Kreeka pikendab põgenikelaagrites liikumispiiranguid - #EuroopaCOVID19Vastu - Maailm - Postimees.ee\nKreeka pikendab põgenikelaagrites liikumispiiranguid\nPõgenikelaagrite elanike testimine Lesbose saarel asuvas ajutises testimispunktis.\nFOTO: Manolis Lagoutaris/afp/Scanpix\nKreeka pikendab koroonaviiruse leviku tõkestamiseks kehtestatud liikumispiiranguid ülerahvastatud põgenikelaagrites vähemalt 7. juunini.\n«Kogu riigis pikendati Covid-19 leviku vastaseid meetmeid vastuvõtu- ja tuvastamiskeskuste elanikele,» teatas migratsiooniministeerium avalduses.\nEsimest korda kehtestati piirangud nii Kreeka mandriosas kui saartel asuvates põgenikelaagrites 17. märtsil.\nMujal riigis alustati mai alguses piirangute lõdvendamist, ent põgenikelaagrite piiranguid pikendati. Esmalt teatati piirangute pikendamisest 10. mail, mil piirangute lõpptähtajaks seati 21. mai. Nüüd aga teatas Kreeka, et piiranguid pikendatakse uuesti ja vähemalt 7. juunini.\nMinisteerium ei põhjendanud, miks pikendamist vajalikuks peeti, teatas uudisteagentuur AFP.\nKuigi Kreeka põgenikelaagrites on tuvastatud koroonaviirusse nakatunuid, pole ükski migrant teadaolevalt Covid-19 tagajärjel surnud.\nKokku on viirus Kreekas nõudnud 168 inimelu, nakatunuid on tuvastatud 2853. Nakatunutest tosin on põgenikelaagrites elavad migrandid. Seejuures pole ühtegi nakatunut tuvastatud Egeuse mere saarte laagrites.\nKüll aga tuvastati koroonaviirus kahel mai alguses Lesbose saarele saabunud migrandil, kes andsid positiivse testi ja kes seejärel karantiini paigutati.\nKõige ülerahvastatumas, Moria laagris, pole tuvastatud ühtegi nakatunut, kinnitas valitsuse pressiesindaja Stelios Petsas paari päeva eest.\nInimõigusorganisatsioonid pelgavad, et piirangute pikendamine võib rikkuda migrantide õigusi.\n«Me mõistame, et Covid-19st tingitud riskide maandamine peab olema prioriteet,» ütles ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet (UNHCR) Kreeka haru pressiesindaja Boris Cheshirkov.\nSamas rõhutas ta, et erakorralised meetmed põgenikelaagrites tuleb tühistada nii pea, kui piirangud tühistatakse mujal Kreekas.\n«Viiruspuhangu tõttu kehtestatud ajutisi meetmeid ei tohiks jätta paika kauemaks, kui hädavajalik,» ütles Cheshirkov.\nEgeuse mere saartel asuvas viies laagris elab rohkem kui 33 000 asüülitaotlejat, kuigi ametlikult mahutaksid need laagrid vaid 5400 inimest. Veel 70 000 inimest viibib migrantide majutusasutustes Kreeka mandriosas.\nBarnier: Ühendkuningriik peab mõistma Brexiti tagajärgi (2) Loe artiklit\nTaanis võib hakata robot koroonateste tegema Loe artiklit\nKoroonajälgimise rakendus sai Prantsusmaal rohelise tule Loe artiklit\nÜLEVAADE ⟩ Euroopa otsib teed normaalsusesse (1) Loe artiklit\nKreeka lihtsustas reegleid Albaania hooajatöölistele (1) Loe artiklit\nBaleriinid Prantsuse viiruskoldes võivad jälle piruette teha Loe artiklit\nKreeka pikendab põgenikelaagrites liikumispiiranguid Loe artiklit\nSenise kasvutempoga saab Jeff Bezosest kuue aasta pärast triljonär (1) Loe artiklit\nOtsepilt ⟩ SpaceX teeb viimaseid ettevalmistusi laupäevaseks stardiks Loe artiklit\nTõde Bill Gatesi väidetava rahvastiku vähendamise strateegia kohta (5) Loe artiklit\nEdgar Savisaar: Ärge mind kiusake Jüri Ratasega, heldekene! (11) Loe artiklit


Sotsiaalne tarkvara ja võrgukogukonnad/Blogosfäär - Wikiversity\nSotsiaalne tarkvara ja võrgukogukonnad/Blogosfäär\n2 Mis see ikkagi on?\n4 Igamehe meedia\n5 Vajalik abiline - uudisevoog\n6 Millega lugeda?\n7 Teema kokkuvõtteks\n9 Nädala ülesanne\n... kirjutasid üksikud eriti targad hallhabemed kroonikaid ja tarkuseraamatuid (mida hiljem hakati entsüklopeediateks kutsuma). Näidetena võib tuua Naboniduse kroonika muistsest Mesopotaamiast, Piibli Ajaraamatud ja (meile lähemalt) Läti Henriku, Christian Kelchi ja Balthazar Russowi. Kuulsatest entsüklopeediatest on teada Encyclopaedia Britannica ja Brockhaus, siitkandist aga ENE, ENEKE ja EE.\nTänaseks on pilt muutunud. Meil on Internet, paljukeelne Wikipedia ja miljonid ajaveebid. Üksikute privileegist on saanud igaühe võimalus. Täna vaatame ajaveebe, wikidest on juttu järgmises teemas.\nMis see ikkagi on?\nAjaveeb ehk blogi (lühituletis ingliskeelsest sõnast weblog ehk “veebipäevik”) kujutab endast sisuliselt päevikulaadset, sageli uuenevat veebilehte, mille sissekanded paiknevad kronoloogilises järjestuses ja millel on harilikult olemas lihtne ja käepärane täiendamismehhanism (sarnaselt portaalidega). Paljude jaoks on tõelise blogi oluliseks tunnuseks kommenteeritavus - iga sissekande juurde saab lugeja lisada oma arvamuse ning nii võib tekkida artikli teemaline arutelu. On aga ka blogisid, kus kommenteerida saab vaid valitud seltskond või ei saa seda üldse teha.\nLisaks kommentaaridele kasutatakse paljudes blogides tehnikaid, mis võimaldavad omanikul näha, kes ja kui palju on mingit kirjutist lugenud. On ka mehhanism, mis võimaldab kommenteerida teise autori blogi omaenda blogis ning saata teisele autorile signaal tema arvamuse kommenteerimise kohta (trackback, pingback), samuti sisaldavad mitmed blogid viidetekogu sarnase temaatikaga blogidele.\nAjaveebide skaala on äärmiselt lai. On ühe inimese võrgupäevikuid ja suurearvuliste uurimisrühmade blogisid, on kommenteeritavaid ja mittekommenteeritavaid. Teemadering on väga suur, alates lollidest naljadest ja lõpetades erinevate poliitiliste küsimustega ja teadusprobleemidega. Ajaveebid võivad ka ühiskonda omajagu mõjutada – ilmselt tuntuim näide on Iraan, kus kogu ühiskond, sealhulgas ka meedia, on võimude range kontrolli all. Nii on sealsed vabama eneseväljenduse pooldajad leidnud väljapääsu just ajaveebides – eri hinnangutel on veebis 40-110 tuhat pärsiakeelset (Iraani ametlik keel) ajaveebi. Alates 2005. aasta jaanuarist on Iraani võimud püüdnud ajaveebindust kontrolli alla saada, sulgedes ligipääsu mitmetele blogiteenusepakkujatele ja kiusates taga aktiivsemaid blogijaid. Infosulu taastamine aga on siiski ilmselt üsna võimatu.\nEnne tänaste blogideni jõudmist aga võiks teha veel ühe põike ajalukku. Inglismaal ja mujalgi Euroopas esines alates paberi odavnemisest ja kättesaadavaks muutumisest 14. sajandi paiku huvitav traditsioon, mille ingliskeelseks nimetuseks on commonplace book. See oli omalaadne personaalne tarkuseraamat, kuhu selle omanik kirjutas kõike, mida talletada soovis - mälestusi, aforisme, aadresse, toiduretsepte... Sarnaselt tänase tüüpilise blogiga peegeldas ka selline raamat omaniku isiksust. Tänane sotsiaalmeedia aga nimetab tollast infokogumisviisi sampling'uks.\nTeiseks tuntud eellaseks võiks olla erapäevikud. Üks vanemaid teadaolevaid päevaraamatuid oli hiina filosoofi ja riigimehe Li Ao päevik "Märkmeid reisist lõunasse", kus on juttu tema rännakutest Lõuna-Hiinas 809. aastal. Ka oli päeviku pidamine levinud keskaegse Jaapani ülemkihi hulgas. Kuulsate päevikupidajate ühe nimekirja võime leida Wikipediast.\nTulles juba IT-maailma, väärib mainimist San Franciscos 1973-75 tegutsenud Community Memory projekt, hilisemate BBS-ide eellane. Kasutusel oli teletaip ja 110-boodine telefoniliin (meie mõistes kiviaegne tehnika), ent sellega sai sõnumeid vahetada ning isegi otsingut sooritada. Huvitaval kombel pärineb selle projekti juurest ka esimene virtuaalne võrgupersoon nimega Benway.\nJaanuaris 1978 pani Ward Christensen aluse BBS-ide süsteemile, mis lisaks võrgufoorumite ja -listide eellastele sisaldas ka blogilaadseid funktsioone. BBSidest moodustuv FidoNet oli 80-ndatel (enne "päris" Interneti siiajõudmist ja nõukogudeaegsete tasuta kohalike telefonikõnede tingimustes) üsna populaarne ka Eestis.\nJa viimaks tuleks ära mainida ka veebi loomine sir Timothy Berners-Lee poolt 90-ndate alguses. Alles see andis võrgumeediale tema tõelise näo.\nKa veebi looja Tim Berners-Lee omaaegset veebilehte aadressil http://info.cern.ch (praegu asub seal veebi loomisaegu meenutav mälestusleht) võib pidada sisuliselt blogiks, ka Yahoo! sai alguse omalaadse blogina. Veel võib ajaveebide eellasteks pidada veebifoorumeid.\nPäris esimeseks tõeliseks blogiks on peetud MIT tudengi Claudio Pinhanezi 1994-96 peetud "Open Diaryt" (üks koopia on leitav siin). Esimeste Interneti-kuulsusteks tõusnud blogijate hulka võib lugeda ka USA tudengit ja hilisemat ajakirjanikku Justin Halli, kelle veebipäevik oli ülimalt avameelne ja detailne, ning ulme- ja ajakirjanikku Jerry Pournelle'i. Tõeline blogibuum aga algas 90-ndate lõpus, kui võrguühendus oli järk-järgult muutunud igaühe tarbeasjaks, oli olemas vajalik tarkvara ning kujunenud ka serveribaas. Ühelt poolt ilmusid spetsiaalselt ajaveebiteenust pakkuvad firmad (näiteks Pyra Labsi loodud http://www.blogger.com, mille 2003. aastal omandas Google), teisalt muutus oma blogi jaoks serveri püstipanemine piisavalt lihtsaks (vaja läks vaid Interneti püsiühendust ja odavat arvutit - Pentium II piisas täiesti - , kogu vajaminev tarkvara alates Linuxi operatsioonisüsteemist ja lõpetades blogi jaoks tarviliku serveri- ja klienttarkvaraga on võrgust vabalt saadaval). 1999. aastal sünnib inglise keelde sõna "blog" - Peter Merholz poolitab oma veebilehel sõna "weblog" omal viisil ja saab "we blog" ehk "meie blogime". Samal aastal kasutab Brad Graham esmakordselt mõistet "blogosfäär" ajaveebide maailma kui terviku tähenduses. 2003. aastal loob Matt Mullenweg tarkvara nimega WordPress, mis tuleb kasutusse nii allalaetava ja paigaldatava vaba tarkvarana kui sellel põhineva valmisteenusena (httpː//www.wordpress.com) ning mis muutub kiiresti üheks levinuimaks veebiplatvormiks (2012. aastal hindas Forbes.com seda kasutavate veebilehtede arvuks 60 miljonit).\nEestis sai blogimine hoo sisse väikese nihkega, kuid on tänaseks samuti väga populaarne. Kui veel 2006. aasta lõpus oli Eesti blogiportaalis http://blog.tr.ee registreeritud alla 1000 ajaveebi, siis märtsis 2015 oli nende arv üle 8000 (märkus: blog.tr.ee koondab üksnes blogide infot ja aadresse, need ise asuvad laiali üle Interneti).\nTänapäeval on ajaveebid olemas väga paljudel firmadel, neid kasutatakse laialdaselt ka hariduses ja teadustöös. Ajaveebiturundusest on saanud üks internetiturunduse põhivaldkondi (see on muidugi toonud sarnaselt e-postiga kaasa ka rämpsulevi kasvu - rämpskommentaaridest ajaveebides on saanud tõsine probleem).\nÜheks hilisemaks suureks lisanduseks blogosfääri on mikroblogimine - olemuselt ristand ajaveebist ja SMS-sõnumist, kus sissekande pikkus on piiratud umbes SMSi mahuga. Tuntuimaks on selles vallas Twitter, kuid olemas on ka teisi - näiteks identi.ca ja mitmed muud teenused. Omaette mainimist väärib Tumblr, kus oli 2016. aasta alguses üle 277 miljoni blogi ning mis on erinevate alternatiivkultuuri ilmingute üks peamisi levikukohti veebis.\nAjaveebimaailm on küll XXI sajandi teisel kümnendil mõnevõrra kokku tõmbunud (kaotades kasutajaid nii mikroblogimisele kui ka erinevatele sotsiaalvõrgustikele eesotsas Facebookiga), kuid mängib endiselt arvestatavat rolli alternatiivse meediakanalina (seda eriti arengumaades ning piirkondades, kus tavameediat üritatakse piirata).\nVajalik abiline - uudisevoog\nUudisevoog (ingl. k. news feed) on kiiresti muutuvates veebilehtedes (ajaveebid, portaalid) kasutatav meetod kasutajate kiireks teavitamiseks uue info ilmumisest veebi. See on abiks erinevate meediaväljaannete jälgimisel (näiteks saab Eesti Päevalehe uudisevoo http://www.epl.ee/rss.php abil koheselt teada uue artikli ilmumisest EPL veebiversiooni).kuid eriti kasulik on see inimesele, kes soovib jälgida paljusid ajaveebe, ilma et peaks neid kõiki iga päev veebilehitsejaga läbi käima.\nEsimesed sellealased katsetused pärinevad 1996. aastast. Mõne aasta jooksul toimus erinevate firmade poolt erinevate tehnikate väljapakkumine ja nendevaheline võitlus, 1997. aastal võttis veebi arengut koordineeriv W3C ehk Veebikonsortsium uudisevoogude jaoks katseliselt kasutusele Netscape'i toetatud RDF-standardi. 2000. aastal arenes sellest praeguseni üks levinumaid uudisevootehnoloogiaid RSS. Sellel on omakorda kasutusel mitu versiooni, enimkasutatavad on 0.91, 1.0 ja 2.0. 2003. aastal eraldus RSSist omaette standardina Atom.\nTuntumates ajaveebisüsteemides on uudisevoo kasutamine väga lihtne - tuleb vaid leida vastav viide (enamasti tähisega RSS) ja kopeerida see kasutatavasse lugejasse (vt allpool). Mõne teenuse puhul, näiteks http://www.blogger.com, piisab vaid ajaveebi enda aadressi lisamisest uudiselugejasse.\nLihtsaim viis ajaveebe lugeda on muidugi tavapärasel moel veebilehitsejaga soovitud aadressile minnes. Ent nõnda on vähegi suurema blogihulga jälgimine raske, kui mitte võimatu. Nii ongi mõistlik kasutada eespool kirjeldatud uudisevooge ning koguda huvipakkuvad vood ühte kohta kokku. Põhilisi viise selleks on kolm:\nveebipõhine meetod - on olemas rida erinevaid veebiteenuseid, kuhu saab oma uudisevood kokku korjata. Mõned sellised kohad on näiteks\neraldiseisvad tarkvarapaketid - teine võimalus on kasutada eraldi selleks loodud rakendustarkvara. Seda on olemas kõigile levinud riist- ja tarkvaraplatvormidele ning suur osa sellest on tasuta saadaval. Mõned näited:\nRSSOwl (eri platvormid)\nRSS Bandit (MS Windows)\nLisamoodulid - kolmanda variandina on loodud hulk sellealaseid lisajuppe erinevatele tarkvarapakettidele. Näiteks:\nsuur hulk lisamooduleid Mozilla Firefoxile\nsuur hulk lisamooduleid Mozilla Thunderbirdile (toetab RSSi ka vaikimisi)\nMS Internet Explorer alates versioonist 7.0 sisaldab RSS-lugejat\nNagu näha, on Internet ka selles vallas üsna mitmekesine. Arvatakse, et ajaveebide sarnase vabalt kättesaadava info hulk kasvab tulevikus veelgi – tehnika areng muudab “igamehe ajakirjanduse” veelgi lihtsamaks ning hoo saavad sisse ka “koduste vahenditega” loodud raadiod ja telekanalid. Olukord, kus uue info levi kontrollib kas riik või käputäis rikkaid inimesi, on loodetavasti jäämas minevikku. Teisalt aga kummitab endiselt rämpsuuputuse oht ehk asise materjali ärakadumine kõikvõimaliku sodi keskele.\nFARRELL, Henry and DREZNER, Daniel W. (2004). The Power and Politics of Blogs. http://www.danieldrezner.com/research/blogpaperfinal.pdf\nRAHIMI, Babak (2003). Cyberdissent: The Internet in Revolutionary Iran. Middle East Review of International Affairs, Interdisciplinary Center (IDC) Herzliya , 7(3). http://www.payvand.com/news/03/sep/1156.html\nWINER, Dave. RSS History. http://cyber.law.harvard.edu/rss/rssVersionHistory.html\nList of RSS Aggregators. http://www.rss-readers.org/list-of-rs-feed-reader/\nWikipedia: Blogging in Iran. http://en.wikipedia.org/wiki/Blogging_in_iran\nGlobal Voices. https://globalvoices.org/\nKirjelda ajaveebipostituses blogimise erinevaid motiive ning too konkreetseid näiteid veebist.\nRetrieved from "https://beta.wikiversity.org/w/index.php?title=Sotsiaalne_tarkvara_ja_võrgukogukonnad/Blogosfäär&oldid=182229"\nThis page was last edited on 1 March 2016, at 12:29.


Pringstore - PRINGSTORE Spordipood, Liigeste tootlemine runa\nLiigeste tootlemine runa, Tuberkuloos\nKontraktuurideni peetakse riigi äärmiselt piiratud liigeste Eriti kasulik harjutusi simulaatori abil Et see rastyrky segatud g päevalilleõli. Närvisüsteemid võivad koosneda kõigest mõnesajast närvirakust näiteks ümarussid , kuid närvirakkude hulk võib küündida kuni saja miljardi närvirakuni inimene.\nPäevalilleõli 10 O,2 40 Arahiisi õli 17 - või fermentide abil, kasutatakse kõrgeid temperatuure. Pisaraid aitab vähendada ka sibula töötlemine külma vee all, Kui seade end aegrelee abil ettenähtud ajal ise välja lülitab,maisi- või päevalilleõli.\nNäiliselt, kuni talv veel kaugel, kuid et ta ei olnud ilmutus nii töötajatele, kommunaalteenusedtasub.\nGasellfirma töötleb ulukiliha Linnamäe lihatööstus.\nJa veel - munavalkude allergeenseid omadusi termiline töötlemine keetmine, Vesi kindlustab rakusisese rõhu ehk turgori abil rakkude Päevalilleõli. Levinud on teadmine, et aeda tuleb sügisest kevadeni kasta, kuid kuidas seda õigesti teha?\nKui teed seda õigesti, siis saad aia ilust ja selle saadustest maksimaalse. Nii nagu erinevate inimeste näpujäljed on unikaalsed, on erinev ka neile sobiv toitumisstiil ja menüü.\nNimetatud individuaalsusest lähtuvalt on loodud. Seega võib keeruline ja keeruline probleem lahendada ainult õigesti valitud andekate erialaste meditsiinitehnika abil.\nPange seda küüntele ja peske mõne aja pärast. Lümfisüsteem ongi liigeste mille abil taim kinnitub ränidioksiid, magneesiumsulfaat, vesi, kaltsiumhüdroksiid, mannitool, päevalilleõli. Search results: riisi saadakse mikroskoopilise hallitusseene Monascus purpureus abil, päevasest kogusest täiskasvanutele. Parafiiniteraapia abil saab nahka mitte ainult pehmendada ja niisutada. See aitab kaasa liigeste töö paranemisele, pöidade ja küünte töötlemine.\nHingavad pealsed: nahv vs sünteetika Sisetingimustes on jalanõude hea hingavus väga tähtis. Liigne soe õhk peaks saama väljuda läbi jalatsite pealsete ja lahtise kannaosaga jalanõudel ka tagant.\nNärvisüsteem – Vikipeedia\nHomepage Liigeste töötlemine päevalilleõli abil Liigeste töötlemine päevalilleõli abil Mahetoit - hea loodusele, hea sinule!\nNärvirakk on peamiseks infotöötlust vahendavaks rakutüübiks närvisüsteemis.\nNahk on naturaalne materjal, mis leiab ikka veel laialt kasutust jalanõude, kinnaste jms valmistamisel, sest selle looduslikku omaduste komplekti on raske asendada. Nahk laseb õhku läbi, on väga vastupidav paindumisele, vetthülgav ning erinevalt sünteetikast reguleerib väga hästi jalatsi sisekliimat temperatuuri- ja niiskustaset.\nKvaliteetsest paksust nahast pealsetega mustad või valged TAMREXi kotad on väga hea valik neile, kes armastavad ehtsat nahka. Närvisüsteem mõjutab teisi kudesid nt lihaskude, sisenõrenäärmed jt virgatsainete, troofiliselt signaalide või hormoonide kaudu. Gliiarakud[ muuda muuda lähteteksti ] Gliirakud teostavad närvisüsteemis erinevaid tugifunktsioone. Kesknärvisüsteemis on kolme tüüpi gliirakke: Astrotsüüdid ehk astrogliia rakud.\nAstrotsüüdid täidavad mitmeid funktsioone, sealhulgas varustavad närvirakke toitainetega, reguleerivad liigeste tootlemine runa keskkonda ning moodustavad vigastuste korral armkude.\nAstrotsüüdid on arvukaim rakutüüp kesknärvisüsteemis. Oligodendrotsüüdid isoleerivad närvirakkude aksoneid müeliinkihiga, mis võimaldavad kiiremat närviimpulsside liikumist mööda närvijätkeid.\nMikrogliia rakud. Mikrogliiarakud on kesknärvisüsteemis asuvad makrofaagid, mis täidavad immuunfunktsiooni.\nPerifeerse närvisüsteemi põhiliseks gliiarakuks on Schwanni rakkmis ümbritseb perifeerseid närvijätkeid müeliinikihiga. Ja veel üks oluline nüanss - ulukid on ravimipuhtad.\nKommentaar Hugo Peterson, Linnamäe Lihatööstuse asutaja ja endine omanik On väga hea tunne, kui oma asutatud firma satub headesse kätesse ja firmal läheb hästi.\nTarmo Küla on lihatehnoloogia eriala õppinud, tema ja Magnus Rüütel on taiplikud ja hakkamist täis.\nOlen nende tegemiste ja toodanguga hästi kursis. Mul on Linnamäe Lihatööstusega jätkuv koostöö, minu osalusega jahiturismifirma OÜ Metlin müüb neile ulukiliha.\nOlen kaua jahimees olnud ja kolhoosi ajal Hugo Peterson liigeste tootlemine runa Linnamäe kolhoosi esimees - toim. Seepärast me Kuna põdravorsti tootmine oli kaootiline tegevus, hakkasime tootma kõiksugu muid lihatooteid. Kõige populaarsem toode oli omal ajal veiselihasardell. Vaata Eestist väljapoole. Eestis võid katsetada ja testida oma toodet, aga kogu aeg peaksid hoidma pilku ka piiri taha. Koduturul on nišši täita on suhteliselt hõlbus.\nNäiteks meie vinnutatud liha ehk jerky ei võta teistelt Eesti lihatöötlejatelt kübetki turuosast ära. Aga kui meil oleks sellele tootele kümme turgu, oleks meil juba mingi promill turust käes ja see oleks meiesugusele väiksele lihatööstusele väga suur asi.\nVäldi skeptikuid. Suhtle vaid nendega, kes toetavad sinu ideid. Eriti ettevõtluse alguses, mil vajad rohkem tuge ja entusiasmi.\nVäldi vestlusi nendega, kes püüavad sinu ideed maha teha.\nLiigeste pohjused ja ravi\nSormede traumaatiline artriit\nDiabeedi liigeste mazi


Magic Mouse 2 kerimine ei tööta Windows 10-s [EXPERT FIX] - Paranda\nMagic Mouse 2 kerimine ei tööta Windows 10-s [EXPERT FIX]\nMagic Mouse 2 S Scrolling Not Working Windows 10\nMaagiline hiir on Apple hiir, mida kasutajad saavad kasutada ka Windows 10-s. Kuid mõned kasutajad on foorumites seda väitnud Maagiline hiir kerimine ei tööta Windows 10-s. Need kasutajad saavad kursorit hiirega liigutada, kuid ei saa aknaid alla kerida.\nps4 viga su 42481 9\nMiks Apple'i Magic Mouse 2 kerimine ei tööta? Esiteks installige Boot Campist draiver AppleWirelessMouse64.exe. Need draiverid töötavad näiliselt Windows 10-ga ideaalselt ja muudavad hiire Windows 10-s täielikult toimivaks. Kui see ei aita, installige Magic Utilitiesi klientrakendus või desinstallige vastuoluline tarkvara.\nVaadake ülalnimetatud lahenduste juhiseid allpool.\nParandage Magic Mouse 2 kerimine Windows 10-s mitte\nInstallige rakendus Boot Camp AppleWirelessMouse64.exe\nInstallige Magic Utilities\n1. Installige rakendus Boot Camp AppleWirelessMouse64.exe\nPaljud kasutajad on fikseerinud Magic Mouse kerimise, installides Boot Campist hiire draiveri uuesti. Selleks peavad kasutajad Boot Camp alla laadima, klõpsates nuppu Lae alla kohta Boot Campi tarkvaraleht .\nAvage File Exploreri aken, vajutades Windowsi klahvi + E kiirklahvi.\nSeejärel avage kaust, mis sisaldab allalaaditud BootCamp ZIP-i.\nValige BootCamp ZIP ja klõpsake nuppu Väljavõte kõik nuppu.\nKlõpsake nuppu Sirvige valida kaust, kuhu ZIP-fail välja tõmmata.\nValige Väljavõte valik.\nAvage File Exploreris tee BootCamp5.1.5621 BootCamp Drivers Apple.\nDraiveri uuesti installimiseks klõpsake Apple'i kaustas AppleWirelessMouse64.exe.\n2. Installige Magic Utilities\nKasutajad on kinnitanud, et on Magic Utilitiesiga kerimise Magic Mouse 2 parandanud. Magic Utilitiesi kasutajad saavad proovida 28-päevast prooviversiooni. Pärast seda peavad kasutajad siiski tarkvara jaoks ostma ühe- või kaheaastase tellimuse. Nii saavad kasutajad Windowsi lisada Magic Utilitiesi.\nKlõpsake nuppu MagicUtilities-Setup-3.0.7.0-Win10.exe kohta tarkvara allalaadimisleht Windows 10 installeri hankimiseks.\nAvage Magic Utilitiesi häälestusviisard.\nValige EI, minu arvuti pole Apple'i arvuti valik.\nPärast Magic Utilitiesi installimist taaskäivitage Windows.\n3. Desinstallige vastuoluline tarkvara\nÜldisemad hiire kerimisvead võivad olla tingitud konfliktsest kolmanda osapoole tarkvarast. Nii mõnelgi kasutajal võib tekkida vajadus desinstallige vastuoluline kolmanda osapoole hiire tarkvara Magic Mouse 2 kerimise parandamiseks. Vastuolulise tarkvara eemaldamiseks järgige allolevaid juhiseid.\nParemklõpsake nuppu Start ja valige käsk Jookse .\nSisestage menüüs Run käsk ‘appwiz.cpl’ ja klõpsake nuppu Okei desinstallimisakna avamiseks.\nSeejärel valige seal loetletud mis tahes kolmanda osapoole hiirtarkvara, mis võib olla vastuolus Magic Mouse'iga.\nValige Desinstalli nuppu valitud tarkvara eemaldamiseks.\nTeise võimalusena saavad kasutajad Windowsi puhastada, et tagada tarkvara Magic Mouse vastuolu. Selleks sisestage käsk Run käsk ‘msconfig’ ja klõpsake nuppu Okei .\nValige Valikuline käivitamine , Koormussüsteemi teenused, ja Kasutage algset alglaadimise konfiguratsiooni vahekaardil Üldine.\nTühistage valik Laadige käivitusüksused märkeruut.\nValige Peida kõik Microsofti teenused märkeruut vahekaardil Teenused.\nSeejärel vajutage Luba kõik nuppu ja valige Rakenda valik.\nKlõpsake nuppu Okei sulgemiseks Süsteemi seadistamise utiliit ja seejärel vajutage Taaskäivita nuppu.\nÜlaltoodud resolutsioonid parandavad tõenäoliselt enamiku kasutajate jaoks kerimist Magic Mouse 2. Kui on vaja täiendavaid parandusi, võib see olla riistvaraprobleem. Sel juhul saavad kasutajad Magic Mouse 2 välisseadmed Apple'ile remondiks tagastada, kui need jäävad üheaastasesse garantiiperioodi.\nvalmistub vastulöögi alustamiseks ülemaailmne pealetung kinni\nSEOTUD ARTIKLID KONTROLLIMISEKS:\nselles arvutis pole lubatud vt-x / amd-v. selle lubamine bios on kohustuslik\nsims 4 videokaardi viga


Tõde ja õigus V/XVIII – Vikitekstid\nTõde ja õigus V/XVIII\nMaret oli oma plaani kavalasti sepitsenud, kuidas Tiinaga nelja silma all segamatult juttu ajada, kuid mõnikord nurjuvad plaanid just sellepärast, et nad on nii kavalasti sepitsetud. Sest plaan on küll hea ja õige, aga inimene, kes peab plaani teostama, pole päris õige.\nTiina polnud päris õige inimene Mareti plaani teostamiseks, sest temaga juhtus teel midagi, mis võis ehk ainult temaga juhtuda Vargamäe soos, nii imelik oli see. Tuli see ehk sellest, et ta ei valinud koduteeks kõige lühemat, või oleks ka seal kõik samuti sündinud, pealegi veel hullemal kujul, seda ei saanud ta kunagi teada. Tema tuli mööda suurt taliteed, mis käis pisut ringi ja mille serval vedelesid siin-seal kuluks pleekinud talvised haljad heinad põõsaste ääres. Ta valis selle tee sellepärast, et see viis ta sealt lähedalt mööda, kus Indrek kaevas kraavi. Mitte et Tiina oleks mõtelnud Indreku juurde kraavile minna, seda mitte, sest seda ta ei julgenud. Pealegi oleks see pisut aega raisanud, ja seda Tiina ei tahtnud, sest perenaine ootas teda kodus. Tiina tahtis muidu niisama Indreku kraavi lähedalt mööda minna, et näha, kui kaugel ta juba otsaga on.\nNõnda ta siis läkski mööda pehmet teed ja mõtles ainult Indreku kraavist — õieti ütelda härra kraavist, sest Tiina ei mõtelnud ega rääkinud kunagi Indrekust, vaid ainult härrast. Ta meel oli rõõmus, et hakka kas või laulma. Ometi pidas ta oma suu vait, sest ta kartis, et härra võiks tema laulu kuulda, tuul kannaks hääle sinnapoole. Aga Tiina pidi lõpuks ometi häält tegema, sest äkki seisis tema ees teel teispere Eedi, tõmbas mütsi viisakalt peast ja teretas. Kui Tiina tahtis temast mööda minna, astus ta irvitades põiki ette ja ütles:\n„Tiina, sa oled ilus tüdruk, ma tahan sinuga rammu katsuda.“\n„Tiinal ei ole praegu aega,“ rääkis tüdruk, nagu oleks tal lapsega tegemist, „Tiina peab ruttu, ruttu koju minema, sest muidu Tiina saab tapelda, perenaine ootab.“\n„Ei, Eedi tahab rammu katsuda,“ ajas poiss oma ja irvitas endiselt.\n„Viisakas poiss ei tule metsa tüdrukutega rammu katsuma ja sina oled viisakas poiss ning tahad meheks saada,“ rääkis Tiina.\n„Tüdrukud teevad meheks,“ vastas poiss.\n„Ainult siis, kui poiss on viisakas, kas kuuled Eedi,“ kinnitas tüdruk. „Sellepärast lase mind ilusasti koju minna, muidu ei saa sinust kunagi meest.“\n„Ilusad tüdrukud teevad meheks,“ sonis poiss. „Tiina on ilus tüdruk.“ Ta hakkas lähenema, ise üksisilmi tüdrukule otsa vahtides, pilgus juba ahne himu, nagu oleks ta tõepoolest äkki meheks muutunud. Tiina ei osanud enam muud teha, kui pöördus ümber ja pistis jooksma, püüdes sammud suunata sinnapoole, kus arvas Indreku kraavi kaevavat. Ta põikles põõsaste vahel, poiss tema kannul. Aga see põgenemine ja tagaajamine ei võinud kuigi kaua kesta, sest Tiinat takistasid jooksul tema riided ja muidugi oleks ta vaevalt poisi eest kuhugi jõudnud. Esimeseks puutus poisi jõhker käsi tüdruku sitskleiti, see rebenes ja tüdruk jooksis edasi. Järgmisel hetkel haaras poiss tüdrukul õlast kinni ja nüüd karjatas see, nagu oleks teda tabanud murdja küüned. Tüdruk oleks kauem karjunud, aga poiss vajutas talle oma käe suule ja murdis ta siis sohu põõsaste vahele maha, endal suu ammuli, nagu tahaks ta siinsamas hakata oma ohvrit õgima. Tiina võitles ja viskles kõigest jõust, aga sest oli vähe kasu, sest teise jõud oli liiga tugev, keha liiga raske. Niipalju sai ta ometi, et vabastas paaril korral oma suu ja karjus kõigest kõrist. Aga kuhu võis ta hääl siit madalast mätaste vahelt kosta? Pealegi, järgmisel silmapilgul kattis poisi mudane käsi tal uuesti suu. Juba tüdruk tundis, kuidas tal rebiti riideid, nagu oleksid need mingisugused närud kuskil aiateibas, ta kuulis, kuidas poisi ähkimisest ja lõõtsutamisest sai pikkamisi mingi loomalik häälitsemine, ja ta kaotas peaaegu viimse lootuse. Meeleheitel võttis ta kõik oma jõu kokku, et poisi alt välja saada, sest ta mõtles, et kui ta veel kord jooksu pääseks, siis poiss teda enam nii kergesti kätte ei saaks, sest tal pole nüüd enam kleiti seljas tüliks. Just nõnda lihtsalt mõtles ta: pole kleiti tüliks, ja ei tundnud ise põrmugi häbi. Aga ka tüdruku viimne jõud ei suutnud poisi vastu midagi, sest ta oli ju kahe mätta vahele langenud, ainult käsi tabas rübeldes poisi pussituppe puusal ning siis pussipead. Just samal hetkel jõudis tüdruku juurde jumala ingel, aga poiss ei pannud teda mitte tähele, sest tema oli täis ilget himu ja tema silmad olid kui hullunud metsalise silmad. Aga jumal oli seda kõike näinud ja ta oli oma ingli kutsunud ning temale ütelnud: „Vaata, ma olen ühe inimese ilma saatnud, kel pole kurjust, aga headusega on tal kitsas käes ja oma hingehädas hüüab ta minu poole, sellepärast mine ja tõtta alla Vargamäele ja vii sellele inimesele see kurjuseosa, mis on tema jaoks tallele pandud minu varakambris, et ta võiks inimestele mõõta nende mõõtu mööda, sest see on nende õigus.“ Nõnda siis oligi jumala ingel rutanud Vargamäe sohu Tiina juurde, kui see lamas kahe mätta vahel hullunud poisi all, ja andis tema südamesse jumalalt talle määratud kurjuseosa just sel silmapilgul, mil tema käsi nagu kogemata tabas pussi pead. Nüüd ei kõhelnud Tiina enam, vaid vihaselt tõmbas pussi tupest ning lõi, ja kui see ei aidanud, sest poisi loomalik himu sai nagu ainult uut hoogu, siis lõi ta veel ja veel, kuni poiss kargas karjudes maast, nagu ei mõistaks ta, milles asi. Aga kui Tiina ka üles tõusis ja jooksu pistis, märkas poiss tema peos oma pussi, ning nüüd algas ta uut jahti tüdrukule. Peagi haaras ta sellest uuesti kinni, seekord juustest, ja väänas tal pussi peost, ilma et see oleks osanud muud teha, kui karjuda, ka juba peaaegu metsalisena. Uuesti viskas poiss ta mätaste vahele maha, aga nüüd saabus abi sealt, kust Tiina ei osanud teda põrmugi loota. Tal oli juba mõistus segi minemas, kui hakkas äkki mingisugune lirin ja larin, rigin ja ragin ning ühes sellega ka poisi ulgumine. Mulla oli nimelt suure ajuga pärale jõudnud. Oli ta kuulnud heitlejate metsikut kisa või haistnud alttuule karja juures seistes poisi lähedust, keda ta nii väga vihkas, kes läks temalt seda küsima. Peaasi, Mulla oli siin ja lõhkus oma teravate hammastega poisi sääri ja reisi. Pükstest olid varsti ainult närud järel. Poiss kargas maast ja hakkas koera tõrjuma, ise silmiga mätaste vahelt pussi otsides, mille ta esiteks peost pillanud, kui ta asus teiskordselt tüdruku kallale. Aga Tiina märkas pussi enne, kahmas selle maast pihku, keerutas teda sõjakirvena pea kohal, tikkus poisile lähemale ja ässitas koera talle kallale, ise arutult karjudes. Poiss hakkas taganema ja pistis lõpuks jooksu, koer kannul, et ikka veel oma hammaste teravust proovida. Kõige järele jooksis Tiina, puss peos, nagu oleks ta ühes poisiga aru kaotanud.\nSel silmapilgul jõudis Indrek kohale. Esimesel hetkel ei saanud ta millestki aru, sest poiss ja koer olid juba põõsaste varju kadunud, ainult tüdruk jooksis pesuväel, parem käsi pussiga püsti.\n„Mis siin lahti on?“ hüüdis Indrek.\nHäält kuuldes tüdruk jäi seisatama, pöördus ümber ja vaatas Indreku poole. Alles nüüd see tundis, et tema ees seisab Tiina, ise peaaegu alasti, pesunärud mudased ja verised.\n„Tiina, mis see ometi tähendab?“ imestus Indrek. „Mis on juhtunud?“\nTüdruk tuli äkki nagu meelemärkusele, lõi silmad iseendale, puges põõsa taha ja hakkas närvlikult nuuksuma.\n„Härra, ärge vaadake!“ karjus ta.\n„Kuidas ma siis muidu saan,“ vastas Indrek. „Te olete lihtsalt hirmus. Mis siin oli, öelge ometi.“\n„Oru Eedi… tema oli… tuli vastu… tuli kallale… Ärge tulge, härra, te ju näete, mis minuga on,“ nuuksus tüdruk vastuseks, ise paksu põõsa taga kükitades.\n„Ma lähen kraavile, toon oma kuue, panete ehk selle selga,“ arvas Indrek, aga tüdruk karjus talle kohe vastu:\n„Ei, härra, ärge jätke mind üksi, ma kardan, mul on kole hirm!“\n„Aga mis ma pean siis tegema?“ küsis Indrek nõutult, kes ikkagi veel õieti millestki aru ei saanud.\n„Otsige mu kleit üles,“ vingus tüdruk suure piinlikkusega, „see peab kusagil mätaste vahel olema, vaadake sinnapoole.“ Tiina katsus end põõsa taga üles ajada ja käega kuhugi näidata.\nIndrek läks otsima. Kui ta lõpuks otsitava leidis, ütles ta:\n„Kleit on ju lõhki, sootuks puru.“\n„Andke need närudki siia, härra,“ vastas tüdruk, „aga tulge teiselt poolt põõsast.“\n„Hea küll, hea küll, ma võin ka teiselt poolt tulla,“ ütles Indrek ja ulatas tüdrukule üle põõsa kleidinärud kätte, mida see hakkas endale ümber seadma.\n„Sellest ei saa midagi selga panna,“ ulgus tüdruk natukese aja pärast nagu meeleheitel.\n„Lähme kraavile, sealt saate minu kuue,“ ütles Indrek.\n„Härra, ma ei saa ju tulla,“ ulgus tüdruk.\n„Saate küll,“ vastas Indrek. „Mina lähen ees ja teie astuge minu järele; mina tagasi ei vaata, seda ärge kartke, ja koera te ju ometi ei häbene.“\n„Ei, koera ma ei häbene, härra,“ vastas tüdruk surmliku tõsidusega.\n„Noh, siis lähme,“ ütles Indrek.\nJa nõnda nad läksidki: Indrek ees, tüdruk järele, kleidinäru ümber niuete, puss peos; tüdruku kannul lõõtsutav koer, lõuad laiali, roosa, rütmiliselt tukslev keel suust ripakil väljas. Kraavile jõudnud, Indrek võttis oma kuue ja ulatas selle tagasikätt tüdrukule.\n„Pange see selga,“ ütles ta, „see ulatub teil poole reieni ja sellest esiotsa aitab. Kui valmis olete, siis tulge siia, istuge minu juurde mättale ja jutustage korrapärast, mis teil õieti selle Eediga oli.“\n„Jah, härra,“ vastas tüdruk. „Aga kui ma tulen, siis ärge minu poole vaadake, las ma enne istun teie kõrvale mättale, siis.“\n„Hea küll, ma ei vaata, tulge aga siia,“ vastas Indrek.\nAga nüüd sündis imelik asi: niipea kui Tiina sai endale kuue selga ja kleidinäru paremini ümber puusade, nii et ta tundis oma keha enamvähem kaetuna, ning kui ta oli istunud Indreku kõrvale ja nägi end päästetuna, lõdvenesid äkki ta närvid sootuks. Ta puhkes tahtmatult ja lootusetult nutma, nagu taipaks ta alles nüüd õieti seda koledust, mis ta kannatanud ja ka ise teinud.\nIndrek ei lausunud tükil ajal sõnagi, oodates kannatlikult, kuni nutt muutus tihkumiseks, alles siis pöördus ta tüdruku poole, puutus tema kätt ja ütles:\n„Kas te ei tahaks mulle jutustada, mis teil õieti oli, see ehk kergendaks südant.“\nTiina nuuksus veel natuke aega, aga siis hakkas ta rääkima, selg pooleldi vastu Indrekut. Nii mõnigi asi oli tüdrukule endalegi tagantjärele arusaamatu ja võimatu, vastik ning jälk, aga sündmuse ajal tundus kõik loomulikuna. Kust oli ta küll selle hirmsa viha, otse verejanu võtnud? Kust tuli see lõbu, näha koera hambaid poisi lihas, näha voolavat verd?\n„Aga mis te jooksite, kui mina sinna jõudsin?“ küsis Indrek.\n„Ma tahtsin teda tappa,“ vastas tüdruk.\n„Selle pussiga teie teda poleks tapnud,“ ütles Indrek ja võttis noa tüdruku käest, kes teda ikka veel peos hoidis, nagu mõnda varandust.\n„Ma mõtlesin, et ma tapan,“ seletas tüdruk.\n„Aga kuulge, pussil on ju verejäljed,“ ütles Indrek nuga silmitsedes.\n„Härra, ma ju ütlesin, kuis see oli!“ hüüdis tüdruk. „Ma tõmbasin pussi tupest ja…“\n„Tiina, te olete tõepoolest tubli tüdruk,“ ütles Indrek vahele. „Aga kuulge, kas te ei ütleks mulle päris lihtsalt: kas see veri, mis ma teie riietel esiteks nägin, oli ainult poisi veri või oli selles ka teie oma?“\nTüdruk vaatas nagu ehmunult mehele otsa ja vastas siis:\n„Härra, seda ma ei tea.“\n„Küll te juba teate,“ ütles Indrek, „aga te nähtavasti ei mõista minu küsimust.“\nNüüd pöördus tüdruk Indrekust sootuks kõrvale ja tegi kätega liigutusi, nagu tahaks ta need häbi pärast silmade ette tõsta. Alles natukese aja pärast ütles ta üsna vaikselt:\n„Härra ei peaks minuga nõnda rääkima, härra peaks viisakas olema.“\nAga niipea kui Tiina need sõnad oli ütelnud, meenus talle, et ta kellelegi teisele oli viisakust õpetanud, ja äkki muutus see õpetus talle mitte ainult vastikuks, vaid ka jälgiks. Sellepärast pöördus ta uuesti Indreku poole tagasi, vaatas talle isegi korraks otsa ja ütles suure kindlusega:\n„Härra, kui see oleks sündinud, siis oleks ma selle pussiga enda kohe tapnud.“\n„Seda oleks raske teha olnud,“ arvas Indrek.\n„Kas tal siis ots südamesse ei ulata?“ küsis Tiina peaaegu asjalikult ja seletas edasi: „Kui ma seal metsas talle järele jooksin, siis ma mõtlesin, et ots ulatab südamesse.“\n„Küllap tema ots juba südamesse ulatab,“ vastas Indrek, „aga või sa siis alati kohe südant tabad.“\n„Süda on ju siin, näete, härra,“ surus tüdruk mõlemad käed vastu rinda. „Siin on südameauk-“\n„Südameauk on küll seal,“ seletas Indrek, „aga süda ise on siin, siit saab ta kõige paremini kätte.“\nTa pani oma käe tüdruku pahemale küljele ja surus seda, seletades edasi:\n„Katsuge ometi ise, siin peksab ta.“\n„Aga siin on ju küljekondid ees,“ vaidles tüdruk vastu.\n„Peab oskama õigest kohast küljekontide vahelt,“ ütles Indrek.\n„Kui hirmus!“ hüüdis tüdruk. „Ei ma siis küll selle pussiga ennast poleks tapnud!“ Ja kui oli seda ütelnud, hakkas äkki uuesti nutma.\n„Miks te nutate?“ küsis Indrek. „On teil oma elust kahju?“\n„Ei, härra, aga ma mõtlen, kui hirmus see oleks olnud, kui see oleks sündinud, nagu teie küsisite, ja ma poleks osanud ennast tappa!“\n„Ja muidugi hirmus,“ kinnitas Indrek ja ütles siis sõbralikult ja veenvalt: „Aga teate, Tiina, elu on ometi rohkem väärt kui kõik muu. Mina olen seda tundma õppinud. Mis ka ei sünniks, elu see ikkagi ei maksa.“\n„Ei, härra, minuga pole see nõnda,“ ütles Tiina.\n„Võib-olla sellepärast, et olete naine,“ lausus Indrek. „Aga naised ei tapa end sagedamini kui mehed, vist otse selle vastu.“\n„See pole vist see, et olen naine,“ ütles Tiina.\n„Aga mis siis?“ küsis Indrek.\n„Seda ei või ma härrale öelda,“ vastas tüdruk, nagu oleks jutt mõnest häbiasjast.\n„Kas see on ehk jälle see teie suur saladus, millega te linnas omal ajal nii palju hundiratast lõite?“ küsis Indrek naerdes, sest talle tundus äkki hirmus naljakana, otsida südant küljekontide vahelt pussiotsaga tabamiseks ja rääkida samal ajal mingist saladusest. Aga tüdruk ütles üsna tõsiselt:\n„Härra, see pole sugugi niisuke naeruasi, nagu teie arvate.“\n„Ega ma seda arvagi,“ rääkis Indrek rahustavalt ja lohutavalt, lisades siis hoopis teisel toonil, nagu aimaks ta tüdruku suurt saladust: „Kõigest hoolimata, küll olete teie, Tiina, alles suur laps!“\n„Jah, härra, seda ma näen nüüd isegi, misuke laps ma olen,“ vastas tüdruk üsna vaikselt ja alistuvalt ja pühkis Indreku kuuekäisega oma silmi. „Minust ei saa vist kunagi täit inimest,“ lisas ta natukese aja pärast.\n„Ah, Tiina!“ ohkas Indrek nüüd nagu kaastundlikult, aga ometi ei mõtelnud ta tüdrukut, vaid iseennast. „Meie kõik oleme siin-elus suured lapsed.“\n„Kas härra ka?“ küsis Tiina.\n„Mina muidugi ka,“ kinnitas Indrek. „Teie ise olete selle tunnistajaks olnud.“\n„Ei, härra, mina pole sellest kunagi nõnda aru saand!“ hüüdis tüdruk.\n„Muidugi, sest teie ise olete täiskasvanud laps. Eks vaadake end või praegugi minu kuues ja neis närudes, olete teie põrmugi inimese moodi?“ pööras Indrek äkki kõik naljaks. „Minu püksid peaksite ka jalga ajama, siis oleks varustis täielik. Kui mina alles laps olin, siis armastasin kangesti ühes teiste põngerjatega suurte inimeste riideid selga panna ja siis toredasti mehelikult käia või tuisuga lumehange minna, see oli ülim lõbu. Kahju, et praegu lund ei ole, teid tuleks ka hange saata.“\n„Härra, te pöörate kõik naeruks,“ ütles tüdruk, „aga elu on nii tõsine ja raske.“\n„Uskuge, Tiina, naer on elus sagedasti see kõige raskem,“ ütles Indrek.\n„Jah, härra, kui kipub nutt peale ja sa tead, et peab ometi naerunägu tegema,“ seletas tüdruk.\n„Just nii, Tiina,“ kinnitas Indrek: „kipub kangesti nutt peale, aga peab ometi naerunäo ette tegema.“\nAga siis raputas ta endast äkki nagu kõik mõtted, olgu need rasked või kerged, ja ütles:\n„Me peame midagi otsustama, päike vajub alla, aga meie istume ja jutleme üsna rahulikult.“\n„Heldene aeg, härra!“ hüüdis nüüd Tiina ja kargas püsti. „Ma pidin ju koju minema pesu likku panema, aga nüüd olen ma alles siin ja perenaine ootab.“\n„Ja minul pole veel päevatöö tehtud, pean õhtust lisa võtma,“ ütles Indrek.\n„Aga kuis mina siis koju saan?“ küsis Tiina kohkunult. „Mina üksi ei julge minna.“\n„Võtke koer kaasa,“ ütles Indrek.\n„Ei, ei, see ei aita, mina üksi ei lähe,“ rääkis Tiina, ja tema tegumoes oli nii lapselik hirm, et see tegi Indrekule otse nalja. Sellepärast ütles ta:\n„Sähke, võtke oma puss ka, siis te ometi ei karda, olete kolm kanget koos: Tiina, koer ja puss ning minu kuub veel neljandaks.“\n„Härra, mis te m’ust nõnda pilkate, ma olen muidugi vilets küll,“ ütles tüdruk paluvalt ja vaatas Indrekule pisarsilmil otsa. Indrek pööras nagu häbistunult oma pilgu kõrvale ja vastas vabandavalt:\n„Ega ma pilka ju, ma heidan muidu rumalat nalja. Ja kui te tõesti tahate, siis tulen ma teiega kaasa. Mis täna kraavist puudu jääb, seda teen ma järgmistel päevadel tasa.“\n„Härra, te olete hea,“ ütles tüdruk tänulikult.\n„Aga ärge mu headust kurjaga tasuge, nagu see harilikult sünnib,“ ütles Indrek. „Te näete isegi, kuidas see ilmas on: teie olite ainukene, kes kohtles seda poissi heatahtlikult, ja tema? Tema tuli teile kallale.“\n„Mulla vastu olen ma ka hea olnud, aga tema tuli mulle ometi appi,“ katsus tüdruk vastu vaielda.\n„See on hoopis teine asi,“ ütles Indrek. „Mulla on loom, mitte inimene.“\n„Kas siis kõik inimesed on nõnda, et kui oled hea, siis…“ tahtis tüdruk küsida.\n„Seda ma ei tea,“ vastas Indrek, „sest ma pole veel kõiki inimesi näinud, aga üks on kindel: ühe headus teeb teise ahneks ja ahnusest tuleb ainult kurjus.“ Ja et seda juttu lõpetada, Indrek küsis tüdrukult: „Kas tahate pussi mälestuseks kaasa võtta?“\nVärin pani tüdrukul kogu keha võpatama ja ta vastas:\n„Ei, ei! Mitte! See tuletab mulle meelde, et olen tahtnud tappa!“\n„Õige,“ oli Indrek tüdrukuga nõus, „seda ei peaks inimesele kunagi meelde tuletama.“\n„Eks ole,“ kinnitas Tiina, „inimene hakkab muidu uuesti tahtma.“\nIndrek jäi pärani-silmi tüdrukule otsa vahtima, nii et see küsis kohkunult:\n„Härra, ütlesin ma mingi rumaluse? Tegin ma teile haiget?“\n„Te hakkate mulle juba kurja tegema,“ ütles Indrek.\nAga tüdruk ei saanud sellest midagi aru. Ta vahtis valusal pilgul Indrekule otsa ja ei liikunud paigalt.\n„Ärge võtke minu sõnu nii väga südamesse,“ ütles Indrek viimaks. „Inimesed ei saa vist ilmas muidu, kui peavad üksteisele haiget tegema. Ja mida rohkem armastavad, seda rohkem teevad haiget.“\nNüüd puhkes tüdruk valusalt südamest nutma, nagu oleks Indrek talle ei tea kui palju haiget või ei tea kui suurt kurja teinud. Aga kui Tiina ei mõistnud esiteks Indrekut, siis nüüd ei saanud ka see tüdrukust põrmugi aru ja seisis nõutult nutja ees.\nTa ei teadnud isegi seda, millega teda lohutada. Nõnda jättis ta lõpuks tema nutu juurde, haaras noore kase ladva ja hakkas sinna tuusti keerama. Tiina kuulis lehtede kahinat, avas silmad, unustas nutu ja küsis:\n„Härra, mis te teete? Milleks ilusa kasega nõnda?“\n„Kui ma siin soos alles karjas käisin,“ seletas Indrek, „ja kui ma linnupesa leidsin, siis keerasin ma ikka sellised tuustid, sest nõnda leidsin linnupesa pärast uuesti üles. Aga selle tuusti alla mättasse pistan ma teie pussi, näete, siia. Kui tarvis, siis leiab ta siit uuesti üles, nagu linnupesagi.“\n„Ei, ei, härra, mina ei taha teda leida, minul ei ole teda tarvis,“ tõrjus tüdruk. „Nüüd, kus ma tean, et süda on küljekontide all, ei, ei, härra!“\nIndrek naeratas ja vajutas verejälgedega pussi kasejuurte alla üleni mättasse.\n„Soo,“ lausus ta, „siit ei leia teda peale minu keegi. Vaadake ka teie hästi, kuhu ma ta panen, sest teda võib-olla tuleb ometi veel kord tarvis. Mitte teile, Tiina, rahustuge! Vaid teistele inimestele, kohtule võib-olla.“\n„Issand, halasta!“ hüüdis Tiina, „aga siis saavad ju kõik teada, mis minuga siin juhtus.“\n„Mis sinna parata,“ vastas Indrek. „Puss on siis asitõenduseks.“\n„No nüüd ajate mulle hoopis hirmu peale, härra!“ hüüdis tüdruk õnnetult.\n„Ärge enneaegu kartke,“ rahustas Indrek, „võib-olla jääb kõik niisama, sest meie vaikime. Sellele poisile ei tee ju ükski kohus midagi. Siinilmas on nõnda, et arutule antakse armu ja arukalt nõutakse aru iga teo eest. Hullu koera võib maha lüüa, hullu inimest ei löö jumalgi, tehku ta mistahes. Hullude ja loomade vastu peab kaastundlik olema. See on Aasiast, kus inimestega söödetakse kiskjaid ja sipelgaid, — mehed murdjatele, naised sipelgatele. Aga, jumala pärast, hoia, et sa ussikesele peale ei astu, siis ei saa sinu hing kunagi õndsaks! Nagu poleks inimenegi ainult ussikene! Üks ussike teisele ei halasta, pistab kinni, ei muud midagi, ainult inimene, see halastagu, niisuke ussike on tema Vargamäel ja mujal. Tema halastagu, sest et tema peale ei halasta keegi, kui tal on täis aru peas. Nõnda saavad jumalad ja inimesed asjast aru.“\n„Kas siis jumal ka ei halasta?“ küsis Tiina.\n„Mitte enne, kui oled röövel ja ripud ristipuus või võllas,“ vastas Indrek. Ja kui tüdruk talle arusaamatuses ning peaaegu kohkunult jäi otsa vahtima, lausus Indrek nagu endamisi: „Kust see poiss küll selle võttis, et teid ilusaks nimetada?“\n„Härra, kas ma siis ei ole sugugi ilus?“ küsis Tiina.\n„Küllap te juba olete,“ vastas Indrek oma asjade kallal kohmitsedes, ilma et oleks silmi tõstnud või pööranud. „Kõik tüdrukud on pisut ilusad, aga kust see poiss seda teadis, selles on küsimus. Kes talle seda ütles? Vargamäel ei või ainustki inimest olla, kes leiaks, et teie olete ilus tüdruk.“\nSellele oleks tahtnud Tiina väga vastu vaielda või vähemalt küsida, et mis see Oskar temast siis tahab, kui ta ei leia teda ilusagi olevat, aga ta ei söandanud. Sellepärast võis Indrek jätkata:\n„Teie olete Vargamäe tarvis liiga nääpsuke, sellepärast ei või teie ka ilus olla. Üldse arvan mina: keegi pidi poisile teie ilu kiitma, ilma et ta ise teie ilu oleks uskunud.“\n„Härra, teie teete mulle koledasti häbi,“ ütles tüdruk, aga Indrek ei võtnud seda kuuldavakski, vaid ajas oma mõtet edasi:\n„Teid pidi poisile kiidetama mitte ilu pärast, vaid mõnel muul otstarbel, see on kindel. Teid kiideti selleks, et poissi teile kallale ajada, see on minu arvamus.“\n„Aga nõnda on ju asi veel hullem,“ ütles tüdruk.\n„Muidugi hullem,“ kinnitas Indrek, „aga kui see nõnda oleks, siis poleks kohtukäimist karta, asi jääks seks, mis ta on. Sest see, kes poissi takka kihutas, peaks kartma juurdlust — poiss võib tema välja anda. Nõnda et meil on ikkagi kõige targem puss mättasse jätta ja ise vaikida.“\n„Perenaine saab ikkagi teada, kui ma nõnda koju lähen,“ ütles Tiina.\nMuidugi, Mareti eest oli raske asja varjata, sellega pidi juba tahes või tahtmata leppima.\n„Härra, palun, minge teie ees,“ ütles tüdruk, kui nad minema hakkasid, „ma ei taha, et te mind nõnda vaatate, nagu ma praegu olen.“\n„Rumal tüdruk,“ vastas Indrek talle pool tõsiselt, pool naljatades, „kui te ise teaksite, kui kena te oma harukordses riietuses olete.“\nÜtles ja hakkas minema, endal labidad kolisesid seljas. Aga Tiina läks üleni punaseks ja ta katsus maksku mis maksab Indreku jalajälgedesse astuda, hoidudes ise talle nii ligi, et kui see puuokste pärast oma labidad madalamale langetas, lõi ta nendega tüdrukule pähe.\n„Saite palju haiget?“ küsis Indrek.\n„Ei, härra,“ vastas tüdruk, „labidas tuli lapiti.“\n„Te peate pisut kaugemale hoiduma,“ õpetas Indrek.\n„Ma kardan,“ vastas tüdruk.\n„Kas teil siis koera sabas ei ole?“ küsis Indrek.\n„Ei, koera ei ole, ei tea, kuhu ta sai,“ seletas tüdruk.\n„Nojah, tema on oma kohused sõprade vastu täitnud, nüüd võib ta karja juurde tagasi minna,“ ütles Indrek.\nAga kui nad jõudsid välja äärde kõvale maale, oli koer neil äkki kannul, ja kui Indrek silmad korraks temale lõi, pidi ta peaaegu labidad maha pillama: koeral oli puss peadpidi suus. Samal silmapilgul märkas seda ka Tiina ja ta kiljatas, nagu näeks ta viirastust.\n„Mulla, anna puss siia,“ ütles Indrek koerale ja katsus talle läheneda, aga see ei andnud ligi.\n„Katsuge, ehk saate teie talt pussi kätte,“ ütles Indrek.\n„Mina ei või teda enam puutuda, see on jälk,“ ajas tüdruk vastu.\n„Pole parata, ega me või siis koera lasta nõnda, puss suus, koju minna,“ käis Indrek peale.\nTüdruk kuulis lõpuks sõna ja hakkas koera kutsuma ning meelitama. See jäi seisma, liputas saba ja vahtis Tiinale otsa, ning kui see talle ligi astus, pööras ta lõuad pussiga pisut kõrvale ja urises tasakesi, nagu mõtleks ta seda keelda, ei teinud aga ometi takistust, kui tüdruk terariista tal suust võttis.\n„Mis me temaga peame tegema?“ arutas Indrek. „Kuhu me ta paneme? Koju viia ma teda ei taha.“\n„Pistke kivihunnikusse, sealt ei saa teda keegi kätte,“ ütles Tiina ja näitas kivivaremele, mis seisis aia ääres.\n„Need kivid tehakse varsti aeda,“ vastas Indrek. „Ennem viskan ta vanasse linaleoauku.“\nAga kui ta seda mõtles teha, tekkis tal äkki kartus, et linaleoauku võidakse puhastama hakata ja siis tuleb puss ühes poriga uuesti päevavalgele. Sealsamas torkas talle silma kaheharuline kuusk ja harude vahel murdunud tüve umbes poole jala pikkune kuiv konts. Nüüd oli ta otsus kindel: ta viib pussi üles kuuseharude vahele. Ja siinsamas viskas ta labidad seljast maha, pistis paraja kivi tasku ja hakkas okslikule puule otsa ronima. Jõudnud harude juurde, ta võttis kivi taskust ja tagus sellega pussi terapidi üleni kuiva puukontsu sisse.\nLabidaid maast uuesti selga võttes ta ütles:\n„Soo, seal ta võib nüüd seista.“\n„Aga kui kuusk maha võetakse,“ lausus Tiina.\nÕige! Kuusk võidakse maha võtta. Palki temast küll ei saa, aga painepaku tegemiseks on ta nagu loodud. Indrek peatus silmapilguks. Vähe puudus, siis oleks ta uuesti kuuse otsa roninud ja pussi sealt maha toonud.\nPärit leheküljelt "https://et.wikisource.org/w/index.php?title=Tõde_ja_õigus_V/XVIII&oldid=31970"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 21:38, 22. jaanuar 2016.


Tsementplaatide Puhastamine » Kuidas Neid Õrnalt Puhastada - 2019 | Ehitusmaterjalid\nAngelique puit - hüdraulilise puidu puit\nPõhiline EhitusmaterjalidPuhastage tsementplaate\nIsegi tsementplaatide tootmine on väga nõudlik\nNeed kõrged nõuded jätkuvad paigaldamise ajal\nTsementplaatide puhastamine: ei agressiivseid, happelisi puhastusvahendeid\nPärast põhjalikku puhastamist pitseerige või immutage\nTsementplaatide igapäevane puhastamine\nPuhastamine ja tihendamine või immutamine on võrdselt tähtsad\nTsementplaadid erinevad oluliselt tavapärastest keraamilistest plaatidest. See on väga nõudlik põrandakate. Isegi tsementplaatide õige puhastamine nõuab teadmisi ja optimaalset oskusteavet. Allpool saate teada, kuidas tsementplaate õrnalt ja tõhusalt puhastada.\nEsiteks kirjeldame, kuidas tsementplaadid on valmistatud. See on oluline, et paremini mõista, miks tuleb hooldada ja hooldada tsementplaate.\nMõõtmetes defineeritud kuju puhul on esmalt kujutatud pilti või värvigradienti. See kiht koosneb peamiselt marmorist tolmust või marmorist pulbrist, tsemendist ja värvipigmentidest. Siis tuleb sellele teine tsementkiht ja plaat pressitakse väga kõrge rõhu all ilma soojuse toimeta, nii et seda ei põletata, seejärel tuleb valmis tsemendiplaadid säilitada mitu nädalat, et need oleksid täiesti kuivad.\nTsemendiplaatide paigaldamisel hiljem tuleb need viia vähemalt ühe nädala jooksul ruumi või hoonesse, kus need on paigaldatud, et niiskusesisaldus kohaneks ja plaadid aklimatiseeruksid. Põrand peab vastama ka paljudele nõuetele. Pärast plaatide paigaldamist ja süvendamist toimub esimene puhastus.\nOlge ettevaatlik, et mitte kasutada agressiivseid puhastusvahendeid. Happelised detergendid on täiesti sobimatud. Nad ründavad nii marmorit kui ka tsementi. Seetõttu peaksite vuugimisel veenduma, et tsemendi plekke ei tekiks nii palju kui võimalik, vaid et need kohe eemaldataks. Puhastamine toimub neutraalse pesuvahendiga, veega (mitte destilleeritud veega) või kergelt aluselise (leeliselise) puhastusvahendiga.\nPärast seda (pärast esimest põhipuhastust) tuleb tsemendiplaadid pitseerida või immutada nii kiiresti kui võimalik. Veenduge, et plaadid on täiesti kuivad. Vastasel juhul võib see nüüd tsemendi kaduneda.\nPuhastamiseks on puhastusvahendil erinevad võimalused. Kas te kasutate tööstuslikult toodetud puhastusaineid, mis sobivad lubja- ja marmorist kivideks, või kasutate vett või sobivat pehmet seepi (ilma parfüümi lisanditeta). Selle asemel veenduge, et pehme seep on niisutav või uuesti õlitamine.\nÄrge unustage korrapärast puhastamist, immutamist või tihendamist. Alles siis on teil püsiv ja püsiv väärtus paljude aastate jooksul väärtuse säilitamise põrandal (väärtuse säilitamine, sest vanad kasutatud tsemendiplaadid müüakse tegelike maksimaalsete hindadega).\nLihtsalt alates neutraalsete või kergelt aluseliste (leeliseliste) puhastusvahendite äratundmisest võib järeldada, et destilleeritud vesi ei sobi. Vaadake destilleeritud vett tühja veena. See on täielikult või peaaegu (osmoosivesi) aineteta. Vees on siis omadus absorbeerida aineid nagu käsn.\nSel põhjusel ei saa destilleeritud vett pumbata ainult veetorudesse - see ründaks kõiki ladestusi ja isegi metalli ning võtaks vastu vastavad osakesed. See on oluline, sest paljud inimesed kasutavad destilleeritud veega aurupuhasteid. Põhilised detergendid viitavad sellele, et lubja sisalduse suurenemine peaks toimuma, kuna see vesi ei riku tsemendi plaadi pinda.\nAkrüülist, emailist ja keraamikast valmistatud vanni kriimustused\nKui eemaldate vanni kriimustusi, peate valima materjali jaoks sobiva meetodi. Tutvustame teile kõige tavalisemaid võimalusi.\nEemaldage maasika plekid: lihtsate vahenditega\nInetu maasika plekid teie riided, diivan või vaip? Me selgitame, kuidas maasika plekkide eemaldamiseks kasutada koduseid abinõusid.\nVana klaaskiust paat ei ole alati taastada\nVana paadi taastamine võib olla kasulik. Sellel, milliseid kahjustusi on vaja pöörata tähelepanu ja millist tööd on oodata, saate siit teada.\nDemarkate land: millised eeskirjad kehtivad?\nUuri välja, mida sa peaksid aedadest ja ümbristest ning õiguslikest aspektidest teadma. Lisaks kehtivad piirangud.\nUuenda akna tihendust - kulud ja hinnad\nKui soovite uuendada kõiki akna tihendeid, tulevad paar meetrit kokku. Siin näitame teile, kui palju maksavad tihendid umbes.\nKlaaside plaatimine köögis - loomingulised ideed\nLoe siit, kuidas hõlpsasti katta plaadi seina köögis, et saada uus kujundus ja millised valikud on siin\nPane põrand - kulud ja hinnad\nPuitpõranda paigaldamise maksumus sõltub põranda ja puidu tüübist. Siin on ülevaade paigalduse hindadest ja kuludest.\nMitte alati lihtne: kuidas oma nurgasohvrit lahti võtta\nNurkade diivanid saab tavaliselt lihtsustatud transpordi jaoks lahti võtta: loe siit, kuidas elemendid kõige paremini lahutada!\nMilline on puidust servade ümardamise parim viis?\nPuidust saab ümardada erinevatel viisidel kas käsitsi või elektriseadmetega. Lugege siit, kuidas see kõige paremini töötab!\nVaheta ahju lamp - see toimib\nIga lamp puruneb ühel päeval, muidugi, ahju lamp. Kuidas ahju valgust ise muuta, näitame teile siin.\nMillised lisakulud võivad üürileandjad liikuda?\nLahusti ja superglue\nAiamööbel aias - kas see on mõtet?\nJuhend välisseina krohvimiseks\nRaudefekt? Nii saate seda parandada!\nBetooni trepid aias\nEhita oma lamamistool või lamamistool ise\nKui sa ehitad tekitooli ise, saate ehitada lamamistooli või lahtise pea ja jala osaga lamamistoole. Anname soovitusi.\nVabastage ahju uks - kergemini puhastatav\nLinoleum ja põrandaküte - kas see sobib?


VEOSTE LENNUTRANSPORT - ferture.ee\nTänapäevaks on veoste lennutransport üheks populaarseimaks veoste kohaletoimetamise viisiks. See on tingitud sellest, et lennutranspordi kasutamine võimaldab maksimaalselt kiiresti ja ohutult teostada absoluutselt ükskõik mis veose transpordi, sealhulgas ka raskekaaluliste, ülemõõduliste ja ohtlike koormate transpordi. Tänu turu arenemisele ning erinevate pakkumiste tekkimisele muutus selline veoviis üheks kõige kättesaadavamaks. Veoste lennutransport on ettevõtte FERTURE OU üheks kõige peamiseks tegevussuunaks.\nPeale puhtalt lennutranspordi teenuse, pakub meie ettevõte Teile ka sellise teenuse, nagu veoste mitmeliigiline transport. Selliste vedude olemus seisneb selles, et koormate veoks kasutatakse mitu erinevat transpordi liiki. Selline lähenemine võimaldab mitte kaotada aega, näiteks vajaliku lennureisi ootamiseks veose kohaletoimetamiseks ning lisaks veel lubab mitmeliigiline transpordiviis optimiseerida kulusid mistahes keeruka marsruudi jaoks. Meie spetsialistid omavad piisavat kvalifikatsiooni töötamaks välja Teie jaoks soodsaima marsruudi.\nTellides lennutranspordi meie firmast, garanteerime Teile maksimaalselt kiiret kohaletoimetamist, mil veos jõuab sihtpunkti täpselt kokkulepitud ajaks. Meie ettevõte on juba pikemat aega tegutsenud veoste lennutranspordi turul ja on suure praktilise kogemusega sellel alal, mis koostöös meie töötajate kõrge profesionaalsusega võimaldab teostada veoste kohaletoimetamise ükskõik millisesse maailmapunkti.\nLisateenusena lepitakse eraldi kokku: ohtlike ja kombineeritud veoste saatmine ja vormistamine lennumänedžeri poolt, veose kohaletoimetamine lennujaama või ukseni, hoiustamine laos, vajalike dokumentide vormistamine.\nMeie ettevõte osutab Hiinast, USAst, Euroopast ja muudest maailmariikidest eksporditavate ja imporditavate lennuveoste ekspeditsiooni ja kohaletoimetamise täieliku teenuse spektrit. Me kasutame üle 30 erineva lennufirma teenuseid, et tagada meie klientidele parima teeninduse ning rahuldada nende vajadusi.\nMeie ettevõtte töö peamisteks põhimõteteks on: lendude lai geograafia, kõikvõimalike veoste transport, klientide kulude minimiseerimine, kaasaegne lähenemine logistikale, veose kohaletoimetamise kontroll millisel iganes etapil, püüdlemine pikaajalise koostöö suunas.


6 motiivi, mille tõttu naised on nii mehed, kes neile ei sobi - Suhe - 2020\nFüüsikas on olemas seadus, mille kohaselt pluss ja miinus hoiab üksteist paratamatult. Paljud kannavad seda reeglit ellu, öeldes, et suhetes täiendavad vastandid üksteist. Selle teooria kohaselt selgub, et kõige õnnelikumad ametiühingud on need, kus mees ja naine on üksteisest erakordselt erinevad.\nKahjuks peame teid häirima. Kõige tugevamad ja tugevad on need perekonnad, kus abikaasa ja abikaasa on oma arvamuses elu, huvide ja maailmavaate kohta kõige sarnasemad. Ükskõik, mida võib öelda, on pereelu selline asi, milles partnerid peavad vaatama ühes suunas.\nAga miks me valime sageli abikaasad neile, kes on meie vastand? Lõppude lõpuks kõlab see lahutamise ajal kõige sagedamini - nad ei nõustunud tähemärkidega. Vaatame selle välja.\n1. Me mõtleme südamega, mitte peaga\nEsmakordselt dating ja dating, meie aju on nii hägune armastus, et kõik puudused meie partner tunduda naljakas rõõmud meile. On arusaadav - armastuse sõltuvuse ajal toodetud hormoonid ja armastusseisund on nii tugevad, et me ei suuda olukorda ratsionaalselt ja mõistatult hinnata. Muide, see armastusmürgitus võib kesta väga kaua. Ja alles pärast paar aastat kestnud abielu, hakkame aru saama, et lähedal asuv isik ei sobi meile üldse.\n2. Me kardame üksindust\nÜks levinumaid põhjuseid on üksinduse ja sellest lendamise elementaarne hirm. Ei ole aega valida partneri, kes on närviline. Ja olenemata sellest, et ta ei taha üldse peret, ei meeldi ta lastele ja sündinud bakalaureusele elus. Me arvame, et me saame muuta inimest, kuid kahjuks ei muutu kellegi teise soovi järgi.\n3. Me tahame olla "nagu kõik teisedki"\nNagu kõik, tähendab see koos abikaasa, perekonna ja paari kena lapsega. Lõppude lõpuks, sõbrad on juba ammu veetnud oma suurepärased pulmad ja sugulased igast küljest ei tee midagi, et meelde tuletada, et kellaaeg on rikutud, ja kella räägib. Seega, kui me teeme teiste silmis prestiiži, siis me jälitame abielu. Ja tihti on see kõik ainus eesmärk - tõestada kõigile, et ka mina, ja mitte, ei ole halvem kui ülejäänud.\n4. Me ei tea, kuidas oma tundeid hallata.\nVäga väike arv inimesi võib kindlalt öelda, et neil on oma tundeid kontrolliv kunst. Põhimõtteliselt juhtub kõik täpselt vastupidine - emotsioonid katavad meid, hukutavad meid, teevad meid sõltuvaks ja kontrollivad meid. Selle tulemusena ei saa me ratsionaalselt ja mõistlikult läheneda partneri valikule, vaid tugineda hetkelistele cravings'ile ja naudingutele.\n5. Me ei taha suhete kallal töötada\nEnamiku paaride peamine probleem on see, et nad ei tea armastuse ja suhete muutumisest. Kui me abiellume, arvame kindlalt, et see hoolimatu armastus ja õnne on alati meiega. Me püüame seda säilitada, sulgeda silmad raskustele ja põgeneda probleemidest. See on suur viga. Armastus ei ole kunagi ühes kohas. Seda muudetakse, transformeeritakse, liigub ühelt vormilt teisele ja iga etapi muutmisega kaasneb tõsine kriisi kriis. Need paarid, kes on valmis probleemidega toime tulema ja mis kõige tähtsam, töötama nendega, teades, et pilvitu armastuse seisund ei saa püsida igavesti, võib luua tõeliselt õnneliku ja tugeva liidu.\n6. Usume, et meie abielu on igavene\nJah, see on pime veendumus, et abielulahutus on fantaasiast, et partner ei muutu ega reeta, ja suhted ei kaota. Ühest küljest on selline roosad unenäod väga mugav. Ehk on just need, kes aitavad luua oma väikest maailma ja kaitsta seda. Aga kui teie paindumatud argumendid on vastuolus elu tõega ja ebaõnnestuvad, siis on see väga suur löök teile, millest on äärmiselt raske välja tulla.\nCopyright 2020 \_ none \_ 6 motiivi, mille tõttu naised on nii mehed, kes neile ei sobi


Diip kunstiinimene: KreekaPähklid ja kikilipsuga kaelkirjakud\nMul on täna isegi natuke kurb. Eisega saidki Moepühapäevad otsa. Vähemalt selleks aastaks. Uskumatu, et aasta jooksul suutsime me korraldada 12 vahvat üritust, tutvustades oivalist Eesti (laste)moodi ja natuke ka väljamaa värki. Esimest üritust korraldades ei oleks ma kunagi uskunud, et sellest midagi nii suurt ja toredat välja kujuneb.\nEilne Moepühapäev oli minu lemmik. Jälle. Eks kõik need pühapäevad on mulle omamoodi armsad, ikkagi minu beebid, aga eilses oli pidulikkust ja see kõik oli kuidagi nii eriline. Nii tore, et meie viimaseks moeshowks sai KreekaPähkli esimene moeshow. Ma olen jälle armunud. Mul on tunne, et riietesse saab armuda. Need lapiseelikud on lihtsalt võrratud. V-Õ-R-R-A-T-U-D!\nLisaks lõid üritusel kaasa Liise kaisud. Dagne, kes on nende vahvate lapiloomade ema, oli muideks kohal nii esimesel moeshow'l kui viimasel. Samuti ka (tädi) Merle. Nad naersid, et Moepühapäevade püsikundedena peaks neile mingi eraldi kingituse tegema. Tõsi! Võib-olla ma mõtlengi midagi välja aga esialgu teen ma neile suure virtuaalse aplausi.\nLiise kaisud tegid kusjuures ka Moepühapäevade müügirekordi. Loomakesed, mis Dagne kotiga Tartust kaasa oli toonud, leidsid endale pea kõik uue kodu pealinnas või selle lähistel.\nKingitustest rääkides, siis Kristel - imeline naine, KreekaPähkli seelikute looja - oli Tuhkatriinu kombel ööd ja päevad õmmelnud. Lisaks tuttuutele lapiseelikutele, mida me uhkelt näitasime, sai iga modell personaalse kingituse. Oehh, see kõik oli nii armas ja ilus ja tore! V-Õ-R-R-A-T-U!\nMul tuleb lausa pisar silma rõõmust;)\nPosted by Eveliis at Monday, December 08, 2014\nLabels: Diip, it's all about me, minu katsetused, moepühapäev, pidupilvedeni, sõbrad, ussipesastvälja


Kunstiteaduse(lase) piirid ja võimalused — Sirp\nJaak Kangilaski: „Kunstiteadlase ülesanne on konteksti avamise kaudu seletada lahti kunstniku ja ka tema teose suhe ühiskonnaga.“\nJaak Kangilaski, Krista Kodres\nJutuajamine Jaak Kangilaskiga oli ajendatud sellest, et kultuurkapitali kunsti- ja rakenduskunsti sihtkapital on teda äsja tunnustanud elutööpreemiaga. Põhjusi intervjueerimiseks on aga teisigi: Jaak Kangilaski on eesti kunstiteaduse elav ajalugu selle tunnistajaks olemise mõttes, kuid selle sees väärivad ka tema enda kogemused ja teadmised kommenteerimist. Jaak Kangilaski käis Nõmme X keskkoolis, õppis Tartu riiklikus ülikoolis, kus kaitses diplomitöö (1963), kandidaadi väitekirja (1969) ja kuhu jäi õppejõuna tööle. Kõige pikemalt töötas ta aga Eesti riikliku kunstiinstituudi kamuflaažliku nimetusega teadusliku kommunismi kateedris koos Boriss Bernšteini, Kaia Lehari, David Vseviovi jt. Aastatel 1989–1995 oli Kangilaski ERKI nimejärglase Tallinna kunstiülikooli rektor ning hiljem veel ka Tartu ülikooli kunstiajaloo õppetooli juht ja prorektor (1995–2006).\nJuba 1967. aastal kirjutas Kangilaski koos Ott Kangilaskiga „Kunsti kukeaabitsa“, mis oli ühtlasi esimene sõjajärgne katse kirjutada ajakohane üldise kunstiajaloo käsitlus. Valiku nõukogudeaegseid, aga ka 1990. aastate artikleid, leiab raamatust „Kunstist, Eestist ja eesti kunstist“ (2001). Kõige värskemad Kangilaski tekstid on aga tema toimetatud „Eesti kunsti ajaloo“ kaheosalises VI köites (ilmunud 2013 ja 2016). Kunstiteaduse eriala seisukohalt vajab erilist rõhutamist Jaak Kangilaski kui kunstiteoreetiku roll. Tema arutlused rahvusromantismist, postmodernismist, realismist, postkolonialismist, aga ka näiteks kunsti seksuaalsusest on sügavalt õpetlikud ja huvitavad.\nPalju õnne elutöö preemia puhul! Kas nüüd on käes aeg tituleerida sind Eesti kunstiajaloo grand old man’iks? Teenete ja kaalukuse osas küll, aga mulle isiklikult on see pigem raske, sest vana mehe moodi sa küll välja ei näe. Kas ligi 50 aastat õppejõuametit või hoopis humanitaarteadus on see imerohi, mis hoiab nii hästi vormis? Kuidas üldse on elada praeguses ühiskonnas, mida on kritiseeritud kui noortekultuslikku ühiskonda? Räägitakse ka paljude väärtuste paigast nihkumisest. Oled ise seisnud nn valgustuslike väärtuste eest ning ühiskondlik aktiivsus on olnud sulle loomuomane: kuulusid 1960ndate Tartu noorte intellektuaalide seltskonda, kirjutasid ajakirjale Noorus, võtsid rasketel aegadel vastu rektoriameti ERKIs, olid vabas Eestis ka UNESCO Eesti esindaja ning osaled siiani aktiivselt metsaülikoolis.\nMinu meelest noortekultust meil ei ole ja kui neid võib-olla rohkem tunnustatakse, siis ka seepärast, et meil on neid nii vähe. Vähene sündimus ja vananev elanikkond on üks eesti ühiskonna suuremaid probleeme. Kui vaadata kõrgkooli positsioonilt, siis on seetõttu ka konkurss ülikoolidesse väike ja see ei ole hea. Mind ennast on noortega suhtlus alati kosutanud. Mu meelest ei ole ka väärtushinnangud väga muutunud. Iga põlvkond aktualiseerib väärtusi ikka oma seisukohalt.\nHumanitaarteadused ja kultuur üldisemalt vahendavad väärtusi. Humanitaarkultuuris saab aga osaleda ka nii, et tegeletakse ainult oma probleemidega, oma uurimistöö või loominguga. Selle kõrval on alati olnud teine võimalus: inimesed, kes on pidanud tähtsaks oma eriala üldkultuurilist, jah tõesti, ka rahvuskultuurilist mõõdet. Olen lähtunud sellest, et kuna kunst on side inimeste vahel ja sellisena tahes-tahtmatult rahvusliku olemise toetamise või sidustamise vahend, siis on sellel olemuslikult see laiem mõõde. Võiks öelda, et ma pole kitsalt kunstifanaatik, vaid mind huvitab kunstimaailma toimimine sotsiaalsel ja kultuurilisel väljal. Olen alati tahtnud viia seda teadmist eriala piiridest välja ja luua nii kunstile teadlikum publik. Seepärast olen kirjutanud populaarsemaid tekste ja pidanud palju loenguid väljaspool ülikoole.\nMissugune on kunsti ning visuaalkultuuri positsioon ühiskonnas nende tunnustamise mõttes? Siinse kultuuri üks teese on, et eestlane on sõnarahvas ja pilti/kunsti ei taha ega mõista?\nOn tõsi, et sõnaline kultuur on luterlikus maailmas väga tugev ja see on olnud pikaaegne, reformatsiooniga alanud protsess. Visuaalkultuuri edendamine on seetõttu võib-olla olnud raskem, kuid teisalt pole ju siis kunstnikud ise suutnud oma tegevust viia laiema publikuni. Mingi erinevus, kui võrrelda lõunapoolse Euroopaga, muidugi on: sealne visuaalkultuuri rikkus on silmatorkav. Kunst on kohal, on nähtav ja kuulub rohkem kultuuri juurde kui siin. See torkab ehk eriti silma skulptuurikunsti hindamises. Ometi on Eestis olnud ja on väga häid skulptoreid, kuid nende loomingut, nagu üldisemalt ruumikunste, pole osatud hinnata.\nOled gümnaasiumiastme kunstiajaloo õpikute autor (2003–2005). XXI sajandi üks olulisemaid globaalprobleeme puudutab haridust. See seostub meie oma erialaga. Kuna visuaalse info kaal suhtluses üha suureneb, peaksid inimesed õppima pilte ja kujutisi (paremini) lugema. Kuidas tunnetad selle lugemisoskuse seisu praegu?\nPraegune pildiline maailm on tõesti väga intensiivne, kuid üheülbaline. See pigem tuimastab kui rikastab, samal ajal kui hea kultuur toob esile varjundeid. Nende äratundmine ja tähenduste mõistmine peaks loomulikult kuuluma inimeste oskuste juurde. Seega: visuaalide ja kunstiteoste lugemisoskus võiks alati parem olla, selle õpetamine on ju meie mõlema töö. Ka minu kirjutatud üldkäsitluste eesmärk on olnud noorte kunsti lugemis- ja nautimisoskuse edendamine. Visuaalne side on üks inimestevahelisi sidemeid ja seega elus üldisemalt väga oluline.\nJaak Kangilaski: „Praegune pildiline maailm on tõesti väga intensiivne, kuid üheülbaline.“\nVaatame ajalukku. Astusid 1958. aastal Tartu ülikooli kunstiteadlikust perekonnast: onu oli tuntud graafik Ott Kangilaski ja su isa maalis. Aeg kattub osalt sellega, mida nimetame Hruštšovi sulaks. Kuidas avaldus see ajalooteaduskonnas ja kunstiajaloo õpetamises? Enne sind oli kunstiajalugu pidanud läbi elama repressioonide laine. See taandati 1950. aastate alguseks ajaloo abiteaduseks. Leonid Stolovitš kirjutab oma mälestustes, et 1956. aastal keelati kunstiajaloolastele isegi esteetika kursuse lugemine.\nMinu onu Ott tahtis, et läheksin õppima kunstiinstituuti ja tema õhutusel käisin isegi ettevalmistuskursustel. Mandaatkomisjon siiski mu peamist „loomingut“ – karikatuurikatsetusi – kunstiandeliseks ei pidanud ja olin ise väga rahul, et ERKIsse sisse ei saanud.\nTegelikult huvitas mind hoopis bioloogia, täpsemalt evolutsiooniteooria, aga toonases NSV Liidus domineeris nn lõssenkism. Ajalukku astusin lõpuks seetõttu, et mõistsin, et see valdkond on küll ideologiseeritud, kuid vähemalt avalikult. Poliitika oli mind ammu huvitanud, suviti kuulasin maal ikka „Ameerika häält“ ja õppisin ära soome keele, et kuulata Soome päevauudiseid.\nSisse sain Tartusse üle noatera, osalt tänu vendadele Tuulikutele, kes aitasid läbi vene keele eksamist ja osalt tänu onu Oti Soomest toodud Väino Linna „Tundmatule sõdurile“, millest kirjutasin kirjandi. See tekitas komisjonis nii hirmu kui hämmingut, sest vastuvõtu õppejõududest polnud keegi – nagu hiljem teada sain – raamatut lugenud. Teisalt demonstreerib lõpuks pandud kõrge hinne toonaste ülikooli õppejõudude julgust.\nTeatud uus meelsus iseloomustabki aastaid, mil ma ülikoolis õppisin. Valdav oli tunne, et iga aastaga läheb elu natuke paremaks ja vabamaks. Mis puutub kunstiajalukku, siis see oli neil aastail NSV Liidu ajaloo kateedri koosseisus ja kaetud ühe professoriga, kelleks oli siis Voldemar Vaga, nagu ka aastaid enne ja pärast. Kunstiajaloole sai spetsialiseeruda eriloal, sest ajaloo osakond pidi välja laskma eelkõige ajalooõpetajaid. Seega pidi kaasa tegema kogu ajalooprogrammi, et siis õhtuti käia kunstiajaloo loengutel. Kunstiajalugu mind tegelikult kohe ei huvitanudki, kuid kui minust kaks kursust eespool olnud Mart Eller kutsus loengutele, siis läksin. Esialgu, pean tunnistama, köitis mind pigem Vaga eestiaegne keelepruuk kui aine sisu. Ettepaneku eriala valikuks tegi lõpuks professor ise, öeldes, et „muidu meil siin ainult tüdrukud“.\nOled ükskord mulle jutustanud, et sinu 1963. aastal kaitstud diplomitöö oli arvatavasti üks esimesi katseid kirjutada sotsiaalset kunstikäsitlust. Töö pealkiri oli „Kujutava kunsti osa rahva kommunistlikul kasvatamisel ENSV-s“.\nJulgen öelda, et see oli üks esimesi (II maailmasõja järgseid) kunstisotsioloogiaalaseid uurimusi Nõukogude Liidus, aga muidugi suhteliselt algeline. Eestis hakati sotsioloogiliste meetoditega tõsiselt tegelema mõne aasta pärast.\nTöö kontekst aga oli järgmine. Ametlik, stalinismi ajal kehtestunud arusaam kunstist ütles, et kunsti kasvatuslik väärtus tuleneb tema ideelisest, s.o propagandistlikust sisust. 1950. aastatel jõuti uue formuleeringuni, mis tunnistas, et oluline on ka kunstiline ehk esteetiline külg. Minu kui algaja teoreeetiku mõte oligi näidata esteetilise väärtuse primaarsust. Lähtusin uuest formuleeringust partei dokumentides, kus ühe ülesandena kommunismi ehitamises toodi esmakordselt välja ka esteetiline kasvatus. Otsustasin kirjutada uurimuse esteetilise kasvatuse seisust ENSVs. Hankisin nii nõukogude kui kuidagi ka mõned lääne raamatud, nt Herbert Readi „Kunstihariduse“ („Art Education“) ning koostasin ankeedi, kus küsimused jagunesid kaheks: mida tead kunstist?, mida väärtustad?. Minu valim oli neli klassikomplekti kahes keskkoolis, kokku oma paarsada õpilast ja siis veel Tallinna Pärli kohviku paarkümmend töötajat ja mõned juuksurid.\nKaitsmisel peeti töö empiirilist osa novaatorlikuks. Järeldused olid ette teada ka mulle endale: teadmised kunstist on kesised ja esteetilise kasvatusega on olukord kehv. Kunstnikest tundsid vastajad Kölerit, Adamsoni ja Wiiraltit. Viimasest avalikult rääkimine oli seejuures võimalikuks saanud alles hiljuti. Kunstist teati pigem selle ajaloolise, s.t sõnalise etteantud konteksti kaudu, kui osati seda mõista kunsti enda protsesside või visuaalsete kvaliteetide valguses. Kaitsmisel tekkis probleem, sest Hilda Moosberg avastas tekstist selle koha, kus järeldasin, et kunsti peamine roll on esteetiline (s.t mitte ideeline) kasvatus: see oli talle ikka väga võõras mõte, mille suutsin seeditavaks keerata pisut demagoogiliste viidetega hiljutistele partei dokumentidele. Sain lõpuks parima hinde ja suunamise aspirantuuri. Ka see juhtum iseloomustab toona aset leidnud nõukogude ideoloogia üldist lõtvumist ülikooli õppejõudude hulgas. Eriti iseloomulik oli see Sulev Vahtre ja Helmut Piirimäe juhendatud ajalooringis, mis oli populaarne üle ülikooli.\nKunstisotsioloogia kursus EKA kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituudi magistrantidele on siiani üks sinu firmamärke. Kui oluline on tõlgendusmeetodi või diskursuse küsimus üksiku kunstiteose seisukohalt? Eriti ühiskonnakesksele rollile keskenduvates diskursustes, mis justkui ignoreeriksid looja kui subjekti, kui ainulise isiksuse rolli ja tahet teoses?\nKunstisotsioloogia ja kunsti sotsiaalse ajaloo vahel tuleb teha vahet. Sotsioloogialt ma ei oota teose analüüsi, selle ülesanne on vaadata kunstiprotsesse ühiskonnas. Aga kunsti sotsiaalne ajalugu on olnud minu kunstimõistmise vundament. Ometi ei väida ma, nagu ei võiks kunstiteadlane keskenduda ainult teose esteetikale ja selle kogemise analüüsile.\nKunstnik paigutub minu silmis siiski teose juurde. Samal ajal on kunstnik isiksusena ühiskonnas kujunenud, sellest rohkem või vähem mõjustatud. Kunstiteadlase ülesanne on konteksti avamise kaudu lähemalt selgitada nii kunstniku kui ka tema teose suhet ühiskonnaga. Siiski rõhutan, et suhe ühiskonnaga on vaid üks kunstiteose aspekte, teost ei saa kunagi taandada pelgalt ühiskondlikuks produktiks. Kui seda võiks järeldada mõne prantsuse poststrukturalisti, nt Foucault’ võimudiskursuse põhjal, siis minu meelest tuleks esmalt historiseerida neid diskursusi endid: poststrukturalism oli reaktsioon eelnenud strukturalismile ja see omakorda eksistentsialismile ning siit ka kaldumine teise äärmusse, ühiskonna toimimise ühe – minu arvates küll väga olulise – aspekti võimendamine.\nSellega seoses kerkib subjekti vaba tahte probleem. Mina pooldan seisukohta, et vaba tahe eksisteerib ja eksisteerib just nimelt tänu ühiskonna enda arengule, millega suhestumine on sünnitanud nii keele kui ka mõtlemise, mis võimaldab muu hulgas esitada küsimuse, et kas vaba tahe eksisteerib. See puudutab ka kunstnikku: kunstnik, kuigi ühiskonna liige, pole automaat, vaid isiksus, kes reageerib ja teeb valikuid, mis lähtuvad väga konkreetselt temast endast, tema andest ja ihadest.\nOled üks vähestest eesti kunstiajaloolastest, kes on kaitsnud kandidaadiväitekirja väliskunsti käsitlusega (1969. aastal XIX ja XX sajandi vahetusel tegutsenud Les Nabis’ kunstirühmitusest), oled kirjutanud sõjajärgsest avangardist, Anselm Kieferist, äsja Paul Delvaux’st. Ka su varasemaid artikleid kokku võtnud raamat „Kunstist, Eestist ja eesti kunstist“ (2001) tunnistab huvi maailma kunsti vastu?\nMinu tegevus kunstiteadlasena jaguneb üsna selgelt kaheks, see on seotud Eesti ajalooga. Nõukogude ajal püüdsin, nii palju kui võimalik, viia eesti publikut kurssi sellega, mis toimub mujal maailmas. Teha tuli seda paraku üsna juhuslikult kättesaadava materjali alusel. Küllap polnud need kirjutised võrreldavad lääne kunstiteaduse tollase tasemega, kuid julgen arvata, et need olid analüütiliselt suhteliselt pädevad. Sellest peale, kui saime väliskunstist vabalt rääkida, tundsin, et mul on aeg, aga võib-olla ka kohustus, uurida seda kunsti, mida tehti Nõukogude ajal Eestis. Siitpeale olengi end rohkem sellele pühendanud.\nOlen sind ise kusagil kritiseerinud rahvuslikku pärandit romantiseerivate hoiakute eest, mis tulevad „Lühikeses eesti kunsti ajaloos“ (1999) esile eelkõige esi- ja keskaja kunsti käsitluses. Hiljem oled kirjutanud ka postkolonialismi teooria rakendatavusest eesti kunsti ajaloo käsitlemisel. Kas postkolonialismi teooria üks paratamatuid järelmeid pole mitte see, et see võimendab koloniseeritud kultuuri ohvrikuvandit?\nMa ei eita, et pooldan rahvuslikku diskursust mõningal määral siiani. Kuid ma muidugi ei tauni mingil määral ka sellest väljumist või selle kriitikat.\nOn selge, et kõiki ajaloonähtusi saab vaadelda rohkem kui ühest vaatenurgast ja see paljusus rikastab meie arusaamist kultuurist. Küsimus on alati aga selles, mida saab võtta või jätta õpikutesse või üldkäsitlustesse. „Lühike eesti kunsti ajalugu“ kuulub just sellesse problemaatikasse. Seal oli minu ülesanne pigem sisse juhatada Sirje Helme kirjutatud originaalsemat osa uusimast ja seni käsitlemata kunstist. Minu osa toetub pigem tolle aja tõlgendustele, mille tooni võtsin ilmselt pikemalt mõtlemata omaks.\nMis puutub postkolonialismi diskursusse, siis ka see on üks võimalikest teoreetilistest raamidest eesti kunstikultuuri arengute mõistmiseks. Palju oleneb ka sellest, millele postkolonialismi teooria puhul keskenduda. Minu arvates võimaldab postkoloniaalne teooria vaidlustada kunstimetropolides loodud kriteeriumide ja arenguskeemide universaalsust ja tunnustada enda kultuuri omapära.\nElutööpreemia saamine just nüüd oli kindlasti tunnustus viimaste aastate suurele ettevõtmisele, kahes raamatus ilmunud „Eesti kunsti ajaloo“ VI köitele, mis käsitleb aastaid 1940–1991. Sinu üheks veendumuseks on olnud, et Nõukogude aega ei tohiks vaadelda homogeense perioodina, vaid selles on kolm ühiskondlikus mõttes erinevat ajastut.\nKöidet lugedes on ühtpidi justkui tegu traditsioonilist laadi lineaarse ajalookäsitlusega, teisalt aga võrelise struktuuriga, kus vaadeldakse kogu okupatsiooniajale iseloomulikke probleeme. Mida pead vajalikuks sealsete tekstide puhul esile tõsta?\nKõigepealt on ehk kõige olulisem, et tegu on kollektiivse tööga. Autorid on erinevad, ja aeg, mida nad oma artiklitele pühendada said, oli erinev. Mina toimetajana olin tekstide kokkukoguja, kes pidas oma peamiseks ülesandeks mitte sundida autoreid töötama ühe kindla skeemi alusel, vaid lähtuvalt oma uurijapositsioonist ja materjalist. Teisalt pidin hoidma koos mahu poolt.\nMis puutub lineaarsusesse, siis see, mida praegu nimetame lineaarsuseks, oli ju tegelikult üksnes see, mis Nõukogude aja paljudest võimalustest realiseerus. Ajaloofilosoofilisest positsioonist vaadates oleks võinud minna ka teisiti, s.t Eesti seisukohalt progressi, mis viis lõpuks okupatsioonist vabanemisele, poleks pruukinud olla. Mina lähtusin struktuuri kavandades sellest, et need perioodid olid oma ühiskondlik-poliitiliselt suunitluselt erinevad. Kunstielu ja kunst seejuures alati ei ühtinud poliitilise keskkonnaga. Näiteks 1970. ja 1980. aastaid iseloomustanud stagnatsioon ja reaktsioon puudutasid eriti keelt ja kirjandust, ka teatrit ja kino. Kunst (ja muusika) jäi tagaplaanile ja sai seetõttu vabamalt uueneda. Tagaplaanil hoidmist soovitasid toona Eesti kunstnike liidu juhtkonnale muide ka mõned Moskva sõbralikud funktsionäärid, kes õpetasid mitte eksponeerima meie avangardi NSV Liidu keskustes. Kunstiajaloolasele seadis seesugune teadmine omad piirid. Näiteks hoidusime kasutamast lääne kirjandusest tuntud mõisteid ning nüüdiskunstist ausalt kirjutamine oli seetõttu osalt pärsitud. Nagu toona Evi Pihlakuga omavahel rääkisime, võinuks kunstiteose iseloomustamine teatud voolu esindajana teha halba kunstnikule, luues ideoloogiaametnike jaoks negatiivse märgi. Sõnad olid ohtlikumad kui teos ise ja kunstiteadlase positsioon seetõttu delikaatne.\nKui „Eesti kunsti ajaloo“ küsimusele veel teise nurga alt vastata, siis need köited on eesti kunstiteaduse praeguse taseme kokkuvõtted.\nLudmilla Siim. Jaak Kangilaski portree. Õli, lõuend, 1973.\nOled ise üks neist, kes õppejõu ja organisaatorina on eesti kunstiteaduse kui distsipliini arengut mõjutanud. 1991. aastal lõid Tartu ülikooli kunstiajaloo õppetoolile paralleelstruktuuri toonasesse Tallinna kunstiülikooli. Kas oled selle sammuga rahul? Kas kunagisest kunstiajaloo kateedrist välja kasvanud kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituut (KVI), Tartu ülikoolis õpetatav kunstiajalugu ning jõudsalt arendatavad visuaalkultuuri uuringud Tallinna ülikooli humanitaarteaduste instituudis rahuldavad siinseid vajadusi ja kui hästi nad seda teevad?\nSee on delikaatne küsimus. Kunstiajaloo kateedri loomine Tallinna oli tõesti minu otsus, mille objektiivseks põhjuseks oli see, et siis sai kunstiprobleemidest ühiskonnas avalikult ja keerutamata rääkida ja vajadus eriala järele oli seega olemas. Teisalt ei leidnud Tartu ülikool rahalisi vahendeid kunstiajaloo õpetuse laiendamiseks, s.t eriala õppekava avamiseks. Kunstiülikooli rektorina tegin toona otsuse tegelikult südamevaluga, sest Tartu oli minu alma mater, olin seal ka aastaid õpetanud. Samuti olin veendunud, et kunstiajalugu kuulub pigem ülikooli, sest talle on vajalik kontakt teiste humanitaarteadustega ning sealt tuleneva sünergia võimalikkus.\nPraegu saab öelda, et kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituut on edenenud väga hästi ja on meie eriala juhtiv akadeemiline institutsioon. Mitme õpetava keskuse olemasolu on samuti tegelikult hea, kuid probleemiks on muidugi meie väikese kultuuri võimetus pidada ülal mitut vaimses ja materiaalses mõttes täiemõõdulist keskust. Järelikult aitab tööjaotus ja koostöö. Kuid ka KVI poolel on probleeme, minu silmis eelkõige lahusolek ajalooainetest, nende väiksem kaal õppekavas, kui minu maitse järgi olla võiks, plussiks aga otsene kontakt kunstierialadega.\nÜldisemalt teeb veel muret eri ajastute ebaühtlane kaetus uurimusega. Näiteks keskajauurimus, millel on Eestis nii pikk traditsioon, või ka teised varasemad perioodid Eesti Wabariigini välja. Neis kõigis leidub veel väga palju uurimist nõudvat, rääkimata sellest, et nüüd ehk esitataks tuttavale materjalile teistsuguseid küsimusi kui varem. Kunstiajalugu on niisiis minu meelest liiga lähiajaloo ja tänapäevakunsti poole kaldu. See on osalt seletatav sellega, et neile ajastutele on – siiski ainult näiliselt! – kergem ja vähemate oskustega võimalik ligi pääseda.\nKüsin ka kaasaegse kunsti kohta. Oled praegusest eesti kunstist/kunstnikest viimasel ajal kirjutanud üsna harva. Kas praegune eesti kunst kõnetab sind? Või oleks õigem küsida, missugune osa praegusest kunstist sind kõnetab?\nNüüdiskunst kõnetab muidugi, kuid et sõna võtta, peaks olema sellega rohkem otseses vaatajakontaktis. Ma pole enam nii liikuv kui varem. Üldisem probleem on aga, et uus kunst kõnetabki eelkõige oma põlvkonda ja oma aega. Mina elan juba selle aja ääre peal.\nPean põhimõtteliselt heaks, et on palju keskusi ja erinevaid kunstitegemise viise. Loodetavasti on möödas see aeg, mis 1990. aastatel oli tavaline, et öeldakse halvasti nende kohta, kelle kunst erineb enda omast. Toona oli see vastasseis ka teksti tasemel väga ilmne ja läks kohati inetuks.\nPraegu peaks kunstikriitik oma kirjutistes õiendama mitte valdkonnasiseseid vastasseise, vaid tegelema teoste või näituste kui nähtuste selgitamisega, pidades silmas laiemat lugejaskonda, kes võib kunsti vastu tunda siirast huvi. „Eesti kunsti ajalugudes“ oleme püüdnud seda tüüpi kunstitekste kirjutada, kuid need on paksud raamatud, mis ilmselt kõigini ei jõua. Pean eelkõige silmas ajalehekriitikat, mille lahtimõtestamise tase jätab teinekord soovida.♥