Minu Kanada elu...: 2018\nMõnikord saab lapsest isegi päris kena foto :-) Mari on suutnud küll väga hästi oma eesmärki täita ja tõestada, et blond naine võib üsna nutikas olla. Ei tasu siin midagi neid anekdootlikke lugusid uskuda. Seda nimetas ta, kui oma õpinguid mehaanikateaduskonnas alustas. Ta spetsialiseerus robootikale ja peenmehaanikale viimasel kursusel. Pildistamine tehti juba kevadel, siis kui tal veel pikad juuksed olid. Need lõikas ta aprilli lõpus ja annetas Angel Hair organisatsioonile, mis valmistab heategevuskorras vähihaigetele lastele parukaid. Just nii nagu mina ja Kirke juba teinud olime. (Ma ei valinud fotopakendit, lasin hoopis pildid usb'l saata. Ja nii ma siis mängisin natuke. Tagataustal on näha Toronto Ülikooli ühte hoonet.) Eelmises postituses kirjutasin lõpetamisest.\nJa ongi viis aastat lennates läinud... Tegelikult lõppes ülikool Mari jaoks juba aprillis ja mai lõpust on ta töölgi. Aga pidulik lõpetamine toimus juuni kolmandal nädalal. Õnneks ikka lubati töölt kohale minna ;-) Kuigi tundub, et mitte kõik ei pea "lõpuaktust" oluliseks. Keegi seletas, et temal ei käinud ainsatki hingelist pealt vaatamas, ei ema ega isa. Isa polevat ise ka oma lõpetamisele kohale läinud... Minu meelest on aga pidulik käesurumine ja õnnitlused justkui punkti panemine ühele eluetapile. Ja tean, kui palju see tähendab kõigile neile, kes on panuse andnud noorte õpingutele. Nii õpetajatele kui perele. Või vähemalt enamusele. Ma panin kokku väikese video, milles üks esinejatest pöördus just nende poole, kes on kooliväliselt õppurile tuge pakkunud. Nii vaimset kui materiaalset. Viimase puhul on selge, et ega see kõrghariduse omandamine just kõige odavam tegevus ei ole. Eriti kui veel inseneri elukutset taga ajada. Need, kes tulevad väljastpool Kanadat, või õieti, mis siin rääkida, väljastpoolt provintsi, peavad välja käima topelt summa. Niisama teadmiseks, et Mari aasta maksis umbes 16 tuhat, lisaks veel muud kulud (õpikud näiteks). Ta oli ka üks õnnelikest, kes sai mingilt naisinseneride organisatsioonilt stipendiumi, mis maksis ühel aastal kinni kolmandiku õppemaksust. Mari elas õnneks ka kodus, ma ei taha isegi mõelda, kui palju kõik see maksma oleks läinud, kui ta väljaspool Torontot koolis käinuks...\nKui keegi soovib näha tervet ülekannet, siis klõpsa julgelt siia. Kõigi teiste omad on siin.\nMari, kui mehaanikainsener, oli üks vähestest neidudest paljude noormeeste hulgas. Samas jagati ka tööstusinseneridele ja keemiainseneridele diplomeid. Ja magistri- ning doktorikraadi värsketele omanikele. Nende teiste erialade hulgas oli tüdrukuid rohkem. Ja nii heledate juustega noori võis vist kahe käe sõrmedel üles lugeda. Kindlasti paistsid silma Aasia päritolu noored. Kuigi samas pole neid nii palju kui mõnel muul erialal. Insenerina pead oma pea rohkem tööle panema ja praktilised oskused käiku laskma. Neil on tihtipeale tugevamaks pooleks puhas päeheõppimine.\nLõpetajatele oli lubatud kaasa tuua kaks isikut. Kuna mu pool peret Eestis, siis oli Mari serbia juurtega sõbranna Vera kohal. Mis ei tähendanud, et Tom ja Kirke seda jälgida ei saanud. Nimelt tehti otseülekanne ülikooli veebi kaudu, mida isegi vanaema-vanaisa Tallinnas jälgisid. Tseremooniat oodates sain oma õelt sõnumi, et ta lapselaps lõpetas samal päeval põhikooli. Nii et saatsin õele ka ülekande lingi. Ta kirjutas peale Mari "letti kutsumist", et nägi tüdruku ära. Oli Harry Potteriga koos lavale läinud. Hiljem ülekannet vaadates, nägin ise ka, et täiesti Harry, mis sest et kreeka nimega :-)\nRahvast oli muidugi üsna palju ja ruumi vähe. Samas oli kõik väga kenasti organiseeritud. Külastajad juhatati kärmelt õigele kohale. Meie olime rõdul, kohe ühe kaamera taga, külje peal. Mis andis päris hea ülevaate toimuvast. Ootamise ajal klõpsis Vera meist selfisid, selliseid "ilustatud" pilte ;-) Ma arvan, et olen leidnud sealt uue profiilipildi enda jaoks :-D Selle allreas vasakult teise loomulikult.\nHästi tore oli hetk, kui kuulutati välja mehaanikainseneride kord diplomile järele minna. Äkki kõlas saalis tohutu aplaus ja rõõmuhõisked (sinnamaani oli erialade väljahõiskamine väga tagasihoidlikud reaktsioonid esile kutsunud). Lisaks hakati lõpuks veel jalgadega sahistama. Mis ju kunagistel ammustel aegadel oligi austuse avaldamine asemel ülikoolides. Nii nagu ma mäletan esmakursuslastele antud seletusi, mida meile jagas peahoone aulas kunagi väga tuntud ajaloo professor, kelle nimi on mul keelel, aga meelde ei tule. Igal juhul tekitas selline pisuke "lärm" palju elevust nii tudengite kui pealtvaatajate hulgas. Aga eks poisid olegi natuke ulakamad ning neid poisse seal mehaanikainseneride hulgas ikka jätkus.\nEga siin polegi palju lobisemist. Kiirkorras kamandati kõik lõpetajad riburada professorite ja muude tähtsate tegelastega kätt suruma. Diplom ise anti kusagil ukse taga kätte. Enne hõigati välja kõige viimasema lõpetaja nimi, kes ka kenasti püsti tõusis ja lehvitas, ning öeldi, et isegi kui on kange tahtmine sealt ukse tagant sisse tagasitulemine ära jätta, siis mõelgu kõik selle viimase peale, kes peaks sel puhul oma kaastudengite toetuseta üksi lõpuks lavale kõndima.\nMari oli üks, kes lõpetas "with honours", mida iganes see siis tähendab :-) Mehaanikainseneride hulgas oli selle aukraadiga lõpetajate protsent päris suur.\nPeale pidulikku lõpuaktust oli pisut tegemist, et oma laps üles leida. Ma ei tea, mida vanasti tehti. Tänapäeval võid vähemalt oma telefoniga ühenduses olla. Siis tekib küll natuke arusaamatusi märkide jagamisega, sest neid märke, mille järgi orienteeruda, on ühesuguseid ümbruses väga palju :D Loomulikult oli vaja klõpsida palju pilte. Allpool väike ülevaade. Huvitav probleem tekkis alguses, kuidas täpselt keepi tuleb kanda. Eks ta üks ebamugav asi ole, mis kergelt kaela ümber vajub. Õnneks olid abilised enne lavale minemist kõike korda seadmas :-) Marile plaanisin alguses ise kleidi õmmelda, aga jäin ajahätta. Nii sai ta ühe kollase kleidi selga. Mis minu meelest istus väga hästi, kuigi ta ise pole kleidikandmisega üldsegi rahul. Eriti kui see veel mingit säravat värvi on. Õnneks on ta mul selline leplik neiu. Osadel piltidel on Mari oma hea sõbraga ülikooliajast, poola juurtega noormehega. Kelle ta kunagi eesti keelt õppima meelitas. Ja kes sel suvel oma Euroopa reisiga Eestissegi jõudis.\nIgal juhul palju õnne talle! Praeguseks on ta juba täiesti oma tööelus sees. Ja talle õnneks meeldib. Vähemalt nii palju kui ta rääkinud on :-)\nNoor eesti juurtega muusik Kanadast esinemas Eestis\nMa ei tea, kuidas see noor neiu - Kaili Kinnon - mul kahe silma vahele on jäänud. Kuigi ema päris hästi tean, siis millegipärast pole sellest varem juttu olnud. Ega ta pole palju siin eestlaste hulgas esinenud, või pole mina kuhugi sattunud. Kevadisel Eesti Muusika nädalal Torontos oli ta aga väljas. Ning üllatas mind oma suurepärase häälega. Ja nüüd on ta tulemas Eestisse. Kes saab, minge kuulama. Tartus on ta kohvikus "Pööre" 21.juulil ja Tallinnas 24.juulil Philly Joe jazziklubis.\nMillegipärast on alati minu jaoks tähtsam olnud emadepäeval oma ema meeles pidada. Ja nüüd on sees kummaliselt tühi tunne, et emale helistada ei saa...\nIseenda "emadus" ei ole mulle kunagi eriti tähtis olnud. See on kuidagi lihtsalt osa elust. Samas on hästi armas, kui lapsed mulle pannkooke hommikul küpsetavad. Selliseid südamekujulisi, või natuke nagu südamekujulisi. Nii nagu käsi vabalt liikudes seda lubab.\nPildil oleme õe ja emaga millalgi 60ndate lõpus Pirita teel. Ma arvan, et see oli üks viimastest väljaskäimistest, kus isa ka fotoaparaadiga kaasas. Peale seda kulus aeg ainult suvilas tegutsemiseks, kus lapse jaoks oli rohimine ja maasikate eest hoolitsemine raskeks koormaks. Mängimine oli ju palju tähtsam. Emal oli ikka oluline, kuidas ta välja nägi, isegi siis kui tervis enam ei lubanud palju väljas käia. Õega oleme ühtemoodi, nagu õdedele kohane. Õieti ema õmbles ju meile alati ühesugused riided selga. Kleidid kampsuni all olid roosat värvi.\nSee kevad on olnud tõeliselt kummaline. Kuu aega tagasi käis üle kevadtorm, mis tekitas eriliselt õõvastava tunde. Polegi varem nõnda peaaegu et hirmul olnud. Vast ka sellepärast, et oli hilisõhtune aeg, pime ja külm. Ning päriselt polnud selge, kui pikalt vihm ja tull väljas on. Järgmisel päeval nägin siis juba eemalt vaatepilti, kus mu tavalisel koerajalutamisteel, suur kuusk kummuli (kaks vasakut pilti). Ja nüüd oli reedel jälle torm, veel tugevama tuulega (kohati 30m/s, mis mingi skaala järgi kannab nime "maru" ehk "karm torm"). Kõige parempoolne pilt näitab sama kohta. Aga nüüd on järgmine kuusepuu kummuli. Ees on näha eelmisel korral kukkunud puu känd...\nJa oligi nii, et parasjagu koolide ja töö lõpetamise ajal alanud torm tähendas sadu kõnesid Torontos, millele päästeteenistus enam vastata ei jõudnud. Kõige suurem mure, et elektriliinid olid maha tõmmatud, enamasti sellepärast et puud olid nendele peale kukkunud, aga ka puidust elektripostid pooleks murdnud. Kaks inimest said surma. Üks proovis liine eest ära tõsta, saamatu aru, et elekter oli ju sees. Teisele kukkus puu otsa. Samas oleks see kõik palju hullem olla, aga õnneks kestis kõik ainult mõne tunni. Õhtuks oli tuul palju rahulikum. Kui koertega välja läksime, siis avastasime veel ühe hästi suure leinapaju, mida alati imetlesime, siruli üle tee. Selle tüve läbimõõt oli peaaegu inimse pikkune. Ja maas lebas ta peaaegu et tükkideks kukkununa. Ma pole sellist asja küll näinud.\nVeel on näha, kuidas elektripost on pooleks murdunud. Ainuke, mis hoiatas inimesi mitte lähedale minemast, oli üksik oranzh ohukoonus. Elektriliinid surisesid ja lõikasid majaelanike väljapääsu. See puu oli veel alles laupäeva õhtul. Igale poole lihtsalt ei jõutud... Laupäeval oli veel ka kohti, kus elekter polnud tagasi tulnud.\nMeie vastasmaja kuusepuu pidi ka eluga hüvasti jätma. Õnneks vist saadi nii palju jaole, et latv sai ära lõigatud. Kuidagi hale on nüüd seda maja vaadata. Hiljuti oli veel üks vana jäme puu nende maalt maha võetud, sest muutus ohtlikuks. Meil õnneks midagi muud ei juhtunud kui et mõned kastid lendasid aias ringi ja lõigatud oksad, mis ootasid ärapanemist, läksid omapäi jalutama. Täpselt pole selge, kuhu. Ja toas istudes oli mingil hetkel tunne, et maja väriseb. Mõtlesin, et kujutan ette, aga kui Kirke sama ütles, siis vist ikka midagi oli...\nTänapäeva infomaailmas on iga inimene ka reporter. Siin mõned fotod Instagramist. Kõige hirmutavam vast puu, mis kukkus koolibussi ette. Õnnelik õnnetus, sest buss oli täis väikeseid koolilapsi... Kõige õnnetumad olid muidugi need, kellel puu läbi katuse tuppa tuli. Ning need, kellel katuseplaadid lendasid...\nLahe on näha tuttavat tegelast tele-ekraanil. Olen paar korda varem Iisak Andrellerist kirjutanud, eesti juurtega kandalasest, kes Eestiss oma juuri otsima läks ja sinna jäigi. Praegu elab Lõuna-Eestis ja peab kitsi, ning teeb kaasa rahvalikus ansamblis: Nedsaja küla bänd. Nüüd võistlevad nad TV3 konkrussis parima rahvabändi nime peale. Esimene etteaste oli minu meelest pea jagu teisest üle. Aga eks ma ole natuke erapoolik ka ;-) Samas, kui ei oleks, siis oleks ikka nende poolt hääletanud (kui siit kaugelt saaksin). Mulle lihtsalt meeldib Nedsaja poiste stiil rohkem. 13.aprillil on nad jälle võistlustules. Nii et hääletage nende poolt, kui saate, ja kui muidugi meeldib :-)\nTäiendus... Nedsaja küla bändist sai rahvabänd!!! Nad väärisid seda minu meelest mitmekordsest. Kõik teised olid ju ka toredad, aga ma ei tea, mis see on... rahvalik, rõõmu ja hingega esitatud lood... ei keegi saa nendele vastu :-)\nNatuke tuuline oli kolmapäeval\nKolmapäeval koertega välja minnes märkasin juba kaugemalt, et seal, kus tee peaks olema, paistab ainult roheline sein. Lähendes nägin juba ka kollast politsei hoiatuslinti (teine foto). Põhimõtteliselt oleksin pidanud nüüd otsa ringi keerama ja tagasi jalutama. Loomulikult pidin hoopis leidma parima viisi kukkunud puust pilte teha. Tegelikult oli mul nii kurb seda näha. Ilus suur kuusepuu, mille elutee katkes läänest tulnud kõva tuule käes. Kohati oli tuule kiiruseks kuni 25m/s, mis tähendab tormituult. Oksi ja risu oli ilm küll täis.\nMõni pahandas, miks kohe sama päeva õhtuks polnud kõik ära korjatud, aga kuulge inimesed... Nii palju oli siiski meie lähedal tehtud, et autod said sõitma ja inimesed üle muru kõndida.\nKuusel ei pidanud juured väga sügavale minema. Aga siin on üks netist leitud pilt, kus lehtpuu kummuli. Ma ei tea küll mis puus see oli. Pilt on pärit siit.\nMuud ilmajuttu ka... Täna sajab kerget lund :-)\n100 aastat elu...\nVahur Kersna on kokku pannud imetoreda saate Eestis elavatest saja-aastastest. Kuigi mind huvitas kõige rohkem esimene vanaproua (kellest olen juba korra kirjutanud siin), siis vaatasin saate lõpuni. Soovitan südamest. Tõmbab omamoodi joone alla (vähemalt minu jaoks), kuidas on võimalik nõnda kaua nii ärksana elada. Hoolimata sellest, et elutee pole sugugi väga kerge olnud. Põgenemised, vangilaagrid, piinamised... ja ikka olla nii rõõmsameelne ning täis elujõudu! Just see rõõmsameelsus ning positiivsus on minu meelest üks pika ea saladustest (kuigi head geenid võiks ka sündides kaasa saada ;-). Üks härradest räägib naerusära silmis, kuidas vangina kannatades mõtles ta ikka, et vaat kus rumalad... ei olnudki nii hull kui võinuks olla...\nEsimest korda jõudis minuni teadmine, kui tähtis on mitte alla anda ja igas olukorras midagigi positiivsest leida, kui lugesin Jaan Krossi autobiograafiat "Kallid kaasteelised". Ta oleks võinud oma Siberiteel nii kergelt oma elu saatuse kätte jätta, aga ta ei teinud seda. Kusagil oli tal ikka peidus jõud halvast olukorrast tervena välja tulla. Muidugi pole ju enam uudiseks, kui tähtis on meelerahu hoidmine, sest ainuüksi stress võib hulga haiguste põhjuseks olla. Ei ole vaja ka ei tea mille nimel lõputult rabeleda. Sellestki hakkan kuidagi tasapisi üha rohkem aru saama. Kuigi samas mõistan, kui tähtis see nooremana on. Muidu ei läheks elu sugugi edasi ;-)\nRaudsõrmus tulevasele insenerile\nKanadas on huvitav komme, mis sai alguse eelmise sajandi alguses - Ritual of the Calling of an Engineer. See on natuke nagu mingisse salajasse liitu kuulumine, kus tseremoonial osalevad vaid asjaosalised ise. 1922.aastal tuli selle mõttega välja Toronto Ülikooli professor Haultain, kes palus paljudele tuttava Mowgli lugude autoril Rudyard Kiplingul luua vastav protokoll, kuidas kõik täpselt läbi viia. Traditsiooni mõte on rõhutada töö eetilisust, et insenerid peaksid meeles, kui tähtis on oma tööd ausalt ja südamega teha, ning olla alati vähemkogenud kolleegidele toeks. Sõrmus oli algselt rauast - Mari valik- , nüüd ka roostevabast terasest. Ning antakse neile, kes on kohe-kohe oma õpinguid lõpetamas. Käiku läks see aastal 1925. Ühe müüdi järgi tehakse sõrmus 1907. aastal ehitamisel olnud ja kokku kukkunud Quebeci silla metallist (et insenerid ei unustaks, kui oluline on oma tööd korralikult teha, sest kehva planeeringu ja kontrolli pärast sai surma 75 töölist). Kuid see on tõesti ainult müüt. Sõrmust kantakse oma töökäe väikeses sõrmes, et keegi ei unustaks antud lubadust.\nMitte üks hing väljastpoolt ei tohi tseremoonial osaleda, ning mis ja kuidas seal asjad käivad jääb võõrastele saladuseks. On öeldud, et seda ei tohi mitte kellegagi jagada. Ma ei hakka isegi Mari käest küsima, mis täpselt tehti, sest ta on mul selline väga põhimõtteline neiu ;-) Nii palju ütles, et türdukuid, rääkimata blondidest valgetest neiudest, oli väga vähe. USA hakkas midagi sarnast tegema 70ndatel. Teiste riikide kohta ma ei tea. Eestis ei ole ka minu meelest midagi sarnast. Aga võiks ju olla ;-)\nNüüd on neiul veel ees viimane kuu projektiesitusega ja eksamitega ning siis peaks ta paberitega professionaalne insener (nagu siin neid kutsutakse) valmis olema. Ja kuigi ta on omandamas mehaanikainseneri diplomit, siis hetkel ootab teda ees inseneritöö, kus neid oskusi just väga palju ei nõuta. Oodatakse küll, et ta kõvasti juurde õpiks. Aga mul on tekkinud arusaam, et üks väljaõppinud insener ei löö ühegi töö ees põnnama 😊\nEmana aga tunnen, kuidas reaalsus on äkki kuidagi kohale jõudnud. Olen alati, kui ütlen, et tütar õpib mehaanikainseneriks, natuke nautinud seda inimeste ootamatut reaktsiooni (paar päeva tagasi näiteks Marist aasta vanune ehitusinsenerist eesti noormees, kelle silmad üllatusest/imetlusest kergelt suureks läksid). Aga ega ma päriselt pole süvenenud, kuidas ta kunagi insenerina ka töötab ja kui fantastiline see kõik on. Võin samas endal pead paitada, sest tänu minu väikesele torkimisele pani ta võimalike õppealadena viimase valikuna erinevate insenerierialade hulgas just mehaanika eriala kirja (tal oli viimasena materjaliinsener valitud).\nNii vahva rahvahääletus minu meelest... Laulupeo auks, mis tähstab oma 150. sünnipäeva järgmisel aastal, antakse välja uus 2eurone münt, mille jaoks on noored oma ettepanekuid esitanud. Küll on hea, et ma enne tähtaja lõppu selle leidsin. Aega on veel pühapäevani, et oma hääl anda siin. Pean ütlema, et mulle meeldivad kõik. Eriti need, kus on näha selgelt lapsekätt. Aga ma ei ütle veel milline ;-) Vaatame, milline lõpuks võidab.\nAndsin hääle 10-nesele Kaarlile. Võitis hoopis Grete-Lisette. Kelle töö on tegelikult see, mis mulle samuti väga meeldis. Häält talle ei andnud, sest nagu nimetasin, oli see lapselik joonistus hästi tore. Kõik ei pea alati viimse peal ilus olema ;-)\n... kõigile, kes täna meil siin panka tulevad :-) Mõtlesin äkki, et miks mitte! Ma tean, kui rõõmsaks mind teeb fakt, kui keegi ootamatult lilleõie kingib. Eriti veel rahvusvahelisel naistpäeval. Viimasel ajal on siingi hakatud natuke rohkem naistpäevast rääkima, kuigi mitte nii laialt, et mehed kiirelt lillepoodi tormavad. Panganduse seisukohalt võiks tuua aga siit maalt välja fakti, et naistel oli veel 60-ndatel keelatud enda nimel laenu võtta (olen seda mõningate vanemate eestlastega vesteldes teada saanud). Nad said õiguse omal käel ilma mehe allkirjata iseenda nimel konto avada aastal 1964!!! Krediitkaardist ei tasunud unistadagi. Päris huvitav on lugeda Wikipedia nimekirja, kuidas naised läbi aastasadade tasapisi õigusi juurde said (siin kanada naiste ajalugu). Ja kui mõelda, kui nii paljudes riikides on olukord endiselt üsna nutune, siis on selge, et meil on veel pikk tee minna...\nLaulud - laulud...\nElina Nechayeva läheb Eestit esindama. Mille üle ma üldsegi kurb ei ole ;-) Millegipärast oli mul peale esimest laulude kuulamist just selline mõte, et tema läheb! Sest ükski teine laul ei kõnetanud mind kohe mitte kuidagi. Imestasin, et tavaliselt on ikka mitu viisi, mis mu hinge helisema jäävad. Ainult üks teine lugu jäi veel kõlama. Ja see oli Vajé - Laura (Walk With Me). Eriti meeldis mulle nende video, mis isegi Kirke arvates väga cute oli (lõpukaadrid panid õrnalt õhkama). Paljude lauludega on suur viga selles, et millegipärast ei pääse nad laval korralikult püünele. Sama oli Laura looga eelfinaalis, aga minu meelest finaalis säras ta juba päris hästi. Elina aga on algusest peale väga kümne (kaheteistkümne) peal esinenud. Kuulasin laulude stuudiovariante ja pean nüüd juba ütlema, et ega meil eestlastel muusika poolest viga polegi. Kuidas Elinal minema hakkab? Nii palju kui teiste riikide esindajate laule olen jõudnud kuulata, siis paneks ta küll sinna tippu. Aga eks see võistlus ole täiesti ettearvamatu. Sest oleme nii väga erinevad. Õnneks, sest maailm oleks muidu väga igav.\nVeel finaalist... Mulle meeldisid saatejuhid nagu nad olid. Sepa ja Avandi tandem kipub viimasel ajal kuidagi pingutatud olema. Rahva ootused panevad vist neile koorma kaela, mida on üha raskem vedada. Nii et eraldi ongi juba toredam neid näha. Vaheklipid olid lahedad. Kuigi Ma tahan pääseda Eurovisioonilie klippidele ei saa miski vastu. Samas paneks nüüdsed videod nende sappa. Sest need imelikud Eesti mehe nukufilmid mind väga ei kõnetanud (välja arvatud arvuti ees istumine). Kõige-kõigem oli aga Evelin Võigemast, kes esitas laulu Elastiknaine. Kui keegi viskas õhku küsimuse, kus sellised naisi saaks, sest pole ju, siis probleem on vist selles, et eesti mehed on tubliks hakanud ja ei jookse perede juurest ära ;-) Minu tublidus tuli just sellest, et isa kodus nii vähe oli. Pidi ise ju hakkama saama. Nüüdki pean end vahel näpistama, et ... ära tee... mees on ju kodus... kes võiks teha...\nEV 100 Torontos\nJust nõnda säras eile õhtul Toronto silt raekoja ees eile õhtul. Ikka sini-must-valgena. Ka CN-torn säras meie lipuvärvides, igal täistunnil pool tundi.\nHommikul olime peaaegu et täpselt kell 10 Torontos Nathan Philips Square'il ehk siinsel raekoja platsil. Metroos päevapiletit ostes müüs lahke (tõenäoliselt kusagilt endisest Jugoslaaviast pärit) mees meile kahe asemel ühe päevapileti. Ma proovisin küll hästi aus olla ja väita, et üks lastest on siiski vanem kui 19, aga Tomi sõnade järgi oli härra mulle silma pilgutanud ning lausus, kuidas tema meelest see küll tõsi pole. Lõpuks andis ta mulle raha tagasi ja ühe pileti. Ma ei hakanud rohkem vaidlema. Tuju tegi heaks ka tema uurimine, mis lipud meil käes on. Ning tema head soovid Eestile! Lippude kohta päris hiljem veel mõni uudishimulikult.\nInimesi võis tõesti kusagil tuhande ringis olla. Minu jaoks tohutult suur hulk tuttavaid nägusid. Aga ka neid, keda varem eriti näinud pole. Soovisime muudkui üksteisele palju õnne aastapäeva puhul :-) Selline natuke pidulik tunne tekkis. Hästi tore oli, et kohal oli palju päris pisikesi ja noori. Tundus, et nii ümmargune tähtpäev tõi välja ka need, kes enamasti eemale hoiavad. Laulsime mõned laulud, kuulasime kõnesid. Kõike seda võib vabalt siit vaadata või siit. Siin hulk pilte, kaasa arvatud see, mis Tomist siin kõrval. Ja siin veel. Hästi palju on toredaid fotosid lastest. Tõesti hästi-hästi vahva! Isegi Mari ja Kirke olid natuke põnevil kogu asjast. Ja ei tekkinud kordagi vaidlust, et nad ei viitsiks kaasa tulla ;-)\nLisaks lippudele oli mul rinnas heegeldatud lipuvärvides lill. Õieti küll hakkasin neid heegeldama oma teekannusoojendaja joaks. Aga siis vaatasin, et sobiks mulle hästi jope peale panna. Vabariigi aastapäev on ka mu onutütre tütre sünnipäev. Nii et järgmise foto saatsin talle tervituseks Rootsi.\nSuurelt platsilt jalutasime üle tee Sheratoni keskusesse. Mis minu jaoks omamoodi tähtsusega. Suvel olin ju seal Võitmatute mängudega seoses 11 päeva. Imelik oli sisse astuda hoonesse, kus polnudki samasugust sagimist ja tegutsemist nagu mul meeles on. Aga... mingil hetkel kuulsime shoti torupillide helisid. Hiljem nägin oma Invictus mängude "kolleegi" FB lehel teadet, et tal oli eile toimunud üks pidu (ta kuulub siinsesse nn kaitseväkke). Oleks ma teadnud, oleks läinud ja ta üles otsinud ;-) Siin mõned pildid linnaplatsilt:\nLeia üles Mari ja Kirke:\nSheratonis toimuva kontsert-aktuse korraldajaks oli Toronto Eesti Selts. Kui nad sellega alustasid, siis lasid esialgu müügile 400 piletit, mis müüd aga mõne nädalaga läbi. Seda juba eelmise aasta alguses. Kuna huvi oli nii suur ja paljud jäid ukse taha, siis pandi inimesi ootejärjekorda. Kuni suudeti suurem saal üürida. Pileteid sai veel 200 juurde. Mis aga samamoodi kadusid kui kuumad saiad.\nMingil hetkel teatati, et on veel üks pea korraldaja Eesti Majas. Kus pileteid umbes 400 (kuigi tõenäoliselt siiski tuli vähem rahvast). Sinna ma juba pileteid ei ostnud. Sest ega need päevasedki just väga odavad polnud. Saime kõhud täis. Lõpetuseks oli ikka eestilikult kringel ka laual. Kuulasime erinevaid tervitusi erinevatelt poliitikutelt ja teiste rahvaste esindajatelt (ikka lähinaabritelt, kaasa arvatud Poola). Millegipärast ei olnud Eesti saadik Gita Kalmet kõnet pidamas. Tavaliselt on ta alati selliste oluliste sündmuste keskmes. Ju siis polnud see talle väga oluline, või arvas, et õhtune pidu on tähtsam. Sest seal oli ta küll platsis.\nMis minu meelest väga imelik. Eriti arvestades, et tervituste hulgas loeti ette isegi Kanada peaministri oma... Kõneles üks senaator ja parlamendi esindaja Peter van Loan, kel eesti juured. Aga samas võis olla, et väärikas proua lihtsalt ei jõudnud hommikuks kohale või oli tal mingi muu tähtis põhjus. Nii et ma võin praegu väga ebaõiglane tema suhtes olla. Ja päriselt pole ju sel lõpuks tähtsust. Kes jõuab kõiki neid kõnesid lõputult kuulata ;-) Esinesid Võlukeeled Eestist ja Leiki Kopvillem oma bändiga (ta laulis oma isa laule ning muidugi oli kurb, et isa ise kohal enam ei saanud olla... aga need, kes usuvad, võivad teda kusagil pilvepiiril jalga muusika rütmis kõlgutamas ette kujutada) ja muidugi koolikoor. Laulsime ühiselt mõned laulud. Tore, et kavas sõnad olemas olid ;-)\nPaistab, et meil oli päris tore olla ;-) Mari kõrval on noormees, kes laste mängukaaslane juba vanast ajast. Siin on ka näha, et meil kolmel on minu süstikpitslilled rahvusvärvides rinnas. Kanname ka ühtlaselt musta, mille pealt nad hästi välja paistavad. Rahvariideid ei hakanud keegi selga panema, sest õhtul pidime edasi minema. Ülemisel fotol on ema-tütre pilt. Ema oli kunagi lasteaia kasvatajaks, kui minu tüdrukud seal käisid. Ta ei õpetanud küll neid, kuid mäletas hästi neid hästi blondide peadega tüdrukuid :-D\nMari lahkus millalgi kahe ajal, et minna Pokemoni mängima. Ja kui me nelja ajal liikuma hakkasime, siis teatas Kirke, et tahab oma sõpradega minna Eesti Majja teisele peole. Eks me olime natuke kurvad, et ta ei tulnud meiega Tomi sugulaste juurde, kus meie kasulapselaps. Aga lõpuks on ta küllalt suur, et teha oma otsuseid, kus tal toredam on. Meie istusime Tomiga trammile ning sõitsime lääne poole.\nAstusime enne veel LCBOst läbi, mis on siin alkomüügi koht. Seal järjekorras seistes märkas kõrval olevas kassas kassapidaja meie lippe ja õhupalle ning hõikas: "Oi, Eesti tähtpäev! Meil oli see hiljuti. Olen leedulane." Kui ära hakkasime minema ja temast möödusime, siis küsis ta, kas CN-torn valgustatakse ka Eesti värvides. Nii nagu Leedu auks tehti. Küll oli armas selline tähelepanu :-)\nVeetsime toreda õhtupooliku. Külas oli veel üks eestlastest abielupaar, kel minu tüdrukutest paar aastat noorem tütar. Mul oli natuke kahju, et ma neid varem kokku polnud viinud. Sest tundus, et neil oli üsna palju ühist. Anime huvi, jaapani keel jne. Ja, õigus, Mari ilmus oma Pokemonide püüdmiselt ka platsi. Kirke oli vahepeal juba Eesti Majast lahkunud ja käinud kesklinnas. Saatis mulle SnapChatiga pildi Toronto sildist. Sealt läks ta juba koju, et koerad välja lasta. Neil oli ka liiga pikk päev kodus istumist. Aga nad on õnneks päris kannatlikud. Ja pahandust tavaliselt ei tee.\nEnne 11 teatasin, et kui tahame näha Toronto silti ja CN-torni Eesti värvides, siis on viimane aeg lahkuda. Ja nõnda me siis jälle trammile kiirustasime. Õieti küll võttis buss meid peale, sest trammidega sellel liinil on mingi probleem. Ja palun, siin see CN-torn on. Elagu Eesti!\nVeel kord lingid: video: siin või siin (Kirke ja Tom tervitavad lõpupoole ka). Siin hulk pilte. Ja siin veel.\nMida tähendab EV100 mulle...\nEV100 on pidupäev, mille peale sada aastat tagasi vabariigi loomise juures olnud julged mehed ja naised kindlasti heast meelest pead noogutaksid. Vaevalt et nad just siis nii kaugele oskasid mõelda. Palju tähtsam oli oma riik kindlatele jalgadele saada.\nMa olen sündinud Eestis, kus vabariigist valjult ei juletud rääkida. Alles värske koolijütsina sain esimesi märke, et maailm mu ümber pole see, mis ta võiks olla. Sain teada, et Eestil on oma lipp punase kõrval, kui kunagi väljas mängides leidsin ühe väikese sini-must-valge lipumärgi. Mida ema soovitusel igaks juhuks ainult enda teada hoidsin. Südamesse puges teadmine, et riigi poolt paljukiidetud vabadus on tegelikult valesid ja aukusid täis. Teismelisena sattusid mu kätte okupatsioonikorravastased lendlehed. Millise põnevusega ja samas ärevusega me neid sõpradega lugesime. Ning minu mõtetes idanes otsus „suurena“ kindlasti oma panus anda Eesti heaks, kui mitte vabadusvõitlejana, siis vähemalt naisena, kes toob ilmale kümme tublit eestlast. Et eestlased mitte siit ilmast ära ei kaoks. Loomulikult juhtus nii, nagu paljude noorepõlve unistustega, mis unistusteks jäävad.\nPäris vabadusvõitlejat minust ei saanud, kuigi 80-ndate aastate tudengina olin minagi osa laulvast revolutsioonist, sest vabaduse seeme oli eestlastel aastal 1918 juba sisse süstitud. Sõnul kirjeldamatu on see tunne, mis meie kõigi sees oli, kui saime avalikult lehvitada kolmevärvilist lippu ja laulda laule, mis nii kaua keelatud olid. Ning kuigi ma olude sunnil enne Eesti taasiseseisvumist hoopis Rootsi ja hiljem Kanadasse sattusin, siis pole see mitte ära võtnud uhkust eestlaseks olemise üle ja rõõmu kõigi Eesti saavutuste üle. See on pigem teinud minust palju suurema eestlase, kes oskab hinnata seda, mis meil praegu Eestis olemas on. Olen suutnud sama tunnet kasvatada ka oma võõrsil sündinud lastes, kes tihtipeale ütlevad esimesena, et nad on eestlased. Ning mul on südamest hea meel, et kunagi oli olemas küllalt pealehakkamist ja olude ärakasutamist, et Eesti Vabariik üldse 100 aastat tagasi loodi. Sest… kes teab… Eesti ajalugu oleks võinud olla hoopis teistsugune, kus eesti keel ja kultuur võõra võimu all hääbub. Nii et suur aitäh meie julgetele esivanematele ja palju õnne kõigile Eesti Vabariigi 100.sünnipäeva puhul! Nüüd pole muud, kui sihiks seada järgmine 100!\nSiin veel mõtteid teiste sulest.\nSüstikpits lilled Eesti lipuvärvides. Pole veel päris selge, mis homme selga paneme, aga kaunistused on olemas 🙂 Ise olen tulemusega väga rahul. Tundus, et mu neiud ka.


juuni | 2017 | Läbikäigu köök\nKuna ikka on hirmus palju rabelemist, siis on mul viimasel ajal kaht sorti toitu. 1: tomat pluss mingid lehed (lehtsalat, võilill, naat ja/või piimanõges või kõike läbisegi), vahel ka kurki-sibulat-piparmünti, ja midagi veel. Majoneesi otsa, vahel hapukoort või jogurtit ka, ja nii me sõidame. “Midagi veel” on see ollus, mis jääb üle A. einetest, mida ta teeb siis, kui mina magan või kuskil tantsutrennis olen. Ühel päeval oli see “midagi veel” tatar, täna aga hoopis pelmeenid, mis A. varasemast pelmeenisöömisest üle jäid.\nTähelepanek: piimanõgese kerge karedus sobib tatraga hästi.\n2: suitsupõsega kartuliomlett või praekartul praemunaga (erinevus on selles, kas muna on klopitud ja ühtlaselt laiali või eraldi, maitse on sel juhul erinev) pluss salat. Salat on nagu ülalpool kirjeldatud, ainult et “midagi veel” võib sel juhul välja jääda. või õigemini, siis ongi omlett või praekartul ise see “miski veel”. Selle vahega, et siis on “miski veel” värskelt ekstra tehtud.\nNii et kokkuvõttes söön ma praegu ainult üht sorti toitu.\nTähelepanek: variandis “praekartul praemunaga” selgus, et kilu sobib sinna juurde. Miks ei peaks tegelikult sobimagi? Kilu sobib ju kartuli ja munaga eraldi võttes ka.\nürdid, kala, kartul, kilu, kurk, lehtsalat, muna, muu umbrohi, panniroad, salatid, sibul, suitsuliha, tatar, tomat\tLisa kommentaar\nVeel üks kiire nuudlisalat\n… mis on väga mu tavalise nuudlisalati moodi.\nÜhesõnaga, keetsin pisikesi niitnuudleid (umbes kolmandiku või neljandiku pakki), hakkisin kolmveerand suurt tomatit, pool sibulat, paar petersellivõsu kaussi üksteise otsa; kurnasin nuudlid ja valasin kuumalt ülejäänu otsa, lootuses, et nii saavad petersellid parasjagu blanšeeritud; tükeldasin sinna veel ühe keedumuna (A. päeval keetis), kuus-seitse vürtsikilufileed, neli oliivi ja pudistasin otsa paar kahvlitäit kappareid; ja natuke kitsejuustu laastutasin sinna otsa. Natuke kuivatatud tomatitest üle jäänud õli, natuke oliiviõli ja kõik segamini. Terve see söögitegu võttis vast 10 minutit.\nPäris tummine maitse tuli ja sobis nii isu kui kõhuga. Tõsi, fetaversioon meeldib mulle vist siiski rohkem. Aga ka kiluga variant polnud laita.\nMõtlen, et huvitav, kuidas oleks siis, kui muna asemel panna rohkem juustu.\nKogus – tuli priske üheinimeseports või kaks lahjat portsu – tähendab, ma oleks võinud osa A.-le jätta, kui ta oleks tahtnud, ja söömaaega millegi muuga täiendada, aga ta hakkas juba magama minema, nii et sõin selle lihtsalt ära. Selline salat ei seisa ju.\nürdid, juust, kala, kilu, makaronid, muna, oliivid, salatid, sibul, tomat\tLisa kommentaar\nSünnipäevast saadik: rabarberikoogid (ja esimene kohtumine mädamunaga)\nKui Taliesin Hispaaniast tagasi oli, kohtasin teda poes ja leppisime kokku, et ta tuleb mulle külla ja ma teen kooki. Otsustasin biskviitkattega rabarberikoogi kasuks. Läksin koju, sõni ja siis segasin samasuguse pehme muretaina nagu sünnipäevapidude aegu tehtud munavalgevahukattega koogi jaoks: kogused olid umbes poolteist klaasi jahu, 2 spl suhkrut, 100 g võid, 2 munakollast; segamise järjekord selline, et või suhkruga segamini ja heledaks, munakollased ükshaaval juurde, kõige lõpuks jahu. Panin ahju kuumama, mätsisin taina mööda ahjupannipõhja laiali ja panin jahedasse, ja ise läksin rabarberi järele – 2 suurt jämmmmedat vart – ja umbes selles vahes jõudis Taliesin kohale.\nAhi sai kuumaks, pistsin põhja ahju ja puhastasin-tükeldasin rabarberid ära; järgmiseks segasin need nii umbes 3-4 spl suhkru ja natukese kaneeliga. Vaatasin, põhi oli enam-vähem tahedaks saanud, valasin rabarberid peale ja pistsin uuesti ahju.\nMul oli mikserikannus juba 2 munavalget, mis olid muretaina-kollastest üle jäänud – mõtlesin, et las saab väheke vahusem ja munavalgesem biskviit; lahutasin edukalt veel kaks muna; aga järgmine muna lödises sõrmede vahelt mikserikannu ja mul võttis natuke aega, enne kui aru sain, et nii segamini kollane ja valge peab küll mädamuna tähendama.\nOlin meeldivalt üllatunud – see ei haisenud üldse tervet kööki täis, kõigest nagu mõni peenemat sorti haisev juust. Aga neid munavalgeid ma igatahes kasutada enam ei tahtnud, nii et need lendasid komposti ja lahutasin uuesti kolm muna, seekord kõik ettevaatlikult – kõigepealt tassi kohal katki, nina juurde ja alles siis valge mikserikannu, kollane kaussi. Mis tähendab, et algse munavalgevahuse biskviidi asemel kujunes hoopis munakollasevahune biskviit.\nVahustasin valged kõvaks vahuks, poole pealt lisasin 4 spl suhkrut; seejärel ajasin munakollased vahtu, lisasin 4 spl jahu ja ajasin ka selle ülbelt kohe mikseriga segamini, selle asemel, et seda hellasti kõige viimasena sisse segada; lõpuks segasin lusikaga ka valgevahu sisse. Koogipõhi koos rabarberiga oli kogu see aeg küpsenud, aga polnud õnneks isegi mädamuna-aktsioonide ajaga kõrbema läinud. Valasin talle biskviittaina peale ja keerasin selle kuumuse peale, mis on käreda ahju näitude arvates 120 kraadi.\nKui valmis sai, söödi see suure kiirusega ära. Taliesin ütles, et see meenutab talle ema tehtud lapsepõlvekooke, mida ema enam ei tegevat.\nLäks paar päeva mööda ja mulle meenusid hapupiimajäägid ja üldse oli kook majast otsas. Üks hapupiimajääk ei kõlvanud enam, teise päästmiseks oli viimane aeg. Hakkasin tegema oma tavalist hapupiimakooki (ainult et rabarberiga) – 150 g rasvollust (võtsin jälle õli ja võid segamini) poole klaasi suhkruga segamini, siis klaas hapupiima ja natuke alla kahe klaasi jahu, millele tuleb enne ülejäänuga segamist 1 tl soodat hulka segada – aga avastasin poole pealt, et seda hapupiima on liiga vähe. Leidsin kapist pooliku kohvikoorepaki ja kompenseerisin sellega ja lõpuks ka natukese hapukoorega. Jäin murelikuks, et selline segu ei anna küllalt hapet, et soodaga reageerida ja lisasin ka tiba sidrunhapet – ja alles siis meenus, et ma tahtsin ju rabarberit ka panna. Noh, olgu, saab siis hapum kook. Tükeldasin jälle paar jämedat rabarberivart ja segasin tainale sisse pluss natuke kardemoni ja vanillisuhkrut. Ja ahju (minu ahju pügalate järgi 160 kraadi).\nKui valmis sai, oli mumst natuke vähe magus, niisiis siputasin ta läbi sõela vanillisuhkruga üle. Sobis hästi jäätisega. A. oli väga rahul, mina avastasin oma nördimuseks, et osa soodat ei olnud piisavalt hästi segunenud ja ma sain selle oma suhu. Teinekord tuleb sooda ikka läbi uhmerdada, ei saa loota selle peale, et litsun kogunenud kamakad lusikaga laiaks. Aga koogi tekstuur oli tore (ja jäätisega oli TÕESTI väga hea).\nKolmanda koogi tegin selle peale, kui ma tõin poest posu allahinnatud plekilisi banaane. Vaatasin seda hunnikut mõtlikult ja sain aru, et neid kõiki võib olla raske ära süüa. Ja otsisin endale veebi pealt sellise rabarberi-banaanikoogi retsepti.\nAinult et kuna ma olen teistmoodi laisk ja läbematu kui retsepti kirjutaja – mina ei viitsi näiteks köögikombaini pesta, ennem segan kõike käsitsi – siis käis mul asi nii: tampisin 3 banaani pudrunuiaga sodiks, segasin poole klaasi suhkuru ja 50 g või pluss 4 spl õliga (viitsimata õieti äragi oodata, et või päris pehmeks läheks), kloppisin lusikaga sisse 2 muna ja 4 spl hapukoort ja vist 4 varre (seekord mõõduka varre) jagu rabarberit (avastades alles pärast seda, et retsept ütles, et rabarber kõige lõpuks), lisasin vanillisuhkrut (ma hakkan vanilli kui niisuguse maitset juba mõnevõrra aktsepteerima, nt rabarberiga – selge acquired taste), kaneeli ja 2 klaasi jahu. Ja küpsetasin oma ahju 160 näidu peal.\nKuna ma küpsetasin ahjupannil, mitte vormis, siis oli küpsemisaeg kindlasti alla 50 minuti, pool tundi ehk tuli ära; ja ometi tundub tulemus mulle väheke kuivavõitu. Vbla oleks rohkem rabarberit pidanud panema (mul oli seda vist tõesti pigem poolteist kui kaks klaasitäit). Samuti leidsin jälle, et magusam võiks olla – nähtavasti rabarberi eripära, kui ma juba mitmendal koogil suhkrukogust valesti arvestan. Aga noh, selline okei kook. Jällegi sobis jäätisega.\nJa nüüd tegin pärmitaina-rabarberikooki (sest mul oli lihavõttest saadik külmkapis kuivanud pool pakki pärmi, mille ma otsustasin eile pehmeks leotada) – lähtusin saiade-pirukate-kookide raamatu vormisaiaretseptist. Pärmitainas oli eelkergitusega (pool pakki pärmi, natuke suhkrut, umbes poolteist klaasi vett), pärast vahustasin poole klaasi suhkruga umbes 50 g pehmet võid ja sortsu taimeõli, seejärel segasin sisse ka kaks muna, valasin selle kõik tainasse ja lisasin veel umbes poolteist klaasi jahu ja tiba kardemoni; kloppisin, määrisin panni võiga kokku, panin taina pannile ja ahju kuuma, ise tõin 3 jämedat rabarberit ja hakkisin ära, puistasin nad toore koogi peale ja siputasin natuke suhkrut-kaneeli peale; ja ahju. Leidsin, et tahan ka riputist ja segasin umbes 50 g võist, 3 spl suhkrust (millest osa oli pruun) ja veidi rohkem kui poolest klaasist jahust selle kähku kokku. Piilusin kooki ja kui tundus, et ta on juba tahedam, panin riputise peale. See aktsioon teda igatahes ära vajuma ei pannud.\nÜhel hetkel oli riputis pealt liiga tumedaks läinud, ma keerasin tule ära ja jätsin koogi alumisele siinile tahenema; aga kui ma ta välja võtsin, siis nüüd oli ta tõesti ära vajunud. Saab näha, kas keskelt on ka nätskeks jäänud või ikkagi läbi küpsenud.\nPS: maitsesin ära. Otse rabarberi alt oli nätske, aga mulle see isegi meeldis; põhja alt oli ilusti ära küpsenud. Mõnus pehme sai all, hapu – isegi veidi kootav – nätske rabarbrine kiht vahel ja krõbe riputis peal. Mina olen väga rahul. A. pole veel proovinud; minu ennustus on, et ta ütleb, et hapu või saiane vms, sest ta pole just eriline pärmitaina fänn. Aga kui talle see ei istu, las tema sööb siis seda banaanikooki, mis pole veel otsas – minu jaoks on see natuke lääge, aga talle sageli sellised just meeldivadki. Me räägime siin inimesest, kes sööb regulaarselt Nutellat jms magusaid lögasid.\nKahtlustan, et üks põhjus, miks see viimane kook mulle nii väga maitseb, on ikkagi see, et ma ei pannud seekord teragi vanillisuhkrut – ainult kardemoni ja kaneeli. Ei ole minust veel päris vanillisõpra saanud.\nbanaan, koogid, muna, pärmitainas, rabarber, või, vürtsid\t1 kommentaar


Aastapäev, valentinipäev ja Marko sünnipäev\nkuustikkati veebruar 26, 2019 Tai\nVeebruar on minu ja Marko jaoks üks kreisi kahe sünnipäeva, aastapäeva ja valentinipäevaga maratontähistamise kuu. Õnneks oleme mõlemad seda meelt, et panustame tähtpäevadel tegevustesse, mida mõlemad naudime. Kingituste kui asjade vahetamine oleks meil keeruline – lisa kohvriraskused tunduvad mõttetud ning ega siin palmisaarel millegi järgi vajadust ei ole ka. Usun, et just tänu sellele on meie veebruar jätkuvalt mõnus ja pingevaba.\n10.02 – meie aastapäev\nTähtpäevaks osutus seekord meie esimene täispikk Koh Tao päev.\nSeitse aastat koos kasvamist ja ikka veel mitte suureks saamist\nSeekord veetsime selle päeva lihtsalt mööda saart ringi sõites, avastades ning seitset (!) erinevat kohvikut külastades. Üks kohvik iga koosveedetud aasta eest?\n14.02 – valentinipäev\nValentinipäevaks tekkis mõte kaks aastat tagasi Koh Lantal tehtut korrata ning päikesetõusu vaatama minna.\nMõeldud tehtud! 360 vaatega baar oli küll ise kell pool seitse hommikul suletud, kuid õnneks pääsesime vaatetorni sisse. Samuti olid valentinipäeva vaimus juba südamekesed ja roosikesed igale poole valmis sätitud. Võtsimegi oma padjanäod ja kodutehtud arbuusimahlad kaasa ja ootasime.\nTuli välja, et me ei olnud ainuke paarike, kes sellele mõttele tulid ning pidime oma väikest platvormi veel kahe inimesega jagama. 😀\nJa üldse, tegemist oli kõige nõrgema päikesetõusuga, mida me näinud oleme. 😀 Ei mingit värvilist taevast ja korra oli isegi tunne, et ka päikest ennast ei olegi tulemas.\nLõpuks andis küll ka päike ennast näole, kuid arvestades kui imelised siin päikeseloojangud on, siis see tõus jäi küll alla igasuguste standardite. 😀\nNõrk päikesetõus sai aga hüvitatud imelise päikeseloojangul õhtusöögiga viie meetri kaugusel veepiirist. Siin on üks veidi uhkem restoran Whitening, kus saab lihtsalt eluhead Khao Soi-d – Põhja-Taile omast toitu, millesse ma Chiang Mais armusin.\n16.02 – Marko sünnipäev\nSeda oli aimata, et me esimesel nädalavahetusel kohe sukelduma minna tahame. Kuna ühtlasi sattus see Marko sünnipäevale, jäi minu ülesandeks päev orgunnida ja õige sukeldumispood valida. Tegemist on keerulisema ülesandega kui esmapilgul tunduda võib, sest siin imepisikesel saarel on üle viiekümne sukeldumispoe! Just sukeldumise poolest Koh Tao kuulus ongi ning vähemalt paar aastat tagasi oli Koh Tao maailma üks soodsamaid endiselt häid sukeldumiskohti. Hinnastamine on siin kusjuures kavalalt tehtud – mida rohkem sukeldud, seda soodsamaks läheb. Seega kui juba ühe firmaga alustad, on põhjust nendega ka jätkata.\nPärast googeldamist, Tripadvisori, Facebooki ja Instagrami läbi kammimist, suutsin välja valida neli poodi ning ühel lõunal läksingi rolleriga neid üksi läbi sõitma. Juhtus nii hästi, et esimene koht võlus mind kohe ära ning osutuski valituks. Siiani oleme väga rahul ja soovitaksin julgelt teistelegi Big Blue Diving Koh Tao sukeldumiskeskust.\nEsiteks oli müügimees ilmselgelt oma töös väga hea, mõnusa jutuga ja samas mitte pealetükkiv. Teiseks, kui oma varem esinenud kõrvamuresid kurtsin oli ta tohutult proaktiivne, andis tasuta tablette, mida 1 tund enne sukeldumist võtta ning pakkus mulle ka kohe lisalahendusi. Nimelt tegimegi lõpuks nii, et ma läksin divemasteriga kahekesti 10m sügavusele ning alles siis tuli ülejäänud seltskond assistendiga meile järgi. See tegi alla minekut pingevabamaks, sest ma ei pidanud muretsema, et teised mu järgi ootaksid ja oma hapniku raiskaksid. Viimaks meeldis meile ka väga by the book ja korralik organiseeritus ning see, et ühe divemasteriga oli kaasas 4 inimest (mõnes kohas on rohkem).\nBig Blue Divingul on iga päev kaks plaanipärast sukeldumisreisi – varahommikune, mille jaoks tuleb kell 6:15 platsis olla ning pärastlõunane, mille kogunemine on alles 12:15. Praeguseks oleme laupäeviti mõlemal korra käinud.\nHommikune esimene sukeldumiskoht on saarest kaugemal, sügavam ja ägedam – see õigustab ka ärkamise kellaaega. Pärastlõunane reis oli jälle tore, sest rahvast oli nii paadis kui vees vähem. Lisaks olime stardi ajaks ennast välja maganud ning kolm tundi tööasju teha saanud.\nMinekuks valmis sünnipäevalaps. Ärkasime kell 5:20 – kes teeb endale sünnipäeva hommikul vabatahtlikult nii? 😀\nVarustus välja valitud oli väike paus, et restoranist kohvi võtta ning seejärel minek! Esmalt longboatiga laevani ja seejärel suure laevaga esimesse sukeldumiskohta.\nLaevas seadsime oma varustuse valmis ning saime ülevaate esimesest sukeldumiskohast. Samuti kordasime üle mõned olulisemad käemärgid ja reeglid.\nEsimene sukeldumispunkt oli Chumphon Pinnacle, mis asus Koh Taost 45 minuti kaugusel. Sellel päeval oli nähtavus kahjuks päris kehv, kuid sukelduda oli ikkagi äge. Täiskuu oli kolme päeva kaugusel ning instruktorid ütlesid, et umbes nädal enne ja pärast ongi tavaliselt vesi sogasem. Varsti peaks kõik juba parem olema, seega saame sinna märtsis tagasi minna. Teine divesite oli Twins, kus oleme nüüdseks juba kaks korda käinud.\nLeidsime Markoga mõlemad, et esimesel sukeldumisel läks nii palju mahti inimestel silma peal hoidmisele ja hingamisele, et kalu väga nautida ei jõudnudki. Näiteks korraks oli olukord kus ma enda arust läksin divemasteri järgi kui Marko järsku teisele poole vehkima hakkas ja mind segadusse ajas. Selgus, et olin ennast võõra inimese sappa seadnud.\nMinu üllatuseks ei olnud mul Chumphonis kõrvadega praktiliselt üldse probleeme, v.a. korraks kui teisi ootama jäime. Selle üle olin megarõõmus, kuid laeva naastes tundsin, et kõrvad olid ikkagi veidi imelikud/valusad. Leidsin, et jätan igaks juhuks teise sukeldumise vahele ning jään laevale raamatut lugema. Tunduvalt lihtsam oli seda otsust vastu võtta kui on teada, et järgmine nädal saab niikuinii uuesti tulla. Ja esimene alla minek oli nii sujuv, et pigem jätsin sellest päevast endale positiivse kogemuse.\nMarko minemas teisele ringile.\nÜlimat positiivne on see, et nädal hiljem kui läksime pärastlõunasele sukeldumisele, sain ilma igasuguste probleemideta kaks sukeldumist tehtud! Tunnen ja loodan, et vaikselt lähevad asjad paremuse poole. Lisaks Twinsi taaskülastamisele käisime kohas nimega Junkyard, kus olid inimeste poolt vette paigutatud kujud (naise büst, Sydney Harbour Bridge, wc potid, auto jm). Need kujud on head kohad korallidele kasvamiseks ning kaladele meie eest peitu pugemiseks.\nTavaliselt hingavad naised vähem ning hapniku kulub vee all aeglasemalt. Aga ilmselt kuna ma ikkagi veidi muretsen oma kõrvade pärast jm, siis ma hingan nagu mees. 😀 Või ei, ma hingan rohkem kui keskmine mees. Kui minul oli paagis ainult 70 bar-i õhku alles, siis Markol ja teistel kuttidel oli veel 120. Muidugi kui ma assistendiga varem üles tulin, siis kõige ägedamaid kalu nägid teised just oma sukeldumise lõpus. Järgmiseks korraks olen igal juhul eesmärgiks võtnud oma hingamist maha rahustada.\nKuna Markol oli ikkagi sünnipäev, siis sebisin koos sukeldumiskeskuse abiga laevale ka väikese koogi.\nPlaan oli esilagu see kahe sukeldumise vahel lauluga välja tuua, kuid lõpuks jõudsime selleni alles peale teist sukeldumist. Tuul oli päris tugev, lained suured ja laev loksus ning Markol oli vist esimest korda üldse kahe sukeldumise vahel kerge iiveldus peal. 😀 See tekitas kahtluse, et ehk tasuks koogiga veel veidi oodata.\nSukeldumine tehtud, läksime koju veidikeseks puhkama, pärast rannabaari lugema ning õhtul mängisime minigolfi.\nSiin on lisaülesannetega minigolfirada. Enne iga raja alustamist keerutavad mõlemad endale lisaülesande – lüüa ühel jalal, lüüa teise käega, õigus vastase palli liigutada, karistus- või boonuspunktid jne. Tegi mängu palju põnevamaks!\nRajad olid ka päris ägedad – siin tuli näiteks esmalt oma golfipall üles kindlusesse saada ning seejärel torust veel alla kolmandale platsile. Tore õhtupoolik ja kahekesti mängides jääb võit igal juhul peresse. 😀\nPS. Megagigaäge! Ma tegin meie teisel sukeldumispäeval oma elu esimese peaka! Ma pole seda kunagi varem suutnud teha ning peale paari väga valusat kõhukat on peakate ees kerge hirm tekkinud. Peale sukeldumist oli aga Marko ja kahe teise sukelduja poolt positiivne peer pressure, mille tulemusel ma sellega lõpuks hakkama sain.\nJulgen väita, et sukeldumislaeval tulid peakad ilusamini välja kui SUP laualt – see ei ole väga stabiilne asi, kust hüpata. 50% minust ootab nüüd järgmist sukeldumist lihtsalt selleks, et ma saaksin veel ja veel ja veel peakaid harjutada!\nPosted in Tai and tagged aastapäev, Big Blue Diving, Koh Tao, minigolf, peakad, sünnipäev, sukeldumine, valentinipäev, veebruar, Whitening. Bookmark the permalink.\n[…] üritus meie maratontähtpäevade seeriast oli minu sünnipäev. Kuigi laupäev oli juba sukeldumise ja peakatega megaäge, olid […]


Mida teeb karantiin inimesega, kes on inimeste inimene - tähelepanekud ja kummastavad leiud\nKes meist ei tahaks saada iseendaks või iseennast paremini tundma õppida, oma olemise sügavamate kihtide ehk iseolemuse juurde jõuda. Mõtiskleme selliste asjade peale sageli elu kriisides, kuid mitte ainult. Eluga koos blogi on isiklik ja kogemuslik vaade sellele, mis hingeteedel ja elus üldse toimub ning mõtlema paneb, ja kui see ärgitab sindki oma elu ja olemuse kihistusi lähemalt uurima ja minuga kaasa mõtlema, siis on see puhas rõõm.\nMa pole ei haige ega midagi. Ja muidu on ka kõik jumalast hästi. Aga ma tunnen, et ma varsti jään haigeks - suhtlemisvaegusest ja faktist, et ma EI NÄE inimesi ega saa vaadata nende silmi ja näoilmeid, kui näost näkku kohtuda. Mõnda lähemat sõpra ka KATSUDA. Üleriigiline eriolukord lõikas mind ära mu põhitegevusalast ehk et ma ei saa anda trenne, NÄHA vahvaid pingutajaid, TUNDA nende sooritust kohapeal, ega kohtuda inimestega, kelle juttude põhjal sünnivad erinevad kirjutised, mis siin-seal ilmuvad. NÄHA nende näoilmeid, TUNNETADA emotsiooni taga mõtteid, mis tekitab meie vahel reaalelulise dialoogi. Silmad SELETAVAD jutu juurde olulisi kihte, see on fakt.\nKummaline, kuidas kõik ühe hetkega muutub. Kogu narratiiv sellest, et VÕTA ISEENDA JAOKS AEGA. Kui oled selleks sunnitud, siis pole selle ajaga midagi mõistlikku teha - mul vähemalt mitte -, sest see on nagu ette öeldud, peale sunnitud. Mulle meeldiks VALIDA, ja ma valisingi varasemalt - siis kui SUHTLEMINE tehtud ja oli vaja end laadida. Aga et on eriolukord, siis pole ka nagu käitumisreegleid minusuguse jaoks, kes ei oska olla ilma inimesteta enda ümber. Füüsilise suhtluseta. See pole küll mõistagi mingi eriolukord - saa üle, eks? Mul õnneks pole enda pärast ei hirmu ega ärevust, aga esimest korda elus pole mul iseenda jaoks mitte mingisugust soovitust...\nOlukorra jaburusest sain ma aru täna, kui mu PÄRISsuhtlemisvaegus jõudis vist haripunkti. Läksin metsa jooksma ja RÄÄKISIN iseendaga. Ja selleks, et inimesi NÄHA, veenduda, et nad on ikka olemas, sõitsin autoga Rohuneeme ja jalutasin rannas, kus teisi inimesi vaadata sai. Ainuüksi sellepärast. Seal ka rääkisin iseendaga ... Kõva häälega, enne kui arugi sain. Ühe mööduva koerajalutaja koer jäi hetkeks isegi seisma mu juurde ja vaatas mind ... KAASTUNDLIKU moega. Koeraomanik hoidis kahe meetri kaugusele. Kuigi võõras, vaatasin teda igatsevalt. Huvitav, kas koerad ka viirusekandjad võivad olla?\nMa tunnen ennast nagu sunnitööle saadetud priileivasööja, kui mulle öeldakse - sa oled selle ära teeninud, puhka või tee, mis riik sulle ütleb. Ma tunnen, et ma pole seda kuidagi ära teeninud, sest ma olen inimeste inimene, ma ei saa ilma nendeta. Skype või Messengeri Video Chat ei rahulda seda päris inimese tunnetust kohe kuidagi moodi.\nLoomulikult ei lähe ma praeguses olukorras kellegi juurde ega kutsu ka kedagi enda juurde, mõistus on veel alles. Niisamuti ei lase ma üle jala lasta neil, kes üle jala lasta tahavad või suvalt end kuidagi külla pakuvad. Aga mida teha tunnetega, kui oled harjunud inimestega, ent nad kõik on kuskil "ära"? Ma saan rohkem kui varem aru sellest, kui oluline on teine inimene. Meeletult tähtis. Ma saan rohkem kui varem aru sellest, kui keegi minusugune hädaldab mulle kaugelt - millal me jälle näeme... Või mis veel hullem, kas me üldse näeme veel?! Ma saan rohkem kui varem aru ka sellest, kui oluline on tere-käsi või kohtumiskallistus - neid ei tohi praegu naljalt jagada, aga FÜÜSILINE SIDE inimeste vahel on nii oluline. Ma saan sellest alles nüüd aru.\nKuidas suhelda eksiga nii, et jääksid sealjuures terveks\nEksiga suhtlemine on lahutuse järel üks suurimaid katsumusi. Kui oled olnud see, kes jäeti maha, siis loodad tegelikult mõnda aega, et see on mingi nõme uni ja hommikul ärgates on kõik korras. Ei ole nõme uni, või noh, tegelikult on küll, ainult et ärgates on asjad täpselt nii, nagu õhtul magama minnes. Sina oled vaid puhanum ja saad alustada päeva väheke selgema peaga ning mis peaasi - iga hommikuga oled astunud sammu edasi, jättes selle nõmeduse vaikselt, aga kindlalt minevikku.\nKui oled see, kes läks minema, siis pole sul suurt kiusatust suhelda, küll aga tahad teada, kuidas eksil läheb ja see teadmatus on teinekord küll kiusatus.\nKõige suurem viga, mida lahutuse järel tehakse, on tihe suhtlus eksiga. Üldjuhul - isegi kui sul on mõistlik eks - tekib pärast lahutust viha, olgu see sinu poolt või eksi poolt, suurt vahet polegi. Aga kui see tekib, läheb üksteise suunas tatipritsimiseks. SOOVITUS #1 - piira suhtlust, hoia eksiga suhtlemiseks lahti ainult üks kanal ja selline, mille kaud…\nTOP 4 viga, mida lahutuse järel teha ei tohi\nKeegi ei saa sind muidugi keelata ja minagi saan anda nõu ainult selle põhjal, mida ma läbi tegin. Need ongi hoiatused, mis baseeruvad läbitehtud kogemustel:\n1. Ära anna järele kiusatusele leida omale uut kaaslast! Lahutuse järel igatseme lähedust rohkem kui enne. Ja oleks ju superäge, kui tuleks nüüd kohe keegi hästi tore ja mõistev inimene, kes meid hoiaks ja kallistaks...\nMõtle kõigepealt, millises olukorras sa oled - värskelt lahutatud, keha ja hing valutavad nagu ei kunagi varem, üldse ei tea, kuidas hakkama saada, ammugi ei oska iseendaga toime tulla. Ja küsi nüüd endalt - kuidas sa saad valida omale kõrvale uut inimest? Millega? Kas sinu sees on kuskil säilinud see kambrike, kus elab praeguses olukorras terve mõistus, kaine meel? Piltlikult öeldes on su maja maha põlenud ja sa hakkad mahapõlenud tubades panema tapeeti. Seda ei saa ju teha! Enne tuleb maja uuesti üles ehitada. Ehk et lühidalt öeldes, sa pole kaugeltki valmis "kellekski toredaks nüüd ja kohe".\n2. Ära mine…\nKui elu toob "lotovõidu" olla julge ja vaba\nKüllap on iga 40ndates (või varem või hiljem) kord hetk, mida on hea kokku võtta Eesti luuletaja gerdalaura sõnadega:\nhea on mitte teada mida elult tahta siis oled valmis kõike proovima\nInglise keeles on hea väljend - leap of faith. Hüpe tundmatusse, lootuses, et kõik läheb hästi. Teed midagi heas usus, olenemata sellest, et faktid (mida teised räägivad) või asjaolud (mis sulle oma elus otsa vaatavad) ei pruugi sind toetada. Pimesikk elu näitelaval. Mul on käes just selline hetk. Mul ei ole enam püsivat töökohta, olen nüüd iseenda peremees. Kummaline on see, et ma "fakte" teades justkui peaksin omale püsiva palgatöö leidma (sest teised räägivad nii) ning "asjaolusid" silmas pidades (majapidamine, elamise raha, haa - ja see, et arstile saaks minna), pole mul ometi tahtmist enam leida kohta, kus ma olen kellegi teise oma, ükskõik kui palju ma töökuulutusi vaatan. (Kõige pelutavamad on kohad, kus öeldakse, et on kontoritöö ja pärast paarikuist äraolemist antakse motiv…\nMida teeb karantiin inimesega, kes on inimeste ini...\nMis oleks, kui inspireeriks vahelduseks end ise eg...


Parim keha salendav rakendus. Tselluloosi salendav rakendus\nRohkem tasuta kehakaalu langetamise rakendusi Seal rohkem tasuta salendavaid rakendusi mida võiksite kasutada "koos" eelmistes ridades mainitud lahendustega. Nende ja teiste fotode salendavate rakenduste töö kohta lisateabe saamiseks suunan teid põhjalikule analüüsile, mille olen sellele teemale pühendanud. Käed eemale Eestimaa metsadest! Seejärel vajutage nuppu töövahendid ekraani allosas puudutage ikooni Perspectiva ja puudutage avanevas menüüs üksust tasuta.\nSeetõttu nõustute isikuandmete töötlemisega, märkides vastavad ruudud ja vajutades nuppu Nõus ekraani allosas.\nSeejärel näidake kuvataval ekraanil, milline oli viimane söödud toit nt. Järgides ekraanil kuvatavaid juhiseid.\nKui olete Fitbit'i oma seadmesse installinud ja käivitanud, vajutage nuppu Registreeru Fitbitile Ja kui teil on Fitbit fitnessi jälgija, valige see ja järgige selle seadistamiseks viisardit. Vastasel juhul vajutage nuppu.\nTeil pole endiselt Fitbitit nii et saate kasutada rakenduse põhifunktsioone, mis on kõigile kättesaadavad. Taimsed retseptid kõhupiirkonna salendamiseks parimast väga kiirest dieedirežiimist ilma kaalu kaotamiseks.\nÄrge unustage meie tugihinnangut ja jätkake parimate rakenduste pakkumist. Suur valik harjutusi Zumba kaalu kaotamiseks ja lõbusad harjutused kaalu langetamiseks Merengue.\nRakendusel on tohutu toidu andmebaas ja seda kasutatakse nii kalorite loendamise kui ka igapäevase treeningprogrammi jaoks. Rakendus võimaldab teil hõlpsalt oma Dieta ja jälgige oma treeninguid, aidates teil tervislikumaks eluviisiks, ilma eriliste pingutusteta. Pärast MyFitnessPali installimist ja käivitamist puudutage nuppu Registreerima ja seejärel vajutage nuppu Registreeri e-posti teel Teise võimalusena saate sisse logida otse oma kontoga Facebook. Järgige pakutud küsimustikule vastates ekraanil kuvatavaid juhiseid: märkige oma eesmärk nt.\nKui olete kunagi mõelnud, kuidas kaalust alla võtta kiiresti tantsides ilma dieetide ja raputusteta ning kuidas saaksin kaalustantsimisega hõlpsalt ja hõlpsalt kaalust alla võtta, siis see on teie parim rakendus, kuidas vöökohta tantsida nende videote motiveeriva muusika abil. Ma tahan kaotada kaalu le aeroobika kaalulangus koos Odessa massaaž salendav massaaž deniz austiniga Mõneti paradoksaalselt algab Eesti diplomaatia ajalugu varem kui iseseisvus, sest Eesti välisdelegatsioon loodi Sakslased olid jõudnud.\nKäed eemale Eestimaa metsadest!\nSiit saate teada, kuidas kaotada kaalu kodus tantsides, ja kuidas kaotada kaalu kpopi tantsimisega. Suur valik harjutusi Zumba kaalu kaotamiseks ja lõbusad harjutused kaalu langetamiseks Merengue. Kui olete kunagi mõelnud, kuidas kaalust alla võtta kiiresti tantsides ilma dieetide ja raputusteta ning kuidas saaksin kaalustantsimisega hõlpsalt ja hõlpsalt kaalust alla võtta, siis see on teie parim rakendus, kuidas vöökohta tantsida nende videote motiveeriva muusika abil. Tantsides libiseb, toonib lihaseid, jalgu ja kujundab vöökohta tantsides ning te kaotate kaalu kodust ilma dieedita. Tantsides salendab kogu keha, tantsib kõht, et keha saaks 10 ja sale.\nTootke oma tselluloosi hoopis kanepist suudpuhtaks — zuzuizmailova ZuzuIzmailova March. Sageli on sellised "säästa", kasutamine diureetikumid, üks populaarsemaid salendav tunnustatud furosemiid. Furosemide - salendav rakendus Selleks.\nTselluloosi depolümerisatsioon; Üks ebatavaline Jaapani Aatomienergia Uurimisinstituudi poolt väljatöötatud rakendus puudutab meetodit. Peale ebatavaliselt suure C-vitamiini sisalduse on selles viljas veel karotiini, riboflaviini, tiamiinbromiidi, metioniini, triptofaani, õli, tanniini, galliumhapet.\nOn valminud rakendus andmebaasi haldamiseks, mis võimaldab ka sisestatud mudeleid testida.


Jubilate, Leelo Kõlar 90! | Kose Muusikakool\nJubilate, Leelo Kõlar 90!\n28. novembri l peab oma 90. juubelit Eesti klaveriõpetuse grand old lady Leelo Kõlar.\nLeelo Kõlar on tunnustatud pianist ja muusikaajakirjanik, klaveripedagoog ja klaveriõpikute autor, paljude klaverialaste õppematerjalide koostaja.\nLeelo Kõlar alustas klaveriõpinguid oma isa Riho Pätsi juhendamisel. Tallinna Konservatooriumis õppis ta Erika Franzi klaveriklassis ja konservatooriumi kõrgemal kursusel Bruno Luki juhendamisel ning võttis samas Heino Elleri käest kompositsioonitunde. 1954–1956 täiendas end Moskvas kuulsa Maria Grinbergi juures.\nLeelo Kõlar on oma õpetaja, professor Bruno Luki klaverikooli särav esindaja ning järgija.\nPikka aega töötas Leelo Kõlar Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (1948-1950 ja 1956-1992), kus palju aastaid oli klaveriosakonna juhatajaks. Tema õpilaste hulka kuuluvad paljud tuntud eesti muusikud, kes tegutsevad õpetajatena kõikjal Eestis. Ka meie muusikakooli kaks õpetajat, Maarja Laas ja Natalja Lunjova, on tänulikud Leelo Kõlari õpilased. Seega meie kooli klaveriõpilasi võib pidada Leelo Kõlari muusikalisteks lastelasteks.\nAastatel 1956–1991 esines Kõlar nii soolopianisti, kammermuusiku kui ka orkestrisolistina Eestis ja mujal NSVL-s. 1986–1991 oli ta Eesti Riikliku Filharmoonia mudilastele mõeldud kontserdisarja korraldaja, juht ja üks esinejaid. Leelo Kõlar on uurinud klaveriõpetuse metoodikat, koostanud klaveriõpikuid ning avaldanud kontserdikriitikat. Ta on pidanud loenguid metoodika-alastel konverentsidel, juhatanud täienduskoolitusi ja meistrikursusi, osalenud konkursside žüriis ning produtseerinud CD “Eesti heliloojate klaverimuusikat lastele ja noortele” (2002). Leelo Kõlar on Eesti Klaveriõpetajate Ühingu asutajaliige (1989), Eesti Autorite Ühingu liige (1999), Eesti Interpreetide Liidu liige (2002) ning ENSVL-i teeneline õpetaja (1982). 1997. aastal omistati Kõlarile Valgetähe medal ning aastal 2002 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium.\nLaulu- ja klaveriõpikuid Leelo Kõlari sulest:\n„Aastaringis: mudilaste laulik“ (1966)\n„Klaveriõpik“ (kaasautor Riho Päts; 1975)\n„Algus – klaveriõpik algajatele“ (1994)\n„Muusikalised mängud“ (1995)\n„Pianosta lentoon I–III“ (kaasautor, Helsinki 1992–1995)\n„Väikesed klaveripalad lastele“ (1996)\nLeelo Kõlari kirjutatud raamatud:\n„Riho Päts sõnas ja pildis“ (koostaja ja kaasautor, 1981)\nLeelo Kõlar on salvestanud soolo-CD “Ricordanza” (2000).\nOma 90. juubeli künnisel, 14. oktoobril, esines Leelo Kõlar Kadrioru lossi peasaalis kontsertiga, mille ta pühendas Eesti ja Soome 100. aastapäevale.\nJuubelikontserdi pealkiri oli «Põhjamaade klaverimuusika» ja esitusele tulid Ester Mäe, Mart Saare, Edward Griegi ja Jean Sibeliuse teosed.\nKuulates seda väga hästi koostatud kava esitust, oli rõõm tõdeda, et armastatud õpetaja on ikka ja veel suurepärases vormis! Kuidas klaver kõlab, kuidas sõrm jookseb, kui loogiliselt ja mõttesisukalt esitatud vormid! Iga esitatud pala säras nagu meistri lihvitud vääriskivi. Muusikud ju teavad, et väikevormi esitus nõuab suurt meisterlikust. Ja see kõik üheksakümneselt! Kuula ja imesta! Pianismi ajalugu ei tunne vist ühtegi pianisti, kes oleks esinenud laval sellises kõrges eas. Braavo!!!\nVähe sellest – kontserdile järgnes Leelo Kõlari äsja ilmunud raamatu «Äraspidi tuultes» esitlus!\n«Leelo Kõlariga suheldes saame meie, tema õpilased, positiivse laengu ta päikeselisest naeratusest ja ammendamatust nooruslikust energiast.» (V.Igošev, Muusika 1/03)\nÕnne Teile, meie kallis ÕPETAJA!


Vastastikused süüdistused ei vaibu - Tänane leht\nVastastikused süüdistused ei vaibu\n4. oktoober 2017, 23:59\nBelgia eurosaadikud Anneleen Van Bossuyt (vasakul), Mark Demesmaeker (keskel) ja Helga Stevens eile Euroopa Parlamendis Kataloonia lipuga. Kõik nad kuuluvad Uus-Flaami Allianssi, mille nägemuses peaks Belgia liikuma kahe eraldi riigi tekkimise suunas. Foto: Jean-Francois Badias/AP/Scanpix\nKui enne pühapäevast hääletust lubas Kataloonia iseseisvusmeelne president Carles Puigdemont, et jah-sõna võidu korral kuulutatakse piirkond iseseisvaks 48 tunni jooksul, siis seda pole veel juhtunud. Eile ütles Puigdemont usutluses BBC-le, et ta kuulutab iseseisvuse välja selle nädala lõpus või järgmise nädala alguses.\nEnne peab aga seisukoha võtma Kataloonia kohalik parlament, kus on enamuses iseseisvust pooldavad jõud. Puigdemonti juhitava valitsuse esindaja Jordi Turull ütles uudisteagentuuri AFP vahendusel teleintervjuus, et häälte lugemisega hakatakse ühele poole saama, misjärel esitatakse tulemused Kataloonia parlamendile, kes hääletab seejärel iseseisvuse väljakuulutamise üle. Ühe Kataloonia rahvasaadiku sõnul toimub hääletus esmaspäeval.\nHääletuse ebaseaduslikuks kuulutanud Hispaania keskvalitsus on lubanud Kataloonia eraldumise ära hoida. Üks võimalus selleks on käiku lasta riigi põhiseaduse artikkel 155, mis lubab keskvalitsusel võtta autonoomne piirkond enda otsekontrolli alla, kui viimase võimud käituvad riigi huvide vastaselt. Puigdemont ütles BBC-le, et säärane samm oleks suur viga, mis muudaks kõike.\nMinisteeriumi idee järgi läheks praegune presidendi valimise kord hingusele\nLepe Pärnu lennujaama remondiks sai allkirjad\nIntervjuu: Eesti üritab turris Euroopat lepitada\nPERSOON. Katalaanide vabastaja külvab segadust\nMart Laar: Eesti eesistumise sümboliks saab magav Merkel\nTõnis Oja: kaks panka korraga\nErkki Bahovski: tarkuse algus\nEesti teater, mis sa teed?\nSüdame sõnum hõbedas ja puus\nVaata Postimehe videolugu!\nNoor jokker otsustas tšempionite lahingu saatuse\nTransnistrias käik on kui reis ajas tagasi\nKinnisvaraportaalid kubisevad eksitavate aadressidega kuulutustest\nVäljapanek käib mööda meie moeteed


5 tk Muna\n300 g Suhkur\n1 tl Kaneelipulber\n4 tk Nelgitera\n100 g Koorimata mandlid\n0.5 tl Põdrasarvesool (võib asendada 0.5 tl küpsetuspulbriga)\nKeskmine hinne: 3.97 Allikas: Oma Maitse Autor: Maria Kaljuste\nSeda vaimustavat retsepti on minult lihtsalt nii palju küsitud! Lisaks mõnus nostalgia, pumperniklit sai osta Maiasmokast. Retsept raamatust aastast 1937.\n1. Vahusta neli muna suhkruga hästi kergelt läbi, lisa 1 tl kaneeli, 4 tambitud nelki, noaotsatäis muskaatõisi. Mandlid hõõru kuiva käteräti vahel koorimata ja katki lõikamata puhtaks.\n2. Sega põdrasarvesool jahu hulka. Vala munasegule juurde jahu ja mandlid.\n3. Kui tainas on saanud parjalt sitke, vooli jahuste käte abil 20 cm pikkused ja kahe sõrme laiused pulgad, antud kogusest tuleb kolm pulka. Määri pulgad munaga ja küpseta võitatud ahjuplaadil 200 kraadi juures pruuniks.\n4. Pärast küpsemist lõika veel kuumadest pumperniklipulkadest u 2 cm paksused viilud väikese nurga all (nagu viilutaksid baguette’i).


IRIS esitleb kõikehõlmavat ultra-kaasaskantavat skannerit Irisscan 2 | Riistvara ja lisaseadmed 2022\nRiistvara ja lisaseadmed\nIRIS esitleb kõikehõlmavat ultra-kaasaskantavat skannerit Irisscan 2\nIris on esitanud kompaktse formaadiskanneri IrisScan uue versiooni, mis on kasulik vähese probleemiga piltide ja tekstide saamiseks peaaegu automaatselt.\nIRIScan 2 kaalub veidi üle 3 untsi ja on tõelise reisijana kompaktsete mõõtmetega (47x247x33, 8 mm): kõik on konstrueeritud ja ehitatud nii, et see toimiks kõikjal, sealhulgas toiteallikas selle tööks, mis saadakse otse arvuti USB-ühendusest.\nTootefunktsioonid on kooskõlas selle lisavarustuse valiku pakutavatega: see lööb teksti ja pilte kuni 600 dpi, nii mustvalgelt kui ka värviliselt, kuid see, mis eristab uut IRIScan 2, on täiuslik tarkvara, mis võimendab ja võimaldab teil skanneri funktsioone täielikult ära kasutada.\nSaadaval kahes versioonis: IRIScan 2 Express (hind 129 dollarit, 129 eurot) ja IRISscan 2 Executive (199 dollarit, 199 eurot): riistvara jääb täpselt samaks, kuid kaasatud programmide ja funktsioonide arv muutub.\nOdavam versioon sisaldab Readiris Pro 11 programme märkide tuvastamiseks, Cardiris 3 visiitkaartide äratundmiseks ja haldamiseks ning see võimaldab automaatselt luua kontakte Outlookis ja Notesis. Seadmeid valmistab IRIS Desktop Search, et jälgida arvutis dokumente mõne märksõna abil, lõpuks Roxio Photo Suite 9 LE.\nExecutive versioon pakub kõiki Express-mudeli seadmeid, kuid Cardirise tarkvara on järgmises versioonis (3 asemel 4) ning suudab ära tunda ja hallata 117 erineva riigi visiitkaarte, lahendades automaatselt duplikaadid. Programm Promt viib lõpule professionaalse paketi, mille abil saab ühe klõpsuga tõlkida 11 erinevasse keelde.\nKõik seni mainitud tarkvara on saadaval nii Windowsi kui ka Maci versioonides, erandiks on Roxio programm fotode loomiseks ja redigeerimiseks.\nÜhildub ka vanemate masinatega (Pentium 300 MHz arvutiga ja Mac koos G3 protsessoritega) saavad uued skannerid töötada probleemideta Mac OS 10.3.9 ja uuemates versioonides, Windows 2000, Windows XP ja Vista. Pakett sisaldab: skanner, kaasasolev tarkvara, transpordikonteiner ja tugialus.\nIRIScan 2 skannerite uut rida saab osta ka veebis tootja veebisaidilt: IRIS.


12475 Kalmistu • Mälestised\nInspekteerimise kuupäev: 07.05.12\nMälestise asukoha kirjeldus (10.08.2014)\nMälestise ajalugu (12.10.2009)\nKalmistu asub Tutku-Pärsama teest (nr 21161) lääne pool, avatud maastikul. Kalmistust ida poole, kahele poole maanteed jääb arheoloogiamälestis asulakoht reg nr 12474.\nKalmistu hauad on pärit ligi kahe sajandi pikkusest ajavahemikust, sinna maeti 13. sajandi algusest 14. sajandi lõpuni. Arheoloogiakirjanduses "Karja kalmistuna" tuntud maa-alune kalmistu avastati 1949. a. ehitustöödel, mil sealt kaheksateist luustikku leiti. 1955. aastal kaevati kalmistut arheoloog A. Kustini juhatusel. Kalmistu on rajanud aga nähtavasti mõni jõukam suguvõsa enne kiriku ehitamist (Esivanemate kalmuküngastel; J. Selirand, Tallinn 1967, lk 91)\nJ.Selirand. Esivanemate kalmuküngastel. Tallinn 1967, lk 91.\n/.../ Kalmistu hauad on pärit ligi kahe sajandi pikkusest ajavahemikust, sinna maeti 13. sajandi algusest 14. sajandi lõpuni. Surnud lebavad ristiusu kombe kohaselt peadega läände, vähe on haudades esemeid. Sealsele matmiskombele omane ristiusu mõju on täiesti arusaadav. Kalmistust ainult 2 km kaugusele jääb Karja kirik, mis ehitati 13. saj keskpaiku ja oli olemas juba enamiku sellest ajast, mil kalmistusse maeti. Kalmistu on rajanud aga nähtavasti mõni jõukam suguvõsa enne kiriku ehitamist.\nPärsamal laia seljandiku veerul asuv arheoloogiakirjanduses "Karja kalmistuna" tuntud maa-alune kalmistu avastati 1949. a ehitustöödel, mil sealt kaheksateistkümmend luustikku leiti. 1955. aastal kaevati kalmistut arheoloog A.Kustini juhatusel. Siis leiti 10 naise-, 11 mehe- ja 8 lapseluustikku, kuna kolme leitud luustiku sooline kuuluvus polnud nende halva säiluvuse tõttu enam määratav. Kokku võis Karja kalmistus, mis võttis enda alla 300-400 ruutmeetrise ala, umbes 70 maetut olla, osa haudu on jäänud aga ehitiste alla.\nEnam-vähem ovaalse kujuga ja lameda põhjaga haudade sügavus oli 60-80 cm, suurim kaugus üksteisest 2-3 meetrit. Tavaliselt oli igasse hauda maetud üks surnu, ainult kahte hauda oli kumbagi asetatud mees ja laps. 12 hauast leiti kirstulaudade jäänuseid ja kahes ka kirstunaelu. Mõnes hauas oli kirstulaudade peal säilinud kasetohutükikesi. Nähtavasti neil juhtudel oli kirstupõhi kasetohuga kaetud. Surnud olid asetatud hauda peaga läänekaarte poole. Käed olid pandud kas sirgelt keha kõrvale, küünarnukist kõverdatult vöö kohale, rinnale või vaagnale, mõnikord tõstetud ka õlale.\nSurnud olid maetud pidulikus rõivastuses, ehete ja mõningate tarberiistadega. Huvitavad on naistehaudadest leitud rõivaste katkendid, mis pronksspiraalikeste ja -rõngakestega on kaunistatud. Selline rõivaste ilustamisviis oli II aastatuhande alguses levinud kõikjal Baltimaadel, samuti Soomes ja Karjalas, vähemal määral ka Peipsi järvest ida pool elavate läänemeresoomlaste juures.\nEsemeid oli haudades tagasihoidlikult, sageli ainult üks või paar eset korraga ühes hauas. Kõige rohkem leiti neid naistehaudadest, milleks olid peaasjalikult ehted - hoburaudsõled, ovaalse peaga ja ristpäised rannanõelad, helmed, ripatsmündid, laiad õhukesed ja spiraalsed käevõrud, sõrmused, mõned vööpandlad. Ainsa tööriistana tuli naistehaudadest välja nuge. Meestehauad olid tunduvalt vaesemad, sisaldades esmajoones nuge; leiti ka mõned varrasahelikud, rihmajagajad, tulusrauad, luisk ja heitoda otsik. Täiskasvanute hauapanustega samalaadsed olid lastepanused, kusjuures lastehaudades oli leide mõnevõrra rohkem kui meest-, kuid vähem kui naistehaudades. /.../


Tallinna Reumaühendus on juba veerand sajandit pakkunud koolitusi ja infot liigesehaiguste kohta > Tallinn\nTallinna Reumaühendus on juba veerand sajandit pakkunud koolitusi ja infot liigesehaiguste kohta\nVõimalused oma haigusega paremini toime tulla, omavahel kogemusi jagada, loengutel uusi teadmisi omandada ning liikumistreeningutel käia, on Tallinna ja Harjumaa inimestel olemas juba üle 20 aasta. Patsiendiühenduse eestvedajad Külly Halenius ja Maire-Liis Hääl kinnitavad, et haigete elurõõmu põhjused peituvad nende haigusteadlikkuses ning igapäevastes liikumisharjumustes. Tallinna-ja Harjumaa luu-ja liigesehaiged jõuavad kaebustega üha varem oma perearsti või reumatoloogi vastuvõtule, mistõttu neid haigusi diagnoositakse varajases staadiumis ning haigeid ravitakse nüüdisaegseid raviplaane järgides. Infot ühingu tegevuse ja koolituste kohta leiab kodulehelt www.tallinnareumauhendus.ee\nIgal aastal registreeritakse Eestis ligi 100 000 luu- ja lihaskonna vaevuste juhtumit. Tänapäeval diagnoositakse neid haigusi päevas keskmiselt neljal inimesel. Tallinna-ja Harjumaa piirkonnas on haigestunute hulk suurim. Enamlevinud haigused on reumatoidartriit, spondülartriit, osteoartroos, osteoporoos. Eriti sagedane on luu-ja liigesehaigustesse haigestumine 40–65-aastaste naiste seas. Raviga viivitamine süvendab aga luu-ja liigesehaigust ning sellega kaasuvat depressiooni.


Apartment Colombo - Dubrovnik (ja lähikond) - Hotels.com\nApartment Colombo, Dubrovnik (ja lähikond), Dubrovnik-Neretva, HorvaatiaSihtkoht\nKõik sihtkoha Dubrovnik (ja lähikond), Dubrovnik-Neretva, Horvaatia majutusasutused\n3,5 tärni hotell rannabaariga, läheduses on Banje rand\nZlatarska 1, Dubrovnik (ja lähikond), 20000, Dubrovnik-Neretva, Horvaatia\nBanje rand – 6 min jalgsi\nWalls of Dubrovnik – 1 min jalgsi\nKnežev Dvor - magistraadipalee – 1 min jalgsi\nTraditional sviit, vaade linnale\nLokrumi saar – 39 min jalgsi\nGruzi sadam – 40 min jalgsi\nDubrovniki parvlaevasadam – 40 min jalgsi\nKellatorn – 1 min jalgsi\nSelles majutusasutuses ei ole vastuvõtulauda. Sisseregistreerimine toimub teisel aadressil, at_the_address_below Sisseregistreerimiseks soovitame hiljemalt 72 tundi enne saabumist majutusasutusega ühendust võtta. Kontaktandmed leiad broneerimiskinnituselt. Kui plaanid saabuda pärast 2.00, teavita majutuskohta sellest varakult ette. Kontaktandmed leiad broneeringu kinnituskirjast. Sisseregistreerimise juhiste saamiseks tuleb ühendust võtta majutusasutusega.\nEhitusaasta - 1667\nKas Apartment Colombo lubab kaasa võtta lemmikloomi?\nMillised kellaajad on Apartment Colombo kehtestanud sisse- ja väljaregistreerumiseks?\nSisseregistreeumine toimub 15.00 – 23.00. Saadavuse korral pakutakse lisatasu eest varase sisseregistreerimise võimalust, hinnad muutuvad. Väljaregistreerumine toimub 10.00. Saadavuse korral pakutakse lisatasu eest hilise väljaregistreerimise võimalust.\nJah. Lähiümbruse söögikohti: Azur Dubrovnik (4 min jalgsi), Lady Pi-Pi (5 min jalgsi).\nDubrovnik (ja lähikond) Hotellid


Kuivatus tehnika, mis annab mu lokke rohkem mahu | EE.inspinre.com\nSoovite oma lokid olla mahukam? Kohandades veidi oma kuivatamise rutiinne nipp! Kuna ma väga armastan mahukas lokid, mitu sammu minu tavaline pesemine rutiinse eesmärk on saada täpselt määratletud kuid mahukas lokid. See on põhjus, miks ma kõik järgmised omadused: poolajaks lõigatud palju kihte, plopping vabanemiseks liigne niiskus või lõikamise mu juured. Kui te arvate, et saavutada mahukas särisema vaba lokid on võimatu mul hea uudis rubriik teed: see on võimalik! See on, kuidas ma saan lokid olla see mahukas, kuid ikkagi särisema vaba:\nFöönisoeng oma lokid!\nSelleks, et saada rohkem mahukas lokid soovitan kuivamiseks oma lokid asemel, et lasta neil õhu käes kuivada. Muutuvad kuivatamise rutiini õhu-, et kuumõhkkeevitus võib juba sulle palju rohkem mahtu! Järgmised kaks pilti näidata mahu erinevusele kui mu lokid ikka olid natuke kauem.\nMinu lokid pärast kuumõhkkeevitus neid:\nMinu lokid pärast lastes neil õhu käes kuivada:\nOlin üsna üllatunud, et näha, kui suur vahe on, kui ma tavaliselt ei lase mu lokid õhu käes kuivada (loe tervet artiklit tegin seda minu blogi).\nFöönisoeng oma lokid kuni nad 100% kuiv:\nPaljud curlies mitte kunagi föönaisitko oma lokid kuni nad 100% kuiv, sest me kardame neid saada kuivanud ja seega säbruline. Ma ei julgenud seda teha alles hiljuti ja ma olen nii õnnelik ma olen proovinud seda! See, kuidas ma saan lokid olla veelgi mahukam kui kui ma lihtsalt föönitatud kuni nad olid 80-90% kuiv. Ma olen teadlik, et mõned teist võib täiesti nõus mind, kuid minu kogemus on õpetanud mulle see on tegelikult hea asi täiesti föönisoengut lokid, kuid vaata ise - saate ära arvata, mis pilt Võtsin pärast löök -drying mu lokid, kuni nad olid 100% kuiv?\nKas sa näed midagi? Võtsin esimese pildi pärast ainult kuumõhkkeevitus kuni 80-90% kuiva ja teine pilt tehti muul ajal pärast kuumõhkkeevitus mu lokid kuni 100% kuiv. Võtsin nii pilte sama nädala jooksul, kuid see on naljakas, kuidas mu lokid vaadata lühem teine pilt... Nad ei ole üldse frizzier kui kui ma föönitatud kuni nad olid ainult umbes 80-90% kuiv. Pärast täielikult kuumõhkkeevitus neile, et nad ei ole mitte ainult curlier, vaid ka mahukam.\nHoidke oma lokid niisutab\nKui sa nüüd mõtled üritab föönaisitko oma lokid kuni nad 100% kuiv, pidage meeles, et teie lokid on hästi niisutab. See, kuidas nad jään täpselt määratletud ja särisema vaba. Ma soovitan teil kasutada veidi raskemad konditsioneer kui tavaliselt. Kui see kaalu oma lokid maha liiga palju, proovige lihtsalt jäta natuke rohkem kui tavaliselt (eriti otsad "on vaja piisavalt niiskust).\nKui kasutate rohkem konditsioneer ei tööta teie jaoks või kui teie lokid on ikka liiga särisev pärast kuumõhkkeevitus, ma soovitame kasutada geeli jättes teile geel valatud. Geel valatud aitab säilitada oma tükke ja takistab oma lokkide muutub liiga säbruline. Aga ärge unustage, et krigin läbi madalseisu pärast kuumõhkkeevitus.\nSaate siiski klipi oma juured\nLõikamine oma juured, kui teie lokid on veel vähemalt natuke niiske on parim mõju teie juure maht. Nii et kui teil on kuumõhkkeevitus oma lokid kuni nad 100% kuiv on parem võtta pausi kuumõhkkeevitus klipi oma juured, kui lokid on umbes 80-90% kuiv. Jätka kuumõhkkeevitus kohe pärast olete panna klipid oma lokid ja siis lõpetada kuumõhkkeevitus oma lokid klipid neid. Ärge kasutage metallist klambrid, kui te lahkute neid samas kuumõhkkeevitus sest need võivad põletada oma peanaha kui soojeneb. Sellepärast ma alati kasutada tavalist Bobby Pins klipi mu juured!\nNii et miks mitte föönisoeng oma lokid veidi kauem järgmine kord? Ma oleks tore kuulda, kui kuumõhkkeevitus oma lokid, kuni nad on täiesti kuiv töötanud jooksvale palun jäta kommentaar! et


Rahvusooper Estonia juhiks pürgis 18 inimest, vestlusvooru kutsuti viis - Eesti Päevaleht\nRahvusooper Estonia juhiks pürgis 18 inimest, vestlusvooru kutsuti viis\nRahvusooper Estonia juhi konkurss läks ööl vastu tänast lukku, kandideerimisavalduse saatis 18 inimest.\nRahvusooper Estonia. Ära jäi ballett „Modigliani – neetud kunstnik“.\nRahvusooperi pressiesindaja Marion Leppiku sõnul laekus kokku 18 avaldust, neist kolm veel viimasel hetkel ehk eile pärast tööpäeva lõppu. "Nõukogu kogunes täna õhtul ja tegi valiku. Pärast avalduste ja visioonidega tutvumist jäi sõelale viis kandidaati, kellega nõukogu plaanib kohtuda".\nLõplik otsus tehakse hiljemalt detsembri alguseks. Tulevane peadirektor asub tööle tuleva aasta 1. jaanuaril ning leping sõlmitakse kuni viieks aastaks.\nKuluaarides on kõneldud nii Kadri Talist, Margus Allikmaast, Kaido Padarist, Jaak Aaviksoost kui ka näiteks Laine Randjärvest. Loe lähemalt siit.\nRahvusooper Estonia endine juht Aivar Mäe esitas avalduse omal soovil ametist lahkumiseks 27. augustil. Nõukogu korralisel koosolekul otsustati Mäe avaldus rahuldada. Lahkudes sai Mäe ka kopsaka, 40 000-eurose lahkumishüvituse.\nTänavu juunis kõneles mitu Estonia töötajat Eesti Ekspressile, kuidas Aivar Mäe on neid ahistanud ja alandanud. Aivar Mäe pidas süüdistusi pahatahtlikkuseks, ent astus augustis peadirektori kohalt tagasi. Menetluse käigus tõendas politsei seksuaalse ahistamise ja määras oktoobris Estonia eksjuhile Aivar Mäele selle eest rahatrahvi. Mäe kaitsja Paul Keres ütles, et kaebab otsuse edasi.


MEEDIAKRIITIKA ⟩ Kõnekultuuri kiratsemisest Kaljulaiu ja Karu näitel - Objektiiv\nObjektiiv TV » MEEDIAKRIITIKA ⟩ Kõnekultuuri kiratsemisest Kaljulaiu ja Karu näitel\nSeekordses Meediakriitika saates käsitleti mitmeid viimasel ajal meedias ilmunud arvamusavaldusi, mida iseloomustab argumentatsiooni madal tase. Ilmekateks näideteks on president Kersti Kaljulaiu poolt peetud kõne, mis pisendas kaitseväe nö "sümboltegevuste" olulisust ning endise IT-ministri Kaimar Karu loosunglik hukkamõist EKRE suunal.\nVeel räägiti saates Isamaa esimeheks kandideerinud Lavly Perlingu suutmatusest viimase hetkeni enda väärtusi ja maailmavaadet selgelt sõnastada. Saatejuhtides tekitas küsimusi ka Delfi teadusportaalis Forte avaldatud artikkel, mis deklareeris, nagu oleks küsimus homoseksuaalse sättumuse ja kristliku identiteedi vahelisest konfliktist ühe magistritööga lahendatud.\nPositiivse poole pealt toodi välja Mikk Salu poolt kirjutatud tasakaalukas ja erapooletu kajastus äsja kaitseväe juhataja asetäitjaks ülendatud brigaadikindral Veiko-Vello Palmi kohta levitatavatest anonüümsetest süüdistustest.\nSildid Andri Kiige isamaa Jaanus Vogelberg Kaimar Karu kaitsevägi Kersti Kaljulaid Lavly Perling Mikk Salu


Nami-Nami järjekordne kooskokkamise teema on seekord numbriga 30 ja kannab nime makaronivormid. Kuigi mulle väga maitseb ka klassikaline lasanje, otsustasin seekord hoopis tuunikalaga variandi kasuks. Tulemus oli proovimist väärt ja ei jää kindlasti viimaseks korraks. Mõnusalt tomatine tuunikalakaste ja juustune koorekaste harmoneeruvad hästi ja lõpptulemus on väga maitsev. Retsept pärineb väikeste mugandustega raamatust "100 suppi, paja-ja vormirooga"\n2 karpi tuunikala tükke vees\nmaitse järgi soola, pipart ja punet\n1,5 dl riivitud mozarellat\nKoori ja tükelda sibul ning küüslauk ja prae õlis pehmeks, lisa tükeldatud paprika ja kuumuta läbi. Seejärel lisa purustatud tomat ja nõrutatud tuunikala ning maitseained. Keeda kastet tasasel tulel 10 minutit.\nJuustukastme jaoks kuumuta koor keemiseni, eemalda pott tulelt ja lisa riivitud juust ning sega kuni kaste on ühtlane, seejärel maitsesta.\nPane vormi põhja tuunikalakastet, lao sellele lasanjeplaadid ning tee samamoodi veel 2 kihti. Vala üle juustukastmega ja puista peale riivitud mozarela ning krevetid. Küpseta 200 kraadi juures 30 minutit.\nSildid: juust kala/mereannid kooskokkamine pajaroog/vormiroog pasta tomat\nTäitsa põnev! Ma pole ise kunagi tuunikalaga lasanjet proovinud :)\nProovi, mulle väga maitses ja läheb kindlasti kordamisele!\nNo ma nüüd tegin tuunikalaga ja meeldis väga, aga võtsin ühe soomlaste retsepti endale eeskujuks.\nVäga vahva, kui retsepti jagad, siis proovin Sinu moodi ka!\n17. november 2010 21:31


minipillid 11.10.03 / Naistehaigused\njuhtusin käesolevast rubriigist lugema, et minipillid ei ole rasestumisvastane alternatiiv naistele, kes ei imeta, st et need sobivad ainult imetavatele naistele. Naistearsti antud infovoldikul on küll muuhulgas öeldud, et minipillid sobivad naistele, "kes sooviksid vältida enamikus suukaudsetes kontratseptiivides sisalduvate östrogeenide kõrvaltoimeid" jms, millest võiks järeldada, et soovi korral võiks neid kasutada ka mitte-imetavad naised. Või pole see siiski nii?\nTere! Minipillid sisaldavad ainult gestageenset hormooni ja neid tuleb võtta väga täpselt (max 2-tunnise kõikumisega). Nad ei ole mõeldud vaid imetamise perioodil kasutamiseks. Niiöelda tavalisi pille eelistatakse minipillidele, kuna minipillidega esineb rohkem ebakorrapäraseid veritsusi. Samas on naisi, kellele on sobivamad just minipillid- need on näiteks suitsetavad naised.


Prantsuse politsei kähmles kümnete rassismivastaste meeleavaldajatega - DELFI\nPrantsuse politsei kähmles kümnete rassismivastaste meeleavaldajatega\nPrantsuse politsei kähmles pealinnas Pariisis rassismi ja väidetava politseivägivalla vastu protestivate aktivistidega.\nVõimud kasutasid pisargaasi politseinike suunas kive loopinud meeleavaldajate vastu, kes üritasid pidada protestimarssi, mis linna poolt eelnevalt keelati, vahendab uudistekanal BBC.\nÜritus toimus inspireerituna Ameerika "Black Lives Matter" liikumisest.\nRongkäik peeti nime all "Õiglus Adamale", mis viitas 2016. aastal politsei vahi all surnud mustanahalisele prantslasele Adama Traorele, kelle surma asjaolud on hoolimata neli aastat kestnud juurdlusest tänaseni ebaselged.\nVIDEO | Uskumatud kaadrid: Prantsusmaal Dijonis käib konflikt tšetšeenide ja alžeerlaste vahel (278) 16.06.2020\nMis juhtus Pariisis?\nUmbes 15 000 rassismivastast meeleavaldajat kogunesid laupäeva pärastlõunal Pariisi kesklinnas Place de la République'ile.\nNad skandeerisid hüüdlauseid nagu "Pole õiglust, pole rahu". Mõni ronis ka Marianne`i kuju otsa, mis on Prantsuse Vabariigi sümbol.\nProtestijate seas oli ka Adama õde Assa Traoré, kes kutsus üles "taunima sotsiaalset, rassilist ja politseipoolset vägivalda".\n"See, mis toimub Ameerika Ühendriikides, toimub Prantsusmaal. Meie vennad surevad," ütles naine.\nEhkki protestijatel lubati koguneda, ei võimaldatud neil läbi linna marssida seoses võimaliku ohuga kohalikele ettevõtetele.\nKui politseinikud Place de la République platsil meeleavaldajaid tõrjuma asusid, puhkesid kokkupõrked, mille käigus kasutati ka pisaragaasi.\nAjaleht Le Parisien teatas, et politsei kuulas üle 26 inimest.\nVäiksemad meeleavaldused toimusid teisteski Prantsuse linnades, sealhulgas Lyonis ja Marseille's, ent seal olid need valdavas osas rahumeelsed.\nPrantsusmaa politsei valvekoer teatas, et sai eelmisel aastal politseinike vastu peaaegu 1500 kaebust - neist pooltel juhtudel süüdistati politseinikke liigse jõu kasutamises.\nÜhes hiljutises kohtuasjas süüdistatakse politseid 14-aastase poisi tõsises haavamises, kui ta peeti kinni kahtlusega, et üritas eelmisel kuul Pariisi lähedal Bondys mootorratast varastada.\nEsmaspäeval teatas siseminister Christophe Castaner „kägistamismeetodi” keelamisest kahtlustatavate vaoshoidmiseks teatud juhtudel.\nTeade tuli pärast seda, kui meeleavaldused olid juba üle riigi alguse saanud, süüdistades Prantsuse politseid jõhkrate meetodide kasutamises vähemuste suhtes.\nCastaner lubas, et korrakaitses valitseb rassismi suhtes nulltolerants ja rassismis kahtlustatavad ametnikud saadetakse töölt minema.\nTa seisis aga silmitsi politseinike rahulolematusega, kes eitasid ohjeldamatut rassismi omade seas. Reedel kogunesid Champs-Élysées ees politseinikud, kes viskasid oma käerauad demonstratiivselt maha.


Spido Sõprade Kevadpäev - Tasuta koduleht - spido\nspido sõprade kevadpäev\nRapla Melu ja Susi öö\n|Sõbrad ja toetajad\nSPIDO AMETLIK KODULEHEKÜLG SPIDO.EE\nSpido on loodud 1981.aasta jaanuaris Rapla Keskkooli nelja poisi poolt - Teet Tall, Ivo Rüütalu, Sulev Tammel ja Uku Ohaka. Valdavalt koosneb ansambli repertuaar omaloomingust. Ilmunud on kaks CD plaati ja kolmas on valmimas. Spido lugusid on tihti kuulda erinevatel raadiokanalitel.\nAnsambel on mänginud järjepidevalt 30 aastat väga paljudel üritustel Raplamaal, mujal vabariigis ja erinevates välisriikides. Keskmiselt on aastas üle 50 esinemise.\nKäesoleval aastal kutsuti Spido ka New Yorki Eesti Maja hooaja avamispeole. USAs esineti ka Lakewoodis ja Chicagos. Kuna bänd meeldis, siis telliti kohe mäng ka 2011.a augustikuus toimuvale väliseestlaste suvepäevadele.\nSpido on täienenud uute andekate kitarristide näol ja seeläbi kogunud veel rohkem poolehoidjaid. Taavi Langi ja Erko Laurimaa on Spido noorimad liikmed. Taavi on tuntud kogu Eestis ning osaleb/on osalenud ka järgmistes Eesti ansamblite koosseisudes: Glive, Terminaator, Pantokraator, Vanilla Ninja, Bad Oringe ja koostöö lauljannaga Maarja-Liisi Ilus. Erko Laurimaa osaleb järgmistes koosseisudes: Glive, Shanon ja teeb koostööd lauljannaga Mari-Liis Kongo.\nHuvitav fakt on see, et algusaastate Spido fännide lapsed on nüüd samuti Spido loomingu tulised pooldajad. Loodud on ka Spido fännide ansambel SSB.\nBänd on korraldanud kahel aastal Rapla kesklinnas üritust “Spido Sõprade Kevadpäev”, et pakkuda Raplamaa inimestele meelelahutust, aidata reklaamida Raplamaa muusikaüritusi ja kaasata noori. Samas soovitakse noortele näidata, kuidas mehed ise noortena sportlikult aega veetsid, et populariseerida liikumist. Kevadpäevad on olnud populaarsed ja traditsiooni jätkatakse kindlasti ka edaspidi.\nSpido on võimaldanud paljudele Raplamaa noorte bändidele kasutada oma pilliruumi (paljud koolide pilliruumid ei ole toimima hakanud) ja laenanud noortele oma pille ja aparatuuri, et noored muusikud “jalad alla” saaks.\n30.sünnipäeva tähistatakse kontserdiga, kus koos Spidoga musitseerivad erinevad artistid. Lauldakse/mängitakse põhiliselt Spido lugusid. Meenutatakse tähtsamaid sündmusi aastast 1981 kuni tänaseni. Kutsutud on kõik Spidoga seotud inimesed, keda soovitakse tänada. Kontserdile järgneb tantsuõhtu.\nBANDI LIIKMED: Laulja Teet Tall, trummar Ivo Rüütalu, kitarristid Taavi Langi ja Erko Laurimaa ning basskitarrist Andres Lääne.


INDREK JA HELEDAD HÄÄLED Pärnu Suveteater vabaõhukomöödia Kurgja talumuuseumis | Piletimaailm Online\nINDREK JA HELEDAD HÄÄLED\nvabaõhukomöödia Kurgja talumuuseumis\nPÄRNU SUVETEATER esitleb\nTammsaare + Jakobson = taasleitud ARMASTUS\n9., 11., 12., 13., 16., 17., 18., 19. ja 20. juuni 2021\nOsades: OSKAR SEEMAN (Teater Vanemuine), TERJE PENNIE (Ugala Teater), PIRET LAURIMAA (Teater Vanemuine), LENA BARBARA LUHSE (Teater Vanemuine)\nja SEPO SEEEMAN\nDramaturg ja lavastaja: TIIT PALU\nEriline etendusepaik C. R. Jakobsoni talumuuseumis Kurgjal\nMis juhtub, kui Kõrboja Anna, Juudit ja neiu Tiksi saabuvad Põrgupõhja puhkemajja, mille peremeheks on Indrek?\nJa mis saab siis, kui avastatakse Carl Robert Jakobsoni peidetud testament, milleks on tema 4. isamaaline kõne?\nSelles loos kogunevad A H Tammsaare eri teoste naistegelased puhkemajasse, mida peab Indrek. Nendeks on Kõrboja Anna, Juudit ning nooruke Tiksi (jutustusest „Kärbes“). Kõik nad toovad kaasa lood oma elust ning pettumused armastusest. Nii saab kirjandusest elu, mille probleemid vajavad Indrekult lahendamist. Sel õhtul puhkemajas ristuvad eri päritolu ja vanuses inimeste saatused. Kuna Tammsaare teosed on hästi tuntud, siis pakub see palju äratundmist ning viljakat mängu meie tüvitekstide, tsitaatide ja arhetüüpiliste kujudega.\nLavastust mängitakse Kurgja talumuuseumis vabas õhus veskihoone taga. Peale Tammsaare tegelaste lisandub loosse Kurgja näidistalu rajaja C R Jakobsoni kuju. Nii nagu Tammsaare andis oma loominguga eestlastele enesepeegelduse, andis Jakobson oma kolme isamaalise kõnega meile ajaloo ja väärikuse. Näidendis avastatakse Kurgja häärberi remondi käigus Jakobsoni poolt enne tema surma peidetud 4. isamaaline kõne. See kõne on armastusest, mida eestlased muistsel ajal valdasid, kuid mis meilt juba 700-aastase orjaöö alguse rööviti. Nii antakse Tammsaare õnnetutele naistegelastele ja ka publikule tagasi õigus armastusele ning saab uue sisu Tammsaare kõige kuulsam lause tööst, vaevast ja armastusest.\nSelles lavastuses mängivad Oskar Seeman (Indrek), Piret Laurimaa (Juudit), Terje Pennie (Kõrboja Anna), Lena Barbara Luhse (Tiksi) ja Sepo Seeman (Jakobson).\nTekst ja lavastus – Tiit Palu.\nJakobson andis eestlastele ajaloo, Tammsaare tüvitekstid ja -tegelased.\nMeie paneme need kokku!\nLavastus valmib MTÜ Pärnu Suveteater ja SA Eesti Maaelumuuseumid koostöös ning Eesti Kultuurkapitali ja Põhja-Pärnumaa valla toetusega.\nEtendusepaik on õues, publik istub tribüünidel. Järgitakse kehtivaid ettekirjutusi.\nEtendused toimuvad iga ilmaga. Kohtade arv on piiratud. Etendus on ühe vaheajaga ja kestab 2:30.\nParkimine muuseumi parklates. Avatud on kohvik.\nEtenduste algus kell 19.00.\nSissepääs etendusepaika alates kella 18.00.\nSoovitame saabuda varem ning jalutada ja uudistada muuseumi territooriumil.\nPiletid müügil Piletimaailmas ja tund enne algust kohapeal\nKorraldaja MTÜ Pärnu Suveteater, info telefonil 5099959\nK 16.06.2021 19:00\nPärnu Suveteater, vabaõhukomöödia Kurgja talumuuseumis, Kurgja talumuuseum, Põhja-Pärnumaa vald\nVabu kohti: 20, Tavahinnad: 25 €, Soodushinnad: -\nN 17.06.2021 19:00\nVabu kohti: 47, Tavahinnad: 25 €, Soodushinnad: -\nR 18.06.2021 19:00\nVabu kohti: 53, Tavahinnad: 25 €, Soodushinnad: -\nL 19.06.2021 19:00\nVabu kohti: 9, Tavahinnad: 25 €, Soodushinnad: -\nP 20.06.2021 19:00\nVabu kohti: 22, Tavahinnad: 25 €, Soodushinnad: -\nTeater Vanemuine draama sõnalavastus teater estonia teater rahvusooper estonia ballett lastele Kuressaare Teater lasteetendus ooper eesti rahvusballett lastelavastus komöödia muusikal kogupere Vanemuine tšaikovski Teatri Kodu tants muusika Komöödia suvelavastus ekskursioon operett jõulu Charles Perrault koguperelavastus muinasjutt pähklipureja teater Vanemuine vennad Grimmid edur vanemuine Indrek Hargla Suvelavastus Trimmerdaja surm Eno Raud joost malmsten malvius pähn sallo võigemast Adam Long Daniel Singer Jess Winfield Sander Pukk Seiklus Sünkroontõlkega eesti keelde. farss kontsert Märul kuningas la traviata noortele verdi lumivalgeke ja 7 pöialpoissi Naksitrallid pipi pikksukk haridusprojekt Küla Villa mozart noortetöö Põnevik Ulmefilm Animatsioon kesler puccini Sipsik veskus zahharov ball bertman C. Gounod' Draama Faust Kogupere Müsteerium Õudus semper Eino Tamberg krimi Krimi thriller uus aasta #vatteater #alias #andruskivirähk aastalõpp aastalõpuball animatsioon gala Kollane Kass Kollase Kassi Suvekool seiklus Sõda suur maja Varius vip Wilded