Tellimistingimused - Veneraamat\n1) Müügitingimused kehtivad Veneraamat.ee veebipoest ostja (edaspidi Tarbija) ja ettevõtja OÜ Sinonim. (edaspidi Veebipood Veneraamat) vahel kaupade ja teenuste ostmisel.\n2) Lisaks käesolevatele tingimustele reguleerivad Veneraamat veebipoest toodete ostmisel tekkivaid õigussuhteid Eesti Vabariigis kehtivad võlaõigusseadus (edaspidi VÕS), tarbijakaitseseadus (edaspidi TKS) ja teised õigusaktid.\n3) Veebipood Veneraamat jätab endale õiguse teha müügitingimustes muudatusi. Nimetatud muudatusi kajastatakse veebilehel Veneraamat.ee\n1) Kõik veebipoes Veneraamat toodud hinnad sisaldavad käibemaksu 20%.\n3) Veebipood Veneraamat jätab endale õiguse teha müügihindades muudatusi. Nimetatud muudatusi kajastatakse veebilehel Veneraamat.ee\n1) Kauba müügilepinguga kohustub veebipood Veneraamat andma Tarbijale üle olemasoleva, valmistatava või veebipood Veneraamat poolt tulevikus omandatava Kauba ning tegema võimalikuks omandi ülemineku Tarbijale, Tarbija aga kohustub veebipood Veneraamat’sele tasuma Kauba eest esitatud arvel näidatud summa ja võtma Kauba vastu.\n1) Pärast müügilepingu jõustumist komplekteerib veebipood Veneraamat tellimuse ning annab selle kohaletoimetamiseks üle ettevõtte logistikapartneritele.\n4) Veebipood Veneraamat ei vastuta kauba kohaletoimetamise viibimise eest juhul, kui kaup on logistikapartneritele üle antud õigel ajal, kuid kohaletoimetamise viibimine on tingitud asjaoludest, mida veebipood Veneraamat ei saanud mõjutada ega ette näha.\n5) Veebipood Veneraamat tagastab taganemisavalduse kättesaamisel tarbijale viivitamata, kuid mitte hiljem kui 14 päeva möödumisel, kõik tarbijalt lepingu alusel saadud tasud, muu hulgas Tarbija kasutatud eseme kättetoimetamise kulud, v.a juhul, kui tarbija on sõnaselgelt valinud ettevõtja pakutud kõige odavamast eseme kättetoimetamise viisist erineva kättetoimetamise viisi, ei pea Veebipood Tarbijale tagastama kulu, mis ületab tavapärase kättetoimetamise viisiga seotud kulu. Omnivast, AS Eesti post postkontorist ja Itella Smartpostist Tarbija poolt saadetud tagastused jõuvavad OÜ Sinonim-ni nädala aja jooksul alates tagastamise hetkest.\nKui klient on kasutanud ühe korra juba tagastuskoodi ning soovib teisel päeval teise paari tagastada, on see kliendi kulu, mis ei kuulu OÜ Sinonim hüvitamisele.\n1) Veebipood Veneraamat ei vastuta Tellijale tekitatud kahjude või kauba kohaletoimetamise viibimise eest juhul, kui kahju või kauba kohaletoimetamise viibimine on tingitud asjaoludest, mida veebipood Veneraamat ei saanud mõjutada või ette näha.\n2) Veebipoel Veneraamat on õigus kasutada Tarbija elu- või asukoha aadressi reklaami ja muu informatsiooni edastamiseks Tarbijale.\n4) Elektrooniliste isikuandmete kasutamine otsepostituseks toimub ainult siis, kui Tarbija on selle jaoks andnud eraldi nõusoleku veebilehel Veneraamat. Ostjal on igal ajal võimalik loobuda e-postile saadetavatest pakkumistest ja uudiskirjadest andes sellest meile teada e-kirja teel või järgides pakkumisi sisaldava e-kirjas toodud juhiseid.\n2) Tarbijal on õigus puuduse ilmnemisel pöörduda hiljemalt kahe kuu jooksul veebipood Veneraamat poole, esitades arve, mille alusel kauba ostu eest tasuti.\n4) Puudusega kauba parandamise või asendamise lepivad veebipood Veneraamat ja Tarbija omavahel kokku.\n5) Veebipood Veneraamat ei vastuta Tarbija süül tootel tekkinud puuduste eest, mis on tekkinud toote mittenõuetekohase hoiustamise või mitte eesmärgipärase kasutamise tulemusena.\n9) Tarbijal on õigus nõuda veebipoelt Veneraamat ostuhinna alandamist või lepingu lõpetamist ja kauba eest raha tagasi nõuda, kui veebipoel Veneraamat ei ole võimalik kaupa parandada või asendada, kauba parandamine või asendamine ebaõnnestub.\nKui ostjal on Veebipoe osas pretensioone, tuleb need saata e-kirja aadressile See e-posti aadress on spämmirobotite eest kaitstud. Selle nägemiseks peab su veebilehitsejas olema JavaSkript sisse lülitatud. või helistada telefonil: +372 53818153.


Meie siiruviiruline maailm\nPeking muutus tülikaks peatuspaigaks praktiliselt kohe, kui olime end Peking-Münhen lennupiletiga siduda jõudnud. Esimeste lennukipiletite broneerimisel jäi aga otsustusaega väga napiks ning kiiruga tehtud valikute läbimõtlematus hakkas edasiste plaanide tegemisel aina selgemini pärale jõudma. Teada oli vaid, et reisilt koju naasmiseks peame 16. veebruaril Pekingist lennuki peale astuma. Pidime leidma Pekinisse jõudmiseks kõige mõistlikuma marsuudi ning valima kaua selles suurlinnas kohapeal viibida. Meie üllatuseks olid kõiksugu lennukipiletid kõikjalt Aasiast Pekingisse üsna krõbeda hinnaga. Otsustasime liikuda läbi Bankoki, mis pakkus muigavaimat ja odavaimat ühendust. Niisiis imbus sedaviisi meie plaanidesse Bankok.\nArusaamine väikesest pisiasjast, et vahemaad meie planeeritud sihtpunktide vahel on niivõrd suured, jõudis meieni samuti üsna hilja. Võibolla on asi selles, et iga reisiga jääb maailm justkui väiksemaks ning ükski vahemaa ei tundu esimese hooga liiga kauge. Lisaks taipasime, et peale kalliste lennukipiletite ning parajalt pika lennuaja (Bankokist 4tundi) on Pekingis parasjagu südatalv. Talv nagu meil. Võibolla pisut pehmem ja kehva lumega, kuid üsna jäise õhuga. Hiljem selgus ka vajadus viisa järele... Ja no mõnes asjas me oleme selgusele jõudnud ka alles kohapeal viibides. See lisab loomulikult põnevust.\nMeie õnn, et alates jaanuarist 2013 on 45 riigi kodanikel võimalik külastada Pekingit viisavabalt. Linnast väljapoole minna ei tohi, olemas peavad olema edasilennu piletid ning riigis ei tohi viibida kauem kui 72 tundi. Ligi kuu enne reisi algust märkasin seda uudist ning lugesime tunde meie broneeritud saabuva ja lahkuva lennu vahel: üks, kaks... seitsekümmend üks. Juhuu! Napilt mahtusime nõuete sisse ning koheselt mitmekümne euro suurune sääst viisalõivudelt. Täitsime igaks juhuks hunniku ankeete ning vedasime kaasa tõendeid, mida Estraveli kodulehelt leitud info järgi pidime esitama. Tegelikkuses tekitas paberikuhi piiril vaid segadust ning piisas passist, piletitest, hotellibroneeringust ja mõnekümneminutilisest ootamisest ning võisime oma teekonda jätkata.\nKuna jutud hiinlaste inglise keele oskamatusest on olnud osavad levima, siis katsusime sellest tulenevaid komplikatsioone veidi ette näha ning proovisime kõik võimalikud ja vajalikud protseduurid lennujaamas kohe ära teha. Leidsime sularaha automaadi, valuutavahetuse, turismiinfo ja kohviku. Kõht täidetud, raha ja info olemas, suundusime takso jahile.\nTakso järjekord oli pikk. Õigemini oli lausa kaks väga pikka taksojärjekorda. Õnneks liikus ka taksosi palju ning peale veerandtunnist ootamist andis miskit sealne korraldajatädi meile suuna kätte ning näitas kaugemal olevate taksode poole, millest ühe peale pidime end sättima.\nPilt siis järgnev: seisavad kolm taksot, juhid väljas ning ootavad kliente. Esimene taksojuht märkab turiste ning pöörab pilgu kõrvale. (Meid on muideks muust massist väga kerge eristada). Teine taksojuht märkab turiste ning pöörab pilgu kõrvale. Kui ei vaata, siis äkki nad kaovad ära?! Ei, me ei kadunud kusagile vaid asusime pressima end kolmandale taksole, kelle juhil meid enam kuidagi ignoreerida ei õnnestunud. Kas Pekingis on turist kui nakkushaigus?! Ja oi kui kohutav, sest ta räägib mingit võõrast keelt ja on siis seda jama veel vaja.\nÕnneks tuli meile appi üks lennujaamas taksomajandust korraldav noormees, kes rääkis talutaval määral inglise keelt ning aitas taksojuhile selgitada meie hotelli asukohta. Ohh ja ahh ning murelikud näod. Justkui asuks meie hotell miskit ime paigas. "Kas 300¥ on sobiv hind?" (See ca 45 eurot). "Olgu, sobib. Lähme!" Hind tundus esimese hooga talutav, kuna Peking on suur, lennujaam kaugel ning samasugust hinda küsitakse enmuses maailma lennujaamades. Kuid peale seda, kui taksist aga käed rinnal risti ootas, et meie kohvrid ise tema auto pakiruumi hüppaksid ega näidanud üles mingit erilist aktiivsust ka abi osas, kui selgus, et neid kohvreid sinna puht-füüsiliselt ei olnud võimalik ära mahutada, läks Ergo närv mustaks. Veel mustemaks läks see siis, kui olime end autosse istutanud ning "hea"võõrkeelt kõnelev abiline hakkas seletama, et maksaksime taksojuhile kohe algul selle sõidu eest küsitud 300¥ ette ära. Ergo laiutas käsi. Mis 300 ¥? Tahame taksomeetri järgi sõita. Onud mõistsid oma võimetust. Kiirelt käis veel hõlma alt kerge kupüürivahetus (taksojuht oli abilisele juba "abi" eest tasu ette jõudnud maksta), uks kinni ning minek. Taksomeetri näit meie hotelli ees - 95¥ (ca 12eurot, mis sõidetud vahemaad arvestades on meie mõistes väga vähe). Kuna hotelli nimi meie broneeringul ning maja katusel suuresti ei ühtinud ja taksojuhti me enam ka ei usaldanud, siis enne lõpliku arveldamist sai ka see pisiasi hotellist üle täpsustatud. Õnneks oli õige maja. Heal lapsel mitu nime.\nKuigi maandusime Pekingis vaiksel pärastlõunal, mis oleks üldjuhul iga teise sihtkoha puhul andnud meile veel võimaluse õhtupoolikul linnaga tutvuda, siis õnnestus kõiksugu protseduuridel röövida meilt lõppkokkuvõttes niipalju väärtusliku aega, et prantsatasime oma hotellituppa alles päris õhtul. Näljased ja väsinud, kuid elamustest tulvil.\nHotell on meil täitsa okidoki ning kesklinnas. Linna peaväljak justkui kiviga visata. Kuid las see väljak jääb, kui nälg murrab. Ja mis sa nälja pärast muretsed - hotelli restorani kõhtu täitma! Hahaaa. Kui see vaid nii lihtne oleks. Sellistel hetkedel tuleb taas tõdeda - ära kunagi eelda midagi. Leidsin toa laualt pika kirja, mille sisu lühidalt: kevadpühade tõttu (uue aasta saabumine siis) suletud hotelli kaks restorani, room service'i töötajad ning restoraniteenindajad nädalaks puhkusele saadetud. Sellist nalja meil ei näe. Peale esimest ehmatust selgus, et õneks üks hiinakas siin hotellis siiski avatud. Viimses hädas olime sunnitud seal nuudleid lürpima ning vürtsist lammast järama. Kuigi Hugol on juba makaronidest villand ning vürtsise toidu tõttu võib suure vingu saatel kaanida toidu kõrvale ohtralt vett, siis meie valikud olid selle pakutud vähese seast (enamuses menüü kohta teatati, et neid sööke ei ole- kokk ka vist puhkab) parimad, mis võimalik. Kogu söögiooper vajaks juba omaette ümberjutustamist. Lühidalt saime peale pikka uurimist ja seletamist kausitäie nuudleid ja kaks šašlõkivarrast ning joogiks kuuma vett (?!) Ma ei julenud enam rohkem küsida. Kõht enam ei korisenud.\nPaistab, et pühad on igatahes täies hoos ning seda on kuulda-näha ka igal õhtul meie hotelliaknast, kui kõikjal üle linna lastakse taevasse meeletutes kogustes ilutulestikku. Arvata võib, et samuti püdest tingitult, haigutas isegi Pekingi üüratus lennujaamas vaikus ning tühjus. Ja meie olime valmis massidega võitlemiseks. Massid on aga põgenenud pühadeks maale. Selgus, et mingi hulk ka linna peaväljakule ja Keelatud linna, mistõttu loobusime suuremast tunglemisest piletijärjekorras ning Keelatud linna sisenemisest. Loobuda ei suutnud me aga Hiina müüri külastamisest ning kulutasime selleks pool päeva oma lühikesest visiidist.\nPekingist on võimalik kergesti muretseda endale sedasorti Great Wall Tour, mis hõlmab tervet päeva ning peale kuulsa müüri veel kõiksugu muid atraktsioone. Nendeks teisteks atraktsioonideks on siidi tehas, tee galerii ja miskit shiukest pähemäärimist ja rahakulutamist veel. Kuna reisifirmad saavad nendesse kohtadesse veetavate klientide pealt raha, siis neid naljalt vahele ei jäta ning seetõttu on ka lihtsalt Hiina müüri külastamine palju keerulisem ettevõtmine. Selles ei oleks midagi keerulist, kui taksojuhid räägiksid pisut inglise keelt ning piisaks vaid paarist pikemast otsast taksoga. Aga pole mõtet unistada...\nLäbi sebimise ja õiendamise õnnestus meil siiski turismibüroo kaudu sama suure raha eest, mis kogu päevase ringtuuri eest küsitakse, ka ainult müüri vaatama minna. Meie, autojuht ja giid ning poolteist tundi sõitu sinna ja poolteist tagasi ning tunni jagu müüri. Tagasiteel saime ka põike postkontorisse markide ostmiseks ja kaartide postitamiseks ning toidupoodi. Me nimelt ei ole suutnud paari päeva jooksul enda lähedusest ühtki korralikku toidupoodi leida. Niisiis varusime poest šokolaadi, veini ja paar õlut.\nMüüri osas oli meie õnn, et parasjagu on käimas pühad, sest liiklus oli kergem ning ka müürile minekuga polnud mingisugust muret. Peale selle mure, et tegemist oli väga järsu osaga müürist ning pool tundi rassisime end üles ja seejärel pool taas alla. Müür on loomulikult võimas ning vonkelb 6300 kilomeetri jagu mööda mäenõlvi. Selle Hiina sümboli ning maailma ime oleme nüüd oma silmaga ära näinud.\nOma silmaga oleme ära näinud nüüd ka väikse tükikese sellest imede linnast Pekingist, kus elab 22 miljonit inimest ja mis on üüratult suur. Mööda linna vonklevad laiad kolmerealised sõiduteed, et mahutada kõike seda autode massi, mis siin pidevalt voorib. Hoolimata laiadest tänavatest on liiklus siiski aeglane. Omamoodi ime on siin ka kõikvõimalik teenindus, mis on üldjuhul kohutav. Mornide nägudega müüjad ja ettekandjad veavad end vajadusel susside sahinal kohale ning teevad vajaliku kuidagiviisi või pisut kehvemini ära. Kindlasti toetab seda ka jootraha kultuuri puudumine siinses ühiskonnas. Puudub lihtsalt piisav põhjus pingutamiseks. Ja kui jätsime hotelli hiinakas teenindajale ca 3 euro jagu tippi, siis oli ta ääretult ähmi täis ning jooksis liftini sooviga see meile tagasi anda. Lisaks toimib poodides meie jaoks senini vist veel vaid Mööblimajas käigus olev arveldussüsteem, kus ühest kohast valid kauba ja teises kohas maksad, et siis taas tšekiga tagasi kauba järele minna. See toimis siin isegi ühes toidupoes, kus olid eraldi letid puuviljadele, pagaritoodetele, kommidele jne. Vajadusel ainult siiberdadki edasi-tagasi. Mis veel poodidesse puutub, siis on need siin justkui ära peidetud ja kui sa ei tea, siis ka naljalt ei leia. Linnapilt on hall nagu betoon ning kõikjal kõrguvad ühte laadi hallid majad. Meie avastasime näiteks ühel õhtul juhuslikult, et hotelli kõrval olev suur hoonetekompleks on seestpoolt üüratu kaubanduskeskus. Kui meie keskuste välisseinad on täidetud üüratute valgusreklaamidega, siis siit neid ei leia ning ainukeseks viiteks on mõni kangema brändi rahulik poeaken, mis tänava pool end ilmutab. Meie üllatuseks ei olnud tõepõhja all ka levinud arvamusel, et hiinlased ei räägi absoluutselt inglise keelt. Kehtib see peamiselt vanema generatsiooni kohta. Noored omandavad keeletadmisi koolis juba varakult ning enamasti keegi neist meiega hätta ei jäänud.\nIgatahes saime oma paari Hiinas veedetud päeva jooksul ohtralt elamusi ja kogemusi ning mul on hea meel, et tulime Pekingisse ilma eriliste ootuste ja lootusteta. Elamusi ning üllatusi jagus.\nKolm päeva kuumas Bankokis\nLend Koh-Samuilt Bankoki kestis ligikaudu tunni. Võrdluseks võttis sama kaua aega ka taksosõit Bankoki lennujaamast meie siinsesse hotelli. Bankoki lennujaam asub kesklinnast 30 kilomeetri kaugusel ning olenevalt liiklusest ja see omakorda kellaajast võib taksosõit kesklinna aega võtta keskmiselt 40 minutit kuni poolteist tundi.\nBankokis elab ca 11 miljonit inimest. Linn on suur ja kirju. Viimast nii asukate, ehitiste kui pakutavate võimaluste poolest. Kõrghooned vahelduvad templite ja pühakodadega; tänavad on täidetud autode, rollerite ja tuk-tukidega; jalge all vurab metroo, pea kohal vuhiseb taevarong; mööda jõge uhavad sajad erineva suuruse, välimuse ning eesmärgiga veesõidukid. Päikest varjutab sudu, hallide kõrghoonete vahel vilksatavad erksavärvilised pühakojad, ühtseks massiks sulanduvas autodevoos süstivad taksod. Neid viimaseid on siin üsna kerge muust liiklusest eristada, sest kui muu mass eelistab oma sõiduvahendite osas üsna värvituks jääda, siis taksod on siin eredad: punased, kollased, oranžid ja roosad. Peamiselt just roosad ning mitte tavapärased vaid erilised -pärlmutter roosad.\nBankoki nagu enamusi suurlinnu, läbib jõgi. Seda veeteed kasutatakse siin agaralt, sest see aitab vältida kesklinna ummikuid ning on tihtipeale ka kõige otsem ning kiireim viis sihtpunkti jõudmiseks. Jõevesi peksab ja lainetab selles veesõidukite virr-varris. Paadid vuravad risti, põiki ja läbisegi. Valgusfoor ning rajad puuduvad, kuid iga kapten teab oma sõiduki võimeid ja kohta ses kaootilises liikluses. Jõevesi on praktiliselt läbipaistmatu, kuid kalad ujuvad. Suured kalad. Turistid viskavad kaladele saia.\nSuurlinn Bankok on peale Koh-Samuid tõeline sidrun. Oleks justkui pikast unenäost ärganud ning nüüd on aeg taas tegutseda. Nii palju tahaks näha ja teha, kuid aeg on limiteeritud ja hakitud lõunaunega. Järsku nõuab kogu tegevus paremat läbimõtlemist ja planeerimist, sest linn on suur ning ühendused enam mitte nii mugavad kui Singapuris.\nBankok on ehe. Sellel linnal on teine siht. Siin elavad inimesed mitte turistid. See lubab tunda tunda ka ennast taas inimesena, mitte valgest nahast rahakotina. Ja siin on viisakus ning hea teenindus. Parem veel, kui oodata oskaks.\nÜhel hommikupoolikul soovisime külastada üht Hiinalinnas asuvat suurt pühakoda. Uksehoidja kutsus meile takso, küsis meilt sihtkoha ning ütles taksojuhile, kuhu vaja minna. Keerasime hotelli eest välja ning jõudsime vaevu mõne minuti jagu sõita, kui helises taksojuhi telefon. Peale mõningast vestlust ulatas taksojuht telefoni Ergole "For You Sir". Eelmisel õhtul HBO-st nähtud Mission Impossible'l olid olnud omad mõjud. Minu fantaasia jõudis juba hetkeks kerge kõrgushüppe teha. Aga teispool toru ei olnudki Tom Cruise vaid meie hotelli uksehoidja, kes meid läbi taksojuhi (?!) tabada püüdis. Talle meenus, et sihtkoht, mida külastada soovisime, on pühade tõttu suletud. Ta pakkus meile aja viitmiseks välja teise lahenuse ning seletas vajaliku ka läbi telefoni taksojuhile. Wow!\nMeie hotell oma personaliga ongi aga vaid kiidusõnu väärt. Hotell on üsna värskelt avatud ning omab lausa viite tärni. Sellel on mugavad toad, ilusad vaated linnale, maitsvad söögid ning terrass 14. korrusel. Viimane tähendab ala kohviku ja päikesevõtutoolide ning basseiniga, mille äärelt vôid nautida ägedat linnavaadet otse alla tänavale.\nKuna saabusime Bankoki uue, mao aasta esimesel päeval, siis tundus kõige õigem külastada kohe agatuseks siinset Hiinalinna. Mõte ei vedanud meid alt. Pikk tänav oli pidustuste päralt ning liikluseks suletud. Punased laternad, punased ehted, punased mängumaod ja punasesse riietunud inimesed. Meeletu rahvahulk. Päikesekuumus ja tulistelt toidupannidelt õhkav kuum õhk. Meile meeldis. Väga. Sellest ehedab võib olla veel vaid uue aasta vastuvõtt Pekingis. Homme jõuame ka sinna.\nKoh-Samui. Paradiis kellele?\nMilline võis see kiidetud paradiisisaar aastaid 10-20 tagasi välja näha, seda oskab tänasel päeval ette kujutada vaid hea fanaasiaga inimhing. Lennukid voorivad ja paadimootorid podisevad ning iga saarele astunud turist jätab siia oma jälje. Ja neid jälgi on kogunenud juba liig-palju, sest avastamata ja inimetsest puutumata paradiisi tuleb siit nüüd taga otsida tikutulega.\nKoh-Samui on tänasel päeval turistide külastatavuse pooles Tai teine saar. Esimesel kohal on Phuket, kus veetsime ka meie mõned aastad tagasi nädalakese oma puhkusest. Kui Phuketis peatusime saare pisut vaiksemas osas Karon beachil, siis sel korral sattusime Koh-Samui kõige turistirohkemasse piirkonda - Chaweng beachile. Meie hotell on küll ägedamast melust pisut eemal ja rahuliku rannaalaga, kuid sadakond meetrit eemal käib üsna korralik mürgel. Tegemist on tavapärase kuurortiga, kus turistide hordid on kohalikud ära hellitanud - taksojuhid on muutunud laisaks ja teenindus pea kõikjal nigel. Oodatakse raha, kuid selle nimel keegi üleliigselt ei pinguta.\nHotelli saabudes puudusid meie toast rätikud ja seep ning seif ei toiminud. Rätikud peagi siiski saime, kuid seepi ning seifiparandajat pole ka peale mitmeid meeldetuletusi siinkohal näinud. Viimasel korral saime receptionist lausa pahura vastuse, et miks me siis enne kella viit ei tulnud. Ja meie oleme veel üsna leplikud. Leplikus lõppes aga sellega, kui rannast tulles leidsime eest koristaja poolt pärani jäetud rõduukse (meie tuba on esimesel korrusel ja väga lihtsalt ligipääsetav). Jah, meie tuppa olid küll ilmunud viis päeva oodatud käte- ja rannarätid, kuid minu kannatus siinkohal katkes. Elasin end receptionis korralikult välja, kuid vaevalt see siin miskit lõppkokkuvõttes muudab.\nKuigi otsest paradiisi me eest ei leidnud, siis täidab meie sihtkoht siiski eesmärki - puhkame ja logeleme. Tinglikult võib paradiisiks nimetada sedagi ning eeldatavasti on sama ilus eesmärk kõikidel turistidel, kes Koh-Samuile saabuvad. Paraku ei oska või ei taha mõista kõik seda jälge, mis nende paradiisikülastusest siia aga maha jääb.\nMaandusime Koh-Samui üli-nunnus lennujaamas pühapäeva hilisõhtul. Rahvusvaheline lennujaam, mille terminal kujutab endast armast hütti, on saanud omajagu tunnustust ka väljaspoolt riiki. Transport lennukist terminali toimus värvilistes lahtistes vedurites (?!) Samasuguse transpordivahendiga liikusime ringi näiteks Singapuri loomaaia meeletul maa-alal. Väikeseks murelapseks olnud viisa saime kiirelt ning muretult kohapeal tehtud ja meie uksed puhkuseparadiisi avanesid rahulikult.\nOlime jätnud endale mõnusaks rannapuhkuseks tervelt kuus pikka ning kuuma päeva, millest enamuse olemegi eesmärgipäraselt täitnud - hommikusöök, päike, meri, bassein, lõunauinak, õhtusöök, jalutuskäik ja mõned vaatamisväärsused. Seltsiks saatmas mäng ning ammu lugemist oodanud raamatud. See ongi meie väike paradiis.\nÜhe pooliku päeva veetsime ka saare teisi külgi avastades. Käisime elevandisafaril, kuigi südant piinasid mõtted, kui hästi või halvasti neid suuri ja võimsaid loomi siin hoitakse ning uudistasime kohalikke pühapaiku ja loodusvaateid.\nHomme on draakoniaasta viimane päev. Kas see annab meie viimasele õhtule siin saarel ka erilise meeleolu? Draakoniaasta ise algas meie jaoks väga vaikselt pisut rohkem kui aasta tagasi rahulikul Lankawi saarel Malaisias. Eks nüüd näis, kas Koh-Samuil on algava mao aasta tervitamiseks miskit muud sorti olemist plaanis.\nOleme aastate ning reisidega üha mugavamaks muutunud. Üheks oluliseks faktoriks on loomulikult Hugo, kelle järgi sihtkohti, hotelle ning transpordivahendeid valime. Tore ja elamusterohke peab olema ka temal, sest üks väike pahur-vahur võib nullida nii mõnegi idüllilise hetke. Niisiis ennetame probleeme juba eos ning hindame mugavust ja üksteise soove. Loodetavasti jagub veel avastamata pärle ka selleks hetkeks, kui raatsime Hugo taas koju jätta ning isekeskis maailma avastama minna. Niisiis peavad tõelised džunglimatkad veel ootama. Seni seikleme linnadžunglis - sel korral Singapuris.\nSingapur on meie mõistes väga suur linn ning just mugavust silmas pidades broneerisime oma hotelli võimalikult lähedale metroojaamale ning põnevamatele vaatamisväärsustele. Sedaviisi saime huvipakkuvate punktide vahel mugavalt ja kiirelt liikuda. Boonusena oli meil võimalik imetleda oma hotellitoa aknast üüratut vaateratast, millest on saanud üks Singapuri sümbolitest. Vaateratast ennast külastasime loomulikult ka meiegi ning nautisime seejuures paarikümne minuti jooksul vaateid, mida tipp-hetkel oli võimalik teha 165 meetri kõrguselt. Mina oma üüratu kõrgusekartusega jäin ellu ning Hugot ei paistnud taevalaotuses õõtsumine absoluutselt heidutavat.\nVapper Hugo sai Singapuris kogeda ka oma elu esimest sõitu ehedalt jubedal lõbustuspargi mägiraudteel. Seda siis, kui külastasime Sentosa saarel asuvat Universali teemaparki. Loomulikult pabistasime pisut, et Hugo selline õrnahingeline väikemees saab läbielatust tõsise šoki ning kokutab kogu ülejäänud elu, kuid kuna ta ise enda soovis nii kindlaks jäi, siis mis meil ikka öelda - ükskord on ikka esimene. Sõit oli mõnusalt närvekõditav ja kuigi Hugo näost võis esimese hooga lugeda välja tõsist hirmu, siis mõne hetke pärast kostis sealtpoolt vaid: "Ossaa! Ossa kui vägev!".\nSentosa ise on väike saareke, mis on läbinisti täidetud kõivõimalike atraktsioonide ja teemaparkidega. Lisaks on saarel oma rand ning mööda saart liigub õhurong, mis viib külastajaid punktist A punkti B. See on tõeline paradiis lastele ning hinnatud puhkusepaik kohalike perede jaoks. Meie jõudsime oma poole päeva jooksul külastada vaid Universali teemaparki ja maailma suurimat akvaariumit ning siis meie jaks sai otsa. Vapramad võtavad aga Sentosal hotellis toa ning tegutsevad saarel kuni jõud raugeb või rahakot kannatab.\nHoolimata asjaolust, et Singapur on linnana suur, on ta omamoodi väga kompaktne. Sellel 45*25 kilomeetrisele alale mahub nii suurt linnadžunglit kui ürgset loodust. Tänu mugavale transpordiühendusele on kõik justkui käe-jala juures. Soovid loodusesse? Mine üüratusse loomaaeda, mis asub ehedas vihmametsas võib hoopis botaanikaaeda (mille kohta ma ei oska küll miskit öelda, sest sinna me sel korral ei jõudnud, kui tedajamate jutu järgi pidavat äge olema). Tahad perega lõbutseda? Mine Sentosale. Tahad matkata looduses? Sõida järgmisele saarele, kus selleks kõik vajalik olemas on. Šopata? Orchard road - meeletult pikk, lai ja kõikvõimalike poodidega täidetud tänav. Lihtsalt olla, jalutada ja nautida - vaatamisväärsuste ja erinevate tegevusvõimalustega täidetud sadama ala. Singapur pakub kõike. Omaltpoolt varu vaid aega ning ohtralt raha.\nReisi planeerides ning lennukipileteid broneerides oli esialgu üsna keeruline prognoosida, kaua Singapuris peatuda. Mida seal teha, kuidas liigelda, kus kandis ööbida? Tegelikkuses kerkivad samad küsimused üles iga sihtkohaga, kuid Singapuri kohta jõudis meieni palju vastuolulist infot. Ühest küljest tundus, et tegemist ja vaatamist on palju. Teisest küljest oli juba kaugelt kosta, et Singapur on üsna kallis ning kohati tüütult suur linn ja pealegi ei midagi erilist. Usaldasime oma sisetunnet ning pikendasime esialgset peatumisplaani ja jätsime sihtkohaga tutvumiseks kaks täis ning kaks poolikut päeva. Ette ruttavalt ütlen, et tegelikkuses jäi sellest isegi väheks ning Singapuris võib väga edukalt kulgeda ka terve nädala ilma, et igavus peale tükiks. Loomulikult sõltub see ka huvidest ning võimalustest. Singapur on kohati päris kallis ning paraku peab sellega arvestama, kui on soovi seal üht-teist näha ja teha. Kerge lõuna keskmises söögikohas maksab meie mõistes korraliku restorani prae hinna, vaatamisväärsuste piletid on üsna krõbedad ning hotellid keskmisest kallimad. Seevastu on transport mugav ja mõistliku hinnatasemega. Sõida aga ringi ning naudi vaadet. Ja neid vaateid juba jagub, sest kõiksugu vaatamisväärsusi on sellesse linna püstitatud hulganisti. Fantaasiavaeseid arhitekte naljalt kohalikku linnaplaneerimisametisse juba palgale ei võeta. Tuntuimateks üllitisteks on hiiglama suur vaateratas, lux-hotell oma taeva all asuva basseiniga ning üsna värskelt avatud kõrgustes kulgev jalutusrada. Kuid vaatamist jagub veel ja veel... Põnevust tekitab Singapuris ka asjaolu, et näiteks ei tohi seal nätsu närida. Nätsu ei näinud ma seal ka müügil ning võimalik, et see on igatepidi põlu all. Lisaks kusagil tänaval naljalt ei sööda ega jooda ning metroos on see hoopiski keelatud. Kõige selle mõte on hoida linn puhtana. Linna puhtuse nimel pestakse öösiti tänavaid ning üksikud prügikorjajad käivad tangidega läbi ka kõige väiksemadki praod uitama läinud prügi ülesnoppimiseks. Selles osas on Singapur suures osas muust Aasiast väga erinev. Sellist puhast õhku ja puhast olemist naljalt mujalt ei leia ning see on mõnus ning omamoodi turvaline. Ja turvaline tundub Singapur olevat igast otsast. Ei ole seal näha liikumas mingitki laadi kahtlasi isikuid ja keegi vist ei julgegi kahtlane näida, sest see hakkaks kohe muust massist silma. Ka metroos teatab tädi aeg-ajalt läbi kõlarite, et kui näete enda läheduses mõnd kahtlast isikut, siis andke sellest koheselt teada. Võimalik, et säärane kihutustöö on vilja kandnud ning meil ei õnnestunud kedagi kahtlast märgata, kuid ometi tekkis huvi, et tihti, palju ning keda nende kahtlaste isikute pähe siis seal üles antakse. Samuti ei õnnestunud meil näha linna peal liikumas keskmisest vanemaid inimesi (kui turistid välja jätta). Naljaga pooleks on ehk eelnevalt tehtud sarnast kihtustööd ka vanurite kohta: kui märkate enda kõrval isikut, kes tundub vanem kui 60 eluaastat, siis palun andke sellest koheselt teada :) hahaaa. Aga tegelikult paneb see hetkeks mõtlema, et miks see tänavapilt oma keskmise vanuse poolest meie omast niivõrd erinev on. Eeldatavasti kolivad vanurid siiski oma kopsaka pensioni najal mõne tunduvalt rahulikuma palmi alla vanaduspõlve nautima. Üsna loogiline seletus ja toimiks ka ise sedaviisi. Kuigi palme ja rohelust jagub ka Singapuris, siis sobib ta siiski pigem kiiretele ning vihastele kui vanadele ja kobedatele.\nKadunud kohvrid ja ohtlikud suitsud\nHiline pärastlõuna Singapuri lennujaamas. Kolm väsinud reisiselli istuvad pingi serval ja vaatavad tuima näoga pagasilindil sõitvaid kohvreid. Jah, need reisisellid oleme meie ja me oleme juba üsna teadlikud sellest, et nende, juba mitmendat ringi tegevate kohvrite seas meie omi ei leidu. Meie kohvrid on Frankfurdis ning jäävad sinna veel vähemalt päevaks. Kui nüüd päris algusesse minna, siis oli Tallinas parasjagu tugev lumetuisk, kui oma sammud lennujaama poole seadsime. Tuisk oli sama suur ka siis, kui lennuk oli juba rahvast ning pagasit täis laetud. Ja ei raugenud see tuisk veel nii pea. Rada oli lumine, liiklus häiritud ning meie õhku tõus teadmata ajaks edasi lükatud. Meie lend Frankfurti startis planeeritust rohkem kui tunni jagu hiljem ning selleks ajaks olime kaotanud juba suurema osa lootusest jõuda õigeaegselt oma jätkulennule Singapuri. Justkui kirsiks tordil olid lisaks ka segadust tekitavad teated Frankfurdi lennujaamas - "Teid oodatakse ära","Teile tullaks vastu ning viiakse lennukile", "Te ei jõua enam lennule", "Veel on võimalik minna, aga nad ei jää teie pärast ootama". Seda viimast lauset ei lasknud me enam korrata ning panime jooksu. Kui tegu oleks olnud Tallinna Lennujaamaga oleksime võinud vahepeal ka vabalt tassikese kohvi juua, kuid kel on aimu vahemaadest Franfurdi lennujaamas, siis väravast A30 väravasse Z54 just mõne minutiga sörkides ei kulge. Otseses mõttes hing paela ja pakkidega kaelas jõudsime hingeldades lennukisse. Kahjuks pagasipoistel ei olnud kiirustamiseks erilist motivatsiooni ning sellist eneseületust nende poolt ette ei võetud - õhku tõusime vaid meie ja see mis meil parasjagu käe otsas oli. Nii me siis istusime seal Singapuri lennujaama pagasilindi ääres ning lootsime võimatut. Juba seisis meie kõrval aga tädi meie nimede ning kohvrinumbritega ning kinnitas veelokrd meie kadunud lootust - kohvrid jäid Frankfurti. Et ikka asjale veelgi põnevust lisada, siis tunnistas Ergo vajalikke pagasidokumente täites tollitöötajatele üles oma katse salakaupa vedada :) Nimelt selgus, et Singapuri ei tohi maksuvabalt ühtegi pakki suitsu sisse vedada - Ergol oli neid kohvrites kokku lausa kümme (mõlemas siis viis). Kui tervet ei jaksa, siis tee pool - ja nii ta tunnistaski üles, et vaid ühes kohvris on 5 pakki suitsu. Kirjeldas kohvrit ning jättis ka onudele kohvri koodi selle avamiseks ning suitsude konfiskeerimiseks. Järgmisel õhtul, nagu loodetud, ootasid kohvrid meid hotellis. Üsna räsitud olemisega teised, pealt näha siiski terved. Minu roosa kohvri taba oli muugitud ning muuhulgas ka sinna Ergo poolt saladuskatte all pistetud suitsupakid kadunud. Ergo enda kohver aga, see mille kohta ta ülestunnistusi jagas ning mille koodi ta andis - ei avanenudki enam. Tee, mis tahad- ei lähe lahti. Pikk ja keeruline lugu, mis pidi juba päädima sellega, et tollitöötajad pidid tulema meie hotelli uuesti kohvrit avama/muukima ( kuna eeldatavasti olid nemad seal midagi nässu keeranud), lõppes siiski õnnelikult. Kuigi Ergo oli valmis juba kohvri rikkuma ning lukud läbi lõikama, tegi ta veel viimaseid katseid pisut teistsuguste koodidega ning TADAAAA! Selgus, et vahetult enne kodunt lahkumist suutis ta kogemata ühe numbri koodist ära muuta, mistõttu ei õnnestunud kohvrit avada ka tollitöötajatel. Kuna Ergo tunnistas aga üles vaid viie paki suitsude sisseveo, siis uskusid nad neid meie teisest kohvrist leides, et noos on käes ning oleme ise miskit sassi ajanud ega vaevunudki rohkem teise kohvri avamise nimel võimlema. Lõpp hea, asjad käes ning suviselt kuuma Singapuri avastamine võis jätkuda juba pisut mugavamas outfitis.\nNew York ja kogu kompott\nPimeduses New Yorki poole laskudes oli hoolimata kõrgusest raske hoomata selle linna suurust. Õigemini oli see täiesti võimatu, sest juba vähemalt viimased pool tundi olime lennanud ühtlaselt tuletesäras sätendava maapinna kohal. Kas sedaviisi on kaetud kogu idarannik? Kas see kõik on New York? Kas üks linn saab olla nii suur?\nNew York on tõeline hiigellinn tungleva rahva ning pidevate ummikutega, mida saadab ühtlane inimeste sumin, autode signaalid, uilgavad sireenid ning liiklusreguleerijate viled. Koos eredalt vilkuvate suurte reklaamtahvlitega, auravate kanalisatsiooniluukidega ning jalge all väriseva metrooga, moodustab see ühe suure ja kirju kompoti, mille kiire sisse ahmimine võib olla samaväärselt põnev ning väsitav. Meie avastused suurlinnas aga algasid juba traditsiooniks saavate väikeste seiklustega.\nLisaks meeldivale ärevusele uude linna jõudmise üle, lisas põnevust juba lennujaamas ühest oma kohvritest infokirjakese leidmine, milles teatati, et meie kohver on osutunud läbiotsitunuks ning andke andeks, kui selle käigus ka kohvri lukk olude sunnil rikutud on saanud. Nagu veel üks kohvrijuhtum meil puudu oleks! Õnneks oli tegemist Ergo uue kohvriga, mille lukustussüsteemide loomises on arvestatud taoliste turvalisuse kaalutlustel läbi viidavate sissetungimistega. St. kohvril on selleks spetsiaalne võtmeava, mille kaudu on vastavatel instantsidel võimalik seda vajadusel avada. Kohver terve, asjad alles - taksosse ja hotelli!\nKui meie Miami hotell oli olnud üsna tavapärase numbritoaga, kus viimasel kahel ja poolel päeval puudus küll hoolimata mitmetest märkustest vannitoas ja garderoobis elekter ning televiisoril pilt (ühel õhtul teatas vastuvõtuneiu meie mure peale, et töömees on juba koju läinud ja niimoodi pimedas ongi ju romantiline! Eeee.... wc's käija?!) ning Orlandos oli meil totaalne nelja tärni kuurorti luksus, siis New York suutis meid hotellivalikuga ikka tõsiselt proovile panna. Saabusime hilisõhtul ning tõesti väsinuna, checkisime end sisse ja liikusime antud numbritoa poole. Koridori sisenedes vôis märgata selle lõpus olevat avatud uksega pisikest tuba. Tool uksevahel, jahe ja rõske; elektriradiaator vannitoa pistikusse susatud ning radikas ise koridori lohistatud; suur puhur undamas teises toa otsas. Tuppa mahtumiseks olime sunnitud ohates kogu kaadervärgi pistikutest eemaldama ning toanurka lükkama. Mis mõttes?! Istusin voodile ning tõmbasin kingad kingad jalast. Aaaaa...!! Vaip on niiske! Mis toimub? Avame kardinad vaateks vastasseinale ning akna all laiuvale pisikesele kuurikatusele. Selgus, et aknad ei lukustu. Mitte üks neist. Kuhu me sattunud oleme? Võideldes väsimuse, tüdimuse ning eestlasliku tagasihoidlikuse ning leplikusega (oleme ka hullemates oludes ööbinud), otsustasime siiski kisa tõsta. Tulemuseks vabandused, tasuta hommikusöök, töömehe poolt kinni löödud aknad, töötajate nõutud näod (oli öise vahetuse algus ning totaalne teadmatus toas toimunust) ning hiline uinumine suurlinna möllu taustal selles samas rõskes minitoas. Kuna kogu hotell oli täis bookitud, siis pidime uue toa saamiseks ootama järgmise päevani ning selle toaga olid juba toaga oli meie õnneks juba palju paremad lood.\nKuna me ei tulnud New Yorki magama, siis oli plaan oma kahest ja poolest päevast maksimum välja pigistada. Nagu enamus reisidel, läks ka sel korral meil ilmaga pisut nihu, nii et esimesel päeval saime mõnusat sombust ja jahedat vihmailma "nautida" ning teise päeva maiusroaks päikesepaiste kõrvale õnnestus meil saada talviselt jäine ja läbilõikav tuul. Kaks päeva sõitsime sightseeingu bussiga mööda linna ringi ning külastasime huvitavamaid vaatamisväärsusi ja kuulasime erinevate tuurigiidide jagatavaid fakte, nägemusi ja arvamusi. Neid viimaseid on nad väga tragid jagama ning enamasti ka ülimalt häälekalt. Harjumatult intensiivne on nende kõne ja käitumine ning kohati ka üsna väsitav ja minimaalsel määral olulist infot sisaldades. Mõni giid oskas seevastu ka palju huvitavaid fakte ning põnevaid lugusid rääkida. Paraku ei ole võimalik New Yorkis võimalik miskitpidi saada üle ega ümber 9/11 poolt põhjustatud tagajärgedest ning see on siin vähemal või rohkemal määral igaüht puudutanud. Ka üks meie tuurigiididest kaotas tol päeval 47 inimest oma tutvusringkonnast. Juba ajaloolisele kohale uue ning peagi valmiva 1776 jala kõrguse torni vaatasime ka oma silmaga üle ja niisamuti justkui kohustusliku vauadussamba, Time Square'i ning kõik muu olulise ning vähem olulisema. Selles osas on hop on, hop off väga tänuväärne süsteem, et annab võimaluse saada kiire pildi vähese vaevaga ning saada põnevat infot ilma nina raamatus istumata. Pilet võib küll tunduda esimese hooga pisut soolane ning giidide otsesed jootrahavihjed sinna otsa lausa lauslollus, kuid asi on ka seda õnneks väärt (jootraha küll pigem mitte) :)\nJootrahaga on USAs aga omaette põnevad lood. Seda tahavad kõik, kõikjal ja palju! Söögikohas on see täiesti normaalne, hotelli hommikusöögilauas aga pisut juba ebamugav, ostetud ekskursioonil nõme ning taksos puha arusaamatu. Raha on ameeriklastele üldse ääretult oluline ning kus vähegi võimalik, märgitakse alati ära summad ja hinnad, kus mis palju maksma on läinud, suur on kellegi varandus jne. Viimane teema jookseb neil ka alati kohustusliku osana vestlusest läbi ning summad kütavad kirgi. Peaaegu sama aktuaalne on ka kehakaal ning kohtuvaidlused. Telekanalites jookseb lakkamatult erinevate kaalualandajate ja kehatrimmijate reklaame, mille vahepeale on enda promomiseks eetriaega ostnud ka parimad advokaadid, kes lubavad SINU nimel süüdlasted viimse pennini tühjaks pigistada.\nNagu igas teiseski riigis, on ka siin ohtralt põnevaid kiikse, mis toredalt seda riiki meile meenutama jäävad. Toredad on näiteks äratundmised, nähes filmidest tuttavaid stereotüüpe: pika patsi, suure õllekõhu ning luitunud nokamütsiga rekkamehi, pintsaklipslasi New Yorki tänavatel ja kohvikutes sibamas, üüber-pakse nekutädisid üle rahvamasside bläkutamas ja lõkerdamas, silikoonitud tšikke Miami beachil ning tõmmusi võõramaalastest koristajad, taksojuhte, teenindajaid jne, jne, jne. Lisaks on Ameerikas täiesti normaalne, kui poemüüjad laulavad tööpostil täiest kõrist ning kaubavalik võtab poodides silme eest kirjuks; normaalne on, kui õhuruumis on tihedam liiklus, kui kodutänaval; enesestmõistetav on meeletu kilekotimajandus, mis hõlmab endas ka meeletut ostlemist ning protsessi lõpuks asjade topeltkottidesse ladumist; täiesti igapäevane on tänavaid ummistavad kollaste taksode hordid, tunglevad inimmassid jne, jne, jne. Paljuski ei ole see kõik omane vaid Ameerikale, kuid pisut võõras meile. Kuid siiski vaid Ameerikale on omane filmidest tuttav kõnemaneer ning kohati lausa äraleierdatud paigad. Samuti inimeste meeletult vaba olek ning teinekord liig-ehe ameerikalik keep smileing. Viimane võib olla küll meiesugustele pisut võõrastav, kuid eelistan iga kell siinset võlts-sõbralikku teenindust, kui eestlaslikku tüdinud ja tühja pilku ning kehva teeninduskultuuri(ehedat kontrasti saime kogeda juba New Yorkis Ukraina restos söömas käies - ülimegamaitsev toit, kuid hoopis teise temperamendiga teenindus, kui USAs tavaks :)) Hei fokes! Hei guis! Take it easy! - on tavapärane kohalike teenindajate kõnemaneer. Lõpuni tekitab aga pisut segadust nende pidevalt tervituseks üle huulte libisev: "How are You?" Tean, et kedagi tegelikult ei huvita, kuidas mul läheb. Keegi ei taha kuulda mu elulugu ega infot viimastest tegemistest. Ja ega ma püüagi vastata, lihtsalt tervitan vastu. Senini pole ka keegi kurtma hakanud, et ma nende käekäigu päringule täpsemat vastust pole andnud, kuid harjumatuks jääb see lõpuni välja - küsija suu pihta ju ei lööda ning pisut kehva tunde jätab niimoodi küsimust ignoreerida :)\nKokkuvõtteks oli Ameerika tore ning kuna riik on suur, siis satume sinna kindlasti ka tulevikus seiklema. Meeldejäävaid elamusi ja juhtumeid jagus meil ikka kuni lõpuni välja, kuid kahjuks kõike ei jaksa siia kirja panna. Olgu siis mõningateks märksõnadeks: haltuuraotsana salaja kohvreid kiletavad NYi lennujaamatöötajad; kas Duff beer on hea; misasi on Simpsonid; päevane ööbimine Lissaboni pansionaadi sviidis; kaotatud fotokaamera.... ja ehk siis selleks korraks aitab ka :)\nSee blogi on eelkõige endale ja oma perele ning sõpradele, et jäädvustada vahetuid elamusi, mis teinekord liigagi kiirelt ununema kipuvad. Mõttest teotuseni läks sel korral kahjuks lausa aastaid ning seega jäävad siin märkimata kõik need toredad seiklused ja mälestused, mis viimase seitsme aasta jooksul aset leidnud. Edaspidi püüan olla tublim :)


Igikeltsast leitud organismid võivad viidata, et kosmosest elu leidmine on lihtsam kui arvatud - FORTE\n09.juuli 2019 14:29\nCatherine Le Farge'i katses taas ellu tärganud sammal\nFoto: Le Farge et al, 2013\nViimaste aastate vältel on teadlased leidnud sulavast igikeltsast nii muistseid baktereid kui ka hulkrakseid organisme. See tekitab küsimuse - kas meie arusaamad elu võimalikkusest eri keskkondades üldse kehtivad?\nÜks kohti, kus selline küsimus kõige teravamalt kerkib, on kosmos. Teadlased on loonud terve hulga erinevaid parameetreid, mille järgi elu võimaldavaid planeete otsitakse. Enamasti on selleks asumine nn asustatavas tsoonis (inglise k habitable zone).\nSellised planeedid ei asu oma tähest liiga kaugel ega ka liiga lähedal. Nii jõuab sinna piisaval määral kiirgust ja soojust, et võimaldada hulkraksete organismide elu. Asustatavas tsoonis asuvad planeedid on enamasti kõige tihemini vaatluse all, kuna seal saaksid teoreetiliselt teatud tingimuste täitmisel elada ka inimesed.\nKuigi vähemal määral uuritakse ka teisi planeete, on fookus planeetide uurimisel ning elu leidmisel just Maa sarnastel planeetidel. Värsked avastused viitavad, et see ei peaks tingimata niimoodi olema.\nJääs elutsevad olendid\nNimelt leidis bioloog Catherine Le Farge 2009. aastal Kanadast Aulacomnium turgidum liiki kuuluva sambla, mis oli igikeltsas olnud vähemalt 19. sajandi keskpaigast. Kuigi leitud samblal oli näha vaid üksikuid rohelisi kohti, peeti seda surnuks. Le Farge aga otsustas katsetada, kas tal õnnestub sammal taas elule turgutada. Katse õnnestus ning sammal hakkas taas kasvama.\nLe Farge'i jälgedes otsustasid sarnaseid katseid teha ka teised teadlased ning üks briti uurimisrühm suutis koguni taaselustada 1500 aastat jääs veetnud sambla. Samblaid kaitseb lõpuni külmumise eest kuivamine, mis tähendab, et need lükkavad oma rakkudest vee välja ning jäätumine ei lõhu seega nende rakkude struktuuri.\nKuid samblad ei ole ainsad organismid, mis uskumatult külmades tingimustes väga pikalt ellu jääda võivad. Sarnaseid katseid on loomulikult läbi viidud keerulistele tingimustele ülimalt vastu pidavate bakteritega, kuid ka näiteks ümarussidega. Tennesssee Ülikooli teadur Tatjana Vižnivetskaja suutis nimelt elustada tuhandeid aastaid külmunud Siberi tundrast leitud ümarussid.\nKas mujal elutsetakse jää sees?\nSee kõik võib viidata, et ka teistel planeetidel ja taevakehadel võib suure tõenäosusega jää seest elu leida. Kui siiani on keskendutud valdavalt sellistele jäämassiividele, mille all end vesi võib peita (nagu näiteks Marsil, Europal või Enceladusel), viitavad uued avastused, et ehk tasuks tähelepanelikumalt uurida ka jääd ennast ning sealt elu otsida.\nSelliseid, jääga kaetud taevakehasid on avastatud oluliselt rohkem kui veega kehasid, Jääd leidub näiteks erinevatel planeetidel, kuudel, komeetidel ning isegi hiidplaneetide rõngastes. Kui need kehad kunagi eluvormidega kokku on puutunud, võivad jäljed sellest või isegi need eluvormid ise jää sees elutseda. Veelgi enam, need võivad pärast üles sulamist isegi taas ellu tärgata.


Kutsume Teid üles uurima täpsemalt äriühingu ajalugu\nBirštonase linna mineraalveed on tuntud tõttu juba keskajast. Birštonase kuurortlinna rajamine on samuti seotud mineraalvee olemasoluga piirkonnas. Erinevate tõbede all kannatavad inimesed peatusid kohalike elanike juures, võtsid mineraalveevanne ning kasutasid vett tervistava joogina. Esmakordselt on Birštonase asulat nimetatud 1382. aastal, mil Ristirüütlite Ordu maakuulajad teatasid „talukohast soolase vee ääres”. Esimesed patsiendid läbisid tulemusliku ravi Birštonases 1846. aastal ja seda peetakse ka ametlikuks kuurorti asutamisaastaks.\nDr. Radecki avastas 1878. aastal Nemunase jõesängi lähistelt allika, mille vesi sisaldas rohkelt mineraalaineid ning andis talle nimeks Victoria. Hiljem, väljapaistva Leedu kirjaniku J.Tumas-Vaižgantase ettepanekul, sai allikas nimeks Vytautas. Vee keemiline analüüs viidi läbi Sankt-Peterburgis arsti poolt ja see näitas, et vesi sisaldab rohkelt kasulikke mineraale.\nMineraalveed saavad Leedu kirjaniku Juozas Tumas-Vaižgantase eestvõttel nimeks Vytautas ja Birutė.\nEttevõte seostab tegutsemise algust aastaga 1924, mil esmakordselt alustati karboniseeritud mineraalvee tööstuslikku villimist pudelitesse, pidades silmas laiemat tarbijaskonda. Kuna selle piirkonna veed olid laialdaselt tuntud oma kasulike omaduste poolest, otsustati Birštonase linna rajada tehas, et ka tarbijad väljaspool kuurortlinna piirkonda saaksid nautida ainulaadsete omadustega vett.\n1980. aastal laiendati ettevõtte Birštono mineraliniai vandenys tootmiskompleksi – suure juurdeehituse sai ettevõtte veetootmisüksus ning rajati kontorihoone.\nEttevõtte toodangut asutakse eksportima.\nLooduslik mineraalvesi Vytautas pärjati kuldmedaliga võistlusel „Leedu Aastatoode 2004”.\nAlates 2004. aastast on Vytautas Žalgirise korvpalliklubi ametlik vesi.\n2007. aastal alustas tööd uus PET pudelite tootmise ja villimise liin, investeeringumahuga üle 3 000 000 liti.\nPeale aastatepikkust veelätte uuringut alustas Birštono mineraliniai vandenys 2008. aastal uue loodusliku mineraalvee Akvilė tootmist.\nEttevõtte telereklaami kampaania tunnistati 2008. aastal kõige tulemuslikumaks reklaamikampaaniaks Leedus.\nSeni Leedus aset leidnud olulisima spordisündmuse Eurobasket 2011 toetaja.\nBirštono mineraliniai vandenys saavutas turuliidri positsiooni mineraalveete kategoorias.\nLooduslik mineraalvesi Vytautas – tarbijate poolt eelistatuim toode toidukaupade ja jookide kategoorias Leedus.\nEttevõtte internetikampaania tunnistati 2012. aasta kõige tulemuslikumaks reklaamikampaaniaks internetis.\nEsimese ettevõttena alustatati toodangu villimist keskkonnasõbralikumasse ja toorainet säästvamasse PET pakenditesse.\nLeedu elanikud hindasid mineraalvee kategoorias kõige kõrgemalt ettevõtte villitavat toodangut. Looduslik mineraalvesi Vytautas tunnistatati kõige populaarsemaks tooteks kolmandat aastat järjest.\n© 2021, BMV


Tudengineiud hakkasid üürika pärast kaklema, nii et veri lendas - Nelli Teataja Tudengineiud hakkasid üürika pärast kaklema, nii et veri lendas - Nelli Teataja\n„Verd lendas ja kaks kaunitari ropendasid nii, nagu ma seda veel varem kuulnud pole,” võtab imeliku kogemuse kokku Tartus elav Peeter, kes tegeleb väikest viisi ka üüriäriga.\nPeeter on Tartu pereisa, kelle vara hulka kuulub ka paar väikest korterit, mida mees enamvähem keskmise turuhinna eest välja üürib.\nOotamatult jäi üks tema korteritest vabaks, sest seda seni üürinud keskealine proua sai töö teise linna ning küsis, kas ta võib korteri kiiresti üles öelda.\nPeeter oli nõus ning postitas kohe sotsiaalmeedia ühte kinnisvaragruppi kuulutuse, et seal ja seal on pakkumisel selline ja selline soklikorrusel asuv omaette sissepääsuga väike stuudiokorter.\nHinda küsis mees sellist, nagu ta seda ikka teeb – olles teadlik, et see on pigem skaala üürnikusõbralikumas otsas. Mees põhjendab seda sooviga teenida kindlat tulu ning mitte jätta üürnike vahele „lünkasid”, kus tal endal kommunaale tuleks maksta ning uut raha peale ei tuleks.\n„Omavahel öeldes oleksin olnud valmis sealtki veel pisut alla jätma, sest ma arvasin, et tudengid on kõik juba endale elamised leidnud,” põhjendab ta.\nKaks meeldivat tahtjat\nIlmnes siiski, et just septembris ongi mõned tudengid veel ripakil. Näiteks need, kes on aru saanud, et „ühikaromantika” pole siiski nende jaoks ning kes seepärast kiiresti väljakolimisvõimalust ja erakat otsivad.\nKiiresti sai Peeter kaks telefonikõnet. Mõlemad olid neidudelt, kes kõlasid igati meeldivate inimestena. Üürileandja tunnistab, et vaikimisi ta eelistabki naissoost üürnikke – usk, et need olla korralikumad ja hoidvat ruumi paremini pole teda veel alt vedanud.\nMees kutsus mõlemad korterit vaatama. Esimese kella kaheks päeval, teise tund aega hiljem. Mõttega, et kui esimesele ei peaks sobima, pole tal raske teiseks korteri näitamiseks kohale jääda. Vaikimisi lootis mees, et õhtuks on uus leping juba sõlmitud – varemgi oli ta ühe päevaga üürniku leidnud.\n„Kas ma olen esimene helistaja,” küsis „kella-kolmene-neiu” Peetrilt. Mees tunnistas ausalt, et teine. Ja ütles, kes teab miks, sedagi, et esimene tuleb tund varem.\nKaklus viis ruttu vereni\nTund varem tabas Peetrit üllatus. Ukse taha ilmus praktiliselt korraga kaks neidu, mõlemad helistajad.\nKiiresti ilmnes, et korterist on huvitatud mõlemad. Peeter tunnistab, et tal käis peast läbi isegi väike mõtteuid, et äkki annaks paarkümmend eurot üürile juurde kruvida – enampakkumise korras või nii... Aga seda, mis tegelikult juhtuma hakkas, poleks mees ka kõige hullemas õudusunenäos oodata osanud.\nNimelt hakkasid neiud ühel hetkel omavahel kaklema. Sikutasid teineteist pikkadest juustest, ehk hiljem läksid käiku ka rusikad ning ühest ninast hakkas heledale põrandale verd voolama.\nKatkise ninaga neid aga ei andnud alla ning väänas oponendi pikali, nii et laud ja tool ümber lendasid.\nSuguelundite ohtrad nimetused\nTegevust saatsid häälekad roppused, milliseid Peeter oma sõnul ja napsulembeste sookaaslaste suust kuulnud pole. „Et suguelunditel üldse nii palju nimesid on,” kohmab mees, kui siinkirjutaja temalt uurib, et mis laadi sõnavara tänapäeva tudengineiud vastastikku sõimates ka kasutavad.\nPeeter otsis telefoni, et politsei ja kiirabi appi kutsuda, kuid avastas oma õuduseks, et on telefoni maja ette autosse unustanud.\nMees otsustas ise olukorra lahendada ning alustas tüdrukute peale karjumisega. Röögatus „Välja!” isegi töötas ning verised ja kisklevad neiud liikusid korterist tänavale. Peeter jõudis märgata, et käekotid jäid maha ning riputas need kiiresti tüdrukutele külge – lootuses, et need kunagi tagasi ei tule.\nNaised pole alati viisakamad\nPeeter jäi korterisse ning alustas koristamisega. Õnneks polnud maas vaipa. Eelmine üürnik oli enda omad kaasa võtnud ning Peeter polnud jõudnud korteri juurde kuuluvat suurt heledat kaltsuvaipa veel seinakapist välja võtta.\nNii jäi pesta põrand võõrast ninaverest ning tõsta mööbel taas tagasi oma kohtadele. Vähem kui tunniga oli see tehtud ning kui Peeter tagasi autosse jõudis, oli tema telefonil ka vastamata kõne.\nSeekord meestudengilt, kes samuti korterit tahtis üürida.\nPeeter lisas oma tavapärasele üürile kolmkümmend eurot ning jäi kohapeale, sest uus üürihuviline tahtis samuti kohe vaatama tulla.\nVeel tund hiljem oli leping sõlmitud ning Peeter ütleb, et see juhtum avas tema silmad – naised ei pruugigi alati korralikumad ja viisakamad olla.\nVaadatud 2270 korda\nAga men:) Täitsa usun, et oled põrsas või lihtsalt rumal. Mida targutamist "lumehelbekeste põlvkonna" kohta sul on. Kes sa ise oled, tolvan?


Vanapaber.ee - Vanapaberi vastuvõtt, makulatuur, paberi taaskasutus\nOÜ Verben asutati 1995.a. eesmärgiga alustada vanapaberi kogumist ja laiendada selle taaskasutuse võimalusi.\nTeostame tellija poolt sorteeritud vanapaberi äravedu tellija asukohast. Tegutseme üldjuhul Tallinnas ja Harjumaal, kuid suurematel kogustel (alates 2 tonnist) käime järel ka Eesti piires.\nSorteerimise all peame silmas seda, et liigiti oleks sorteeritud ajalehed,\najakirjad ja reklaambukletid, kontoripaber, raamatud ja lainepapp. Meie jaoks on oluline paberi asukoht ja kogus. Äraveo lepime kokku, kui paberi kogus on meile vastuvõetav. Poolte vahel võib toimuda mõlemipoolne rahaline arveldus, sõltuvalt paberi liigist ja kaalust. Mõnikord saame ka järgida põhimõtet “Teie paber, meie vedu.”, kuid vanapaberi hindade suur kõikumine ei võimalda seda tihti teha.\nHoolitseme selle eest, et kliendile oleks meie teenus võimalikult mugav ning soodsam kui äraveo jaoks eraldi konteineri tellimine.\nBrožüürid ja raamatud (kaanteta)\nArhiivid ja kontoripaber\nMuu (täpsusta lisainfo lahtris)\n0 + 2 = ? Jätkamiseks vastake kontrollküsimusele *\nPaberijäätmete sorteerimine nende tekkekohas on enamlevinud ja odavaim viis nendest vabanemiseks.\nVanapaberi äravedu Tellija juurest teostame kaubabussi või veoautoga. Äravedu toimub suuremate koguste korral (alates 300 kg) ja üldreeglina Tallinna piires. Väljaspool Tallinna tegutseme vastavalt poolte kokkuleppele.\nNB! Paber ei tohi olla märg, määrdunud ega sisaldada muid materjale ning esemeid.\nPaberi taaskasutamine aitab säästa loodusressurssidest puid ja vett. Ühe tonni paberi ümbertöötamisega on võimalik säästa ligikaudu 17 puud, 26 500 liitrit vett, 476 liitrit naftat ja 4000 kW elektrienergiat. Kasutatud paberi ümbertöötamiseks kulub 50% vähem vett ja paiskub õhku 74% vähem õhusaastet võrreldes puidust paberitootmisega. Ligikaudu 50% kasutatud kontoripaberist töödeldakse ja sellest valmistatakse näiteks joonistuspaberit. Ümbertöötatud papist ja paberist toodetakse ajalehepaberit, pehmepaberit, lainepappi, soojustusmaterjali, haljastusmaterjali.\nVanapaberi (makulatuuri) ümbertöötamiseks kasutatavad seadmed töötavad eri põhimõtetega, nii saab näiteks ajalehepaberist toota vaid uut ajalehepaberit, kõva pappi või paksu halli värvusega tualettpaberit ja ka tselluvilla. Kõrgema kvaliteediga paberist, nagu näiteks printeripaberist, saab toota isegi õrna kirjapaberit. Enne ümbertöötamist on vaja makulatuur kõigepealt sorteerida, kuna vanapaberi hulgas võib olla ka plastikaati, mis võib töötlemisprotsessi häirida. Makulatuuri ümbertöötamise esimeses faasis purustatakse materjal ja sellele lisatakse vett. Seejärel eemaldatakse massist kõvad osad, näiteks niit, ja jätkatakse segamist, kuni tekib ühtlane poolvedel mass. Saadud mass pressitakse läbi peene sõela. Läbi sõela pressitud mass surutakse läbi mitme sooja võlli, mis pressib sellest vee välja ning kuivatab ümbertöötamiseks kasutatava paberaine.\nTaaskasutatud paberi ehk keskkonnasäästliku paberi tunneb ära hallika värvuse ja määrdunud oleku järgi. Ümbertöödeldud paber pole valge, kuna kõiki trükivärvi jääke pole võimalik korralikult eemaldada. Selleks, et saada valget paberit, on vaja valgendamiseks kasutada kemikaale, mis on omakorda keskkonnale kahjulikud ning sellest on viimastel aastatel loobutud.\nEestis tekib erinevail hinnanguil 70 000 – 90 000 tonni vanapaberit, pappi ja kartongi aastas. Nende materjalide taaskasutuse protsent Eestis on Lääne- ja Põhja Euroopa maadega võrreldes madalam.\nOlukorra parandamiseks on mitmeid teid, millede paralleelne rakendamine annab lõpuks ka Eestis soovitud tulemuse. Paberijäätmete sorteerimine nende tekkimise kohas on enamlevinud ja odavaim viis nendest vabanemiseks.\nKontor: Kadaka tee 7, Tallinn\nTelefon: +372 5283 809\nTegutseme aastast 1995!


Müügikulud (määratlus, näited) Mis on müügikulud?\nMis on müügikulud?\nMüügikulud on kulud, mis tekivad organisatsiooni müügiosakonnal ettevõtete toodete müümisel või teenuste osutamisel; see on peamiselt seotud levitamise, turustamise ja müügiga. Need kulud ei ole otseselt seotud mis tahes toote tootmise või tootmise ega teenuste osutamisega. Seega liigitatakse see kaudsete kulude alla.\nNeed kulud on tavaliselt jaotatud tegevuskulude jaotises enne üld- ja halduskulusid, kuna võlausaldajad ja investorid on rohkem huvitatud kuludest, mis aitavad otseselt kaasa müügi kasvule. Seega antakse neile üldiste ja halduskuludega võrreldes suurem prioriteet.\nNäited müügikulude kohta\nOn konkreetseid tööstusharusid, mille reklaam on nende ellujäämise selgroog, kuna selle tööstuse jätkusuutlikkus sõltub nende müügi- ja turundusstrateegiatest, sellisel juhul peavad ettevõtted kulutama suuri kulutusi müügikuludele. Näiteks on pepsi ja coca-cola konkurents väga karm; Seega, kui üks neist tuleb loomingulise reklaamiga, on ka teine ettevõte sunnitud selliseid kulutusi jõuliselt kandma, et oma turuosa hoida.\nMüügikulude arvutamiseks peame lihtsalt lisama kõik müügiga seotud kulud, mis pole otseselt seotud tootmisprotsessiga; see võib olla fikseeritud või muutuv. Müügitöötajatele makstavad palgad on püsikulud; makstavad komisjonitasud tuletatakse siiski müügi põhjal, nii et seda võib pidada muutuvaks kuluks.\n# 1 - tekkepõhise raamatupidamise jaoks\nKui saame arve ja tasume selle kohe, debiteerime sellisel juhul asjakohase kulukonto ja krediteerige sularaha või pangakonto ning kui oleme saanud arve, kuid pole seda enne kuu lõppu tasunud, peame sellisel juhul nõuetekohase summa debiteerima arvelduskonto ja krediidikontod ning kui arve on tasutud, kirjendatakse võlgnevused debiteerituna ja sularahana või pangakrediidina.\nMõnikord võib juhtuda, et me ei saa kulude eest arveid, kuid saame neid kulusid hinnata eelmiste kuude trendi põhjal. Sellistel juhtudel peame kulutusi koguma eelarvestatud summa põhjal. Selliste kulude laekumise kande alusel debiteeritakse asjakohased kulud ja krediteeritakse tekkepõhiste kulude kontot. Kui saame arve, võime võlgade kustutamise kande teha ja tekkepõhised kulud uuesti tasuda. Kui arve on tasutud, tuleb tasuda debiteeritavad arved ja krediidi sularaha / pangakonto.\n# 2 - rahaarvestuse jaoks\nSiin peame postitama päeviku sissekande ainult siis, kui me maksame arve eest ja sisestamine oleks asjakohane deebetkulu ja krediidi sularaha või pangakonto. Sellegipoolest, kui saame arve ja me ei maksa seda enne kuu lõppu, siis ei pea ühtegi kirjet postitama; seega rikume sularahaarvestuse järgimisega vastavusse viimise põhimõtteid.\nSularahaarvestuses ei pea me eelarvelisi kulutusi koguma, sest debiteerime ainult kulutusi, mille eest tasutakse.\nMüügikuludega seotud teavet ei saa otseselt tuletada. Seega kasutavad juhid sobiva eelarve määramiseks ettevõtte üldist tegevust. Tavaliselt tuletatakse müügikulu täiendava eelarvestamise abil. See tähendab, et eelarve summa põhineb viimasel tegelikul kulul. Seda eelarvet saab jagada segmentideks vastavalt erinevatele geograafilistele piirkondadele.\nKuidas neid kulusid analüüsida?\nJuhtkond arvutab üldiselt SAE suhte, st müügi ja halduskulude suhte. Suurem SAE-suhe on ettevõtetele parem ja madal suhe võib paljastada ettevõtte ebaefektiivsust.\nSAE suhte arvutamise valem:\nMüük müügi-, üld- ja halduskuludele = müük / (müük + üldine + halduskulud)\nMüük kulude ja kulude suhtarvule = müük / (üldine + halduskulud)\nTasuvusanalüüs - neid kulutusi, mis aitavad kaasa müügi suurenemisele, peetakse kasulikeks kulutusteks, mistõttu selliste müügikulude nõuetekohane analüüs aitab juhtkonnal otsustada, kuhu rohkem kulutada. Need eelised võivad mõnikord olla käegakatsutavad või immateriaalsed, otsesed või kaudsed.\nTasuvuse analüüs - see on tuntud ka kui "kulude-mahu-kasumi analüüs", mis aitab teada saada ettevõtte olukorda, mis tähendab müügimahtu, mille juures organisatsioon taastab kõik muutuvad ja püsikulud. Tasuvuspunkti arvutamisel peab juhtkond arvestama nii püsivate kui ka muutuvate müügikuludega. Kui ettevõte kannab kahjumit, aitab see punkt juhtkonnal otsustada, kas tootmine tuleks peatada või jätkata.\nMüügikulu on üks olulisi kulusid kasumiaruandes. See on üks hädavajalikest kulutustest, eriti FMCG tööstuses, kus konkurents on väga kõrge. Müügikulude nõuetekohane haldamine võib aga aidata organisatsioonil suurendada oma kasumlikkust. Kui nad näitavad kasvavat suundumust, kuid müük ei kasva, siis see näitab, et ettevõte ei tööta tõhusalt. Või üritavad nad oma tooteid või teenuseid müüa. Seega peavad nad müügi suurendamiseks investeerima raha oma toodete eristamisse või parandama teenuse kvaliteeti.\nKui suurenenud müügikulud aitavad müügi suurendamisel olla hea märk, mis näitab, et organisatsioonil läheb praeguse turustsenaariumi korral üsna hästi.


Google’i kalendri kuvamine Outlookis - Outlook\nKui impordite Outlooki Google’i kalendri hetktõmmise, saate seda vaadata Outlooki kalendrivaates koos teiste kalendritega. Imporditud kalendri ajakohasena hoidmiseks tellige Outlookis Google’i kalender. Kui te seda ei tee, on ainus võimalus kalendri värskendamiseks importida värske hetktõmmis.\nNäpunäide.: Kui te ei plaani Google'i kalendrit enam kasutada, kuid soovite oma sündmused alles hoida, saate Google'i kalendri Outlooki importida nii integreeritakse kõik teie kohtumised ühte Outlooki kalendri vaatesse.\nGoogle’i kalendri tellimine\nInterneti-kalendri (iCal) tellimus hoiab teie Google’i kalendri Outlooki koopia ajakohase.\nLogige sisse oma Google’i kalendri kontosse.\nKlõpsake vasaku veeru Minu kalendrid laiendada, viige kursor kalender, mille soovite lisada Outlooki Interneti-kalendri tellimusena. Valige kolm punkti paremas servas kalendri nime ja seejärel klõpsake nuppu sätted.\nLiikuge kerides jaotiseni Integreerida kalender ja salajane aadress iCal-vormingus paremklõps ja valige kopeerimine.\nKlõpsake Outlookis valikuid Fail > Konto sätted > Konto sätted.\nKlõpsake vahekaardil Interneti-kalender käsku Uus.\nKleepige 4. toimingus kopeeritud veebiaadress. Selleks vajutage klahvikombinatsiooni CTRL+V ja klõpsake käsku Lisa.\nTippige väljale Kausta nimi kalendri nimi, mida soovite Outlookis vaadata, ja seejärel klõpsake käsku OK.\nOutlooki käivitamisel kontrollib Google'i kalendri värskendusi ja laadib soovitud muudatused. Kui hoiate Outlooki avatud, see perioodiliselt otsib ja laadib värskendused. (Google'i kalendri ütleb Outlooki sageduse värskendusi.)\nMärkus.: Outlookis tehtud muudatused ei saadeta teie Google’i kalendrisse. Google’i kalendri värskendamiseks avage see brauseris.\nKalendri importimine Google’i kalendrist\nKlõpsake vasaku veeru jaotises Minu kalendrid laiendamiseks noolenuppu selle kalendri kõrval, mille soovite Outlooki importida, ning seejärel klõpsake käsku Kalendrisätted.\nJaotises Isiklik aadress klõpsake valikut ICAL.\nKlõpsake dialoogiboksis Kalendriaadress kalendri veebiaadressi.\nKui kuvatakse vastav viip, klõpsake kalendri Outlooki importimiseks käsku Ava.\nKalender avaneb Outlooki kalendris kõrvutivaates. See lisatakse ka kalendrivaate jaotise Muud kalendrid valikusse navigeerimispaan.\nMärkus.: Imporditud kalender on staatiline hetktõmmis. Selle värskendamiseks peate kalendri tellima või toimingut kordama ning importima Google’i kalendri kõige värskema versiooni.\nOutlooki häälestamiseks saate teha veel muidki toiminguid.\nKontaktide importimine Outlooki Windowsi rakendusse: siit leiate Gmaili kontaktide importimise juhised.\nOffice 365 mobiiliversiooni häälestamine: meili või Office’i rakenduste häälestamine telefonis või tahvelarvutis.\nLisateavet teenusekomplekti Office 365 kasutamise kohta leiate Office 365 õppekeskusest.


Silma Õpikoda » Õppehoone\nLooduskooli õppehoone / Arvo Tarmula foto\nMeie looduskoolil on väga hubane õppehoone. See asub Saunja lahe ääres, mõnekümne meetri kaugusel merest.\nÜmbritseva keskkonna hoidmine meie jaoks väga oluline. Seetõttu toodame suure osa vajaminevast elektrist päikesepaneelide abil.\nMeie klassiruumi mahub pikide taha istuma 35 inimest. Meil on suur kamin, mille tuli ja soojus on asendamatud jahedate ja rõskete ilmadega loodusretkelt tulles.\nÕppeklassi merepoolsel küljel on klaassein, kus vihmase ja tuulise ilmaga saab teha lihtsamaid loodusvaatlusi toast lahkumata.\nÕppeklassis on olemas väga heal tasemel esitlustehnika. Meie projektoriga on ühendatud nii mikroskoop kui ka dokumendikaamera. See võimaldab väga erineva suurusega loodusobjekte seinal näidata. Puutetundliku pliiatsi abil saame ekraanile märkmeid teha.\nKassutame õppetöös Smart Notebook tehnoloogiat. Selle abil on võimalik seinal demonstreerida 3D mudeleid ning interaktiivseid ülesandeid. Looduskoolil on tahvelarvutid, mille abil lapsed saavad lahendada ülesandeid ning oma vastused otse ekraanile saata. Samuti kasutame tahvelarvuteid e-hindamise läbiviimiseks.\nÕuesõppe klass / Marko Valkeri foto\nÕppehoone kõrval on avar väliklass loodusvaatluste ja praktiliste tööde jaoks. See annab võimaluse viia õppetund läbi ka tugeva tuule ja vihmaga.\nKlassis on lauad ja pingid 32 õpilasele. Samuti on olemas laevalgustus ning seinakontaktid (mikroskoopide jm lisavarustuse jaoks).\nNii õppehoonesse kui väliklassi on ligipääs ka ratastooliga inimestele.


Yamaha EC-05 – 🛵 Elektrilised motorollerid 2022\n6,4 kW (8,6 hj)\nEC-05 on kuulsa jaapani kaubamärgi Yamaha elektriline roller. Yamaha on üks maailma suurimaid mootorrataste tootjaid.\nEC-05 on loodud koostöös Taiwani e-rolleri käivitamisega Gogoro ja skuuter jagavad Gogoro 2 erinevaid funktsioone, sealhulgas jõuallikat ja patareisid.\nRolleril on 6400 vatti elektrimootor. Motorolleri maksimaalne kiirus on 90 km / h ja kiirendab 0–50 km / h 3,9 sekundiga.\nRolleri kiirust saab piirata nii, et see oleks Euroopas ametlikult registreeritud 45 km / h rollerina.\nMotorolleril on kaks eemaldatavat Gogoro-ühilduvat liitiumakut 110 km kaugusele. Yamaha on sõlminud partnerluse Honda, Kawasaki ja Suzuki vahel, et kujundada standardiseeritud vahetust võimaldav aku, mida saavad jagada paljud elektrisõidukid, sealhulgas autod ja paadid.\nPatareisid saab vahetada olemasolevate Gogoro GoStationi aku-vahetustehastega ja Gogoro pakub kodutarvikut GoCharger.\nArmatuurlaud on sarnane Gogoro 2-le. Rolleril on traadita RFID-võti ja see ühendub nutitelefoniga, et saada ligipääs rollerirakendustele.\nRoller on saadaval neljas värvitoonis:\nIslate Blue, Diamond Black, Deep Blue ja Sugar White.\n2022 Yamaha mudelid\nVaadake filtri ülevaates kõiki Yamaha motorollereid:\nHoiatus Mõni mudel ei pruugi veel Estonia saadaval olla. Lisateabe saamiseks pöörduge kohaliku Yamaha edasimüüja poole.


Budapest, rahvuslus, Tormis — Sirp\nBudapest, rahvuslus, Tormis\nNende kolme sõna vahel on mitmesuguseid seoseid. Alustan kaugelt, aastast 1962, kui noor helilooja Veljo Tormis käis üleliidulise heliloojate liidu grupiga Budapestis Zoltán Kodály 80. sünnipäeva tähistamise üritustel, kuulis palju ja tõi kaasa noote, peale Kodály ka Bartóki noote ning huvi nende kirjutiste vastu. Just Kodály koorilaulude kuulmist on ta nimetanud oma ohhoo-elamuseks, mis aitas endani jõuda. Sealt algasid ka jutud muusikalisest emakeelest. Tormis: „Mul on küll vahel tunne, et eesti muusikaõpetajad on pööranud rohkem tähelepanu Kodály õpetuse tehnilisele küljele [—]. Kõrvale on jäänud või ära unustatud see, milleks Kodályl süsteemi vaja oli. Aga vaja oli selleks, et rahvale teadvustada tema oma muusikalist emakeelt. Relatiivse või toonika-do noodilugemise põhimõte oli ju ennegi tuntud. Kodály süsteemis on sellega liidetud oma rahvamuusikast pärit repertuaar, astmete õppimist alustatakse lastelaulude motiividega, edasi tulevad vanad ungari rahvaviisid ja nii omandatakse noodiõppimise käigus kogu see muusikastiil [—] Loeme, mida nad kirjutavad rahvamuusikast, rahvamuusika tähendusest. Bartók: „Paljud usuvad, et rahvalauludele harmooniat kirjutada on suhteliselt kerge ülesanne. Vähemasti kergem kui kirjutada mõnd „originaalse“ temaatikaga kompositsiooni. Arvatakse, et autor on vaba ühest osast tööst – teemade väljamõtlemisest. Selline lähenemisviis on täiesti ekslik. Rahvalauludega ümberkäimine on üks kõige raskemaid ülesandeid.““1 See oli tollal 32aastasele Tormisele elamus, mis muutis maailma. Umbes sellise (ta enda levitatud) retoorika toel oleme harjunud kõnelema ka Tormise muusikast ja tihti on teda vastandatud teistele 1960.-1970. aastate heliloojatele kui uunikumi, kes räägib avangardismi kõrgaastatel rahvuslusest.\nNüüd jõuame tänasesse Budapesti. 24. ja 25. jaanuaril oli seal konverents „Rahvuslus totalitaarse riigi muusikas (1945–1989)“ („Nationalism in Music in the Totalitarian State“) ja selle raames üks Tormisele ja eesti muusikale pühendatud sessioon. Viimasel aastakümnel on palju räägitud külmast sõjast ka muusikaelus: sellest, millist ideoloogiat ja esteetikat kumb pool toetas, on räägitud USA rahast mõningate muusikanähtuste toetamisel ja, vastupidi, rahvuslikkuse toetamisest, otse nõudmisest, ida pool. Konverentsi üks aukülalistest professor Hermann Danuser püüdis kirjeldada pingutusi Saksa DVs luua mingit oma identiteeti, vaidlustest Saksa ajaloo- ja kultuuripärandi üle. Teistel sotsialismimaadel oli sedavõrd lihtsam, et mingid (kuigi asjaosaliste arvates ikka valesti tõmmatud) keele- ja kultuuripiirid olid olemas ja võim soosis nimirahvuse domineerimist. Enamik ettekandeid rääkis pigem võimu toetatud kui opositsioonilisest rahvuslikkusest. Konverentsist veel nii palju, et kuulsime väga head Kodály-kooli kooride kontserti ja ma ei imesta, et noor Tormis kunagi nii võlutud sai (eesti lastekoorid hakkasid palju hiljem ilusti kõlama ja eks selle taga oli ka Heino Kaljuste Ungari-vaimustus).\nEdasi aga lähme Tormise juurde. Mind on viimasel ajal häirinud Tormise ühemõtteline seostamine eesti rahvuslusega ja sel pinnal vastandus Pärdiga. Seepärast võtsin oma ettekande „Konflikt „ametliku“ ja „autentse“ rahvamuusika vahel Nõukogude Liidus ning mõned Veljo Tormise rahvamuusikale toetuvad teosed 1970. aastatest“ keskseks tööks hoopis „Põhja-vene bõliina“ ning võrdlesin seda veidi „Rahvaste sõpruse rapsoodiaga“. Tegelikult on Tormis ise mu identiteedi-laiendamise mõttele suunanud, paludes ühel teatri- ja muusikamuuseumi konverentsil teha ettekande teemal „Veljo Tormis – soome (soome-ugri) helilooja“. Ta koostas ise nimekirja oma soomekeelsetest lauludest ja lisas sinna ka tsükli „Unustatud rahvad“. Olen hiljem Tormise soome-ugri identiteedi konstrueerimisest korduvalt nii rääkinud kui ka kirjutanud.2 Seekord aga valisin keskseks teemaks venekeelse „Põhja-vene bõliina“ (1976), et vältida rahvalaululiikumise ja Tormise sellealase tegevuse seostamist laulva revolutsiooniga „teil seal“ Baltikumis.\nOpositsiooniline folklooriharrastus (nii nagu ka samal ajal plahvatanud vanamuusikahuvi) oli palju laiem nähtus ja vastandus ametlikult esinduslikule muusikaelule. Ehtsad ansamblid folkloristide juhtimisel tekkisid ka Venemaal ja mujal. Alusmaterjali aitas Veljo Tormisel läbi töötada üks tuntumaid vene folkloriste, Moskva ansambli Solovka juht Vjatšeslav Štšurov. Bõliina on vana jutustava laulu žanr ja see lugu räägib kuulsa vägilase Ilja Murometsa võitlusest püha linna Kiievit maatasa teha ähvardava Sokolnikuga. Ta võidab ja valmistub andma surmahoopi, käsi aga peatub ja ta uurib võõra päritolu järele. Tuleb välja, et ta on võidelnud omaenda pojaga, aitab ta üles ja kutsub koos oma vägilastega sööma ja jooma. Laul on salvestatud Jeremei Štšuprovilt Komimaal aastal 1965 ja selle salvestust Melodija kunagisel LP-l (kust selle küll kätte saaks) soovitab helilooja esitajatel kindlasti kuulata.\nAmetlikku, võimude soositud rahvakunsti kasutamist analüüsib Anthony Shay oma raamatus „Tantsupoliitika. Riiklikud rahvatantsuansamblid, representatsioon ja võim“, mis on Tallinna ülikooli kirjastuses ka eestikeelsena ilmunud. Soovitan lugeda, eriti kuna praegu on suur osa mainitud etendusi YouTube’is kättesaadavad. Kuigi jutt käib tantsust, kehtivad ta analüüsid samavõrra rahvamuusika „paremaks tegemise“ poliitika kohta. Üks peatükk on pühendatud Igor Moissejevi ansamblile ja Shay peab seda 1936.-1937. aastal sündinud ansamblit kogu žanri rajajaks. Paremaks tegemine tähendas muusikas seda, et rahvamuusikat seati klassikalise harmoonia abil (rahvapillid ehitati või häälestati ümber) ja tantsud seati balleti karaktertantsu põhimõtteid kasutades efektseks meelelahutuslikuks etenduseks.\nEestis püüti 1940. aastate lõpul ka niisugust professionaalset ansamblit luua, kuid see soikus ja jäigi harrastajate tantsutruppide ja rahvapilliorkestrite asjaks, kuni 1960. aastate lõpul tekkisid Leigarid, Leegajus, Hellero ja teised folkloorihuviliste grupid. Otse dissidentideks neid ei peetud ja tasapisi hakkasid Veljo Tormis, Ingrid Rüütel ja Igor Tõnurist ka tollal sagedastel kunstilise isetegevuse ülevaatustel žüriides sõna sekka ütlema. Aga kui oli vaja mingit ansamblit, näiteks Sõprusühingu vms organisatsiooni gruppidesse või mõnesse Eesti NSVd esindavasse delegatsiooni „külakostina“ kaasa võtta, siis valiti ikka need, kes oskasid „ilusat“ laulu ja tantsu. Näiteks võiks olla Igor Tõnuristi soov sõita Leegajusega Soome Kaustise rahvamuusika päevadele, ent ikka pakkusid otsustajad kutsujatele mõnda teist ansamblit, keda nood jälle vastu ei võtnud. Nii kuni perestroika ajani, mil sõitma pääsesid kõik, kelle eest kutsuja maksta soovis. Mäletan ka ühte kirglikku vaidlust EHLi folkloorikomisjonis, kus Tormis kaitses folkloristide robustsemat vaadet ja teise poole eestkõnelejal Els Roodel olid lausa pisarad silmis, et laval ei kõlba ju ikkagi näiteks sõnnikuvedamisest laulda.3\nBudapesti konverentsil õnnestus küll „Põhja-vene bõliinast“ ainult jupike ette mängida, aga briti helilooja ja koorijuht Mark Lawrence (kes rääkis Tormise eestiainelistest tsüklitest ja oli üldse kogu selle ettevõtmise algataja) nentis nagu isegi veidi üllatunult – seesama tehnika, ikka seesama Tormis. Niipalju siis Herderist ja tema Volksgeist’ist. Muusikalise emakeele jätan rahule, see on osa haridusest.\n1 Veljo Tormis, Urve Lippus, Lauldud sõna. TÜ kirjastus, 2000, lk 137–139.\n2 Urve Lippus, The source of power. Rmt: Music that changed time. Toim Rima Povilioniene ja Jurate Katinaite, LKS, LMTA, Vilnius, 2013, lk 54–61.\n3 Urve Lippus, Folkloor ja taidlus. – Keel ja Kirjandus, 1977, nr 8, lk 508–509.


Õpetajad peavad oma ohutust koolijuhile testimisega tõestama – Pealinn.ee\nHARIDUSTÖÖTAJATEST ON VAKTSINEERITUD 72% Õpetajad peavad oma ohutust koolijuhile testimisega tõestama (1)\nTallinna Prantsuse Lütseumi direktor Peter Pedak Foto Albert Truuväärt\nTeenindussektor peab olema vaktsineeritud. Kellele vaktsiinid ei sobi, see peab vahetama töökohta. Töökeskkonna riskitegur on selline, et eeldab vaktsineeritust. Näiteks teatud erialade korral on soovitav end vaktsineerida teetanuse ja puugi vastu. Omaette teema on reisivaktsineerimine. Sihtkohariik ei tarvitse vaktsineerimata inimesi sisse lastagi.


Bombardieri CSeries perekonna prototüüplennuki esmalend | Propeller\n« Tartu Erasmustele ratastel kodusemaks\nEuropean Space Expo Tallinnas »\nEsmaspäeval peetud pressikonverentsil oldi skeptilised ambitsioonika plaani osas tuua uus reaktiivlennuki turule juba 12 kuu pärast. Eriti, kuna lennuki esmalendu lükati edasi pea 9 kuud ning ees on veel mitmeid testimisi ja sertifitseerimine. Bombardieri poolelt jäädi aga optimistlikuks. Guy Hachey, Bombardieri tootmise tegevdirektori sõnul ei tulnud testlennul välja midagi, mis peaks põhjustama häireid senises plaanis.\nNagu öeldud, möödus 2,5 tundi kestnud esmalend suuremate viperusteta. Testpiloot Chuck Ellise sõnul lendas uus lennuk väga hästi. ’’See on väga, väga kena lennuk,’’ ütles ta pärast maandumist antud intervjuus. Lennuki ehituses on kasutatud kergekaalulisi komposiitmaterjale, mis võimaldavad säästa tootmiskuludelt ja kütuse kasutuselt. Bombardieri sõnul on arenduses olev lennuk oma konkurentidest 15 protsenti väiksemate tootmiskulude ja koguni 20 protsenti väiksema kütusekuluga. Lisaks on uus lennuk ka märkimisväärselt vaiksem, Bombardieri väitel koguni maailma vaikseim reisilennuk.\nMeile siin Eestis on sündmus aga eriti lähedane, sest meie lõunanaabrite lennufirma AirBaltic on juba tellinud 10 CS300 tüüpi lennukit. AirBalticu peadirektori Martin Gaussi sõnul valiti uus lennuk parki just oma madala mürataseme poolest, aga ka väiksemate kulude pärast.