“ staatuses dokumendi saab anda täitmisesse „Tühista kinnitus“ nupu abil.\nSuunamisprotsessi olek B - Suunamine on märgitud tehtuks. Suunajale kuvatakse järgmisi nuppe:\n- Dokumendi täitmiskinnitus tühistatakse ning dokument liigub täitmiseks tagasi selle töötaja avalehele, kellele dokument suunati.\n- Suunajale ei näidata „Muud suunamised“ plokis enam dokumenti st suunamise jälgimine lõpetatakse. Vt rohkem siit\nSuunamisprotsessi olek C - Suunamisega pole tegeletud. Oleks tarvis saata lisameeldetuletust suunamise kohta.\nSuunamise lisameeldetuletuseks kuvatakse kollast ümbrikukest, millele vajutades saadetakse e-kirja teel täiendav meeldetuletus.\nAkna ülaosas kuvatakse järgnevat infot.\nAsendaja määramine (Alates versioonist 5.0.2)\nJärjestiksuunamisi ja paralleelsuunamisi on võimalik omavahel kombineerida. Nt võib tarvidus olla, et esmalt toimub järjestikune dokumendiringlus ning pärast seda käivitatakse automaatselt paralleelsuunamine. Suunamisi võib kombineerida n-kordi ehk kombineeritud suunamisahel võib koosneda n-arv suunamistest.\nKombineeritud suunamisringi koostamiseks klõpsake „Lisa uus suunamine“ ning täitke ära suunamisvorm.\nTeid viiakse uue suunamise lisamise aknasse, kus akna ülaosas kuvatakse suunamisahela esimest osa. Lisage suunamisahela teine osa. Juhul kui soovite suunamisahelat pikendada, vajutage vastav arv kordi „Salvesta ja lisa uus“. Kui kombineeritud suunamisahel on koostatud, vajutage „Salvesta“.\nTeid viiakse suunamisplokki, kus näete käivitatud suunamisahelat.\nKombineeritud suunamisahelat saab muuta ainult ühe ahelaosa piires nt kui ahel koosneb kahest osast a) järjestiksuunamine ja b) paralleelsuunamine, siis ahela muutmiseks (kasutajate lisamiseks, eemaldamiseks) tuleb teha muudatused eraldi mõlemates ahelaosades. Kusjuures paralleesuunamisahela osas tuleb muudatused teha omakorda eraldi.\nwd/tavakasutajale/sisene_dokumendiringlus_alates_5_0_2.txt · Viimati muutnud: 2019/08/08 02:06 (väline muutmine)


Tööturu foorum - Tööalased suhted - Tööle Soome\nTööturu foorum > Tööalased suhted > Tööle Soome !\nLiis 14.04.2012 17:18 Tsiteeri\n22 a neiu otsib tööd Soome. Olemas roheline kaart ja eelnev töökogemus ehitusjärgse ja korterite koristusel . Sobivad ka kasvuhiine tööd, kurkige, tomatite korjamine jms. Kõik pakkumised on tere tulnud\nLiis 14.04.2012 17:03 Tsiteeri\n22 a neiu otsib tööd Soome. Olemas roheline kaart ja eelnev töökogemus ehitusjärgse ja korterite koristusel . Sobivad ka kasvuhiine tööd, kurkige, tomatite korjamine jms. Kõik pakkumised on tere tulnud .


Muutused DNAs. - Valguslapsed\nAuthor: Maie\tPublished on: jaanuar 4, 2022 Published in: Juuli 2020 infoloeng\nKuna Maa tõusis uuele platvormile, siis see tähendab, et on planeet Maal ja süsteemil ja inimestel absoluutselt võimalus liikuda ükskõik kuhu oma arengus, ükskõik kuhu. Ja see uuele platvormile tõusmine toob kaasa muutused DNAs. Tavainimesel on 2 DNA ahelat. Paljud teist on kuulnud,et Uue Ajastu lastel on 12 DNA holograafilist ahelat aktiveeritud kujul. See tagab neile sünnipäraselt ülivõimed. Kujutagem ette, kunagi Algallikate inimesel, kes on elanud kõrgtsivilisatsiooni ajal, on olnud 48 DNA ahelat. Meil siin praegu selles maises kehas on 2 füüsilist DNA ahelat, holograafiliselt on meil need kõik 48 DNA ahelat olemas aga nad aktiveeruvad järk järgult.\nDNA ahela transformatsiooniks on vaja vaikust, rahu ja eemalolemist ühisteadvusest, massiteadvusest ja ülespuhutud kisast. 48 DNA ahela potentsiaali saamiseks on vaja hoida oma loomulikku sagedust, sundimatut olemist ja mitteärevat seisundit.\nSee kellel DNA aktiveeritakse ja kuidas, seda määrab inimene ise. See määratakse selle abil, kuidas inimene oma eksamitega hakkama saab, sest praegu on eksamite aeg. Igal ühel on nö. omad raskused, omad väljakutsed – need on kõik eksamid. Hoidkem erilist tähelepanu isikliku elu väljakutsete näol, sest rasked teemad ja -inimesed pidurdavad avatud võimekuse kättesaamist. Ning pangem tähele, et meedia viib tähelepanu igale poole mujale, sest süsteem püüab läbi kunstlike sündmuste kinni hoida ja viia tähelepanu võimalikult mujale. Ikka selleks, et üksikindiviid ei tegeleks enda arenguga.\nDNA aktiveerumine loomuliku sageduse hoidmine Muutused DNAs ülestõusmise aeg\tShare On


K�rbse jumalad ja jumalikud k�rbsed\nInimene on k�rbes. V�hemasti osa inimesest. Meie kodudeski elav tilluke ��dikak�rbes �petab, kuidas inimese loode areneb ning kuidas �hed v�i teised geenid keha �lesehitamist suunavad ja seda k�igus hoiavad. Kui ilmad kisuvad s�gise poole, ilmuvad meie k��kides v�lja uued asukad. Nad piiravad lauale unustatud mahlaklaasi v�i �unavaagnat ning k�lastavad koogit�kkigi. Pisikesed, h��letud lendajad on endale saanud nimeks ��dikak�rbsed. Inglased nimetavad neid puuviljak�rbesteks. Tegelikult peaksid need olema p�rmik�rbsed, sest nende s��k pole mitte �un v�i pirn, vaid �unal ja pirnil elavad p�rmiseened.\nOsav manipulaator v�i teaduse ohver? ��dikak�rbes pole just kuigi toitev v�i maitsev. Siiski s��me me ��dikak�rbseid �hes puuviljaga sisse enam, kui ehk tahaksime. Ja meil on raske uskuda, et tegelikult s��me kangelasi. Raske uskuda, et need vaevalt kolme millimeetri pikkused olendid on uue ajastu kangelased. Geeniajastu s�mbolid. ��dikak�rbes on nii v�gev elukas, et on suunanud isegi inimeste saatust. Stalinlikul n�ukogudemaal muutus see pealtn�ha s��ta loomake relvaks kogu geneetika ja k�igi geneetikute vastu. Kui Thomas Hunt Morgan, kes 1910. aastal, vahetult enne Esimest maailmas�da, oli leidnud esimese ��dikak�rbse mutandi, j�tkas oma kaaslastega ��dikak�rbse uurimist ka Teise maailmas�ja ajal, ning kui k�rbseuurijatega olid liitunud ka vene teadlased, sai see tugevaks argumendiks geneetika vastu �le�ldse. "Samal ajal, mil r��vkallaletungijate vastu v�ideldes langeb rindel tuhandeid patrioote, uurivad nemad mingit k�rbest," k�las s��distus, millest piisas geneetikute Siberisse saatmiseks v�i hukkamisekski. Mis sest, et Morgan 1932. aastal NSV Liidu Teaduste Akadeemia v�lisauliikmeks valiti. Maamunal elab lugematu hulk ��dikak�rbseid. Suur osa neist on n��dseks kolinud k�ige kallimatesse laboritesse �le kogu maailma. Seal neid toidetakse, seal lastakse neil paljuneda. Ja seal neid ka muundatakse. H�iritakse �htede geenide t��d, istutatakse sisse teiste loomade geene. Saadakse sadu ja sadu erinevaid mutante, k�ll kahe tiivapaariga, k�ll murtud tiibadega, k�ll lisajalgadega, k�ll hiiresilmseid. Ning seej�rel uuritakse vastseid k�ige tugevamate mikroskoopide all, l�igatakse l�hki, eraldatakse ajusid, n�rvis�steemi osi. V�etakse mutantk�rbsed, valitakse emased v�lja, purustatakse, saadakse k�tte nende p�rilikkusaine ning tehakse k�ige t�psemate meetoditega kindlaks, millised geenid antud k�rbseliinis t��tavad, millised mitte. K�ik selleks, et m�ista elava looduse arengu lugu. ��dikak�rbes on end geneetikute laboritesse nii kindlalt elama seadnud, et tekib k�simus - kes keda �ra kasutab? Kas teadlane k�rbest v�i on just ��dikak�rbes see kavalpea, kes r�hudes inimese teadmis- ja saamahimule, on saavutanud endale elutingimused, millest paljud tema k�rbestest sugulased ei oska isegi mitte unistada? Ehk manipuleerib just ��dikak�rbes inimesega, sundides teda k�rbest �ha edasi ja edasi aretama. Kuni �hel heal p�eval tekib selline ��dikak�rbse t�ug, kes on v�imeline vallutama kogu maailma, ja keda ei v�ta enam ussi- ega p�ssirohi.\nMutantlendurite tootmisliin. Kui ma G�ttingenis asuva Max Plancki biof��sikalise keemia instituudi geneetikult Ulrich Sch�ferilt k�sin, kui palju ��dikak�rbseid neil elab, hakkab ta naerma. Keegi pole selle peale tulnud, et nende tillukeste isendite arvu hinnata. "Neid on miljoneid," oskab ta �elda. T�psemalt teatakse, kui palju erinevaid k�rbseliine elab k�rbsetubade riiulitele paigutatud torukestes. Neid on tuhandeid, igal neist oma erip�ra, mille p�randumist ja avaldumist j�rglastele uuritakse. Mitte k�ik uurimisalused ei p�si vaguralt oma topsides. M�ni p��seb ikka lendu ka. �ks neist lendab mu prilli taha, vahtides mulle silma oma v�ibolla et mutantsilmadega. Kuigi ��dikak�rbse sugulasliike elab maailmas tuhandeid, uurivad teadlased vaid �hte neist. Liigist ladinakeelse nimega Drosophila melanogaster on kujundatud �lemaailmne standard, mille geene hoitakse pankades, mille liine omavahel vahetatakse ja mille kohta infot kogutakse suurtesse arvutipankadesse nii Euroopas kui Ameerikas. Uurijatel on mitmeid huve. Kes tahab teada, kuidas areneb loode. Kes uurib n�rvis�steemi toimimist. Kes kehaplaani teostumist. ��dikak�rbes on kiire areneja, �heksa p�evaga on munast k�rbes valmis. Looduses elab see putukas k�rbsena n�dalakese. Laboris v�ib tema elu paar korda pikemaks osutuda. Ulrich Sch�fer uurib ��dikak�rbse X-kromosoomi. See on �ks kahest sugu m��ravast kromosoomist, millele on koondunud umbes 3000 geeni. Nii nagu inimeselgi, on emasel ��dikak�rbsel kaks X-kromosoomi, isasel aga nii X- kui Y-kromosoom. J�rglane p�rib emalt alati X-kromosoomi, kui ta saab aga isalt lisaks veel Y-kromosoomi, siis saab tast isane. G�ttingeni teadlasi huvitab, millised muutused X-kromosoomis on surmavad, millised aga mitte. Ulrich Sch�fer ei usu, et inimene ��dikak�rbses sellise mutatsiooni tekitaks, mis k�rbsest maailma valitseja teeks. K�rbeste Jumal j��b tema arvates siiski William Goldingi v�lja m�eldud �ksikule saarele.\nInimese mugav mudel Ometi on K�rbeste Jumalad olemas. Nad tegutsevad juba sada aastat. Ning suunavad k�rbeste maailma, tekitades sinna �ha uute omadustega liikmeid. ��dikak�rbse liiki nimega Drosophila melanogaster hakkas teadaolevalt esimesena uurima ameerika geneetik Thomas Hunt Morgan. N��dseks on ��dikak�rbes inimesega koos elanud juba sada aastat. Laborid on muutunud omamoodi �kos�steemideks, kus toodetakse �ha uusi ja uusi ��dikak�rbse liine. Teadlased vahetavad neid omavahel nagu margikorjajad marke. T�nu laboritele v�ib kindlalt v�ita, et ��dikak�rbsest on n��dseks saanud koduloom. Selle pidajaid ei hinnata k�ll sama k�rgelt kui n�iteks koerakasvatajaid. Isegi hiirte, j�neste ja merisigade huvilisi hinnatakse enam kui k�rbsekasvatajaid. Ometi on k�rbsekasvatajatel oma klubid, oma kokkutulekud, oma v�istlusedki. ��dikak�rbes k�ll ei h�ppa nagu kirp ega ole tal koduvaistu nagu herilasel, kuid kes leiab j�rjekordse uue geeni ning selle toodetud valgu avaldumise k�rbses, seda k�rbseteadlased ka hindama hakkavad. Pole v�imalik sajaprotsendiliselt tagada, et �kski ��dikak�rbes laborist plehku ei paneks ning looduslikuga ei paarituks. L�ppude l�puks on teda leitud ka tuhande meetri k�rguselt �hust, kandumas uute elupaikade poole. "�le Prantsuse-Saksa piiri igatahes ��dikak�rbes tulla ei tohi," �tleb Ulrich Sch�fer, viidates Saksamaa seadustele. Ometi on ��dikak�rbes, algselt Kagu-Aasia asukas, n��dseks laotunud �le maakera. Ta talvitub kusagil keldris v�i juurikalaos ja ilmub j�rgmisel aastal uuesti v�lja. Et laborimutandid looduslikega ristudes mingi �lik�rbse tekitaksid, seda Sch�fer ei usu. Esimene mutantne ��dikak�rbes tekkis Thomas Morgani katseklaasis 1910. aastal. Samal aastal avastas Morgan ka kuulsa valgete silmadega isendi. N��d toodetakse mutante teadlikult. ��dikak�rbes v�ib k�ll t�helepanu �le uhke olla, kuid ta peab arvestama, et suurem osa sellest t�helepanust ei ole tekkinud tema enese p�rast. Vaid seet�ttu, et ��dikak�rbes on inimese hea mudel. Kuna inimest pole geneetilise s�steemina v�imalik kasutada, on ��dikak�rbes asendamatu. Ning on raske uskuda, et need loomakaitsjad, kes kogunevad loomkatsetega tegelevate laborite akende alla, n�udes hiirte, rottide, merisigade, k��likute vabastamist, teeksid k�ike seda ��dikak�rbse nimel.\nNobel ��dikak�rbsele 1995. aastal sai ��dikak�rbes oma j�rjekordse Nobeli preemia. �igemini k�ll mitte ��dikak�rbes, vaid tema loode. ��dikak�rbes ise sai naha ja karvadega oma Nobeli juba 1933. aastal, oma avastaja ja esmaaretaja Thomas Morgani kaudu. ��dikak�rbes peabki Nobeleid saama. Oli ju tema see, t�nu kellele tuldi ideele, et geenid on koos kromosoomides. Oli ju tema see, kelle najal saadi teada, et r�ntgenkiirgus p�hjustab geenide mutatsioone. Ning n��d oli just ��dikak�rbes see tegelane, kelle uurimisest saadi teada, kuidas ikkagi toimivad homeootilised geenid ehk geenid, mis �tlevad rakule, et kasvagu tiivaks, kui rakk asub seal, kuhu peab kasvama tiib, v�i k�sivad rakul hoopis hakata maksarakuks, kui koht on maksa jaoks sobiv. Sedapuhku p�lvis t�helepanu Edward Lewise, Christiane N�sslein-Volhardi ja Eric Wieschausi t�� k�rbse loote uurimisel. Teadlased suutsid m��rata ja klassifitseerida v�ikese arvu geene, mis on olulised kehaplaani m��ramisel ja kehasegmentide kujunemisel. Lewis leidis lisaks, et geenid on kromosoomides paigutatud ��rmiselt loogiliselt - samas j�rjekorras nagu kehasegmendid, mida need kontrollivad. Esimesed geenid vastutavad pea kujunemise eest, keskmised valmistavad k�htu ja viimased t��tavad saba kallal. Vahel juhtub, et midagi l�heb viltu ja �he piirkonna rakud hakkavad k�ituma, justkui asuks nad mujal. N�iteks kasvavad silmad tiivale v�i lisatiivad jalgade asemel. Inimeselgi juhtub vahel, et areneb lisaj�se. Enamjaolt aga sellise h�irega loode sureb. Surma p�hjus peitubki selliste asendit m��ravate, homeootiliste HOX-nimeliste geenide vigastustes. Nii inimesel kui ��dikak�rbsel asuvad geenid HOX-geenide peres samas j�rjestuses ja m�jutavad keha selle telge pidi. ��dikak�rbse loode annab niisiis v��rtuslikku teavet inimese loote kohta, kuni selle v��rarengute p�hjusteni v�lja. Uurides, kuidas geenid �ksteisega ��dikak�rbse lootes v�istlevad, surudes �ksteist alla, saab teada paljugi selle kohta, mis tingimustel �ks v�i teine geen �ldse avaldub. Nii raske kui seda meil ka omaks v�tta ei ole, tuleb ikka ja j�lle korrata - inimese ja k�rbse molekulaarne printsiip on sama. On geene, mis p�rinevad nii inimeses kui k�rbses 400 miljonit aastat tagasi, mil elas inimese ja k�rbse �hine eellane. Ei saa just �telda, et meie keha m�letab aegu, mil olime k�rbsed. Sest s�na otseses m�ttes k�rbsed pole me kunagi olnud. K�ll aga m�letame aegu, mil olime miski, millest n��dseks on arenenud inimene mikroskoobi taga ja ��dikak�rbes mikroskoobi all. Max Plancki biof��sikalise keemia instituudi molekulaarse arengu bioloogia suuna direktor Herbert J�ckle toob selle t�estamiseks n�ite t�sedusele kalduvate k�rbeste uurimisest. Tundub, et haiglast t�sedust reguleerivad k�rbsel samalaadsed geenid kui inimesel. "Oleme saanud kaks-kolm korda k�rgema rasvasisaldusega k�rbseid, kes k�ituvad nagu paksud inimesed - nad ei taha lennata, ehkki suudavad k�ll," �tleb J�ckle. Ta loodab, et saab t�seduse geneetikale peagi j�lile. Ka n�gemise teket on ��dikak�rbse kaudu v�imalik uurida. Palju on vaieldud, kas silm tekkis loomariigi arengu jooksul mitut puhku v�i �ksainus kord. Darwin pakkus v�lja 40 erinevat silma teket. G�ttingeni koolkond on veendunud, et n�gemine tekkis evolutsiooni k�igus vaid �ksainus kord. "On v�he teid j�uda sinna, kuhu oleme j�udnud," res�meerib J�ckle. Tema v�idete kinnituseks konstrueeriti ��dikak�rbsel silm hiire silma arengut suunava geeni sisseviimisega. �he geeniga v�ib aktiveerida kogu keerulise programmi, et toota silma, mis p�him�tteliselt v�ib t��tada. "Hiire geen ei tekita k�rbses hiire silma, vaid ikka k�rbse silma," �tleb J�ckle. Geenimanipulaatorina usub ta, et �sna pea saabub aeg, mil saab v�imalikuks n�iteks inimese k�e taaskasvatamine, nii nagu kasvab tagasi sisaliku saba. K�rgematel loomadel on see iidne mehhanism blokeeritud, kuid ��dikak�rbse peal v�ib saladusele j�lile saada.\nH�ppavad geenid �ks viis mutatsioone esile kutsuda on kiiritada k�rbseid radioaktiivse kiirgusega. "Kuid k�rbsed on n�iteks r�ntgenkiirguse suhtes tuhat korda vastupidavamad kui inimene, sest neil toimuvad muutused paikades, mis pole paljunemiseks vajalikud," �tleb Ulrich Sch�fer. Seep�rast kasutatakse X-kromosoomi mutatsioonide esilekutsumiseks kavalamat viisi - h�ppavaid geene. Arvatakse, et kunagi 1950. aastatel sai �ks laborist p�genenud ��dikak�rbes kokku �he loodusliku ��dikak�rbseliigi esindajaga kusagil L�una-Ameerikas ning n�nda sisenes h�ppav geen ka Drosophila melanogasteri genoomi. See levis nagu kulutuli ja praeguseks on enamikul ��dikak�rbestest see h�ppav geen nimega P element. P element on isekas DNA jupike, mis ilmutab end selle kaudu, et h�irib neid geene, kuhu ta sisse h�ppab. ��dikak�rbse geenid on leiutanud teid, kuidas P elemendi h�ppev�imet maha suruda. Inimesel pole veel midagi nii saatanlikku leitud. Ometi on 1 igast 700 mutatsioonist, mis inimese genoomis aset leiab, p�hjustatud h�ppavate geenide poolt. Kuid seda isekat ja ��dikak�rbse jaoks ohtlikku h�ppavat geeni saab �ra kasutada s�idukina, et m��rata X-kromosoomis tekkinud muudatusi. Nii G�ttingenis ka tehakse. Kui P element end mingi X-kromosoomi geeni sisse asutab, siis muutub see geen ka uurijatele n�htavaks, olgugi et k�rbse v�limuses tavaliselt kuidagi ei avaldu. Ei avaldu v�limuses, kuid v�ib avalduda n�iteks k�rbse f�sioloogias. G�ttingenis n�iteks on v�tta mutantsete k�rbeste liin, mis topsiga kuuma vette pistetuna kuumarabanduse saab ja kui �ks mees koivad taeva poole liikumatult lebama j��b. Veest v�lja v�etuna hakkab elu topsis j�lle kihama.\nInnovatiivne k�rbes G�ttingeni istituudi laboris pistab Ulrich Sch�fer mulle k�tte topsikese pealkirjaga "Bent". Selles kihab ��dikak�rbeste �hiskonna elu. �hiskonna, mille liikmed on k�ik tiiva poolest kuidagi erilised, painutatud. Sellest see "Bent" - painutatud. Mutandid, keda teistest v�limuse poolest kerge eristada. Koputan oma painutatud tiivaga k�rbsed mikroskoobi alla klaasile ning asun nende seast valima punaste silmadega emaseid. Need sebivad mu silme ees kui hiiglaslikud lennumasinad. Et k�rbsed lendu ei t�useks, vajutan jalaga pedaali ning l�bi membraani tungiv s�sihappegaas muudab olendid liikumatuks. Emastel on tagakeha hele ja X-kromosoome kaks korda enam kui isastel. N�nda saab neilt enam vajalikku DNAd k�tte. 35 sobilikku k�rbest pintsettidega v�lja valitud, tuleb need �he ropsuga topsi p�hja puruks suruda. J�rgneb kaks p�eva keemiat. Mitmesuguste kavalate ainete, tsentrifuugide ja ahjudega pestakse sodist, mis kunagi olnud ��dikak�rbsed, v�lja DNA, tehakse see juppideks ning v�imendatakse �les ehk paljundatakse suuremaks koguseks. T�� vajab l�putu hulga pipeteerimist ning mitmete-setmete katseklaaside seeriatega opereerimist. Kui midagi t�� keskel sassi l�heb, on kogu vaev untsus. L�puks j�uame nii kaugele, et leitud geenijuppe v�ib hakata anal��sima. P elemendiga m�rgistatud geenid otsitakse arvuti abil �les ning arvuti ennustab valgud, mille tootmist need geenid peaksid juhtima. Seej�rel v�etakse interneti kaudu �hendust ��dikak�rbse pangaga Washingtonis ning uuritakse, mida teeb see valk, mida meile ennustati. Minu Bent-k�rbse jaoks saame alal 292 v�imalikku valku, mille seas ei tundu olevat midagi huvitavat. �kitselt h�ppab geenik�tt Sch�fer erutunult p�sti - meie k�rbsel on saadud j�lile �hele geenile nimega Trf2! Arvuti pakub v�lja, et seda geeni pole veel mutantliikides leitud. "Me k�ll ei tea, mida selle geeni mutatsioon teeb, aga v�hemasti leidsime midagi sellist, mida teised pole leidnud," summeerib Sch�fer ning lisab tagasihoidlikult, et see geenijahtimine on k�ll raske t��, kuid mitte liiga innovatiivne. ��dikak�rbsed, nii t�hised kui nad meile ei n�ikski, siiski hiilgavad oma innovatiivsusega. Hiilgavad, kuna nende p�lvkonnad vahelduvad meie jaoks n�nda ruttu. �he inimp�lve jooksul j�uab vahetuda peaaegu tuhat ��dikak�rbse p�lve. K�mme aastat tagasi elanud ��dikak�rbes elas nende jaoks sama kauges ajas nagu meie jaoks viimase j��aja inimesed. N��d elavad nad torukestes ja s��vad banaanikreemi. Neid mahub sinna palju ja kreemi kulub v�he. J��b inimestele selle v�rra �le. Et l�bi mikroskoobi ��dikak�rbsele otsa j�llitada. q1Pintsetid ja vari liiguvad v��ramatult mikroskoobi alla kogutud ��dikak�rbeste poole. Nende seast valitakse v�lja emased, et h�ppava geeni tekitatud muudatused paremini esile tuleks.


Tarbijaveeb - minuraha.ee | Laenu summa, tähtaeg ja tagasimakse graafik\nTeenused > Laenud > Eluasemelaen > Omafinantseering ja tagatis > Laenu summa, tähtaeg ja tagasimakse graafik\nLaenu summa, tähtaeg ja tagasimakse graafik\nMaksimaalne laenusumma sõltub nii sinu igakuisest dokumentaalselt tõestatavast sissetulekust, kohustustest, ülalpeetavate arvust, laenu perioodist, tagatise väärtusest. Samuti sellest, kas taotled laenu üksi või koos kaastaotlejaga.\nMaksimaalne võimalik laenuperiood on erinevates pankades erinev. Tavaliselt on laenuajaks kuni 40 aastat ning maksimaalne laenuperiood võib sõltuda näiteks laenuvõtja vanusest, elamisloa tähtajast jne. Mida pikem periood, seda väiksem on igakuine laenumakse. Samas tuleb sel juhul rohkem intresse maksta ja laen on kokkuvõttes kallim kui lühemaajaline laen.\nTagasimaksmiseks pakutakse kahte võimalust:\nEluasemelaenu tagasimaksegraafik võib olla koostatud kas annuiteetgraafiku või võrdse põhiosaga maksegraafikuna. Mille poolest nad erinevad?\nAnnuiteetgraafiku puhul on laenu tagasimakse iga kuu täpselt ühesuurune. Laenu tagasimaksmise algusaastatel koosneb igakuine makse peamiselt intressist. Laenu põhiosa moodustab maksest väiksema osa. See tähendab, et esimestel aastatel maksad pangale peamiselt raha kasutamise eest, mitte ei maksa tagasi laenu ennast. Mida kauem oled laenu tagasi maksnud, seda suuremad on laenu põhiosa maksed ja intressiosa kuust-kuusse väheneb.\nLaenu summa 6 400 eurot, periood 10 aastat, intress 5%, tagasimakse annuiteetgraafiku alusel\nVõrdse põhiosaga maksegraafiku puhul on laenu põhiosa tagasimakse kogu aeg ühesugune. Põhiosa tagasimaksele lisandub intress. Kuna intressi arvestatakse laenusumma jäägilt, on intressimaksed alguses suuremad, hiljem aga väiksemad. Kui sul on laenu tagasimakse alguses võimalik suuremaid makseid teha, siis on kasulikum valida võrdsetes põhiosades maksetega graafik, sest sel juhul maksad sa kokkuvõttes pangale vähem intresse.\nLaenu summa 6400 eurot, periood 10 aastat, intress 5%, tagasimaksmine võrdse põhiosaga maksegraafiku alusel


Forerunner® 10 - Garmin e-pood\nMotiveeriv tagasisideJoostes Forerunner 10 automaatselt teavitab sind heli piiksuga ja ekraani vilkumisega, kui kilomeeter saab läbitud ning kuvab ekraanil selle kilomeetri aega. Kui sa lõpetad oma jooksu ja salvestad selle, näed kokkuvõtet, kuidas läks - sealhulgas oma kogu aega, vahemaad, keskmist kiirust ja põletatud kaloreid. Saad vaadata isegi oma isiklike rekordeid nagu kiireimad kilomeetrid kuupäevaliselt.\nJooksjatele, kes tahavad natuke rohkem, on Forerunner 10-l paar lihtsat treeningfunktsiooni nagu V\nrtual Pacer™ (virtuaalne tempomääraja), mis võrdleb sinu praegust jooksutempot eesmärgiks seatud tempoga. Samuti on jooksu /kõndimis funktsioon, mis on kasulik, kui oled just oma jooksu treeningu kava alustanud ja teed vahepeal kõndimispause.\nSeadme mõõtmed (Laius x Kõrgus x Sügavus) 1.79” x 2.25” x 0.62” (4.55 cm x 5.72 cm x 1.57 cm);\nEkraani mõõtmed (Laius x Kõrgus) 0.98” x 0.94” (2.5 cm x 2.4 cm);\nEkraani resolutsioon 55 x 32 pixels\nKaal 43 g (1.5 oz)\nAku kestvus ootereziimis 5 nädalat, treningreziimis 5 tundi\nGPS vastuvõtja Jah, kõrgtundlik\nRingide ajalugu 7 tegevust\nAutomaatne uue ringi alustamine Jah\n• Forerunner 10 (must)\n• USB laadija


Tallinna Ülikool kordas 2017. aasta triumfi - Eesti Võrkpalli Liit\nEsiliiga meister Tallinna Ülikool (Foto: Jan Henrik Pärnik)\nTallinna Ülikool jäi meeste esiliigas tänavu kaotuseta, kui kahe võiduni peetud finaalseeria teises vastasseisus oldi sarnaselt esimesele üle tiitlit kaitsnud Eesti Maaülikooli Spordiklubist. Pronksmedali saavutas Saaremaa.\nFinaalseeria esimeses kohtumises kodusaalis 3:0 (19, 14, 21) võidu noppinud põhiturniiri parim Tallinna Ülikool oli edukas ka teises vastasseisus, saavutades võõrsil põhiturniiri viienda ja eelmisel hooajal esiliigas võidutsenud Eesti Maaülikooli Spordiklubi üle 3:0 (13, 16, 23) paremuse. Tänase mängu pildigalerii on nähtav SIIN. Seega jäi finalistide omavaheline saldo tänavu 4:0 Tallinna Ülikooli kasuks, kui ka mõlemad põhiturniiri omavahelised kohtumised lõppesid Tallinna meeskonna võiduga.\nTallinna Ülikooli esikoha teeb erilisemaks fakt, et tänavusel hooajal võideti kõik 28 kohtumist. Eelmisel hooajal pronksmedali teeninud Tallinna Ülikool jõudis esiliigas kuldmedalini ka 2017. aastal, kuid seda koos Rakvere Võrkpalliklubiga.\nSarnaselt finaalseeriale kahe võiduni peetud pronksmedaliseeria võõrsil 3:0 (20, 19, 18) võiduga LotusTimber/Neemeco SK üle avanud Saaremaa kindlustas kahvatuima medali kodusaalis peetud korduskohtumises, kui külalistest oldi paremad 3:0 (18, 18, 17) tulemusega. Seega riputati pronksmedalid põhiturniiril seitsmendaks tulnud Saaremaa mängijate kaela, põhiturniiril kolmanda koha hõivanud LotusTimber/Neemeco SK jäi sarnaselt kahele eelmisele aastale esimesena medalita.\nEsiliiga lõplik paremusjärjestus: 1. Tallinna Ülikool (üldjärjestuse 7.), 2. Eesti Maaülikooli Spordiklubi (8.), 3. Saaremaa (9.), 4. LotusTimber/Neemeco SK (10.), 5. BMF/Rakvere Võrkpalliklubi (11.), 6. TalTech/Kiili (12.), 7. Võru Võrkpalliklubi/Werro (13.), 8. Liider/Rae vald (14.), 9. Tallinna Spordikool (15.), 10. Audentese SG/Noortekoondis (16.), 11. Pärnu Spordikool/Võrkpalliklubi (17.) ja 12. IMsport/Järvamaa (18.).\n13.aprill 2019 kell 16:00 Audentese Spordikeskus Tallinna Ülikool Eesti Maaülikooli Spordiklubi 3:0 (19, 14, 21) Finaalseeria\n13.aprill 2019 kell 18:00 Tallinna 32. Keskkool LotusTimber/Neemeco SK Saaremaa 0:3 (-20, -19, -18) 3.-4. koha seeria\n14.aprill 2019 kell 12:00 Eesti Maaülikooli spordihoone Eesti Maaülikooli Spordiklubi Tallinna Ülikool 0:3 (-13, -16, -23) Finaalseeria\n14.aprill 2019 kell 13:00 Kuressaare Spordikeskus Saaremaa LotusTimber/Neemeco SK 3:0 (18, 18, 17) 3.-4. koha seeria


15 päevane tagastamisõigus - Arlee.ee\n> 15 päevane tagastamisõigus\nLoomulikult võib e-poest riideid ostes tulla ette, et tellitud kaup ei vasta ootustele. Teeme enda poolt kõik selleks, et tellitud kauba tagastamine oleks Teile sama lihtne kui kauba tellimine. Alljärgnevalt leiate üksikasjaliku tagastamise juhendi.\nLepingust taganemise juhend(e. 15 päevase taganemisõiguse kasutamine)\nTeil on õigus põhjust avaldamata taganeda kõnesolevast lepingust 15 päeva jooksul.\nTaganemisaeg lõpeb 15 päeva möödumisel alates päevast mil Teie või Teie poolt nimetatud kolmas isik, kes ei ole kauba vedaja, on saanud asja füüsiliselt enda valdusesesse.\nTaganemisõiguse kasutamiseks teavitage meid oma otsusest taganeda kõnesolevast lepingust ühemõttelise avaldusega (nt e-postiga saadetud kiri). Te võite selleks kasutada lisatud taganemisavalduse tüüpvormi, mis on kättesaadav sellesama lehe all, kuid see ei ole kohustuslik.\nMeie kontaktandmed: Avilet OÜ, e-post: info@arlee.ee, telefon: 372 56 567 297.\nLepingu sisuks olev asi tuleb tagastada meile viivitamata, kuid hiljemalt 15 päeva möödumisel päevast, mil teatasite meile oma taganemisest kõnesolevast lepingust. Tähtajast on kinni peetud, kui saadate lepingu esemeks oleva asja tagasi enne 15-päevase tähtaja lõppu.\nAsja tagastamise otsesed kulud tuleb katta Teil. Maksimaalsed kulud on ligilähedaselt 5 eurot (pakiautomaadiga tagastades üldjuhul 2 kuni 3 eurot). Vastutate üksnes asja väärtuse vähenemise eest, mis on tingitud asja kasutamisest muul viisil, kui on vaja asja olemuses, omadustes ja toimimises veendumiseks.\nTagastamisõigus ei kehti hügieenilistel põhjustel aluspesule, sukkpükstele ja sukkadele (VÕS § 53 lg 4 alusel). Tagastatav kaup peab olema kasutamata. Et veenduda eseme olemuses, omadustes ja toimimises, peaks Tarbija käsitsema ja kasutama asja üksnes nii, nagu tal lubataks seda tavapäraselt poes teha. Tagastamisõiguse kasutamiseks ja hüvitise maksmise vältimiseks tuleb tootepakend avada ettevaatlikult seda kahjustamata. Tagastatav toode peab olema komplektne ja sellelt ei tohi olla eemaldatud etiketid ja märgised ja kleebised.\nMüüja: Avilet OÜ (registrikood 12998127), 56 567 297, info@arlee.ee\nTaganen lepingust, mille esemeks on järgmine asi (palun märkige lepingu/arve nr ja rea nr, kui soovite taganeda üksikutest toodetest arvel)\nAsja kättesaamise kuupäev: _____________\nTeie nimi: _________________\nPeale taganemisavalduse saatmist on võimalik tooteid tagastada:\n1) Eesti Post AS (Omniva) vahendusel postkontorist, -pakiautomaadist või -järgi tellitud kulleriga, valides sihtkohaks\nPärnu Ülejõe Selveri Omniva pakiautomaadi (aadressil Tallinna mnt 93a Pärnu), märkides saajaks Avilet OÜ, 372 56 567 297, info@arlee.ee);\n2) Itella Estonia OÜ (Smartpost) vahendusel, valides sihtkohaks\nPärnu Ülejõe Selveri Smartposti (Itella Estonia OÜ) pakiautomaadi aadressil Tallinna mnt 93a Pärnu, märkides saajaks Avilet OÜ, 372 56 567 297, info@arlee.ee;\n3) DPD Eesti AS vahendusel, valides sihtkohaks\nPärnu Port Artur 1 DPD pickup pakiautomaadi (DPD Eesti AS) aadressil Hommiku 2a Pärnu, märkides saajaks Avilet OÜ, 372 56 567 297, info@arlee.ee\n4) leppides meiega e-posti või telefoni teel kokku mõne muu tagasisaatmise viisi.\nNB. Kindlasti palume mitte valida sihtkohaks postkontorit.


Musta pori näkku | Elisa Eesti\nElisa Raamat Kõik raamatud Musta pori näkku\nElulood ja memuaarid, Kooli kohustuslik kirjandus\nRaud Meedia OÜ\npõnev ja aus#aastalemmik\nVäga köitvalt kirjutatud. Uskumatu ja kahju, et kultuurieliit sellises konditsioonis pidevalt on. Ehk hoiab see raamat nii mõnegi tsüklisse langemise ära.\nMulle meeldis sitax see raamat. Eriti see ausus,millega ta oma minewiqst räägib. Yldse olen ma Singer Vingeri suur austaja. Meil on Mihkel Rauaga niipalju yhist,et ka mina olin kõwa napsumees,warem. 01.01.2017 hakkas mul jooxma 9-s aasta täielikq kainust. ☺\nPaneb osasid tegelasi hoopis teise pilguga vaatama.\njoodikud mälestused suure egoga.


Marek Kahro mõtteait: 2021\nSaad seda, mida väärid\nKaotatud lapsepõlve meenutades ja julget uut aastat soovides\nMul on kahju ainult teie kannatustest, ei millestki muust. Lõppkokkuvõttes langes mulle parem osa. Kui ma tagasi pöörduksin, alustaksin jälle otsast peale. Elu on mulle vajalik. Linnades ei ole enam tõelist elu. /---/ Teed inimese tööd ja tunned inimese muresid. Oled ühenduses tuule, tähtede, öö, liiva ja merega. Võitled kavalusega loodusjõudude vastu. Ootad koitu, nagu aednik ootab kevadet. Ootad lennuvälja nagu tõotatud maad ja otsid oma tõde tähtedest.\nAntoine de Saint-Exupéry „Öine lend” (1931)\nLendamisest sügavalt vaimustatud mees, kes otsis elu tuulest, liivast ja tähtedest, leidis omale haua Vahemeres. Oli 1944. aasta, sõda. Mis täpsemalt juhtus – kas ta sattus mõne saksa lennuki tule alla või tabas õhumasinat tehniline rike – jääbki ilmselt teadmata. Spekulatsioone on erinevaid, neil pole põhjust peatuda. 1998. aastal leidis üks kalur Prantsusmaa lõunarannikult tema hõbedase nimeplaadi, paar aastat hiljem jõuti merepõhjas jälile lennuki vrakile, millest paraku polnud just palju alles. Liiguvad kuuldused ühest surnukehast, mis sõjapäevil randa uhuti ja tundmatu sõdurina kusagil nüüdseks unustatud paigas mulda sängitati. Kas see võis olla tema, väikese printsi isa?\nSaint-Exupéry "Väike prints" on kahtlemata paljude lemmikraamat. Kusjuures, täiskasvanute seas on fänne vist isegi rohkem kui laste seas. Igaüks leiab sellest raamatust natuke mõtteainet, natuke tõtt, natuke kurbust ja lohutust. Mina näen „Väikest printsi” kui lapseliku süütuse kadumise lugu. Oleks prints jäänud oma planeedile, armsa roosi juurde, poleks ta sattunud ka kõigi nende lahendamatute mõistatuste ja vastuseta küsimuste rägastikku, mille kosmoseavaruses sehkendavad veidrikud talle ümber punusid.\nLaps imestab. See on tema loomulik tegevus. Miks on nii ja miks on naa? Täiskasvanu kaotab tasapisi imestamise võime, kuhjuvad lõputud küsimused lämmatavad ta. Tahame aina teada, aga lõpuks tuleb ikka käega lüüa – küsimusi on ülemäära palju, vastuseid kohutavalt vähe ja need vähesedki kuivad ja kidurad. Kes aga kõrge vanuseni imestab, säilitab noorusliku hinge. Kui kustub uudishimu, kängub ka mõistus. Vahel juhtub see liiga vara ja liiga paljudega.\nTahaks uskuda imedesse. Tahaks uskuda muinasjuttude võimalikkust. Mis seda usku toitma peaks? Iga täiskasvanu teab: „elu on ime, kuid temas pole imesid” (E. M. Remarque). Inimloomuse tumedad küljed jätavad imed varju. Sel niigi kannatanud planeedil käib ikka kusagil sõda, pommidega ja pommideta, endiselt käärib vimm ja valitseb vägivald. Ühed võitlevad tõe, teised vale eest. Kumb on kumb? Jälle need küsimused!\nMinu lemmik jõululaul on Greg Lake'i "I Believe in Father Christmas". Lake, tuntud eelkõige kui progebändi Emerson, Lake & Palmer teine kolmandik, kirjutas selle laulu protestiks jõulude kommertsistumise vastu. Siingi kajastub samalaadne teema, mis "Väikese printsi" saagas: lapseliku süütuse kadumise paratamatus ja tasane traagika. Ometi kumab kadunud lapsepõlvemaade kohal loojumatu päike, mida mõned astronoomid kutsuvad Nostalgiaks.\nLake laulab: "Mulle räägiti kunagi, et jõulud on alati valged ja rahu valitseb maa peal... Mulle müüdi jõulu-unelmat, mulle müüdi püha ööd..." Ta uskus jõuluvana, kuid siis, ühel hommikul, näeb ta maskeeringu läbi. Ometi soovib ta kuulajale lootusrikkaid jõule ja julget uut aastat. Olgu paradiis või põrgu, me saame endale just sellised jõulud, mida väärime.\n"I Believe in Father Christmas" sisaldab korduvat tsitaati Prokofjevi ülevast palast "Troika", mis oli algselt kirjutatud komöödiafilmile "Porutšik Kiže" (1934). Laulu videosse on põimitud kaadreid Vietnami sõjast. See omapärane segu annab võimaluse erinevateks tõlgendusteks. Kurb moraal, muinasjutud ei päästa maailma. Lisan siia ühe lootusrikka sõna: vist.\nSildid: kirjandus, muusika\nVeel üks bioastronoomiline mõtisklus mikrokosmosest\nTraditsioonilise käsitluse kohaselt on inimesel viis meelt: nägemine, kuulmine, maitsmine, haistmine ja kompimine. Neile lisandub too salapärane kuues – vaist, intuitsioon, aimus. Või kõhutunne. Tegelikult pole ka teadlased päris ühel nõul, kui palju meeli inimesel tegelikult on. Leidsin netist mitu teaduslehekülge, kus pakutakse koguarvuks 21. Meelte hulka võib lugeda muuhulgas valutunnetuse, ruumi-, surve-, tasakaalu- ja temperatuuritaju ning isegi janu- ja näljatunde.\nEesti keeles on „meel” aga üpris mitmetahuline sõna, mis viitab lisaks aistingutele ka mõistusele, mälule ja tujule. Inimesed heidavad ja avaldavad meelt. Mõni on väga kergemeelne, teine jälle lapsemeelne. Vahel ei tule mõni tähtis asi meelde. Tunneme heameelt kordaminekute üle. Aga üksmeelt ei leita kuidagi. Meeletus!\nKas meel saab toimida ilma keeleta? Ega vist. Need on nagu yin ja yang, päev ja öö, sool ja supp, paak ja kütus. Meel kuulub sisemaailma, see on midagi väga isiklikku. Keel ei saa aga funktsioneerida ainult mikrokosmoses, keel kannab tähendust ja väljendusviisi. Meel on aju, keel on nägu. Ühe kaudu peegeldatakse seda, mis toimub teises. Meelt avaldatakse keele abil. Kergemeelne on ka kergekeelne, lapsemeelne lapsekeelne. Head keelt pruugitakse hea meelega. Üksmeelele jõudes hakatakse kõnelema ka ühist keelt. Aga see, kes heidab meelt... Kas ta heidab keelt ka?\nMõte on meele ja keele sulam. Meele- ja keelelaadi kaudu avaneb mõttelaad. Ka loomad mõtlevad, ehkki nende keel pole sõnaline. Kehaga saab meelt väljendada sama edukalt, vahest isegi tõhusamalt kui sõnu tehes. Koopainimestel oli napp sõnavara, kuid nende mõtteilm polnud kindlasti ahtakene. See, mis meeles mõlkus, maaliti või uuristati kividele, kaljudele ja koopaseintele. Juba kiviaja inimesed lõid muusikat ja tantsisid. Sedasi loodi ühendus vaimudemaailmaga. Inimmõte, mis tõlgiti maagiliste rituaalide abil vaimudele arusaadavasse keelde, kandus läbi universumi ning jõudis lõpuks nendeni, kelle võimuses oli habrast lihtsurelikku aidata.\nŠamaanikultuurides on veel alles ürgsed teadmised või pigem pudemed teadmistest, kuidas kirjeldamatute olenditega suhelda. Läänemaailmas vaimudesse enam kuigivõrd ei usuta. Ratsionaalsus varjutab müstika. Ometi ulatub aegade hämarusest meieni mingi veider – tegelikult loomulik – igatsus maagia järele. Mõni leiab maagiat esoteerikast, teine kunstist. Just kunst, see inimloomingu tipp, saab kidurat inimhinge toetada ja väetada, nii nagu seda tegid vaimud tollal, kui Kaali järv oli alles noor ja tuline.\nAntiikaja olümpiamängud ja teatrietendused olid pühendatud kõrgema klassi vaimudele – jumalatele. Inimeste mängud olid neile meelepärased. Mänguline, kuid ometi surmtõsine tegevus liitis mikro- ja makrokosmose, siinse ja sealse ilmaruumi. Mängud kestavad, ehkki usku enam pole. Meel on tuhmunud, keel püsib. Maagiline kunstikeel... Kauaks?\nJelena Skulskaja kirjutas 2016. aastal: „Aga ikkagi tundub mulle, et viirus, mis kutsub esile vastumeelsust kunsti ja kirjanduse suhtes, tungib visalt edasi hinge, halvab meie laste elu, väärastab meie kõnet, mõjutab meie suhtlemisviisi: õhk on tulvil mingit mürgist antikultuuri kiirgust, aga veel kestab siiski viiruse peiteperiood...” Prohvet on rääkinud. Vastumeelsus, vastukeelsus. Õhus on palju viirust ja kiirust, aga vähe siirust. Tervise-, keskkonna-, energia- ja kurat-teab-mis kriiside kõrval laastab hinge kõige rängemalt ja salakavalamalt vaimsuse kriis. Inimesed pööravad üksteise järel selja sellele, mis neile kosutust, jõudu ja rõõmu tooks.\nIkka jääb totter küsimus: „miks?” Miks me elame, miks kannatame, miks kurvastame ja tülitseme ja kõigest hoolimata ometi elu, seda närust elu, lastele edasi anname? Need küsimused on nii hirmsad, et targem oleks nende eest põgeneda, jätta sinnapaika, unustada. Aga ei tohi! Iga küsimus, mis algab sõnaga "miks?" avab uusi uksi – mõistmaks maailma, inimest, iseennast. Kahe suure tundmatu – elu ja surma – peale mõeldes kasvab ka inimene ise suuremaks. Meel tuleb panna keelde.\nKes teisele kaevab, see ise...\nEnne kohalikke valimisi tõusevad alati tähelepanu keskpunkti augud. Peamiselt teeaugud, vahel ka eelarveaugud. Teede lappimine on aga Sisyphose töö, see ei lõpe iial. Teeaugud on inimkonnaga igavesti vaenujalal ega mõtlegi alistuda. Vaata, mul jookseb seal oja ääres karjatee. Ühte neetud kohta tekivad pidevalt sügavad mudased augud. Sinna võib täiteks vedada kruusa, mättaid, kive, saepuru ja kasvõi külmkappe, aga augud kugistavad selle kõik alla ja röhitsevad mõnusalt, kui traktor neist läbi sõidab.\nHambaaukudega on sama jama. Hoolitse kihvade-kikude eest palju tahad, ikka nad lagunevad. Muide, hambad on üleüldse ainsad organid inimkehas, mis pole võimelised ise paranema. Murtud kondid kasvavad ilma tsemendita kokku. Jätad joomise maha – maks alustab samuti uut elu. Haavad kasvavad kinni, koed vohavad. Aga hambad ei liiguta lillegi, nõuavad muudkui plomme. Eks vanajumal ole nii sättinud, et ka hambatohtritel jätkuks leiba.\nAuk on märk kulumisest, aja peatumatust voolust, hukust ja hävingust. Kosmiline must auk neelab kogu elu, neelab isegi valguse. Ka väikesed augud pole sugugi nunnud. Kui inimene tunneb hirmu või vastikust väikeste aukude suhtes, siis on tal trüpofoobia. Tegemist on küllaltki uue mõistega, mis tuli käibele alles 2005. aastal (τρῦπα on kreeka keeli „auk”). Trüpofoobiahoo võivad vallandada täiesti süütud, enamasti tihedalt üksteise kõrval paiknevad augukesed, nagu taimekude või seemnekojad viljalihas. Mõni trüpofoob võib isegi mesikärge nähes külma higiga kattuda, kaasnevad iiveldus ja paanika. Teadlased ei oska seda fenomeni lõpuni selgitada. Ilmselt toetub trüpofoobia evolutsioonilisele alusele, hirmule looduses peituvate ohtude ees. Samal põhjusel kardetakse ka täiesti ohutuid ämblikke, hiiri ja madusid.\nAuklikud teksad on endiselt moes, tihtilugu maksavad need rohkemgi kui terved. Eks ole ka konditsioneeriga majad kallimad tavalistest. Kõige paremal juustul on samuti hulgaliselt "õhutusavasid". Šveitsi juustu hinnataksegi tema aukude järgi. Need tekitab sinna aristokraatliku nimega bakter propionibacterium freudenreichii. Pidavat hästi soolestiku tervise eest hoolitsema. Õnneks leidub toredaid auke ilma peal.\nLukuaugud kipuvad aga välja surema. Iga teine uks avaneb koodi või kiibiga. Vanasti oli taevas sinisem ja lukuauk laiem. Mõnigi uudishimulik silm võis lukuaugu kaudu tarre piiluda – ükski saladus ei jäänud saladuseks. Hea, et nööpaugud veel alles on, kuhu muidu lilleõiekene pista?\nVanade eestlaste jaoks oli kõikidest aukudest tähtsaim unkaauk. Mõnel pool nimetati seda karuperseks. Rehielamutel polnud korstnaid, aga kusagilt pidi suits ikka välja pääsema. Kelpkatuse otstesse jäeti seetõttu ava, mis ääristati eriliste laudadega. Kuna usuti, et unka kaudu võivad ka kurjad vaimud majja pääseda, oli unkalaudadel maagiline otstarve. Neile maaliti või lõigati mitmesuguseid sümboleid, sealhulgas riste. Hingedeajal käisid esivanemad just unka kaudu külas ja ööseks lauale jäetud toitu maitsmas. Unkaaugust voolas majja ka pere-, karja- ja viljaõnn.\nOn leitud, et enamasti rihtisid eestlased unkaaugu Suure Vankri ehk Suure Karu tähtkuju suunas. Suure Vankri heledaim täht Alioth ripub aisa küljes. Vankri nurkadel säravad Megrez, Phecda, Dubhe ja Merak. Ei tea, kuidas vanarahvas neid tähti kutsus? Esimene ratas, teine ratas... Või esikäpad, tagakäpad...?\nMõni karjapoiss võis unetul ööl läbi karuperse Karu vaadelda. Või ei näinudki ta sääl taevas ühtki looma? Ehk mõtles ta, et need siravad tähed on samuti augud, tuhanded unkaaugud, mille kaudu näeme vilksamisi teist maailma, ilusamat, heledamat ja kahtlemata paremat. Lähme siis taeva taha lõputule lustipeole, lendame Linnutee taha, seal pole katku ega nälga, pole vaeva ega valu. Põrgu see maailm, lähme mujale! Tahad kaasa tulla? Tule siis.\nNäe, rääkisingi augu pähe!\nRänk teekond õigluseni\nKus on inimesi, seal on saladusi. Igaüks peidab hinges midagi, mida ta kellegi teisega ei jaga. Absoluutselt igaüks! Seetõttu pole hirm kellelegi võõras. Kujuta ette, mis juhtub, kui su kõige suurem ja vastikum saladus päevavalgele ujub! Mida see sinuga teeks? Kuhu sa läheks, kes sa oleks? Kui loor saladuse eest maha rebitakse, pole inimene enam see, kes ta oli enne. Saladus on meie identiteedi tähtis komponent. Me kaotame selleta oma näo.\n„Poiss, kes mängis madudega”, lk 17\nKui olin raamatu "Seal, kus näkid laulavad" kirjutamisega lõpusirgele jõudnud, teadsin kohe, et see lugu ei jää üksipäini, tahtsin talle seltsiks kolm venda luua. Kokku neli raamatut. Miks neli? Noh, see on mu lemmiknumber. Igal toal peab olema neli nurka, ilmakaari ja aastaaegu on kah neli. Aga neljapäeviti ma raamatuid ei kirjuta, sest neljapäev on juba ammust olnud paganate pühapäev, mil tänatakse Thori ja Taarat. Häid muusasid samuti.\nMuusadega on mul üldse vedanud, nad on minu vastu uskumatult helded. Vahel näitavad kapriisset külge ka. Algselt plaanisin oma põnevuslugudes käsitleda hirmu erinevaid põhivorme (Fritz Riemanni järgi on neid täpselt neli), aga muusad segasid vahele. Nüüd ma ei teagi, millest mu raamatud tegelikult räägivad. Kättemaksust, õiglusest, hullumeelsusest? Või igipõlisest hea ja kurja võitlusest, nagu muinaslugudele kombeks? Jah, küllap seda kõike. Aga endalegi üllatuseks pean tunnistama, et mu neljaosalise põnevussaaga seob tervikuks too vana ja äraleierdatud, ent täiesti vältimatu teema – armastus.\nSaaga keskmes on kaks inimest, mees ja naine, kes otsivad seda, mille järele nende hing kõige rohkem puudust tunneb. Mees otsib tõde, naine armastust. Mees on politseinik, pühendunud ja väsimatu, kuid samas alatasa kõhklev tõeotsija. Naine on iseteadlik sireen, kes januneb armastuse ja läheduse järele, ta on seda naeruväärselt paljude aadamapoegade hõlma alt otsinud ja ikka pettunud. Mees ei usu enam tõe ja õiguse võimalikkusse, ta on liiga palju haiget saanud. Aga naine usub endiselt armastusse, see teda erksana hoiabki.\nMõlemad kulgevad oma kurvilisel eluteel, vahel päris lähestikku ja rööbiti, kuid nad ei pööra teineteisele kuigivõrd tähelepanu. Ühel tuulisel kevadpäeval nende teed ristuvad. Kaks õnnetut inimest saavad kokku. Ja mis juhtub? Nad saavad õnnelikuks! Vähemalt natukeseks. Mõneks nädalaks või nii.\nNaine usub, et on viimaks leidnud armastuse. Aga mees pole veel oma tõeni jõudnud. Ikka lipsab see sindrinahk käest. Mees peab endaga ära leppima. Enda ja jumalaga, keda ta noorukipõlvest saati on usaldanud, kuid kes teda elu raskeimal tunnil ei aidanud. Kas õiglus võidab? Kas armastus võidab? Või tuleb vana surm ja peab lõikuspidu?\nMa poleks tubli pagan, kui ei sirviks aeg-ajalt piiblit. Nii paberil kui ka virtuaalselt. Isegi sarvik peab tunnistama, et too mütakas antiikkirjanduse tähtteos sisaldab palju vägevaid mõtteteri, millest võrsuvad üha uued põllud ja metsad. Piibli kuuekümne kuue raamatu seas on üks, mille üle teoloogid juba sajandeid pead murravad. Kuidas see piibli pühade kaante vahele sattus? Kelle tahtel, miks? Mis sõnumit see ilmselgelt lihalikku armastust ülistav kirjapala kannab? Vastuolu teiste piiblitekstidega on ilmne, lausa kuratlik. Jutt käib Ülemlaulust (paljudes keeltes ka: Laulude Laul).\nÜlemlaul on suuremalt jaolt pulmasalmide kogu, veelgi täpsemalt peigmehe ja mõrsja kahekõne, ülevoolav ja eufooriline verbaalne tiivaripsutamine. Mõned nopped: "Jooda mind oma suu suudlustega, sest sinu armastus on parem kui vein! Su õlide lõhn on magus, võideõli on su nimi, seepärast armastavad sind neitsid. Tõmba mind kaasa, tõttame! Vii mind, kuningas, oma kambritesse! - Tema on mind viinud pidukotta, ja selle lipp mu kohal on Armastus. Kosutage mind rosinatega, elustage mind õuntega, sest ma olen armastusest haige! - Sa oled pannud mu südame põksuma, mu õeke, mu pruut! Oled pannud mu südame põksuma ainsa pilguga silmist, ainsa lüliga oma kaelakeest. - „Mina kuulun oma kallimale ja tema ihaldab mind. Tule, mu kallim, lähme aasale, ööbima hennapõõsaste juures! Hommikul vara lähme vaatama viinamägesid, kas viinapuu on pakatanud, kas pungad on puhkenud, kas granaatõunapuud õitsevad! Seal ma annan sulle oma armastuse!”\nMinu lemmikmõte pärineb aga Ülemlaulu lõpust, kaheksandast osast, kus üks armunu ütleb teisele: „Pane mind pitseriks oma südamele, pitseriks oma käsivarrele! Sest armastus on tugev nagu surm.”\nElu on sulgkaallane, surm raskekaallane. Poksiringis jääb elu surmale alati alla. Aga nüüd (fanfaarid, palun!) astub kaalule armastus. Numbrid ei valeta, armastus on täpselt sama raske kui surm. Nad on võrdväärsed vastased.\nMees, tõeotsija, ei leia kuidagi rahu. Ta peab pöörduma tagasi minevikku, olgu rännak nii vaevaline kui tahes. Ta peab ripakile jäänud otsad kokku sõlmima, muidu ei ole tal ka tulevikku. Naine on nõus ootama, kuid korraga satub ta silmitsi hullunud mõrvariga, nagu varemgi, nelja aasta eest. (Jälle see 4!) Ka mees satub kirjeldamatute ohtude keskele. Aga ta on ju sellega harjunud. Juba lapsena otsis ta sooservast rästikuid ja mängis nendega. Poiss, kes mängis madudega... Mida ta nüüd kavatseb?\nSurm tõstab oma mustad poksikindad ja võtab sisse ründepoosi. Ka armastuse punastesse kinnastesse pistetud käbarad kihelevad. Ta hingab sügavalt sisse. Kõlab kellalöök. Matš algab. Kumb jääb nüüd peale, surm või armastus? Viigiga ei lepita, kindel laks.\n„Poiss, kes mängis madudega” on lugu sellest, kui ränk võib olla teekond õigluseni. Vahel nõuab tõde ohvreid, seetõttu on lihtsam elada valedes. Lihtsam on pöörata pilk kõrvale, kui näeme ülekohut. Uppuja päästmine jäägu uppuja enda mureks, eks ole? Aga karma eest ei põgene.\nKirjutan tihti väga tõsistel ja rasketel teemadel, nagu koduvägivald, uimastisõltuvus, homofoobia ning omaste hooldus. Seekord kirjutan muuhulgas laste ahistamisest. Ometi on mu raamatud mänglevas stiilis ja kergelt iroonilises, peaaegu lustakas vormis. Ei tea, kas nii üldse kõlbab? Aeg-ajalt tunnen sellepärast isegi väikseid süümekaid.\nKuid kirjutamine, nagu igasugune looming, kätkeb endas ikka riski. Teema võib olla jube, lausa ohtlik, kuid samas on põnev sellega omal moel manipuleerida. Närv tahab kõditamist ja veri nõuab adrenaliini.\nKa mina mängin madudega.\nSildid: armastus, põnevik\nMiks ei peeta loomulikku väljanägemist ilusaks?\nÕnnelikud on need, kes sünnivad koledana. Aeg ei röövi nende välimusest suurt palju. Aga need, kes ilusana sünnivad, peavad läbi elama hirmsa tragöödia: vananedes kaotavad nad oma sileda kesta, oma hindamatu kapitali. Kõik iludused ei suuda sellega leppida. Nad tahavad jääda igavesti nooreks ja pilkupüüdvaks. Närbumist kartes püüavad nad aega üle kavaldada, muutudes seeläbi naeruväärseks. Paaniliselt peidetakse kortse ja halle juukseid, nagu oleks need armid või mädalööbed. Halvimal juhul minnakse iluoppidega liiale ja tulemus on vastupidine soovitule: kole ja võigas. Kes tahab kõndivat tõestust, guugeldagu Donatella Versace'it.\nKui mädanenud õun ära lakkida ja punaseks võõbata, ei muutu see võluväel söödavaks. Miks siis usutakse, et kortsudele krohvi ja värvi lisades muutub vanaeit nooreks ja ilusaks? Aeg, see tõbras, teeb meie kallal halastamatut rüüstetööd, aga meigipintsel teda ei peata. Isegi Botoxi-süstal mitte. Viimne kui üks elusolend siin maamunal on määratud närtsimisele. Inimene on ainus, kes sellega leppida ei taha.\nÕnnetuseks leidub ka palju noori neide (ja mõningaid noormehi), kes arvavad, et oma loomulikus olekus pole nad piisavalt ilusad/seksikad/väärtuslikud. Maailma ilutööstuses keerutatakse miljardeid dollareid ja alaväärsust põdev noorsugu aitab seda masinavärki käimas hoida. Kui see ei ole alaväärsustunne, mis sunnib sileda nahaga naisi end päevast-päeva võõpama ja igasugu mökse näole määrima, mis see siis on?\nÖeldakse, et naistele meeldib ennast sättida. Öeldakse, et naised hoolitsevad oma välimuse eest. Võimalik. Aga lubage meelde tuletada: keegi ei sünni geelküünte ja sarlakpunaste huultega. Eemaldame kiht-kihi haaval lakid ja meigid, põse-, kulmu- ja lauvärvid, kunstripsmed, rõngad ja muud kulinad – alles siis paljastub päris inimene. Poeriiulid on täis tehislikku, värvitud, konserveeritud ja ülesuhkurdatud toitu. Riiulivahed on täis tehislikke, värvitud, konserveeritud ja ülesuhkurdatud naisi. Miks küll?\nLoomulikkust häbenetakse. Ikka tahetakse olla ilusam, tervem ja ahvatlevam. Ideaalid on kõrgel sinitaevas, kehad mudase maa peal. Olen kohanud Instagrami-kontosid, mis kubisevad töödeldud piltidest. Kui meigist jääb väheks, siis Photoshop aitab alati. Kes julgeb "ilu" ehtsuses kahelda, saab bloki. Skeptilised, ehkki heatahtlikud kommentaarid kustutatakse. Nõnda loob instamodell enda ümber võltsi maailma, mis koosneb roosadest illusioonidest. Mis seal salata, ilu on alati illusoorne. Loomulik välimus ei lähe peale, sest inimene tunneb end alailma ebatäiuslikuna ja näeb puudusi ka teistes. Loomulikust peidetakse.\nKonkreetne küsimus: mida koledat on nahapoorides? Ei midagi, meie nahk on poorne, vanajummal on nii loonud. Aga ometi ei peeta nähtavaid nahapoore esteetiliseks. Need tuleb kinni müürida või arvutis siledaks hööveldada. Ideaal nõuab.\nSa oled ilus. See on üks mõttetumaid komplimente, mis eales välja mõeldud. Ilus inimene – kui ta on sellisena loodud – ei väärigi taolist komplimenti. Veel jaburam on öelda seda inimesele, kes on end ilusaks sättinud. Sellisel juhul öeldagu parem: sa oled ennast nii korralikult ära värvinud, et lausa lust vaadata! Töötegijat ja vaevanägijat peab ju ikka kiitma. (Brigitte Bardot' kommentaar: "Pole midagi raskemat, kui olla hommikust õhtuni ilus!")\nInimese silm on juba loodud ilu märkama. Ilu on samavõrd õnnistus kui needus. Koledaid ei imetleta nende pakendi pärast. Neid võetakse tõsiselt, rääkigu nad mida tahes. Ilusa inimese – eriti naise – pakendist kaugemale ei nähtagi. Paraku. Iluduse ülesanne on olla ilus ja nõiaring ongi sulgunud. Milleks sisu, kui ainult pakend loeb?\nNüüd võiks hetkeks peatuda ja hüüda: tegelikult on ju kõik inimesed ilusad. Aga see ütlemine on sama võlts nagu Botoxist ülespaistetanud huuled. Mõni sünnib modellina, mõni monstrumina. Geneetilise jackpot'i võidavad vähesed. Aeg kohtleb siiski kõiki (peaaegu) võrdselt ja muudab kaunitaridki koletisteks. (Eve Kivi ja Els Himma kohta see muidugi ei kehti, nemad on vanakuradiga lepingu sõlminud.)\nKortsud löövad näkku, juuksed hõrenevad ja taguots vajub lömmi. Peegel muutub vihavaenlaseks. Hirmus on see inimese saatus! Aga unustagem hetkeks need kahtlased iluideaalid ja igavese nooruse ihalused. Vananemine pole roiskumine, vanur pole koletis. Kortsudest pääsevad vaid need, kes surevad enneaegu. Ilu pudeneb tolmuks, aga kallimaks kui kullakoormad tuleb tarkust tunnistada. Kõik ei saa olla ilupuud, mõni peab viljapuu ka olema.\nJumal ei vihka kedagi. Inimene vihkab\nAnnika Laatsi raamat "Valgus läbi mõrade" teeb hingele 24 paid\nOlen kuulnud ütlemist: kui algab sõda, pole kaevikus ühtegi ateisti; kui sõda venib pikale, on kaevikus ainult ateistid. Värskeima uuringu järgi peab vaid 19% Eesti elanikest end usklikuks, enamik neist kuuluvad mõistagi kristlaste ringi. Viimase paarikümne aasta jooksul pole usklike hulk märkimisväärselt muutunud, ehkki mõneprotsendilist langustrendi võib siiski täheldada. Õige pisut tõuseb ateistide hulk: üheksakümnendate lõpul oli neid 5-6%, praegu 9%. Samas suurusjärgus on ka neid, kes nimetavad end vaimseks otsijaks. Mittereligioosseid on 24%, religiooni suhtes ükskõikseid 22% ja vaimseid, kuid mitte religioosseid inimesi elab Eestis 28% (2020. aasta uuringu andmed).\nAteist on jumala eitaja. Veelgi enam leidub usuleigeid, kel pole jumalast sooja ega külma. Tuhanded inimesed ei mõtlegi jumala peale. Aga kes on nood vaimsed otsijad? Mida või keda nad otsivad? Jumalat? Mõni kindlasti, aga mitte kõik. Elu ongi üks lõpmatu otsimine. Ei, mitte lõpmatu – viimaks tuleb ju surm. Oleks muidugi hiiglama tore, kui inimhing enne surmatundi selle kirjeldamatu "miski" üles leiaks. Paljud ei leia.\nPaistab, et sõda on pikale veninud. See pole maailmasõda. See on sõda maailmaga. Igaüks on sõdur ja ohvitser, liitlane ja vaenlane, ohver ja süüdlane, võitja ja kaotaja. Kõik ühes isikus. Sõda iseendaga ei lõpe. Mis siin imestada, kui traditsiooniline usk ei suuda enam moodsat inimest veenda ja rahuldada.\nVeel pole kusagile kadunud inimesed, kes võtavad jumalat, seda "vana" ja "traditsioonilist" jumalat väga tõsiselt, kes loodavad ja toetuvad talle. Üks neist on kirikuõpetaja Annika Laats. Tema raamat "Valgus läbi mõrade" sisaldab 24 mõtisklust, mis on algselt ilmunud portaalis Edasi. Ei tasu neid korraga läbi lugeda, vaid pigem ühe- või kahekaupa. Iga Annika Laatsi mõtisklus on nagu väike, aga teretulnud pai hingele, mis toob lohutust, julgustust, innustust ja heameelt.\nTema kirjutisi läbib kuldse traagelniidina igihaljas teema, millest läbi aegade on lakkamatult kirjutatud, kõneldud ja lauldud: armastus! Piibel kinnitab: jumal on armastus. Sestap ei saagi taevastest asjadest rääkida, puutumata seda a-tähega sõna, mis kõigist inimlikest ponnistustest hoolimata jääb mõistatuslikuks, seletamatuks ja sageli kättesaamatuks. Nagu jumal isegi. Annika Laats ei lasku vaidlustesse jumala olemasolu üle, ta ei üritagi tõestada seda, mida mõistusega tõestada ei anna. Jumal on tema jaoks sama iseenesest mõistetav nagu õhk ja päike. Jumal on igal pool, ehkki teda argitegemiste käigus ei märka. Ja ometi – kuidas saaksime elada õhu ja päikeseta? Võimatu! (Muide, seda juttu siin räägib ristimata pagananäru. Aga kes siis veel jumalat paremini tunneb kui mitte vanapagan! :p)\nArmastus peaks olema elu tuum. Ilma selleta ei sünni ega kasva midagi. Inimlikku armastust kõigile ei jagu. Aga jumalikku? Kurvastavalt palju on neid õnnetuid, katkisi inimesi, kes näivad jumalast hüljatud. Ent jumal, nagu teada, ei tegutse üksi, vaid läbi inimeste. Vahel tahaks kisendada otsekui keset kõrbe: kus on head inimesed?!\nPiibel algab maailma ja inimese loomislooga. Jumal tegi inimese oma näo järgi, endasarnaseks. Ta puhus inimesse oma hingeõhu. Järelikult oleme kõik jumalikud olendid, kelle keha on paraku valmistatud põrmust. See on paras traagika: jumalik hing looma kehas. Aga jumal ise? Kuhu ta end peitnud on? Miks ei ilmuta ta end siis, kui temast kõige rohkem puudust tuntakse, miks ei kalla ta meid oma armastusega üle?\nAnnika Laats ütleb: "Jumal on varjul räpastes, moonutatud, meile vastumeelsetes inimestes, eemaletõukavates hooldekodudes, pagulaslaagrites ja geiklubides." (lk 39) Ma täitsa ehmusin seda lauset lugedes. Siis hakkasin end analüüsima. Ehmutakse selle peale, mis on ootamatu, võõras ja hirmus. Esiteks: ma pole eelnimetatud asutustes kunagi käinud ega sealsete inimestega lähedalt kokku puutunud. Teiseks: ma pole varem mõelnudki, et jumalat tuleks otsida kahtlastest urgastest ja ebameeldivatest pugerikest. Annika Laats lisab: "Ristist lähtuv armastus ei suundu sinna, kust ta võib leida eest head, vaid ta läheb sinna, kus ta saab jagada head vaestele ning viletsatele, neile, kel omal puudus käes: neile, kel napib armastust, kel napib ilu ning kõike seda, mida me peame armastusväärseks. Selline armastus muudab inimese ilusaks. See muudab heaks." (lk 152)\nKa Jeesus kutsus oma kaaskonda inimesi, kes jäid ühiskonna servale või sellest välja. Ta ei põlanud pidalitõbiseid ega prostituute. Ei tea, kas ma mäletan õigesti, aga see oli vist toosama Jeesus, kes ühe langenud naise kohta ütles: "Ta on palju armastanud." Lõbunaise kohta ei saa ilusamini öelda! Prostituut müüb end neile, kellega ta muidu üldse tegemist ei teeks. Kas pole see omamoodi irooniline märk jumalikust käitumisest? Ka jumal ei põlga kedagi ära. Muidugi pole jumal sunnitud kedagi armastama või rahuldama, ammugi mitte kopikate eest. Jumala armastust võrreldakse vanema armastusega oma lapse vastu. Ei patune lõbunaine ega armastav vanem hakka kauplema armastuse tingimuste üle. Erinevus on vaid selles, et üks pakub lihalikku, teine hingelist armastust. Mõlemad pärinevad jumalalt.\nOmeti on maailmas sedavõrd palju kurjust, õnnetusi ja tõbesid, et jumala vägi ja olemasolu satub kergesti löögi alla. Annika Laats seletab: "Jumal armastab inimest nõnda, et Ta laseb meil teha oma valikuid ning vastutada selle eest, mida me oma elus teeme või tegemata jätame." (lk 30) Ükski isa ega ema ei saa parata, kui tema laps pöördub kurjale teele. Teda võib ju karistada (omal moel teeb seda ilmselt ka jumal), kuid see ei pruugi muuta tema käitumist. Isegi armastusest ei piisa, et murda kurjust. Vähemalt mitte alati.\nVahel – tegelikult väga tihti – tehakse kurja jumala lipu all. Ristisõjad, kiriklikud inkvisitsioonid, tuleriidal põlevad ketserid ja räuskavad kristlikud fundamentalistid... Jumalaarmastus teeb inimesi ka pimedaks. Oma tõe nimel tormatakse kurja tegema. Eestiski tegutsevad terroristlikud grupeeringud, kes väidavad, et kaitsevad traditsioone ja perekonda, kuid kelle tegelik eesmärk on ühiskonnale kott pähe tõmmata. Kusjuures, need kristlikud terroristid ei maini oma sõnavõttudes kunagi armastust. Mitte kunagi! Nende jaoks on isiklik tõde tähtsam kui ligimesearm, millest Jeesus ometi nii ennastunustavalt kõneles.\nEnt Jeesuski oli mõnikord kitsarinnaline ja ei sallinud vastuvaidlemist. Martin Luther kirjutas ülevoolavaid jutlusi jumalaarmust ning kutsus inimesi üles vagadusele ja andestusele. Sama mees nimetas juute mürkmadudeks, kes tuleks maa pealt üldse minema pühkida. Nojah. Tõde kuulutada on lihtne, armastada raske – eriti neid, kes meile põhimõtteliselt sümpaatsed pole.\nOmeti ei taha ju keegi olla halb. Kõike, mida inimene teeb, teeb ta ikka hea pärast. Vähemalt enda arust. Inimene ei taha elada loomariigis, vaid taevariigis. Tahame olla paremad. Aga kui palju on selliseid hämmastavaid inimesi, kes suudaks teha head neile, kes näivad... halvad? Või kummalised, võõrad, teistmoodi? Võõraid ei saa usaldada, mis vennaarmust siin rääkida.\nHelilooja Helena Tulve ütles Paide keskväljakul peetud kõnes: "Meie valida on, mille teenistuses me tahame olla ja millist maailma luua. Isegi keset hävingut on meil valik, kas me tahame olla elu teenistuses või mitte. Meil on, millele toetuda. Avatud südamega, armastusega teeme me paremaid valikuid." Vahel tuleb võtta see risk ja usaldada. Ka teistmoodi mõtlevat ja käituvat, mis tahes põhjusel eemaletõukavat inimest. Avada süda nagu aken ja lasta värske õhk sisse. Raske tõepoolest, raske! Vihata on kergem, vimma pidada imelihtne.\nPaljud ei suudagi armastada ja andestada – eriti siis, kui hing, see jumalik hing on katki. Armastus jääb aga tähtsaimaks kristlikuks väärtuseks. Jumalas pole viha, see on vaid inimese omadus. Need, kes peavad end ristiinimeseks, aga külvavad seejuures vaenu ja viha, pole õiged kristlased. Nad on teelt eksinud. Viha pimestab, armastus avab silmad, et taas õige tee leida. "Sest headus ja armastus ei ole mingid tühipaljad sentimentaalsed sõnad," ütleb Annika Laats. "Need nõuavad loovust ja tarkust ning neis on vägi." (lk 70) Aga seejuures ei tasu teistele liiga suuri ootusi panna: "Teine inimene, isegi teise inimese aitamine või päästmine ei saa olla meie elu sügavam mõte. See võib olla meie elu väga tähtis ülesanne. See võib olla töö, mis meil tuleb teha ja mida me saame teha armastusega, aga ükski inimene ei saa olla objekt, mis meid päästab." (lk 112)\nRaamatule pealkirja andnud mõtisklust "Valgus läbi mõrade" tasub ikka ja uuesti lugeda, rõõmus ja leinas, heal ja halval ajal. See on lohutav ja tiivustav tekst: "Siin on mu killud: mu rõõmsad ja kurvad, mu erksad ja tuhmid. Minu elu killud. Ja siin on mu mõrad, mis räägivad kukkumistest ja murdumistest, mu praod, mis kõnelevad mu eksimustest ja valust, mida ma olen põhjustanud. /---/ Ma olen habras ja mõrasid täis, ning läbi nende mõrade saab valgus sisse tulla." (lk 156-157)\nOle sa kristlane, ateist või vaimne otsija – taevasse vaatame kõik ühtmoodi ja ootame sealt kosutavat valgust. Ometi tuleb elada ka pimeduses, mistõttu ei tasu seda karta.\nEhk ongi nii: Jumal varjab end pimedas, sealhulgas pagulaslaagris ja geiklubis.\nKuhu kevadekuulutajad jäid?\nLoodus muutub üha vaesemaks\nVisnapuu ütleb oma teada-tuntud luuletuses: see aasta tuleb kevad teisiti. Tiu-tiu ja teisiti! Tahaks poeedile pisut vastu vaielda. Kõik kevaded tulevad teisiti, ükski neist ei kordu. Viimastel aegadel tuleb kevad lonta-lonta, vana ja hallina. Vaikse ja väsinuna. Lumikellukesed ja sinililled on tal ikka vöö vahel, mõned võsaülased ka. Ent ometi on ta tänavu vaesem kui mullu.\nMeenutan lapsepõlve. Sellest polegi kaua aega möödas. Rõõmsalt kollased paiselehed, mis kraavipervedel ja tiigi veeres õitsesid, olid alati esimeste kevadekuulutajate seas. Ma pole neid enam aastaid näinud. Kuhu nad kõik kadusid? Kas on nende hävingus süüdi lambamokad ja muruniidukid? Või metaan ja süsinik?\nKa sipelgaid on väheks jäänud. Kunagi oli lõunapoolne metsaserv täis sipelgarahva pilvelõhkujaid. Elu kihises mändide all. Kui mul oli mõnikord kevadel nohu, võtsin kuulda vanarahva soovitust ja pillasin taskuräti sipelgapessa. Kohemaid asus trobikond väikesi sõdureid tundmatut sissetungijat oma salarelvaga ründama. Tõstsin siis räti pesast, rapsisin sipelgatest puhtaks ja nuusutasin. Teravalõhnalist hapet täis pritsitud taskurätt tegi nina lahti ja jube mõnus oli olla.\nJa jänesekapsad...! Oh jeerum, kuidas neid sai lapsena õgitud. Metsaalune rohetas neist, head hapukad. Nüüdseks kõik kadunud, ainult maitse mõlgub veel meeles. Kuldnokki, neid vigurivänte, kes vidistavad, näuvad, hauguvad ja piiksuvad, on samuti vähemaks jäänud. Vikipeedia ütleb, et kuldnokkade sigivusele võib hukatuslikult mõjuda antidepressantides leiduva aine sattumine loodusesse. Kurb lugu. Inimene oma musta masendusega mürgitab neid imetoredaid linde, kelle laul peaks olema juba iseenesest antidepressant. Puhas ja kõrvaltoimeteta veel pealegi.\nLõoke lõõritab laisemalt ja vahvad hundinuiad, mis mulle lapsena hullult meeldisid, pole enam ammu veest villpehmeid päid välja pistnud. Marlene Dietrich hakkab krabiseva grammofonihäälega laulma: kuhu küll kõik kullerkupud jäid, mis on neist nüüd saanud? Jah, ka neid pole enam pikka aega silma jäänud.\nAga mesilasi ma väikese poisina ei kannatanud. Lausa pelgasin neid. Kippusid mind kogu aeg nõelama. Nüüd igatseb kõrv mesilaste sumina järele. Ei kuule seda enam nii sageli. Ammusest ajast seisab aianurgas kirsipuu all üks mesitaru. Võõpasin selle paar aastat tagasi lõbusalt oranžiks. Ükski kodutu sülem pole seda kõigi mugavustega linna üles leidnud. Ega vist leiagi.\nÕnneks ujub tiigil pardipaar. Inimesi nad ei karda. Lootust pisiperele neil vist pole, läheduses üürib korterit rebane. Pardimunad on tema maiusroog.\nSee kevad tuli jälle teisiti. Prääks-prääks ja teisiti.\nAh Teie tulete mind sinatama!\nIlma loata ei sobi kellegi privaatsfääri tungida\nKirjutasin jälle ühe kirja. Elektroonilise, nagu tavaliselt. Saatsin selle austatud isikule, keda ma ei tunne. Kaalusin ja mõõtsin igat sõna, mille teele lähetasin, sest võõrale tuleb ju endast hea mulje jätta. Tuleb olla viisakas. Igiammune viisakusreegel nõuab, et võõra poole pöördutakse teietades. Kirjutasin lausa "Teie", suure T-ga, et kindlam oleks. Veidi aja pärast saadeti vastus. Pikk ja põhjalik kiri, muidu igati lugupidavas toonis, ent algusest lõpuni sina-vormis. Ainult "sina", väikese s-iga.\nSee polnud kaugeltki esimene kord. Olenemata sellest, kas suhtleme suuliselt või kirjalikult, kipuvad võhivõõrad mind tihti sinatama. On see järjekordne "uus normaalsus"?\nEi teagi, kust selline krooniline sinatamine pärineb. Kas süüdistada tuleks inglise keelt, mis paratamatult meie ugirmugrilist emakeelt mõjutab ja sugugi mitte meeldivas suunas? Inglise keeles öeldakse tõepoolest ainult you, "sina" ja "teie" jaoks puuduvad eraldi sõnad. Aga see ei tähenda kaugeltki, et kõik Briti impeeriumi rahvad kogu aeg sinatavad.\nInglise keeles on sinatamine võrdne eesnime kasutamisega. Teietamine väljendub skeemis tiitel+perekonnanimi. Kusjuures tiitleid, millega pöörduda, leidub hulgaliselt: Mister, Missis, Miss, Doctor, Professor, Judge, General, Admiral, Captain, Lady, Lord jne. Muidugi tuleb esmalt teada, mis tiitlit inimene kannab, aga Mr ja Mrs päästavad igas olukorras. Samas ei peeta üldiselt ebaviisakaks, kui küsida daamilt "Is it Miss or Mrs?" Samuti kuuluvad aupaklikku teie-kategooriasse "Yes, sir" ja "Yes, ma'am". Kui härra Smith ütleb: "You can call me John!", alles siis minnakse sina peale.\nVõib-olla on sina-tõbi liikvele pääsenud ka seetõttu, et ei taheta või suudeta teha vahet ametlikul ja mitteametlikul kõnepruugil. Kõik peavad olema justkui põlised semud. Pealegi on nende kahe erineva stiili vahel pendeldamine tülikas ja nõuab mõtlemisvaeva. Formaalses ja mitteformaalses kõneviisis kasutatakse ju sageli hoopis erinevaid sõnu ja väljendeid. Näited kolmest keelest:\nTere päevast, härra, kuidas teil läheb? - Tšau, mees, mis teed?\nGood afternoon, sir, how are you? - Hi, man, wazzup?\nBonjour Monsieur, comment allez-vous? - Salut mec, tu vas bien?\nNagu näha, ei kattu auväärset võõrast ja mitte vähem auväärset sõpra kõnetades ükski sõna.\nTeietamine sai alguse kuninglikest õukondadest ja aadlikodadest ehk aristokraatlikust ringkonnast, kus hierarhia ning seda kajastav ja ohjav etikett olid ülimalt tähtsad. Matsirahvas on alati vaid sina peal olnud. Keskmise eestlase soontes ei voola tilkagi aadliverd, mistap on tulnud see peen "sakste keel" muu seas omandada.\nLisaks sinatamisele kasutatakse meil ametlikus suhtluses liiga palju ka eesnime. Tunnen lausa ebamugavust, kui võhivõõras alustab mulle saadetud kirja rõõmsa hõiskega: "Tere, Marek!". Milline barbaarsus! Ehkki eesti keeles ei ole kohatu kutsuda võõrast eesnimega, tundub see mulle siiski pisut veider. Eesnimi on isiklikum kui perekonnanimi ning seetõttu ei pea ma päris sobilikuks pöörduda Jüri või Mari või Saša poole, kui ma teda elusast peast kohanud pole.\nPaljast "terest" piisab täiesti, ka asesõnade vältimine on omal kohal, kui väga teietada ei taheta. Umbmäärane pöördumine tundub viisakam, sest võõraga suheldes on oluline distantsi hoida – ja mitte ainult koroona-ajal. Ka emotsionaalne distants peab paigas olema.\nVõhivõõra inimese sinatamine on samaväärne tema kallistamisega. Igaühel on endiselt õigus privaatsele sfäärile, tühipaljas semutsemine on labane. Aga jah, pean siiski kahetsedes möönma, et ilmselt olen vanaaegseid kombeid imetledes moodsale ajale jalgu jäänud ning torisevaks konservatiiviks muutunud.\nMis seal ikka, peab EKRE-ga liituma.\nTerrorism päästab elusid\nKes ei ohverda midagi, raiskab palju\nMe elame imelisel ajal. Inimhing on väärt rohkem kui kunagi varem. Pandeemia tõttu on sisuliselt kogu maailm suletud ainult selleks, et päästa elusid. Isegi turumajanduslikul masinavärgil võeti tuure kõvasti maha, tervis sai üleöö tähtsamaks kui majanduskasv. Võimukandjad avastasid järsku, et elu pühadus kaalub üles kõikvõimalikud kriisid, mis ühiskonna sulgemisega vältimatult kaasnevad. Fantastiline!\nAga inimesed on kurnatud, pahurad ja närvilised. Segadus maailmas peegeldub kaosena hinges. Piirangud näivad paljudele ebaõiglaselt karmid või suisa mõttetud. Ometi on juba antiikajast peale olnud karantiin ja liikumispiirangud kõige tõhusamaks vahendiks nakkuste vastu võitlemisel. 18. sajandi lõpus lisandus veel üks abinõu – vaktsiin. (Tõsi, esialgu korraldati kaitsepookimisi vaid rõugete tõrjumiseks.)\nEestimaalastel pole aga üldse põhjust kõva häälega nuriseda, sest Eestis pole pandeemia vältel kordagi kehtestatud liikumispiiranguid. Mis toimub mujal Euroopas? Poes võib käia vaid riikliku loa alusel. Mõni juhtub korraks pargipingile hinge tõmbama – ja kui politsei seda näeb, järgneb kohe kopsakas trahv. Rahvakogunemisi aetakse laiali sõjaväe ja veekahuritega. Isegi Brüsselis, Euroopa südames. Paistab tõesti, nagu katsetaks demokraatlikud riigid vahelduseks diktatuuri laskemoona. Aga ikka elu ja tervise nimel!\nMugavused ajavad kiirelt lolliks. Kes kõiksuguste mõnude ja hüvedega harjub, ei loobu neist enam vabatahtlikult. Heaolu on paraku haruldane nähtus. Kui tervis on korras, sissetulek paras ja meeleolu viimase peal, siis see on täiesti ebanormaalne! Elu toob kaasa kannatusi. Õnneks on kannatuste hulk aegade jooksul tänu teaduse ja ühiskonna arengule tublisti vähenenud. Veel sada aastat tagasi surdi massiliselt tiisikusse ja tüüfusesse, jõhker tamp vabrikus, raudteel ja põllul murdis sõna otseses mõttes konte. Paljud elasid äärmises viletsuses, pidevat nälga kannatades. Ei mingeid toimetuleku-, puude- ega lapsetoetusi. Aga inimene tahab ju ikka rohkem, kõigest heast on alati puudus. Ja kui veel natuke vabadust vähemaks võetakse...\nSuures segaduses kiputakse oma hädasid üle dramatiseerima. Räägitakse sõjast viirusega, koroona olevat meie aja katk. No mis sõda meil õieti käib? Magusa mee ja sularasva peal elanud inimesed pole õiget sõda näinudki. Samuti pole koroonapandeemia kuidagi võrreldav keskaegsete katkupuhangutega, mis viisid mõnel pool tihedalt asustatud linnades ja külades hauda sageli üle poole elanikkonnast. Ja kus on see kurikuulus politseiriik? Eks muidugi - kui teatrid on kinni, tehakse draamat kodus ja tänaval.\nRiik püüab rangete piirangutega päästa kodanikke, aga mõned kodanikud arvavad, et piirangud on kehtestatud hoopis nende ahistamiseks. Selline mõtteviis näitab, kui laialdaselt vohab meil egoism – hullemini kui koroona. "Ma ei saa maskiga hingata", "Ma tahan teistega lähedalt suhelda", "Ma tahan pidutseda ja reisida" – väike valik põhjendusi, miks piirangud on paljudele vastukarva. Mina, mina, mina... Aga kus on meie?\nJah, maskide kandmine on veidi ebamugav, distantsi hoidmine tüütu ja kodus passimine üksluine. Aga ainult endale mõeldes ei saa täisväärtuslikku elu elada. Tuleb mõelda ka teistele, seada kellegi teise vajadused kõrgemale enda omadest. Ühiskond ei koosne egoistidest. Tugev ühiskond püsib koos tänu solidaarsusele. Üheskoos kannatada on päris talutav.\nHirmus on lugeda piiranguid kritiseerivaid kirjutisi, mille tuuma võib kokku võtta sõnadega: las vanad surevad, peaasi et noored saaksid lõbutseda! Ka rauga elu on püha.\nAeg-ajalt tuleb üht-teist ohverdada, sest hea eesmärgi nimel tehtud ohverdus pole kunagi kaotus. Kes mõnda aega paastub, oskab hinnata toidu väärtust. Kes loobub lühikeseks ajast mõnest mugavusest, tunneb sellest hiljem palju suuremat rõõmu. Vahel tuleb lausa raskusi otsida, et iseennast tundma õppida, karastada vaimu ja meelt.\nKoroonapiiranguid võib ju tajuda riiklikult organiseeritud terrorismina, mille tegelik eesmärk on röövida kodanikelt vabadus, ent samavõrd on tegemist altruismi tuleprooviga. Kas suudame oma isekusest üle saada? Kas raatsime loovutada killukese oma priiusest, et päästa kellegi elu?\nVabadus on tõesti kallis ja kergesti purunev vara, kuid inimene, kes kardab pidevalt seda kaotada, ei saagi vabana elada.\nLaibad on rasked\nNäkkide laul kõlab ka viis aastat hiljem uimastavalt\nSurnumatjana tegutsedes olen avastanud, et laibad kaaluvad rohkem kui elusad olendid. 150-kilone mehemürakas kaalub krematooriumisse jõudes vähemalt pool tonni. (Sellepärast ongi surnuautol kogu aeg rehvid lödid.) Isegi kassikorjus tundub hoopis raskem kui nurruv ja ringi kargav karvakera. Milles asi? Surnukehadesse salvestub kogu eluraskus, piin ja valu?\nElu on mõistatus, surm lahendus. Inimene kardab vikatimeest, aga samas otsib närvikõdi. Mis kõditaks veel paremini kui mäng surmaga? Massikultuur on täis laipu. Menukates hollywoodikates lüüakse ühel või teisel moel mättasse sadu tegelasi. Ka kõikvõimalikud krimkad, mida ilmub lakkamatult virnade viisi, rahuldavad rahva loomulikku vajadust närvikõdi järele. Teame, et iga elu katkeb lõpuks ja seetõttu on pagana huvitav vaadata, kuidas teiste elud katkevad. Ennevanasti otsiti põnevust võllamägedelt, kus kurjategijaid avalikult hukati. Nüüdsel ajal piisab vaid avada raamat või lülitada sisse telekas – ja vikatimees irvitab vastu.\nKrimka on absurdne žanr. Ühest küljest jõle, täis vägivalda ja surma, teisalt meelelahutuslik ja omamoodi lõbuski. Need kaks kokkusulanud vastandlikku poolust – tõsidus ja mängulisus – paelusid mind sedavõrd, et tahtsin ka ise üht krimilugu kirjutada. Tõsi küll, esialgu asusin sepistama hoopis õudukat. Aga kusagil poole peal mõistsin, et Stephen Kingi minust ei saa, ja lugu võttis psühholoogilise põneviku kuju.\nKirjutasin raamatu näkkidest. Rahvaluules esinevad näkid enamasti uppunute vaimudena. Nad kiusavad ja ahvatlevad elavaid ning viimaks hukutavad. Näkk, taltsutamatu looduse ja inimteadvuse ebamäärase tsooni kehastus ilmub eikusagilt, hullutab ja hirmutab. Kusjuures, näkid ei pea olema tingimata noored neiud. Nad võivad olla ka mehed. Sellele rahvaluulelisele vundamendile rajasingi oma raamatu.\nErinevad ideed, mis mu peas tiirlesid, tihenesid kõhedaks looks. Puudus vaid üks impulss, viimane tõuge, et lugu veerema lükata. Mu silme ette ilmus kurjategija kuju: intelligentne, karismaatiline ja kuratlikult külmavereline. Sarmikas lurjus. Just tema ongi see, kes tegevust käigus hoiab. Ta on näkiloo süda. Üksteise järel siginesid ka teised tegelased. Pätid ja pühakud, jälitajad ja jälitatavad, kaunitarid ja koletised.\nKirjutama asudes sai kohe selgeks, et lugu tuleb naistekeskne. Maia, Iris ja Lara kannavad tegevustikku oma õrnadel õlgadel. Artur, Ülo, Hando ja Karl-Ervin jäävad pigem tagaplaanile. Ent ometigi on just Artur, 16-aastane ülimalt intelligentne noorhärra ja ühtlasi võimas naistemagnet see fookus, kuhu kõik valguskiired koonduvad. Ta ei tüki esile, kuid tema salapära hõljub algusest lõpuni loo kohal. Kes ta selline on? Mida ta kavatseb?\nEsialgne pealkiri – “Sireenide saladus” – tundus liiga labane. Väheke mõõtnud ja kaalunud, leidsin, et loole sobib pealkiri, mis oleks korraga esteetiline ja mõistatuslik nagu Mona Lisa naeratus. Tiitellehele ilmus: “Seal, kus näkid laulavad”.\nKui käsikiri sai valmis, mõtlesin: olen küll igasugust jura kirjutanud, aga no sellist jura annab ikka otsida! Jah, ma ei arvanud „Näkkidest” kuigi hästi. Ehkki tagantjärele olen hakanud oma raamatu peale pisut leebema pilguga vaatama, ei saa ma seda siiski täiesti kordaläinuks lugeda. Puudused jäävad ikka silma – määri või prillid rasvaga kokku.\nParaku juhtus, et minu kõige kehvem raamat sai ühtlasi kõige popimaks, loetumaks ja auhinnatumaks. Mis parata, elu on ebaõiglane. "Seal, kus näkid laulavad" tuli trükikojast välja täpselt viis aastat tagasi, 23. märtsil 2016. Kui mu arvepidamine vähegi paika peab, on „Näkke” müüdud selle ajaga üle 1700 eksemplari, e-raamatud kaasa arvatud. Tubli tulemus, sest sageli on juturaamatute puhul isegi 500 eksemplarist raske lahti saada. Mis toimub?! Hea reklaam? Prominentsed soovitajad?\nIlmselt on "Seal, kus näkid laulavad" kooskõlas aja vaimuga. Romaan räägib hirmust, hullumeelsusest ja inimestega manipuleerimisest. Kuidas psühhopaadid enesele ohvreid valivad? Nad ajavad väljavalitu segadusse. Kes on segaduses, ei saa enam aru, mis on õige ja mis vale. Nõnda ongi ta küps manipuleerimiseks. (Poliitpropagandistid ja vandenõuteoreetikud kasutavad täpselt sama arsenali.)\nEga ma isegi patust prii ole. Ka mina manipuleerin lugejaga, ajan kärbseid pähe, juhatan valedele jälgedele, hirmutan ja hullutan. Mulle meeldib, kui lugeja on segaduses ega taipa, mis temaga tehakse. Just siis, kui ta arvab, et on tõele jälile jõudnud, hüppan põõsast välja ning virutan talle seljatagant labidaga pähe. (Tollesama labidaga, millega ma haudu kaevan.) Puänt ja piraki! Oi, kuidas mulle meeldivad ootamatud lõpud!\nKa mina olen psühhopaat.\nMõni sõna näkkidest, auhindadest ja suurest kunstist\nMaarahva pühaku igavene teekond Kuule\nLühikesi lisandusi müütilise poeedi elukäigule\nKristjan Jaak Petersoni sünnist möödub 220 aastat. Selleks, et kirjeldada tema tähtsust Eesti kultuuriloos, tuleb kasutada ainult ülivõrdeid ja positiivseid omadussõnu. Ometi ei teata tema üürikeseks jäänud elust kuigi palju. Ei tea sedagi, kas kombekam oleks tema nimeks kirjutada Christian, Kristian või ikka nii, nagu üldiselt kombeks – Kristjan. (Jään siinkohal viimase juurde.) Kes ta ikkagi oli, see meie Krissu?\nTema pere oli pärit Mulgimaalt, aga elas tollases Liivimaa pealinnas Riias. Tema isa lõi kella Jakobi kirikus, mille müüride vahel käis koos eestlaste kogudus. Kristjan õppis Tartu ülikooli usu- ja filosoofiateaduskonnas. Teada-tuntud on tema jalgsiretked Riiast Tartusse. Luuletas. Leitud on 21 eestikeelset ja 3 saksakeelset luuletust (ehk kirjutas ta neid rohkem?). Tegi kaastööd saksa teadusväljaannetele. Noorest east hoolimata oli vägev polüglott, kes oskas vähemasti 16 keelt. Nimetas end maarahva laulikuks. Kahekümne ühe aastaselt suri tiisikusse. Kõik.\nÜks Petersoni avastajaid ja "elluäratajaid", Gustav Suits kirjutas, et noort luuletajat olevat "Riia tänavail liikumas nähtud, seljas laia nahkvööga talupojakuub, õlgadeni ulatuvad juuksed tuules lehvimas". Just sellisena ongi Peterson rahvalikku teadvusse sööbinud. Kas mulgi kuue kandmine tähendab, et ta oli rahvuslikult meelestatud või ei olnud tal lihtsalt midagi muud selga panna? Kas ta käis tõesti vaid kondiauru jõul Tartu ja Riia vahet või istus vahel mõne talumehe vankrisse ka? Oli tal kirglikke armulugusid? Kas ta uskus siiralt ja vankumatult, et eesti rahval on tulevikku?\nHetk Kristjan Jaagu seltsis\nKui fakte napib, tuleb tühimikud kinni toppida fantaasiaga. Ja miks ei võiks poeedi eluloo kirjutamisel tarvitada poeesiat? Varalahkunud geeniuse ümber tiirlevad paratamatult oleksid-poleksid. Tiisikus on enneaegselt hauda viinud mõnegi andeka sõnaseadja. See hirmus tõbi kimbutas ka Tammsaaret. Mõelgem: kui haigus oleks temast jagu saanud, poleks "Tõde ja õigust", "Kõrboja peremeest" ega "Põrgupõhja uut vanapaganat". Eesti kirjandus oleks siis nagu piibel ilma evangeeliumiteta. Võib vaid ohata, mida kõike oleks Peterson loonud, kui ta oleks elanud sama kaua kui tema kuulsad kaasaegsed – Puškin (kes suri ka küllaltki noorelt, kuid elas siiski Petersonist 16 aastat kauem) või Goethe (kes venitas välja suisa 82 aastat). Oleks meil siis päris oma "Jevgeni Onegin" või "Faust"?\nPetersonilike isikute kohta öeldakse, et nad on oma ajast ees. Neis oludes, mis kakssada aastat tagasi valitsesid, ei saanudki maarahva seast võrsuda kirjanikke, kunstnikke ega heliloojaid. Peterson oli esimene pääsuke, kuid päevasooja ta veel ei toonud. Tal polnud kohalikku publikut, ta oli lugejateta luuletaja. Enesele teadmata suri ta märtrina nagu täisverelisele pühakule kohane. Jah, ka paganad ja luterlased vajavad pühakuid, keda kummardada. Eestis on terve plejaad kirjanikke-luuletajaid, keda ümbritseb pühaku nimbus, Peterson seisab esireas. Pühakud on aga plastiliinist, igaüks võib neid oma kujutlusvõime järgi kujundada.\nTalupojakuub ja lehvivad juuksed kuuluvad iseenesest mõistetavalt tüüpilise romantismiaja kangelase tunnuste hulka. Petersoni kuvandis võib näha romantilise mässaja jooni. Sedalaadi tüüpide tuntuimaks esindajaks on lord Byron, tunnustatud poeet, kes tormas võitlema kreeklaste vabaduse eest ning kaugel maal ta ka suri – tõsi, mitte türklase mõõga läbi, vaid hoopis halltõppe ehk malaariasse. Peterson ei olnud priiusesõdur, sakste ülemvõimu vastu ta ei hakanud. Ent ometi tõuseb ta ajaloohämarusest barrikaadile kui maarahva eestkõneleja, julge üksik hunt, kes kuu poole uludes nõuab eesti keelele võrdset kohta suurte kultuurkeelte seas: "Kärgatab pikne – ja metsad on vait: laulja on tõstamas oma hääle, valamas suusta laulukaste. Ja tema ümber, vait kui merekaljud, rahvad on kuulemaies.”\nAga Peterson armastas ka vägijooke. Küllap nähti teda vahel Tartu tänavail ringi laaberdamas ja Kassitoomel viinauima välja magamas. Kainelt sepistas astraalseid värsse, täis peaga leelotas lorilaule. Sellisena koperdab ta meie ette kui elunautleja, huligaan ja parmude kaitsepühak. Tartu vaim ilmutab end sageli purujommis prohveteile, Peterson pole siin erand. Luuletuses "Jaagupi kiriku kikkale" nimetab Peterson Tartut koguni Muusade Linnaks. (Ilus lipukiri, mida kõlbab kasutada rööbiti Heade Mõtete Linnaga.)\nSiiski näib, et noor poeet ei leidnud muusasid üksnes munakivitänavailt, vaid ka õieehteis karjamaalt. Lembeluuletuses „Karjaste laul” laotub idülliliste looduskirjelduste taustal lahti magus armulugu kahe karjapoisi vahel. Ühel neist nimeks Alo, teisel Jaak. "Mina aga lendan Alo palge vastu suukest otsima... Mina aga magan oma Alo süles – nõnda armas Alo! Olen mina õnnis, sest mu Alokene armastab mind ikka." Kuidas need pikantsed värsid, mis tolles ajas ja olustikus mõjuvad lausa ennekuulmatult, sobivad kokku rahvuskonservatiivse kuvandiga Petersonist kui õilsast maarahva laulikust? Ei sobigi. Peterson võiks olla vabalt kodumaine geiikoon.\nOod „Kuu” sisaldab nelja kuulsat värssi, mis on eestlastele pühamad kui meieisapalve: „Kas siis selle maa keel laulu tuules ei või taevani tõustes üles igavikku omale otsida.” Nende värssidega kirjutas Peterson alla iseenda pühakuks kuulutamise aktile. "Kuu" on valminud arvatavasti 1819. aastal. Samal aastal kaotati Liivimaal pärisorjus ning sündis Johann Voldemar Jannsen. Iseseisva Eesti riigini jäi veel 99 aastat.\nPeterson – erinevalt Juhan Liivist – ei näinud ette iseseisva riigi tulekut. Ta unistas, nagu luuletajad ikka, millestki kättesaamatust. Elu viimasel aastal ei kirjutanud ta enam eesti keeles. Kas ta kaotas usu maakeele väkke? Tahtis temagi talupojakuue saksa ülikonna vastu vahetada? Peterson polnud kindlasti üdini rahvuslane (sellist mõistet tollal ei eksisteerinudki). Rahvuslik ärkamine seisis veel kaugel ees.\nErakordne keelteoskus on tunnistus sellest, et Peterson võis olla – ja ehk oligi – kosmopoliit. Tahmane talutare oli temasuguse haardega inimesele liiga kitsas. Tänapäeval tegutsevad sarnaste vaimuannetega isikud rahvusvahelises teadusrühmas, ajavad asju ÜRO või Euroopa Liidu juures ning suunavad diplomaatidena ajaloo kulgu. Tema luuletusi lugedes ei teki muljet, nagu oleks ta oma päritolu üle uhkust tundnud. Neis luuletustes pole ängi ega masendust, vaid pisut lapsemeelne igatsus kasvada suureks, suuremaks saatusest, maast ja ajast.\nTegelikult oli Kristjan Jaak ju lihtne poiss. Nüüd seisab ta kivistununa seal Toomemäel, muistses hiies, ja vahel käivad luuletajad salaja talle oma värsiridu ette lugemas. Seal ta seisab, korraks peatunud igavene rändaja, jäme kepp ühes ja tundmatu raamat teises käes ning kõhn märss üle õla. Ta ei naerata, ainult mõtleb ja unistab. Palju on veel käia, palju on veel teha. Mulgi kuub pigistab, aga juuksed lehvivad ikka tuules.\nSildid: ajalugu, keel, kirjandus


Lepmets: jooksen, teen jõuharjutusi ja klohmin poksikotti - Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!\n20. MÄRTS 2020, 14:05 PREMIUM LIIGA\nEesti koondise ja Tallinna Levadia väravavaht Sergei Lepmets rääkis, et ta hoiab end vormis muuhulgas poksikotti klohmides ning tema perekonnas on kõik terved.\n"Oleme terved, meiega on kõik hästi! Elame Tallinnast väljaspool, Saku lähedal. Oleme kodus, viibime palju värskes õhus ning väldime avalikes kohtades käimist. Vahel külastame oma vanemaid ja lähisugulasi," ütles Lepmets Levadia kodulehele.\n"Treenin üksinda. Jooksen, samuti on mul kodus minijõusaal, kus teen jõuharjutusi. Käin ka Saku terviserajal ning välijõusaalis. Minu naise vennal ripub kodus poksikott, vahepeal klohmin seda. Hoian ennast vormis. Klubi saatis kõikidele mängijatele individuaalsed treeningplaanid."\nLepmets hoiab meele helge ja tuju hea. "Kõige tähtsam on inimeste tervis ja heaolu. Loodame, et ajad muutuvad peagi paremaks ning varsti saame jälle jalgpalli mängida. Olen kindel, et kõik läheb hästi!"