Reportaaž 27. september 2018\nVõimalus teha kaasa paavst Franciscuse kogu Baltimaade visiit osutus erakordseks kogemuseks, mis pühadusest ei nõretanud just ülearu.\nPaavst lennukis Foto: Bianca Mikoviš\nVatikani mees ütleb mu nime teravalt, ta pilk on pinev.\n“Bianca! Kui paavst alustab homiiliat, siis me lahkume. Väga kiiresti!”\nVabaduse väljaku telgist kostab koor. Läbi uduse väsimusloori paneb aju mingid otsad kokku. Homiilia on jutlus. Kui paavst hakkab rääkima ja kõik astuvad ettepoole, peame jooksma tagaukse suunas.\nNoogutan. Ütlen, et sain aru. On viimane päev koos paavstiga. Neli reisikaaslast on istunud pressikeskuses suurtele patjadele ja silmapilkselt uinunud.\nEt püha isaga reisimine on selline, seda ma ei osanud oodata.\nKes saavad paavstiga lennata?\nTavaliselt sõidavad kaasa Vatikani ajakirjanikud ning katoliiklike väljaannete esindajad. Välisvisiitidele saavad registreeruda ka külastatavate maade ajakirjanikud.\nSelleks tuleb täita mitmeid ankeete ja muid pabereid. Kui isik sobib, tuleb lennu eest maksta kopsakas summa (sel reisil oli hind 2600 eurot), nii nagu on see ka siis, kui lennatakse kaasa riigivisiitidel.\nPaavstiga koos lendamine algab Roomast ja see lõpeb Roomas. Seega tuli ka Eesti ajakirjanikel teha esmalt eraldi lend sinna ja siis tagasi.\nReisil osalevad ajakirjanikud on ühelt poolt väga privilegeeritud, liikumiselt aga ülipiiratud. Edastatavad sõnumid on siiski nende endi otsustada ja seal keegi midagi ette ei kirjuta.\nOlge valmis, ta tuleb!\nLennukis teel Roomast Vilniusse satun istuma kahe prantslase vahele. Just satun, sest kohanumbreid meie piletitel pole, igaüks võib istuda, kuhu tahab või saab. Ainsana on kohad kaamerameestel, kes paigutatakse ettepoole, et nad saaksid paavsti segamatult filmida, kui ta lennuki äriklassist ajakirjanike juurde tuleb. Aga tuleb ta kindlasti.\nNiisuguse tava on paavst Franciscus ise endale teinud ja ajakirjanikele see muidugi sobib.\nMeid on briifitud, et kui paavst kedagi kõnetab, siis see inimene peab tõusma, ent teised kõrval istuma jääma.\n“See pole aeg intervjuudeks,” saame juhiseid, ning pildistamisega võiks ka tagasi hoida. Vähemalt nii, et telefoniga kätt operaatori kaamera ees ei hoia.\nCNNi ajakirjaniku tehtud pilt hetkest, mil paavst jõuab Maalehe ajakirjanikuni ja palub enda eest palvetada. Lihtsalt ja südamlikult esitatud soovi täitmisest ei saa ometi keelduda Foto: Erakogu\nAlitalia erilendu teenindav meeskond on pisut enam üles löödud kui tavaliselt ning erakordselt kärme. Enne seda lendu polnud mul aimugi, et niisuguse kiirusega on võimalik lennukis kärusid veeretada.\nPrantslased räägivad kiiresti üle minu ja võrdlevad pabereid. Need on kõned, mida paavst hakkab peagi ette lugema.\nKokku on sel reisil 15 pikemat või lühemat kõnet ja kõik need jagatakse ajakirjanikele eelmisel õhtul kätte, et saaks juba uudiseid ette valmistada. Ühtki kõnet enne selle ettekandmist avalikkuse ette lasta ei tohi.\nPrantslanna mu kõrval mäkerdab ennast läbilaskva tintekaga kokku. “See on õhurõhust,” pahurdab ta. “Neid pliiatseid ei tohiks lennukisse võtta.”\n“Palveta minu eest ...” hoiab paavst mul ikka veel käest. “... ma vajan seda väga...” Siis liigub ta edasi.\nKokku on meid 66 ajakirjanikku — kaameramehed oma reporteritega, fotograafid, raadioreporterid ja kirjutajad. Esindatud on Reuters, CNN, ajakirjanikke on Ameerikast, isegi Mehhikost.\nPeale Balti riikide ajakirjanike on veel üks esmareisija, teistele on see tuttav asi. Üks punt töötabki Vatikanis, teised teevad lugusid eri maade katoliiklikele väljaannetele.\nOlen nagu valge vares. Õnneks on Evelyn Kaldoja Postimehest teine samasugune, ainult selle vahega, et temal on üüratu riigivisiitidel ja tippkohtumistel osalemise kogemus. Lisaks on ta katoliiklane, teab peast missa ülesehitust, palveid ja kõike, mis kirikus muidu toimub. Näiteks Hiina katoliku kirikuga on praegu keerulised lood.\nTa on ju siiski Püha Isa! Paavsti lennutool airBalticu spetsiaalse märgistusega Foto: Vatikani pressiteenistus\n“Nii et sa oled Eestist,” võtavad prantslased mu ette. Neil on Eesti kohta palju küsimusi, kuid nad ei saa kuidagi üle sellest, et meil on kõigest 6000 katoliiklast. Nii on neile jagatud buklettides kirjas, aga Evelyn ütleb, et õige arv on veel väiksem, nii 4500 kanti.\n“Ja mida teised usuvad?”\nJutt, et oleme rohkem selline loodusrahvas, teeb prantslastele nalja. “Sul on endal ka mingi puu, mida sa kallistamas käid või?” kihistab Le Monde’is töötav Eleanor. “Aga kas nõnda ka saab, et usud nii Jumalat kui ka puid? See sobiks, mulle ka puud väga meeldivad!”\nLöön käega. Ei mõista need prantslased meie õrna hinge!\nSalongis läheb rabinaks. Kaameramehed jooksevad kohtadele, esimese klassi kardina alt osast piilutakse välja.\n“Ta tuleb nüüd ja tervitab,” seletab Eleanor. “Nendega, keda tunneb, räägib ta vahel pikemalt, muidu surub lihtsalt kätt. See on ainus kord reisil, kui sa saad temaga isiklikult suhelda.”\nVatikani pressibüroo direktor Greg Burke teeb väikese sissejuhatuse ja siis seisabki seal Tema Ise: 1,3miljardise kiriku pea, paavst Franciscus. Üleni valges, reibas ja tegus.\nTeda küll ja veel lähedalt ja kaugelt näinud ajakirjanikud lähevad elevile nagu lapsed jõulupuu all ning pildistavad ja filmivad nagu jaks võtab.\n“Ta ütleb, et Balti riigid ainult tunduvad sarnased, kuid tegelikult on väga erinevad,” tõlgib Eleanor mulle itaalia keelest.\nPaavst läheneb inimesi kõnetades ja tervitades ootamatult jõudsalt.\nMida ma peaksin talle ütlema? Kas oleks viisakas midagi meeldivat soovida? Kuidas tema poole üldse pöörduda?\nPaavsti lennukis Foto: Bianca Mikovitš\nÜhtset stiili ei näi olevat ning briifingul öeldu kohaselt tõusta ja istuda ka ei saa — selleks pole ruumi, sest ajakirjanikud ei suuda ju paigal olla, sekeldavad ringi ja pildistavad. Pealegi ei ole keegi oma arvuti- ja kaamerakotte üles kappi pannud, need on istmetel ja nende vahel jalus.\nNing siis on ta kohal.\n“Aitäh, et Eestisse tulete!”\nKäsi mu peos jääb paigale ja pruunidesse silmadesse tekib uudishimu.\n“… mmm … oleme teid oodanud!” pingutan originaalsel lainel edasi.\n“Palveta minu eest …” hoiab paavst mul ikka veel käest. “… ma vajan seda väga…”\nSiis liigub ta edasi.\nKas hetk jäi seisma? Natuke. Mida tundsin? Elevust.\nEleanor minu kõrval tunneb hoopis kergendust.\n“See lollakas pastakas,” sisistab ta. “Saad aru, ma panin suhu selle ju! Kogu keel oli must! Ma pidin seda paberiga hõõruma! Kuidas ma tervitan paavsti, endal keel süsimust! Pobisen suunurgast buongiorno või? Appi, mõtle, kui ma tulen Eestisse, teen missa ajal suu lahti, et kellegagi rääkida, ja inimesed arvavad, et kurat on nende keskel!”\n“Oota! Tule kohe tagasi! Tule tagasi ja seisa paigal! Oh heldus küll… No kus su kaart nüüd on?”\nOlen Vilniuse katedraali taga pressibussist välja hüpanud ja kaamerat haarates lauluhääle poole kiirendanud.\nSaan pragada. Me liigume ainult kõik koos, saatjaks kaks Vatikani meest, vastuvõtva riigi ametnik ning lisaks kaks või kolm ihukaitsjat.\nSelline on kord. Paavsti ametlikult saatev kaaskond ei lase ringi nagu lillelaadalised.\nAlgab lend Vilniusest Tallinnasse. Ajakirjanike hommikusöök oli kell 4, kuigi lennuk pidi tõusma õhku 8.30. Check-in käis nii, et hotellis anti passile kleebitud numbri alusel pilet kätte Foto: Bianca Mikovitš\nKuna paavst on riigipea, siis on tema visiidid ka riigivisiidid ning väga pikalt ette valmistatud ja äärmiselt turvatud. Iga kord, kui läheme hotellis bussi peale, valgustatakse asjad läbi, läbime ajutise turvavärava, veepudeleid ei võeta ära, kuid kork keeratakse maha ja sisu nuusutatakse üle.\nMul on suur kaelakaart, mis näitab, et olen ametlikus kaaskonnas ning iga Balti riik annab ajakirjanikele eraldi kaelakaardi tema nime ja pildiga. Sinna on suurelt kirjutatud VAMP — Vatican Accredited Media Person. Nendeta ei saa kuhugi.\n“Pole viga, see on esimesel päeval alati nii. Küll sa õpid,” võtab Vatikani esindaja veidi tagasi.\nOlen varem mõelnud, keda tähtsate visiitide ajal niimoodi politseieskordi saatel bussides õigupoolest veetakse. Nüüd siis tean — minusuguseid.\nPrantslane Xavier on mulle lennukis öelnud, et kogu see reis on tohutu kihutamine, et olla varem kohal ja et siis varem lahkuda ning uude kohta aegsasti ootama jõuda.\n“Lähme!” on itaalia keeles andiamo. Ma saan selle sõna väga hästi selgeks.\nVarem minek algab juba lennukis. See on veel ruleerimas, kui tagaukse juurde rivistatakse esmalt operaatorid, siis fotograafid ja siis need, kes peavad olema esimesse sihtkohta suunduvas bussis. Nemad peavad tegema ülikiiresti. Need, kes ei lähe näiteks paavstiga kaasa presidendi juurde vaid pressikeskusse, peavad tegema ainult väga kiiresti.\nKui Vilniuses puhub orkester marssi ja paavst sammub aplausi saatel trapist alla, kihutame meie nagu marukoerad ümber lennuki oma busside poole.\nKukk ja koit\nOlen saanud itaaliakeelse reisikava. Hästi lühidalt on peamised asjad kokku võetud inglise keeles. Ehmudes loen sealt hommikusöögi aegu: kell 4, kell 5.15, kell 4… Pidin juba Rooma lendamiseks eelmisel päeval kell 3 öösel ärkama ja kõhedus poeb hinge. Ka Vilniuse lennule hakkasime registreeruma kell 4 hommikul.\nPaavsti päev on millimeetri pealt paigas, teda saatev meediagrupp peab olema juba kohal, kui ta on tulemas, ka nende päevas pole midagi juhuslikku.\nHotelli Palace pressikeskuses. Paavst lehvitab, ajakirjanikud vajusid korraks ära, ent mõne tunni pärast on nad sada protsenti ärkvel ja valmis pressikonverentsiks Foto: Bianca Mikovitš\nVatikani pressibüroo teab väga hästi, kuidas ajakirjanikud töötavad ja mida nad vajavad. Nii on planeeritult jäetud kavva aeg, mil vestelda missale kogunenud inimestega, filmida katteplaane ja teha intervjuusid. Kogu aeg kasutatakse ära.\nKeegi ei imesta, kui teised sõidult, käigult ja jooksult blogivad, faile laevad ja intervjuusid edastavad. Andmeside ja elekter on märksõnad.\nLennuki meeskond hoiab targu suu kinni, kui auväärt meedia ka tõusudel ja maandumistel arvutite ja mobiilide külge kleepub.\n“Tooge mu toit 20 minuti pärast, mul on praegu väga kiire,” ühmab suure väljaande esindaja stjuardessile.\n“Me ei tohi siis enam liikuda,” ütleb too vabandavalt.\n“Las jääb siis…”\nAga toidukandik tuuakse ikkagi pärast kohale, kuigi liikuda enam justkui ei tohiks. Kõik pingutavad.\nLeedu meeldib ajakirjanikele. Seal oodatakse paavsti suure elevusega ja see tõstab kõigil tuju. Kaunases koguneb missale ligi 100 000 inimest ning sellest saab visiidi suurim kogunemine.\nPrantslane Xavier räägib, et kui ta paavstiga Peruus ja Tšiilis käis, siis Peruu oli väga vaikne, seevastu Tšiili kärarikas. Kui inimesed on rõõmsad, tulevad ka lood emotsionaalsemad, sest paavst on ise paremas hoos.\nEesti suhtes tunnevad ajakirjanikud huvi, nad küsivad palju ja arutavad fakte läbi. Nad on valmis, et usuleige riik võtab paavsti tulekut suurema emotsioonita.\nLeedu on võtnud suuna tutvustada kirikupead kõigi oma okupatsiooniaja kannatustega ning teeb seda võimsalt. Käik Vilniuse omaaegsesse KGB majja, kus nüüd on okupatsioonimuuseum, muserdab paavsti nii korralikult, et ta meenutab seda tagasiteel lennukisse veel pikalt. Reaalne paik, kus inimesi maha lasti ja piinati, teeb ta hirmus kurvaks ja liigutab ka. Kuna paavsti palvehetk muuseumi keldrist kantakse otse suurtel ekraanidel väljas seisvale rahvale üle, saavad kõik sellest osa. Mõned inimesed hakkavad lahinal nutma.\nPressile pakutavate Leedu küüditatutega ma rääkida ei taha, aga teised kanalid võtavad nad huviga ette.\nNõukogude periood Balti riikides on nende jaoks natuke segane ja müütiline aeg.\nVäsimus annab tunda\nLätis näeb paavst presidendipaleed, Vabadussammast ja oikumeenilist palvust läbides üsna kurnatud välja. Paremaks läheb alles pärastlõunal, kui ta kopteriga Aglonasse missale tuleb ja seal oma väikese lahtise autoga ringi põristab, ihukaitse kõrval galoppi laskmas.\nÜks lätlaste korraldustoimkonna liige sosistab mulle, et leedulased olid kurvalt tunnistanud, et annavad neile üle haige paavsti.\nLoodan vaikselt, et visiit katki ei jää. Franciscus on 81, pool ühest tema kopsust on kunagi välja opereeritud ning Riias liikudes vajab ta rohkem tuge kui eelmistel päevadel.\nRiiast paarisaja kilomeetri kaugusele Aglonasse missale lennutati paavst helikopteriga, mida omakorda eskortisid sõjaväekopterid. Paavst astus seegi kord otse punasele vaibale Foto: Vatikani pressiteenistus\nMagamata ööd annavad kõigil tunda. Bussis kipuvad ajakirjanikud oma laiali laotatud asjade hunnikute otsa tukkuma jääma.\nÄratused on varajased, õhtuti tehakse tööd. Ringihulkumise ja õllejoomise aega pole.\n“Tuleb teha, mida tuleb teha,” ohkab järjekordses varahommikuses turvakontrollis seisev noorepoolne naine ja vaatab julgustuseks telefonist pilti hetkest, kus paavst tal kätt surub.\n“Ta on ju siiski paavst,” loodetakse. “Ehk tahetakse teda siiski näha.”\nEnt Eesti üllatab. Esiteks ei saa suurem osa välisajakirjanikest aru, mis või kes on e-resident, kelleks paavst saab, aga see jätab võimsa mulje — ikkagi ülivõimas tehnoloogiariik!\n“Hoopis teine asi, te olete nagu Skandinaavia,” vaimustub naine, kes on vist Reutersist.\nPaavstile endale paistab meeldivat kohtumine noortega Kaarli kirikus. Ta tundub ergas ja huvitatud ning elab kõigele kaasa palju enam kui eelmisel päeval Lätis.\nAjakirjanikud on aga Eesti juba pisut kõrvale tõstnud. Hommikust peale erutab neid pärast visiiti lennukis toimuv tavakohane pressikonverents, kuhu saab piiratud hulk küsimusi, mis enne pressipealikuga kokku lepitakse. Käivad kõvad vaidlused.\nKuna Eesti saab ühe küsimuse ja Evelyn Kaldoja tahab väga teada paavsti arvamust idapiiri pingete kohta, jätan selle talle.\nMina ise tahaks teada lihtlabasemaid asju, näiteks miks on Eesti katoliku kirikus ainult üks eestlasest preester, kas nende arvu hoitakse meelega nii madalal, ja kuidas see saab nii olla, et kui mujal maailmas katoliiklaste arv suureneb, siis meil on kena väike selgepiiriline kogukond?\nJa ma tahaksin teada, kas meil ei plaanita preestriametisse võtta teistest kirikutest pöördunud abielus mehi, nagu Saksamaal või Ameerikas on suures preestrite puuduses tehtud?\nPaavsti visiidi neljas päev. Eesti meedia on täis blogisid ja uudiseid, panustan sellesse palangusse ka ise.\nIgaöine keskmiselt 4–5tunnine uni annab juba väga hullult tunda. Seni ülal hoidnud adrenaliin hakkab väsimusele alla jääma.\nTallinna pressikeskuses napib elektrikontakte, tööpinda ja internet saab otsa — WiFi jookseb lihtsalt kinni. Maailm januneb uudiste järele, aga meie sotsiaalmeedias kurdetakse, et paavsti on liiga palju ja küsitakse, milleks teda siia üldse vaja oli.\nKirikupea ootel Foto: ???\nJärjekordse politseieskordi saatel Vene tänavale katoliku kirikusse sõites jäävad kaamerameestele silma tänava ääres olevad suveniirilauad. Nad lunivad niikaua, kuni saavad loa korraks vaatama minna.\nVatikani mees ärritub kergelt. “Inimesed on väsinud,” ütleb ta. “Meil pole nendel sõitudel kunagi aega midagi osta, nüüd jõudsime veidi varem. Kõik ju vajavad vahepeal midagi, mis natuke tuju tõstaks!”\nÜks operaator tuleb leti juurest, särab üle näo ja peas on tal maasikpunane vildist saunamüts. Ilus.\nMa ise võpatan täiesti virgeks siis, kui veidi hiljem näen paavsti lahtises autos rahva sekka sõitmas, ägedalt lehvitamas ja naeratamas. Kuidas see võimalik on? Kuidas tema püsti püsib?\nNo olgu, ta ei kirjutanud öösel lugu oma reisist ega monteerinud videojupikesi kokku, aga siiski.\nMulle tundub see unenäolisena, aga paavst Franciscus seisab nüüd igatahes Vabaduse väljakul laval ja ütleb avasõnad.\nPress saab oma märgusõna: andiamo! Läksime!\nEnne kui paavst lõpetab viimase kõne Tallinnas, oleme ajakirjanikega lennukisse pakitud, kaamerastatiivid ülal, arvutid avatud.\nSelline see elu seal paavsti lennukis ongi.\n3. Millesse või kellesse teie usute?\n4. Paavst, pärimused, armulaud ja neitsi Maarja – kuidas katoliiklastest aru saada?


Toidult teenitavale kasumile piirang ka Eestis? - Kaubandus\nToidult teenitavale kasumile piirang ka Eestis?\nE-Piima juhi Jaanus Murakase sõnul pole midagi imekspandavat, kui ka Eesti sarnaselt Leeduga hakkab piirama toiduainetelt teenitavaid kasumimarginaale.\nToiduainete kasumimarginaalipiirangud on reaalsed riikides, kus ketistunud jaekaubandus omandab teiste tööstuste suhtes monopoolse seisundi, ütles Murakas kommentaariks Leedu otsusele toidukaupade kasumimarginaalidele piirid ette tõmmata.\n„Brüssel on selle teemaga vaikselt tegelenud juba aasta-poolteist, kuna jaekaubandus on niivõrd kontsentreeritud, kauplused on ketistunud. Mõnes riigis ongi võib-olla ainult kolm-neli toiduaineid müüvat jaekaubandusketti. Kui konkurentsiseadus käsitleb monopoli mõistete ühe sektori sees samalaadsete ettevõtete puhul, siis on tekkinud situatsioon, kus üks ettevõtlussektori muutub monopoolseks ülejäänud sektoritele,“ rääkis Murakas Leedu parlamendi otsuse tagamaadest.\nMuraka sõnul poleks midagi imekspandavat, kui ühel hetkel ka Eestis sellise seadusepügala peale mõtlema hakataks. „Asi võib sinnamaani minna küll. Soome plaanib näiteks alandada toiduainete käibemaksu ja teha toidukaubad inimestele odavamalt kättesaadavaks. Jaekaubandusettevõtetele esitatakse teatud tingimusi, et kui riik käibemaksu alandab, siis toiduainete hind alaneks selle võrra reaalselt ka tarbijatele, mitte ei suureneks jaekaubandusettevõtete kasum,“ ütles Murakas.\nSelle otsuse tegemine sõltub tema sõnul juba konkreetsest riigist ja selle eripäradest – kus on ühe või teise jaekaubandusettevõtte monopoolsus suurem ja positsioon tugevam, kui suur konkurents kettide vahel on – kas sellest piisab hinnakonkurentsi tekkimiseks?\nLoomulikult kostub Muraka sõnul ka meil Eestis siit-sealt nurinaid, et poodides olevad hinnad ei ole just päris loogilised. Samas tuleb tema sõnul arvestada ka sellega, et jaekaubanduseski on rasked ajad - käibed vähenevad, konkurents kettide vahel on suur, kaubanduspinda ühe elaniku kohta aga palju.\n„Ehk siis Leedus on konkurentsi vähem ja oht suurem, et toiduainete hinnad küll langevad, aga kaubanduse marginaalid järjest suurenevad,“ nentis Murakas.\nLeedu parlament kiitis täna heaks seaduseelnõu, mis kehtestab toidukaupadele maksimaalsed kasumimarginaalid.


Dom Ruinart Blanc de Blancs 2009 — PRIKE\n0,75L Pudel | 327.99 €/L\n2009. aastat on nimetatud Champagne’i „kuldseks“ aastaks. Eelkõige oli sellele iseloomulik suvine saagikoristus, mis on viinamarjade küpsemise jaoks täiuslik.\nRikkalik ja elegantne; õrn happelisus ning luuviljade värskus loovad koos suulael imelise maitse. Suurepärases tasakaalus Dom Ruinart 2009 on rikkaliku maitsega ning pika ja väljapeetud lõppakordiga vein. Õrnad mullid täiustavad peent tekstuuri.\nLopsakate ja tugeva maitsega puuviljade, näiteks Itaalia päikeses küpsenud sidruni ja mahlase, suud vett jooksma paneva aprikoosi ning otse puuviljaaiast nopitud täiuslikult küpse nektariini päikeselised aroomid. Lille- ja puuviljaaroomiga, valgete lillede nootide ning mesiste aktsentidega. Bukett areneb edasi suhkrustatud puuvilja, mandlipasta ja apelsiniõite aroomiga, millele lisandub värske, kriidine iseloom.\naperitiiv, iseseisvalt nautimiseks, idamaine roog


Artify OÜ | LEI Register\nLEI sertifikaat + Tag\nTagasi otsingutulemite juurde\nEstonia, Tallinn, Tondi tn 27, 11316\nTondi tn 27\nBloomberg Finance L.P. (Bloomberg Finance L.P.)\n(Teatatud lõpliku otsuse langetava emaettevõtte erandist)\nOtsese tütarettevõtte andmed pole saadaval\nLõpliku otsuse langetav tütarettevõte\nLõpliku otsuse langetava tütarettevõtte andmed pole saadaval\nHetkel on Teie LEI teenusepakkuja [current_lou]. Olete üle toomas oma LEI koodi LEIRegiter OÜ haldusesse. Ületoomiseks peame Teie LEI viima üle meie partner LOU (Local Operating Unit), RapidLEI, juurde. RapidLEI on GLEIFI poolt akrediteeritud LEI koodide väljastaja. Palun valige allpool, kas soovite LEI üle tuua (LEI koodi ei uuendata) või uuendada ja üle tuua.\nLEI ületoomine on LEI koodi liikumine ühe teenusepakkuja juurest teise juurde. LEI koodiga seotud teenusepakkujat on võimalik vahetada, et turul säiliks konkurents erinevate teenusepakkujate vahel. Samuti võivad LEI uuendamise hinnad LOU-de ja registriagentide vahel märkimisväärselt erineda. LEI ületoomise käigus kood ise ei muutu. Vahetub vaid teenusepakkuja, kes koodi haldab. Üldiselt on see protsess lõppkliendile märkamatu.\nSoovin LEI koodi uuendamata üle tuua\nLugupeetud klient, Teie LEI koodi taotlusesse sisestatud andmed kattuvad juba GLEIFI andmebaasis olevate andmetega. Palun kontrollige, kas allpool esitatud andmed kuuluvad Teie ettevõttele.\nJärgmine uuendamise kuupäev:\nKui tegu on Teie ettevõtte andmetega, valige “JAH”, et jätkata LEI koodi uuendamisega. Kui olete kindel, et esitatud andmed ei kuulu Teie ettevõttele, valige “EI”, et jätkata uue LEI taotlemisega.\nEI- jätkan uue LEI taotlusega\nJah, need on minu ettevõtte andmed. Jätkan LEI uuendamisega.


Kadumine on eksitus — Sirp\nKadumine on eksitus\nMeenutus varalahkunud Austria dokirežissöörist Michael Glawoggerist.Olen püüdnud meenutada, mis oli meie lennu alguspunkt, aga ei tule kuidagi meelde. Sihtkoht oli Viin, niipalju ma tean. Üsna väikeses lennukis olin ma üks viimastest pardaleminejatest ja kui ma oma kohani jõudsin, oli Michael Glawogger seal juba ees. Ta jalad laiutasid vabaks jäänud kõrvalistmel ja suitsupakk oli juba valmis pandud selleks hetkeks, kui õnnestub lennukist jälle välja pääseda. „Ma arvasin, et pardaleminek on juba lõppenud,” naeratas ta ja üritas ilma pead ära löömata püsti tõusta. „Võite jääda,” pakkusin ma, aga ta oli juba oma pooleldi täis puhutud musta padja järgmisesse pingiritta visanud, kus oli ees tema sõber. „Aitäh, et vanal mehel puhata ei lasknud,” sõnas ta naljaga pooleks napilt, kui olin end luksuslikult sisse seadnud, jagamata kahte istekohta kellegagi. Ostsin end pärast sellest „süüst” priiks paki pähklitega, mille ta sõnatult vastu võttis, ja oma tahavahtimisest kange kaelaga, kuna me rääkisime terve lennu aja.\nMa ei tundnudki Michael Glawoggerit rohkem, kui ma teda selle lennu jooksul tundma sain, või kui teda ta filmidega seoses intervjueerisin. Ja ometigi tundub meie hulgast paljudele, et tundsime teda paremini, kui me kedagi teist iial tundma saame.\nEhk tuleneb see sellest, et Glawogger oli rääkides sinu sõber. Ta oli avatud, ligipääsetav, helde. Ta rääkis entusiasmiga, mis oli nakkav, silmad säramas nii mängulisest sõjakusest kui üleannetust naerususest. Ei saa ka väita, et ta oli selline üksnes tööst rääkides, sest see kihisev energia oli kohal samuti siis, kui ta läks vihaseks või jäi tõsiseks, lahates majanduslikke, poliitilisi või ühiskondlikke probleeme, ka rääkides näiteks Austria riigi vajakajäämistest, aga siiski, kui ta nõudis stjuardessi käest endale üht lisa-lisa-pähklipakki.\nGlawogger oli nõus olulistel teemadel sarvist haarama, aga kindlasti mitte ainult enda pärast. Filmide rahastamise komisjonides töötades võimaldas ta teoks saada mõnel projektil, millele ülejäänud olid käega löönud. Inimesena, kes filmidesse kirglikult suhtus, töötas ta ka koos teiste režissööridega, kas siis kirjutajana või kaamera taga. Viimasel ajal oli ta oma juuksed lasknud pikaks välja kasvada, kandes neid tihti hobusesabas. Talle meeldis, kui ma tema välimust kauboi omaga võrdlesin. „Kõlab palju paremini kui provokaator,” ütles ta ja lisas: „Pean ennast ise küll pigem mustlaseks.”\n2013. aasta 3. detsembril alustas Glawogger aastapikkust ümbermaailmareisi, et ette valmistada oma järgmist filmi. Või mis tahes sellest ka tulema pidi. Ta reisis väga väikese grupiga, sõiduvahendiks vana punane Volkswageni buss. Buss sai valitud selle järgi, et nende arvates oli siis lootust „ka maailma kaugemais nurkades varuosi leida”, juhul kui sellega midagi juhtuma peaks. Rändamine oli ta viinud kõigepealt Ida-Euroopasse ja seejärel Aafrikasse. Ta viimane peatus oli Libeerias Harperis, kus ta nakatus troopilisse malaariasse.\nMichael Glawogger suri neljapäeva, 22. aprilli öösel pärast seda, kui haiglaravi Harperis ja Monrovias oli osutunud edutuks, ja enne seda, kui ta jõuti Austriasse lennutada.\nMa ei tea, miks uudis tema surmast mind sedavõrd raputas. Ma ei olnud sellise kaliibriga šokiks üldse valmis. See ajab mind segadusse ja mul oli liigutav lugeda, mida kirjutas mu hea sõber, filmifestivalide kuraator Roger Alan Koza. Ühel hetkel viitab ta Lääne-Saksa režissööri Alexander Kluge meenutustele oma sõbrast, Ida-Saksa näitekirjanikust Heiner Müllerist. Ta luges Kluge matusekõnet Müllerile ja tuletas meelde kõnes mainitud Mülleri tsitaadi: „Surm on eksitus. See on eksitus, et surnud on surnud”. Tahan selle lause nüüd muuta odaks oma käes – viskerelvaks, millega tahan tabada … ei tea isegi, keda või mida. „Surm on eksitus!” Sest lihtsalt on nii.\nGlawogger pidas reisil päevikut, avaldades selle lõike Austria ja Saksa ajalehtede võrguväljaannetes, kus ta kirjutas kogetust ja nähtust kolmandas isikus –\nkogu ilust ja õudusest ning seni kestvast pidevast õpiprotsessist. Ta kirjeldas ka kuumust, mis „imbus ta liikmetesse ja kattis kihina ta süüme, mattes tema tahte ja soovid paksu ja raske vaiba alla. Ta oli väsinud”.\nÜks viimastest sissekannetest kannab 18. aprilli kuupäeva. Siis koges ta esimest korda haiguse sümptomeid. Ta kirjutas: „Kui ta veel väike laps oli, arvas ta, et maailm on nii suur. Ta ei suutnud näiteks ette kujutada, kuidas tagaotsitav kurjategija ei saa nii ära kaduda, et teda üles ei leita … Mitte et ta ise oleks mõne kuriteo sooritanud või kavatsenuks seda teha. Kadumise võimalus oli lihtsalt oma abstraktsuses meelitav ja lohutav. Ta alustaks oma elu taas kusagil mujal, uue rutiini, uute murede ja teistsuguse ajatajuga. Mõningase julge kannatuse ja suure hulga ennekuulmatu vedamisega.”\nGlawogger oli seiklusliku loomuga ning liikus oma loomingus mööda dokumentalistika ja fiktsiooni peent joont. Eelkõige olid ta filmid aga sütitatud tema uudishimust. Kui uudishimu on „elu teadliku elamise” võti, on see ilmselt ka filmitegijate lahutamatu isikuomadus. Glawoggeril oli see olemas. Tema filmides on empaatiat, mis tühistab kõik rünnakud, ja neis pole kübetki halvakspanu. Glawogger ei ilustanud iial tõsiasju, aga ta ei võidelnud ka mingi ürituse nimel. Kui on olemas filmitegijaid, kes üritavad oma lugusid rääkida „võimalikult tõelähedaselt”, siis võiks Glawoggerit pidada üheks nendest, kes püüdis oma dokkides teadlikult saavutada mingit müstilist esteetikat teravustamaks reaalsust selle piirini, mis lubas tal näha sügavamale ja kaugemale, kui lihtsalt ja kergelt tajutav.\nTa kirjeldas end kui meest, keda vaevab „sundus avastada uusi asju”, ja teda tõmbas eksootiliste paikade poole. Teda huvitas väga see, kuidas inimesed maailma eri paigus elavad, ja ka see, kuidas nad suudavad tihti ebasoodsates oludes väärikuse säilitada. „Megalinnades” („Megacities”, 1998) on ta uurinud vaesuse põhjusi ja tagajärgi, ka oma järgmistes filmides on ta tahtnud mõista inimeste võimet improviseerida ja kohaneda kõige võimatumates oludes. Hiljem moodustas see film koos „Töölise surma” („Workingman’s Death”, 2005) ja „Hoorade hiilgusega” („Whores’ Glory”, 2011) tema globaliseerumisteemalise nn „töötavate reaalsuste triloogia”. Töö kontseptsioon, õigus tööle ja (indiviidi defineeriv) vajadus töö järele on Glawoggeri filmides korduv motiiv.\nTema viimase projekti tööpealkiri oli „Ilma nimeta film” ja Glawogger oli täielikus teadmatuses nii selle filmi mõttest kui olemusest. „Võib-olla ei tule sellest isegi film,” väitis ta, ilmselt teades, et selles ta eksib.\nMa ei mäleta endiselt, milline oli meie reisi alguspunkt, aga mäletan, kuidas Glawogger tundus olevat reisimisest märksa vähem väsinud kui mina.\n„Harper on siis see kauge paik, kus tal ehk õnnestub lõpuks ometi täiesti ära kaduda,” on kirjutanud ta reedel.\n„Seal, Lääne-Aafrika tagumises nurgas, leidis ta end nii verise kodusõja kui oma unistuse lõppfaasist. Ta ärkas keset suurustlevat ja mängulist õhupuhangut: avara ja hägusena tsivilisatsioonist pea puutumata rannal. Harperisse pole lihtne pääseda ja siia tulemiseks pole kellelgi põhjust, liiatigi siis mingitel liialt ontlikult rõivastatud Pakistani ÜRO-ohvitseridel.\nTa laskus astmeid mööda kõdunenud hoonesse ja pidas rõduvaremetelt kõne, mida keegi ei mõistnud, ega soovinud kuulata. Noor naine petrooleumiga täidetud majoneesipurgiga jäi seisma majast mitte väga kaugel asuval ristteel ja naeratas talle, samal ajal kui ta järjest süveneva hullusega oma palvet edastas: „Palun peitke mind ära. Andke mulle mõnes oma suures kodus üks tuba, kust ma saan ookeani vaadata. Keetke mulle tühijutust suppi ja rääkige minuga seni, kuni ma mõistan. Ja palun ärge öelge kellelegi, et ma siin olen. Kuni ma olen siin viibinud piisavalt kaua ja täielikult kadunud.””\nSurm on eksitus – ja kadumine niisamuti.


Restoranitest: julgelt tavapäratu liharestoran Meat Market - Sekretar\nAutor: Heidi Vihma • 4. august 2016\nRestoranitest: julgelt tavapäratu liharestoran Meat Market\nEesti restoranide kõrgliigasse jõudnud Meat Market köidab hästikomponeeritud liharoogade ja tippklassi kokteilidega, kirjutab Puhkepäeva toidukriitik Heidi Vihma.\nKui Meat Market neli aastat tagasi uksed avas, oli tegemist kesktasemel söögikohaga, mille tugevuseks selge kontseptsioon: keskendumine lihale. Maitsed ja roogade tehniline teostus jäid suhteliselt tagasihoidlikuks. Nüüdseks on lihameistrite tase tublisti tõusnud, road leidlikult komponeeritud, algusest peale liha kõrvalliiniks olnud kokteilid jõudnud aga Eesti tippu. Avatud on ka uus, Rüütli tänava poole vaatav saal. Oma mahedate värvide, soliidse mööbli ja klassikaliste valgustitega sobib see lihaturu nimega tükk maad paremini kui algne südalinnarestorani imidž.\nOn ka kala: üks eelroog, üks supp ja üks pearoog, nii et kalasööja nälga ei jää, kuid ega see talle õige koht ole. Liharoad aga tunnistavad, millise pöörase arengu on selle nelja aastaga läbi teinud Eesti restoranide üldine tase ja muidugi Meat Market. Näiteks veise sisefilee, mille lisandiks pastinaagikreem ja seened. On selge, et lihtsalt liha ja köögiviljapüreega, olgu need kui tahes hästi tehtud, enam gurmaane ei köida ja nii täiendavad pehmet pastinaagikreemi mõnusalt krõbedad pastinaagikrõpsud, seenteks on aga tugevad jõulise maitsega kuningservikud, seeneriigi hiiglased. Siis veel grillitud krõmpsud sibulaveerandikud ja tummine lihaleemekaste. Liha on väga kvaliteetne ja täpselt sellises küpsusastmes, kui soovisin, poolküps. Silmailu teenivad väiksed rohelised lehekesed ja lilleõied – komplekt missugune, nauding kõikidele meeltele.\nEelroogadest köitis Aasia hot dog. Aasiapäraste kastmete, kimchi ja ülipehme sealiha kombinatsiooniga on mänginud teisedki saia-liha pakkujad, kuid aurusaia pole veel Eestis kohanud. Eriliselt mõnus oli sea kõhuliha, mis pikal madalal temperatuuril küpsetamisel üleliigse rasva kaotanud ja vägagi nauditavaks palaks muutunud. Ainult et hot dog polnud lauale jõudes enam kuum, jahtunud liharoog aga ei ole sugugi nii maitsev.\nMagusavalik on muu menüüga võrreldes suhteliselt tagasihoidlik, peekonijäätist (veel?) ei pakuta, ikka panna cotta, šokolaadifondant, brüleekreem ja jäätis. Küll toredate lisanditega ja osavalt tehtud, aga arenguruumi selles vallas jätkub.\nAlgusest peale on Meat Market ühendanud liha kokteilidega. Julgelt tavapäratu kombinatsioon, sest liha kõrvale käib ju vein, mitte kokteilid! Veinivalik pole neil üldse halb, ka muude alkoholita ja alkohoolsete jookide valik on tublisti üle keskmise, kuid tõeliseks trumbiks on nende segujoogid. Kokteilimenüü näeb välja justkui Pantone värvilehvik, mida ta omal moel ju ongi. Pealkirjad jagavad kokteilid isude ja vajaduste järgi: lasud, klassikud, tiki, käekirjaga kokteilid, kaine rool jne. Juba jõuluhooajal jättis nende loominguline hõõgvein mulle kustumatu mälestuse. Nüüd kinnitas ka alkoholita The Virgo, et Meat Marketi joogisegajad suudaks pikapeale veendunumagi veinisõbra segujookide usku pöörata.\nAadress: Küütri 3,Tartu\nTelefon: 653 34 55\nAvatud: E-N 12-23, RL 12-01, P 12-21\nPõhiroogade hinnavahemik: 12-23 eurot\nLoe varasemaid restoraniteste:sekretar.ee/restoranitestid


UURING: Telekas ja videomängud magamistoas kahjustavad laste tervist, - Pere ja kodu\n"Kui televiisor ja mängukonsoolid olid laste magamistoas veetsid lapsed vähem aega lugedes, magades ja muude asjadega tegeledes, mille tõttu ei olnud nad enam koolides nii edukad ning neil oli suurem risk ülekaalulisuseks ja mängusõltuvuseks," märkis professor Douglas Gentile.\nUURING: Telekas ja videomängud magamistoas kahjustavad laste tervist, käitumist ja kooliedukust\nUuringu autor ja psühholoogiaprofessor Douglas Gentile nentis, et nende seadeldiste asukoht kodus on väga oluline. "Kui televiisor ja mängukonsoolid olid laste magamistoas veetsid lapsed vähem aega lugedes, magades ja muude asjadega tegeledes, mille tõttu ei olnud nad enam koolides nii edukad ning neil oli suurem risk ülekaalulisuseks ja mängusõltuvuseks," märkis professor Gentile.\nUurijad avastasid samuti, et lapsed, kellel oli magamistoas meedialigipääs, vaatasid telesaateid ja mängisid videomänge, mis olid vägivaldsemad, kui need lapsed, kelle meedialigipääs oli näiteks kodu elutoas. Sellega kasvas Gentile'i sõnul ka laste füüsilise agressiivsuse tase. "On alust arvata, et suurem osa vanemaid ei ole teadlikud sellest, mis lastetoas suletud uste taga toimub," nentis professor.\n"Kui laps paneb oma toas üksi olles televiisori tööle, siis nad tõenäoliselt ei vaata harivaid saateid või ei mängi harivaid mänge," sõnas ta. "Laste magamistuppa televiisori panemine annab lastele ööpäevaringse ligipääsu meediale ja muudab selle mingis mõttes ka privaatsemaks, mistõttu vanemad ei saa laste meediatarbimist jälgida ja kontrollida."\nGentile'i sõnul jätkub laste meediakasutus ja "ekraaniaeg" kasvu ning praegu on see jõudnud juba 60 tunnini nädalas. "Uuringud on näidanud, et rohkem kui 40 protsendil lastest vanuses 4-6-aastat, on magamistoas televiisor ning see arv kasvab märgatavalt kui lapsed saavad 8-aastaseks ja vanemaks," ütles ta.\nGentile'i sõnul mõjuvad teised digitaalsed meediaseadmed sarnaselt televiisorile. "See on tõsine väljakutse, kuid ma julgustan vanemaid meediat laste magamistoast väljas hoidma. On palju lihtsam lihtsalt televiisorit mitte lubada, kui seda hiljem toast ära viia."\nGentile rõhutab, et ei ole küll füüsilist seost televiisori ja halbade hinnete vahel, kuid ekraani ees veedetud ajal on kaudne kuid väga tugev mõju õppeedukusele.\nUurijad jälgisid lapsi 13 ja 24 kuu pikkuste perioodide vältel ja leidisd, et magamistoameedia suurendas märgatavalt laste "ekraaniaega". Suur ekraaniaeg on seotud aga madalama õppeedukusega, kõrgema kehamassi-indeksiga, füüsilise agressiivsusega ja mängusõltuvusega.\n"Me teame aastakümneid kestnud sõltuvuskäituvuse uuringutest, et kõige suurem sõltuvuse soodustaja on kättesaadavus. Sa ei saa jääda näiteks hasartmängusõltuvusse, kui ei ole kohta, kus neid mänge mängida," ütles professor Gentile. "Kättesaadavus on kindlalt väravaks nii positiivsele kui negatiivsele mõjule."


Signum käetugedega tool, kõrge seljatoega | Isku\nEsilehtÜldtoolidSignum käetugedega tool, kõrge seljatoega\nSignum käetugudega ja kõrge seljatoega tool sobib suurepäraselt erinevatesse üldkasutatavatesse ruumidesse, näiteks kohvikutesse või kliendi- ja konverentsiruumidesse. Kroomitud pind rõhutab tooli peenelt viimistletud detaile. Kõikidel mudelitel on äärmiselt mugavad istmed. Saadaval on rikkalik valik alternatiivseid materjale, mis aitavad teil luua oma ruumidesse funktsionaalseid, stiilseid ja ainulaadseid kujunduslahendusi. Signum sarja disainimisel on Raimo Räisänenil õnnestunud kombineerida erinevaid materjale ja tuua esile nende häid omadusi stilistiliselt muljetavaldaval ja kaasaegsel viisil.\nPuidust osad: naturaalne kask ja pöök, peitsitud kask või laminaat (12 laminaadivärvi). Raami: grafiit, hõbedane või kroom. Polstrikate: Signum 3110 ja 3111 on ilma polstrita, kangaga kaetud iste või kangaga kaetud iste ja seljatugi. Signum 3113 ja 3114 on kangaga kaetud.\n3110 ja 3111 mudelid on virnastatavad ja neile on saadaval vahetatav kate. 3111 mudel on saadaval toolide ritta ühendamise mehhanismiga. Saadaval ka siledate või vilditud jalaotsakutega.


- Keha kuju muutus kaalukaotusega\nKeha kuju muutus kaalukaotusega,\nVõib juhtuda, et saad ravimitest loobuda. Küpseta kookosõliga Hea kookosõli 7 dollarit, walmart. Kehakaalu kaotamine paneb sind end seksikamana tundma, kuid saledam keha ja sellega koos taasleitud enesekindlus ei mõju suhtele abikaasa või elukaaslasega alati just tugevdavalt.\nSünnitusjärgne keha korrigeerimine Health Clinic tippspetsialistide juures Sünnituseelse vormi taastamise peale mõtlevad naised juba raseduse ajal. Iga naine on erinev ning seega ka taastumise kulg on individuaalne. Kindel on vaid see, et iga naine soovib ka pärast sünnitust suurepärane välja näha ning tänapäeval saab abiks olla ilukirurgia.\nKõige levinumad probleemid ja neid lahendavad protseduurid Kõhuplastika Naised on oma kõhuga rahulolematud tihti just peale sünnitust ja olulist kaalukaotust. Tugeva, pikaajalise kõhunaha venimise tõttu on lihaskond lõtvunud, hoolimata intensiivsest treeningust võib tekkida kõhu pikilihaste üksteisest eemaldumine.\nKõhuplastika parandab ettevõlvunud kõhu välimust oluliselt. Loe kõhuplastika kohta siin.\nRindade tõstmine Rindade tõstmine on teine nõutud protseduur, mida võetakse ette just pärast imetamise lõpetamist. Rindade kuju muutus on naistele tihti vaimselt koormav.\nSee ei põhjusta küll füüsilisi probleeme, aga võib mõjutada naise välimust ning oma kehasse suhtumist ja enesekindlust tervikuna. Sellisel juhul võetakse ette vajunud ning lõtvunud rindade tõstmine ja neile uue kuju andmine. Ka madalal paiknevad rinnanibud saavad kõrgema, nooruslikuma asukoha.\nThe case of Phantom Fencer\nLoe rindade tõstmise kohta siin. Rindade suurendamine Peale raseduseaegset volüümikaotust võib tekkida soov rindu suurendada.\nMida Räägib Teie Keha Kuju Teie Söömishäirete Riskist | Seisund\nSoo uhte sooki paevas kaalulangus\nKolm Tervist Minu Uue Keha Jaoks | Kaalukaotus\nMida räägib teie keha kuju teie söömishäirete riskist Mida räägib teie keha kuju teie söömishäirete riskist Vastavalt American Journal of Clinical Nutritioni uuele uuringule võib õunakujulise kehaga naistel olla suurem söömishäire tekkimise oht.\nSünnitusjärgne Keha Korrigeerimine - Mommy Makeover\nSeda saab edukalt teha rinnaimplantaatide abil. Rindu suurendatakse ning rinnakuju kujundatakse soovitud moel ümber.\nRinnaoperatsioon viiakse üldjuhul läbi kas ümmargust või anatoomilist implantaati kasutades. Valik sõltub inimese kehaehitusest ning ihaldatud tulemusest.\nKõrgus: 5'9 " Enne: naela. Kleidi suurus: 16 Minu kaaluprobleem algas siis, kui jäin rasedaks oma kolmanda lapsega; söögiisu oli küllastamatu. Paar, et istuva eluviisiga - alustades oma teisel trimestril, oli tugev selja- ja jalavalu ning ta ei saanud liikuda nii nagu tahtsin - ja kaal kuhjus.\nLoe rindade suurendamise kohta keha kuju muutus kaalukaotusega. Broneeri aeg ilukirurgi konsultatsiooniks.


1. veebruar - Howling Pixel\n1577 – Liivi sõda. Pirita klooster, mis oli sõjas juba varem kõvasti kannatada saanud, purustati venelaste poolt lõplikult.\n1814 – Tartu tähetornis alustati süstemaatilisi vaatlusi.\n1842 – Vene keiser Nikolai I andis karmi korralduse, et Liivimaa kubermangu aadlikud peavad parandama talupoegade olukorda.\n1919 – Lõunarinde pealetungil, mis algas 30. jaanuaril, vabastas Rahvavägi Valga ja Võru.\n1925 – tööd alustas Helme Põllutöökool.\n1936 – Eesti jalgpalli rahvusmeeskonna treeneriks sai Bernhard Rein.\n1937 – Hans Põldmäe valiti Tallinna põllumeeste konvendi esimeheks.\n1945 – taas hakkas ilmuma ajakiri Looming.\n1946 – Tallinnas asutati ENSV Riiklik Teatriinstituut.\n1990 – Noorte Hääle asemel hakkas taasilmuma Päevaleht.\n1990 – Eestis võeti kasutusele kohalikele elanikele mõeldud ostukaardid.\n1992 – riigis lõpetati piimasaadustele dotatsiooni maksmine, mistõttu piimakaupade hinnad tõusid juba järgmisel päeval.\n1993 – Tartus alustas tegevust Teoloogia Akadeemia, mille direktoriks valiti Eenok Haamer. Kooli eesmärk oli kõrgharidusega usuõpetajate ettevalmistamine.\n1993 – reislaev Estonia tegi Esimese reisi Stockholmi ja Tallinna vahel.\n1996 – Orust Jõhvi viivas bussis lendas omavalmistatud lõhkekehaga õhku oletatav mõrvar, kes oli varem ilmselt tapnud kolm inimest. Bussis said 14 inimest vigastada.\n1998 – jõustus 12. juunil 1995 Euroopa Ühenduste ja nende liikmesriikide ning Eesti vahel sõlmitud assotsieerumisleping ehk niinimetatud Euroopa leping.\n1411 – sõlmiti Toruńi rahu.\n1587 – Inglise kuninganna Elizabeth I kirjutas alla Šotimaa kuninganna Mary hukkamiskäsule.\n1702 – Savoia Eugen viis läbi röövretke Cremonasse Itaalias.\n1775 – Böömimaa talupojad alustasid pärisorjusevastast ülestõusu.\n1790 – esmakordselt tuli kokku USA ülemkohus.\n1793 – Prantsusmaa kuulutas sõja Inglismaale ja Hollandile.\n1814 – Filipiinidel purskas Mayoni vulkaan, põhjustades umbes 1200 ohvrit.\n1884 – avaldati sõnaraamatu "Oxford English Dictionary" esimene vihik.\n1893 – USA-s valmis Thomas Alva Edisoni ehitatud maailma esimene filmistuudio Black Maria.\n1893 – Kreetal puhkes Türgi-vastane ülestõus.\n1913 – New Yorgis avati maailma suurim raudteejaam.\n1915 – Suurbritannia hakkas esimesena maailmas kasutama passides isikufotosid.\n1924 – Suurbritannia tunnustas Nõukogude Liidu kommunistlikku valitsust.\n1935 – Londonis leidis aset Inglise-Saksa konverents, mille teemaks oli Saksamaa taasrelvastumine.\n1935 – Itaalia saatis oma väed Ida-Aafrikasse.\n1942 – USA valitsuse raadiojaam Voice of America andis Suurbritanniast eetrisse oma esimese saksakeelse programmi.\n1946 – ÜRO esimeseks peasekretäriks valiti Norra sotsialist Trygve Lie.\n1946 – kuulutati välja Ungari Vabariik.\n1978 – Soome president Urho Kekkonen asus täitma oma viiendat ametiaega.\n1979 – ajatolla Rūḩollāh Khomeynī saabus Teherani.\n1992 – USA president George Bush ja Venemaa president Boriss Jeltsin kirjutasid alla Camp Davidi deklaratsioonile, millel oli kirjas, et USA ja Venemaa ei ole enam vaenlased.\n1995 – Hollandis olid suured üleujutused, selle tagajärjel lahkus oma kodudest ligi 250 000 inimest.\n1996 – president Jacques Chirac teatas, et Prantsusmaa tuumakatsetused on alatiseks lõppenud.\n1997 – Senegalis kukkus alla kohaliku lennukompanii lennuk, kus oli pardal ka Euroopa turiste. Hukkus vähemalt 20 inimest, viga saanuid oli 30.\n1998 – Costa Rica presidendiks sai Miguel Angel Rodriguez.\n2003 – toimus kosmosesüstiku Columbia katastroof\nPikemalt artiklis Sündinud 1. veebruaril\n1690 – Francesco Maria Veracini, itaalia helilooja\n1878 – Alfréd Hajós, ungari ujuja\n1884 – Jevgeni Zamjatin, vene kirjanik\n1901 – Clark Gable, ameerika filminäitleja\n1916 – Rudolf Bruus, Eesti sõjaväelane\n1922 – Leili Andre, eesti luuletaja ja lastekirjanik\n1931 – Boriss Jeltsin, vene poliitik\n1939 – Jekaterina Maksimova, vene baleriin\n1965 – Brandon Lee, ameerika näitleja\n1965 – Stephanie, Monaco printsess\n1968 – Lisa Marie Presley, ameerika laulja ja näitleja\n1968 – Hillar Zahkna, eesti laskesuusataja ja treener\n1972 – Christian Ziege, saksa jalgpallur\n1979 – Aino Kaisa Saarinen, soome murdmaasuusataja\n1986 – Johan Vonlanthen, šveitsi jalgpallur\n1994 – Harry Styles, briti muusik (One Direction)\nPikemalt artiklis Surnud 1. veebruaril\n1908 – Carlos I, Portugali kuningas\n1917 – Georg Andreas Bull, norra arhitekt ja ehitusinsener\n1920 – Vladimir Puriškevitš, vene poliitik\n1954 – Eugen Fridolin, Eesti riigikohtunik\n1957 – Friedrich Paulus, Saksamaa sõjaväelane\n1981 – Hans Kalm, eesti sõjaväelane\n2014 – Maximilian Schell, Austria–Šveitsi näitleja\n↑ Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 118\n↑ 2,0 2,1 2,2 Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 126\nWikimedia Commons sai alguse 7. septembril 2004. 1. juunil 2010 sisaldas Commons enam kui 6,7 miljonit meediafaili ja 1. veebruar 2013 seisuga enam kui 16 miljonit meediafaili.


Hollandis lõppes piljardi juunioride EM - Snuuker ja piljard - Postimees Sport: Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt\nHollandis lõppes piljardi juunioride EM\n31. juuli 2019, 19:37\nVasakult: Karl Gnadeberg, Sander Kont.\nÄsja hollandis Veldhovenis lõppenud piljardi juunioride EM, millest võttis osa ka Eesti esindus.\nEesti noorte piljardisportlaste parimaks tulemuseks Karl Gnadebergi 9. koht 10-palli formaadis (U17 vanuseklassis).\nTeine Eesti esindaja Sander Kont saavutas samas vanuseklassis 9-palli formaadis 17. koha. Kokku jagati medaleid juunioride EM-il viies erinevas formaadis – 8, 9, 10-palli formaat, lisaks 14.1 formaat ja võistkondlik arvestus.\nTeistes formaatides Eesti esindajad 32 parima hulka ehk play-offi ei pääsenud.


Mida teha, kui õpetaja karjub laste peale? - Perekooli Foorum\nEsileht › Koolilaps › Mida teha, kui õpetaja karjub laste peale?\nTeema: Mida teha, kui õpetaja karjub laste peale?\nMida saaks teha lastega mitte suguluses olev inimene, kui lapsed kurdavad talle, et õpetaja karjub nende peale?\nKasutaja on kirjutanud teemasse 5 korda. Täpsemalt 06.10 10:48; 06.10 12:08; 06.10 12:40; 06.10 20:27; 06.10 20:31;\nAnnad info edasi lapsevanema(te)le, et nemad, kui lapse eest vastutavad isikud saaksid otsustada, mis sellega peale hakata.\nLoomulikult räägiks seda laste vanematele edasi, nemad otsustavad, mis selle teabega peale hakata. Kahe lapse vanemana võin öelda, et enamikul juhul on see ka laste poolt tingitud.\nSelgitada vanematele, et nad võiksid oma lapsi niimoodi kasvatada, et õpetaja ei peaks nende peale karjuma.\nEi tea konkreetset situatsiooni. Aga kui õpetaja ees on näiteks 30 lärmavat 1. klassi õpilast, kelle sotsiaalsed oskused on veel nõrgalt arenenud ja ta ennast kuuldavaks peab tegema, võibki see kosta karjumisena.\nProbleem on selles, et lapsevanemat see ei huvita. Teda ei huvita tema lapsed. Lapsed on valla lastekaitseametnike otsusel sellest aastast mõlemad internaatkoolis. Tegemist minu lapse sõpradega. Vanem laps, kes juba eelmisel aastal seal koolis käis, ütles, et üks õpetajatest on väga kuri ja karjub nende peale. Nüüd läks noorem ka sinna kooli ja on lausa nutu äärel, ütleb, et ei taha sinna kooli minna, sest õpetaja karjub tema peale, kui ta midagi ei oska.\nJah, eks lapsed võivad valetada ja liialdada teinekord, aga siiani pole nad ühestki õpetajast halba rääkinud või maininud, et mõni nende peale karjuks. Eks ikka on öeldud, et mõni õpetaja on rangem ja teine toredam. Kumbki lastest ei ole ka vähemalt mulle valetamisega vahele jäänud, sellepärast usun, et õpetaja karjubki nende peale.\nMul on raske mitte midagi teha või mitte kuidagi reageerida.\nNüüd läks noorem ka sinna kooli ja on lausa nutu äärel, ütleb, et ei taha sinna kooli minna, sest õpetaja karjub tema peale, kui ta midagi ei oska.\nmõni laps arvabki, et kui õpetaja räägib kõva häälega, mis peab kostma üle klassi, siis see on “karjumine”. lihtsalt lapsel puudub nt eelnev kogemus ja ta arvab, et õpetaja peaks koolis rääkima üle klassi (tavaliselt ca 32-50 ruutmeetrit) sama vaikselt, kui vanem temaga kahekesi 10-15 ruuduses toas olles.\nkui õpetaja aga nii teeks, siis tõenäoliselt juba 2.pinki teda ei kuuleks, sest suures ruumis hääl hajub.\nminu meelest on siin probleem pigem selles, et lapsel puudub eelnev kogemus lasteaiast, eelkoolist või huvikoolist. ja tal pole õrna aimugi sellest, mida kool tähendab. (ametlik termin “puuduvad kooliks vajalikud sotsiaalsed oskused”)\nps. endal oli huvikooli õpetajana just imelik kogemus 1.kl lapsega: vene keelt kõnelev 1.kl laps (eesti nimega) oli pandud eesti rühma ja siis hakkas keset tundi kõva häälega nutma, et miks ometi vene keeles ei räägita ja miks ta peaks üldse istuma ja kuulama (rääkisin tunni algul 10 min sellest, mida aasta jooksul tegema hakkame, milliseid vahendeid ringis kasutame jne)\nKasutaja on kirjutanud teemasse 2 korda. Täpsemalt 06.10 12:32; 06.10 12:51;\nTegemist ei ole 1. klassi õpilastega. Noorem käib koolis kolmandat aastat ja vanem viiendat aastat. Mõlemal kogemusi erinevate õpetajatega eelnevas koolis, kellede kohta, nagu ma juba mainisin, ei ole kumbki öelnud, et nad karjuks või oleks kurjad. Pigem on õpetajad neile meeldinud.\nkuidas selle lapse päevakava ja söömisega lood on?\nkas ta saab piisavalt pikalt magada?\nkas sööb enne kooliminekut hommikusööki?\näkki on põhjus hoopis väsimuses või söömatuses?\nka siis muutub laps virilaks ja konfliktid kerged tekkima.\nInternaadis on arvatavasti kindel režiim, kindlad toitumisajad, piisavalt pikk uneaeg. Kui oled pahur ja konfliktne, siis kõigiga, mitte ainult ühe õpetajaga.\nMiks õpetaja karjub laste peale? Põhjus ja tagajärg.\nMeie koolis õpetajad ei karju.\nTuleb ära kannatada. Elu ei olegi vatitups, kus ennast igal hetkel mõnusalt ja pehmelt tunda. Laps harjub, et õpetajad on erinevad, kõik.\nKasutaja on kirjutanud teemasse 2 korda. Täpsemalt 06.10 13:38; 06.10 17:23;\nMa olen üpris kindel, et see ongi tõsi. Seda enam, et tegemist on internaatkooliga.\nAinus, mis sa esialgu teha saad on ühendust võtta lastekaitseametnikuga (kes nende lastege tegelevad). Ja nemad siis omakorda kooli direktsiooniga.\nKasutaja on kirjutanud teemasse 2 korda. Täpsemalt 06.10 16:11; 06.10 18:44;\nErinevatel põhjustel, pakun mõned võimalikud variandid:\n– probleemid eraelus\n– üleminekueaga seotud vaevused\n– on lihtsalt tige/närviline inimene\n– on lihtsalt kõva häälega inimene\n– lapsed muidu ei kuule\n– lapsed muidu ei kuula\n– lapsed muidu ei kuuletu\nKui ainult üks õpetaja karjub, siis pigem tema isikuga seotud, so esimesed variandid.\nJah, muidugi, lastekaitse, direktsioon, politsei, kohus, vangla!\nPalun tulge maa peale, tupsud. See on kõigest karjuv õpetaja, mitte pedofiil, röövel ega mõrvar. Tulge eluga toime ja õpetage ka oma lapsed toime tulema. Kui laps suureks kasvab, siis ta peab nägema, et ei lastekaitse, ülemus ega politsei suuda teda kaitsta iga tuuleiili eest, mis teda tabab, ja SEE šokk saab tal tõesti suur olema.\nVabandust! Unustasin juba, et perekoolis on õpetaja püha lehm, kellel on absoluutselt kõik lubatud. Ka vaimne vägivald!\nKui need lapsed on perest eemaldatud, siis on nad ilmselt juba piisavalt elu pahupoolt näinud. Ja ilmselgelt pole neil ka vanemaid, kes nende eest seisaks. Antud juhul on nad lastekaitse vastutusalas ja just nende asi on sellega tegeleda. Vähemalt välja selgitada, kas õpetaja ületab enda ameti piire.\nNoh. Küsi, kas klassi teistel lastel on sama mulje. Kui ei ole, siis võib asi olla hoopis näiteks selles, et selle õpetaja hääl või välimus meenutab neile kedagi, kellega seoses on traumaatilised mälestused – ja laps ei oska seda enda jaoks niimoodi välja filtreerida.\nKas sama õpetaja annab sinu lastele ka tunde? Kas nende meelest ta ka karjub?\nMeil oli mingis algklassis ka lastel ja lastevanematel ühe õpetajaga probleem, et õpetaja pidi jubedalt karjuma (kehka õps). 1 aktivist läks salaja staadioni kõrvale luurama ja pärast postitas meile vanematele kirja, et karjub jah! AGA, minge ja vaadake, kuidas lapsed käituvad!\nAga kuidas need lapsed siis peaksid käituma, kui õpetaja karjub? Täiskasvanud ja vastava koolitusega inimene ei suuda ennast valitseda, aga lapsed peavad suutma?\nMeil oli üks õpetaja, kes pidevalt tunnis karjus. Meie klass oli tema tunnis ka alati erakordselt lärmakas, sisuliselt toimuski üksteise peale röökimine. Siis käis see õpetaja kusagil välismaal ja kui sealt tagasi tuli, siis enam ei tõstnud häält. Üldse mitte. Eks alguses olid õpilased tunnis ikka lärmakad, aga tund-tunnilt muutusid ka õpilased vaiksemaks ja rahulikumaks.\nSamuti oli meil üks vanem õpetaja, kes ei tõstnud kunagi häält, ei öelnud kellelegi halvasti, aga tema tunnis olid kõik vait ja kuulasid huviga. Me tõesti austasime teda.\nMida iganes õpetaja selle karjumisega saavutada tahab, ma olen veendunud, et selleks on olemas efektiivsemad ja pedagoogiliselt aktsepteeritavad vahendid. Karjuv õpetaja ei käitu professionaalselt. Olgu, meil kõigil on halvemaid hetki, aga pidevalt karjuv õpetaja ei sobi oma tööle. Igatahes vajaks ta mingit abi kas puhkuse, lisakoolituse, nõustamise vms näol.\nNende laste elu on kaugel vatitupsust. Ega neid põhjuseta internaati saadetud, ikka selle pärast, et kodus elada oli võimatu. Seda enam arvan, et sellises koolis võiks õpetajad olla professionaalid, kes tegelevad õpetamise ja tarkuse jagamisega, mitte traumeeritud laste peale karjumisega.\nMa ei kohtu teiste selle kooli lastega, sest kool asub meist 100 km eemal. Minu laps ei käi seal koolis. Kohtun laste sõpradega siis, kui nad nädalavahetusteks koju tulevad.\nJah täitsa lõpp kui lapsele ei meeldi karjuv õpetaja siis ta on vatitups no tere tali! Minu laps nt on ka selline kes ei mõista karjumist ja kuri olemist. Seda enam, et käib mingi loll jutt, et kogu klass kisab ja ei kuula. Tegelt on 2 õpilast aga nendega ei osata toime tulla ja kõik kannatavad. Mu laps nt tõi näite, kus õpetaja ütles, et te kõik lärmate, mu laps istus üksinda ja ütles, et oli terve 45min vait.\nSeega mina teataks lastekaitsesse. Olles ise töötanud õpetajana saab muud moodi ka kui lõugamisega.\nKasutaja on kirjutanud teemasse 2 korda. Täpsemalt 06.10 21:08; 17.10 09:09;\nMida iganes õpetaja selle karjumisega saavutada tahab, ma olen veendunud, et selleks on olemas efektiivsemad ja pedagoogiliselt aktsepteeritavad vahendid.\nSaavutada? Aga mida täiskasvanu tahab “saavutada”, kui ta karjub kaaslase või oma lapse peale? Selge, et “saavutamine” on siin kontekstis mööda sõna. Karjumine tekib siis, kui on tunne, et muul moel mind ei kuulata. Kui oled kõike proovinud aga ikka ei kuulata. Kahju kui õpilased õpetajat ei kuula – tekib küsimus, mida nad enda meelest seal koolis tegemas siis käivad? Kas tõesti kõik on nii vesiselge, et õpetajat kuulama ei pea?\nKasutaja on kirjutanud teemasse 5 korda. Täpsemalt 07.10 07:18; 08.10 06:04; 17.10 14:38; 17.10 22:01; 18.10 08:42;\nPALUN, palun mine ometi kooli tööle!\nMine ja kasuta efektiivsemaid meetodeid ja aktsepteeritavaid vahendeid.\nProbleem on selles, et lapsevanemat see ei huvita. Teda ei huvita tema lapsed. Lapsed on valla lastekaitseametnike otsusel sellest aastast mõlemad internaatkoolis.\nSiis annad info edasi nende laste puhul vanema roli täitvale isikule – valla lastekaitsetöötajale\nMul on meeles enda kooliajast juhtum, kui kogu klass peale korduvat märkust ikka sumises tunni ajal ja meie alati marurahulik õpetaja lajatas rusikaga vastu kappi nii, et see meie meelest paar sentimeetrit maast tõusis. Kõmakat saatis ka kõrvulukustav sajatus või karjatus. Vot see oli karjumine. Aga pärast seda olime vait kah ning mingit traumat sellest ei järgnenud. Pean tänaseni õpetajast väga lugu. Mitte ükski õpetaja ei karju niisama laste peale, pigem juhtub see siis, kui õpetaja on juba viimase piirini viidud ning igasuguse lootuse kaotanud ja siin mingitest efektiivsematest meetoditest tulla rääkima on ikka paras lapsesuu, kui tausta ei tea. Hakata lastekaitsesse pöörduma on ikka natuke liiast. Probleem võib tõesti olla ka selles, et lapsed peavad valju ja nõudlikku häält karjumiseks. Olen ise pealt kuulnud, kui esimese klassi laps pahandab õpetajaga, et see tema peale karjub (õpetaja lihtsalt palus tal karmil toonil teatud tegevus lõpetada). Seejuures need lapsepoolsed nõudmised õpetaja suunas, kuidas too temaga üldse rääkida võib, olid sellised, et tahaks kasevitsa võtta. Üldiselt see, mis koolis toimub, ületab juba igasuguse normi piirid ja saab see alguse justnimelt lastevanematest, kes nr1 ei oska oma lapsi kasvatada ja nr2 oma negatiivset suhtumist kooli suunas ise lastesse kultiveerivad.\nMul on meeles enda kooliajast juhtum, kui kogu klass peale korduvat märkust ikka sumises tunni ajal ja meie alati marurahulik õpetaja lajatas rusikaga vastu kappi nii, et see meie meelest paar sentimeetrit maast tõusis. Kõmakat saatis ka kõrvulukustav sajatus või karjatus. Vot see oli karjumine. Aga pärast seda olime vait kah ning mingit traumat sellest ei järgnenud. Pean tänaseni õpetajast väga lugu. Mitte ükski õpetaja ei karju niisama laste peale, pigem juhtub see siis, kui õpetaja on juba viimase piirini viidud ning igasuguse lootuse kaotanud ja siin mingitest efektiivsematest meetoditest tulla rääkima on ikka paras lapsesuu, kui tausta ei tea.\nSumises. Tänapäeval klassid ei sumise, tunnid on pigem nagu stseenid hullumajast.\nMina räägiksin lapsega, et vaevalt õpetaja karjuks, kui klass kaasa töötaks ja pidevalt ei lobiseks. Karjumine tähendab, et vaiksema häälega rääkides tulemust polnud. Seega valik on lastepoolne, ei jõura tunnis, töötad kaasa ja pääsed karjumisest. Kui see ei sobi, tuleb karjumine ära kannatada.\nMinu lapsed ka kurdavad, et treener ujulas karjub. Ise ma käin ujulas kolme lapsega ja kujutan ette küll kuidas klassitäis lapsi vees kisavad ja möllavad ja kui tahad end kuidagigi kuuldavaks teha, et lapsed ka midagi õpiksid ja nende ohutus oleks tagatud, siis pead nii kõvasti hüüdma, et tõepoolest kõik üle oma vatramisemulli kuuleksid.\nKasutaja on kirjutanud teemasse 3 korda. Täpsemalt 17.10 08:17; 17.10 08:23; 17.10 22:06;\nMina soovitan sul minna kooli ja näidistunnina soovitavalt päeva lõpu poole ette näidata kuidas nende paari lapsega kenasti karjumata hakkama saada, nii, et nemad kaasa töötaksid ja ülejäänud klass oma hariduse kätte saaks.\nMingi õpetaja jälle platsis.. vaesed õpetajad ikka.


Geenidoonorlus loob võimalused personaliseeritud meditsiiniks - Kuressaare Haigla SA\n21. mai kell 15:54\nGeenidoonorlus kui teaduse võidukäik\nGeenivaramu juht professor Andres Metspalu sõnul on geenidoonoriks olemine oluline selleks, et Eestis veelgi juurutada personaalset meditsiini, mille käigus saavad inimesed tagasisidet nende isiklike haigusriskide ja ravimvastuse kohta. Viimane on oluline selleks, et ennetavalt välja selgitada, kas inimesele mingi ravim sobib või mitte, määrata kas standard või sellest suurem/väiksem doos. "Et sellest osa saada, on vaja inimese geenikaarti, mida Geenivaramu teeb nüüd 100 000 inimesele. Juba varem liitunud 52 000 inimest on juba saanud oma geenikaardid. Kuigi tagasisidet on siiani saanud ainult 550 inimest, peaks 2019. Aasta lõpuks ja 2020 jooksul valmima IT lahendusena otsusetoe tarkvara, mille abil saab ka perearst selgitada inimesele tema haigusriske," selgitas Metspalu. Ta lisas, et see on suund, kuhu maailm liigub, ning Eesti on selle liikumise eesotsas. Lisaks on see suur samm ja progress ka teaduse jaoks.\nKuressaare Haigla ravijuht Edward Laane sõnul on geenidoonoriks olemine terviseteadliku käitumise osa: "See annab inimesele ja arstile olulise lisateadmise tervise suhtes tõenäoliselt juba lähitulevikus. Paljud haigused on tegelikult geneetilise taustaga ja tänapäeval me ei tea, kui suur risk meil mingisse haigusse haigestuda on. Kui on teada, et mingile seisundile on perekonnas geneetiline eelsoodumus, saab inimene vastavalt muuta oma elustiili ning seeläbi haigestumise riski vähendada." Näiteks võib üks suitsetav inimene teada saada, et tal on ülikõrge risk haigestuda südame-veresoonkonna haigustesse ja see teadmine võib anda vajalikku impulsi, et suitsetamine maha jätta ja riski seeläbi vähendada. Ka vähk on Laane sõnul suures osas geneetiline. Suuremas riskigrupis on need, kellel on peres vähk olnud – neil inimestel tuleks eriliselt kaaluda geenidoonorluseks proovide andmist. Samas märkis Edward Laane, et igal kolmandal inimesel on risk eluaja jooksul saada mõni kasvaja, olgu see siis hea- või pahaloomuline.\nGeenidoonoriks olemine annab tuleviku jaoks olulist infot kõigi geenidoonorite jaoks. Need võivad olla nii nooremad kui ka vanemad inimesed, sest geenid võivad elu jooksul muutuda. Kuressaare Haigla laboriarst Jaana Pesukova sõnas, et geenidoonorluse programmist on oodatud osa võtma ka 65-aastased ja ka vanemad inimesed. Geenid võivad elu jooksul omandada mutatsioone, mis on omakorda haiguste tekkega seotud. Lisaks annab see noorematele põlvedele hea ülevaate, missugused on esivanemate geenid. Edward Laane lisas, et näiteks vereloomerakkudesse võivad tekkida mutatsioonid, mis annavad riski pahaloomuliseks verehaiguse, diabeedile ja teiste haiguste väljakujunemiseks. Personaalne geneetiline kaart annab olulist infot, mis võimaldavad avastada haiguse võimalikult vara. Seda infot omades teavad inimesed olla oma tervise suhtes tähelepanelikumad ning teades eelsoodumusest teatud haiguste tekkeks, käia rohkem uuringutel, olla nõudlikum arstide suhtes ning saada personaalsemat lähenemist ka näiteks ravimite manustamisele ja doseerimisele. "Näiteks lõikavad osad naised, teades, et neil on perekonnas esinenud rinnavähki, endalgi profülaktikaks rinnad ära. Geneetiline kaart näitaks täpselt ära, kellel see risk on ning kellel tasuks see protseduur läbi teha. Samuti räägitakse, et geneetikast on mõjutatud ka osad psüühilised haigused," lisas Pesukova, rõhutades, et seejuures vajavad ka arstid veel olulist täiendõpet ja koolitust, et infot õigesti lugeda ja kasutada. Seetõttu ei saa öelda, et geenikaarti saab rakendada täna ja praegu, kuid see annab võimalus ilmselt juba lähitulevikus pakkuda patsientidele personaalsemat lähenemist.\nEsimene eestlane geenitulemustest üllatunud\nLääne Elu kirjutas käesoleva aasta 31.märtsi väljaandes ajakirjanduslikust eksperimendist, mille tegi ajakirjanik Maris Sander ja sai selle käigus esimese eestlasena teada oma geenitesti tulemused. "Geenitesti tulemused mõjusid jumaliku ettekuulutusena. Ma olin kui tehisintelligents, mis sai teadlikuks oma skriptist ja selles sisalduvatest kehvematest programmijuppidest, kus halbade tingimuste kokkulangemisel võib koha sisse seada pahavara – mõni vastik haigus," kirjutas Maris Sander. Muuseas tuli välja kõrgenenud risk glaukoomi ehk pimedusega lõppeva kae tekkeks, mida ajakirjaniku geenimarkeriga inimestel esineb kolm korda rohkem ehk 1:45. Kontrolli käigus selgus, et silmapõhja kuju oli tõepoolest niisugune, millel on soodumus glaukoomi tekkeks ning arsti jaoks oli see esmakordne, et patsient oli oma silma sisemistest iseärasustest teadlik enne meditsiinilist ülevaatust. "Tean nüüd, et see risk pole naljaasi ning kui saan kohe alguses kae tekkele jaole, on see ravitav ja ma ei pruugi pimedaks jääda," kirjutas Maris Sander. Lisaks kõrgenenud glaukoomiohule tuli välja vajadus olla valvel suhkrutõve ja kilpnäärmehaiguste suhtes, samuti andis geenitest infot ka ravimite sobivuse kohta.\nOma kogemusest kirjutanud ajakirjanik märkis, et ta koges omal nahal, kui võimas vahend oli geenitest terviseriskide ennetamisel. Varem ei oleks tal kunagi tulnud pähe hakata jälgima glaukoomi tekkimise riski, kuid test andis selleks hoiatuse. Maris Sander kirjutas, et kui toonane teadus võimaldas uurida 370 000 geneetilist markerit, siis nüüd suudetakse määrata juba 640 000 üksikut nukleotiidi, mis tähendab, et väga paljude inimeste võimalused oma haigusi ennetada kasvavad lähiajal radikaalselt. "Mina soovitan küll kõigil, kes soovivad kaua tervena elada, olla üks neist 100 000 inimesest, kellele avati alates 20. märtsist võimalus hakata tasuta geenidoonoriks. Eestlaste geenipanka haldav Tartu ülikooli geenivaramu on Eesti teaduse tippsaavutus, milles osalejatel on võimalus võita üks kallimaid asju üldse – hea tervis. Paljude puhul kindlasti ka elu," võttis ta oma kogemuse kokku.\nGeenidoonoriks saamiseks tuleb enne vereproovi andmist teha mõned ettevalmistavad sammud. Tasub silmas pidada, et geenidoonor peab olema vähemalt 18-aastane ning kõigepealt tuleb ennast doonoriks registreerida www.geenidoonor.ee lehel, kasutades mobiil-ID'd või ID-kaarti. Seal tuleb tutvuda tingimustega ja allkirjastada informeeritud nõusolekuvorm. Seejärel tuleb aeg loovutada Kuressaare Haiglas 6 ml (üks katsuti) verd, mis transporditakse Eesti Geenivaramusse, et koostada individuaalne geenikaart. Haiglas tuleb omakorda allkirjastada vereproovi ja nõusoleku andmise kinnitusleht.\nKuressaare Haiglas saab proove anda üldjärjekorras alates 21. Maist esmaspäeval 7.30-12.30 ja 13.00 ning 15.00; teisipäeval 7.30-12.00. Teistel nädalapäevadel geeniproove anda ei saa, sest geeniproovid pannakse Kuresaare Haiglast teele teisipäeva pealõunal ja need jõuavad Geenivaramussse kolmapäeva hommikul. Selleks, et geeniproov ei kahjustuks, peab see jõudma Tartusse 48 tunni jooksul peale vereproovi võtmist. Verd saab loovutada ka koos teiste määratud analüüsidega. Kui neid määratud ei ole, on soovituslik vereproovi tulla andma pärastlõunal, kui järjekord on väiksem. Rohkem infot leiab veebilehtedelt www.geenidoonor.ee ja www.geenivaramu.ee.


Te ei kujuta ette kui palju neid lugusid on - Feministeerium\nKadi Viik 01.04.2021\nKadi Viik. Foto: K. Martin\nKui me Feministeeriumis 2018. aastal seksuaalse ahistamise lugusid koguma hakkasime (lugeda saab neid siit: #minaka), ilmnesid ruttu teatud mustrid. Esiteks, seksuaalne väärkohtlemine algab väga varakult, sageli lapseeas. Teiseks, seda kogetakse nii varjatult, teiste silmade alt eemal, või vastupidi – väga avalikult ja kõigi ees. Kolmandaks, sellega kaasneb nii palju häbi ja enesesüüdistamist, et isegi aastaid hiljem pole kannatanud sellest vabad.\nHiljuti tegime taas üleskutse lugusid anonüümselt jagada, sest nägime, et alaealisena seksuaalselt väärkoheldud inimeste lood ei ole piisavalt tähelepanu saanud. Avaldame neid teemaviitega #minaka14. Seekord laekus meile esimese ööpäeva jooksul rohkem lugusid kui eelmine kord kokku. Allpool on vaid mõned näited, mida on eesti inimesed noorena kogenud. Olen neid veidi lühemaks toimetanud ja igaks juhuks hoiatan, et lood sisaldavad kirjeldusi, mis võivad olla häirivad ja tuua esile mälestusi.\nOlin umbes 12 ja elasin Lasnamäel. Tulin pärastlõunal koolist ning sisenesin kodumajas lifti. Mulle järgnes võõras mees. Küsisin, mitmendale korrusele ta läheb. Ta ei vastanud. Küsisin uuesti. Seepeale astus ta mulle lähemale ja sirutas oma käe mulle jalgevahele.\nEsimene m*nnipilt saadeti mulle, kui olin 11-aastane – käisin suvel lastelaagris ja üks vanem poiss saatis mulle pärast MSN-is mitmeid selliseid pilte ja palus korduvalt, et ma samaga vastaks. Ainuke põhjus, miks ma tol hetkel seda tõenäoliselt ei teinud, oli hirm, et ema saab teada.\nKeegi rääkis kunagi lapsepõlveloo, kus ta tundis end süüdi olevat, sest kandis valget jopet, mis võis vägivallaakti esilekutsumisele nn kaasa aidata. Mul oli täpselt sarnane kogemus isa ostetud kollase jopega. See oli mul esimest korda seljas, olin kümneaastane. B. tänaval krabas mind päise päeva ajal üks noorem mees rinnust nii, et mul olid küünejäljed veel nädal aega näha. Tundsin ennast süüdi, sest see PIDI olema selle ilusa kollase jope pärast. Rinnad polnud siis veel arenema hakanud.\nOlin 13-aastane, kui ema kunagine sõber hakkas meil külas käima. Kord oli mul vaja kodust linna saada, et sugulastele külla minna. See sõber oli nõus mind ära viima, kuna pidi ise ka linna sõitma. Sõidu ajal peatas ta auto ja ütles, et enne siit edasi ei sõida, kui ma pole talle musi teinud. Tegin siis põsemusi, aga ta polnud sellega nõus, ikka suu peale tuleb musi teha, mis mul muud üle jäi, kui lasta ligi 40-aastasel tubaka järgi haiseval mehel end suudelda. “Nii õpitaksegi suudlema, poisikestest pole ju asja”. See kordus selle sõidu jooksul veel kahel korral. Lisaks tundus vastik, et pani oma käe mulle põlvele. Edaspidi püüdsin tema külla tuleku ajal olla oma toas või minna kodust ära, et ta ei saaks mind käperdama tulla.\nLapsena elasin ühes alevikus, kus oli 60ndates mees, kes kutsus mind oma pruudiks. Täispeaga käis mees mul vahel järel ning ütles mulle kord, et oleksin seelikuta ilusam. Ma olin kaheksa-aastane. Ma ikka kardan teda.\nEsimene juhtum oli balletistuudios. Ma võisin olla 8–9-aastane. Kõikide pisikeste plikade ja naissoost tantsuõpetajate vahel oli üks suur jässakas mees, kes mängis meile klaverit. Ta oli väga sõbralik, vaimukas, karismaatiline ning mulle meeldis ta tähelepanu väga. Mingist hetkest alates me hakkasime alati kallistama iga balletitunni lõpus. Ühel hetkel see kalli muutus pikemaks. Talle meeldis oma kätt alati mööda mu selga alla poole nihutada ja mu tagumikul maanduda. Mu sõbranna, kel oli isa, hammustas selle olukorra ükskord läbi ja ütles mulle, et ära kallista teda, ta ju katsub su tagumikku! Siis ma sain aru küll, et ega see normaalne pole ja ma hakkasin vastu ajama.\nOlin vast 12-aastane, mu sõbranna oli 10. Suveaeg, mul olid jalas lühikesed püksid, ise vanadest velvetpükstest lõigatud. Läksime külapoodi jäätist ostma. Maksime ära ja õiendasime midagi oma asjadega kassalindi lõpus, kui nägin, et meie taga tuli üks purjus vanamees – no oma 70+ aastane. Jõllitas meid. Mul oli väike münditasku võtmerõngaga pandud pükste vööaasa külge, kus raha hoidsin. Ja siis järsku see vanamees astus paar sammu meie poole ja kobas oma käega mu jalgevahet. Olin nii ehmunud, aga veel oli mul PIINLIK! Piinlik sõbranna ees ja müüjatädi ees, kes ütles “Issand!”. Ja mina ütlesin sõbrannale – “Ta tahtis lihtsalt mu rahakotti varastada”. Vanamees irvitas meile näkku. Tulime poest ruttu ära, räpane tunne oli. Mäletasin veel väga kaua tema sõrmede puudutust vastikusjudinatega. Ma pole sellest kellelegi rääkinud, teab ainult see sõbranna, kes tollal asja pealt nägi.\nTagumiku katsumine trollis. Ei tea, kui vana ma olin, aga eeldan, et varateismeline. Trollis mees katsus mu tagumikku, kui liikusin vaikselt eest ära, siis tuli mulle järele. Oli päris ebamugav ja ma ei teadnud, mida teha. Keegi kõrvalt ka midagi ei teinud, võimalik, et tõesti ei märgatud, aga väga võimalik ka, et keegi ei tahtnud ja osanud sekkuda.\nKui olin laps siis mingil hetkel hakkasid naabrionud rääkima, et “tissinukid sul juba kasvavad”. “tule näita” ja “ma proovin kas juba tulevad” öeldi eelpuberteedile täiskasvanute poolt. Poisid koolis kiskusid särke et teada, kas ma rinnahoidjat juba kannan. Vastik oli.\nLaste ja noorte ahistamine, ärakasutamine, survestamine, seksuaalsuhtesse ahvatlemine on midagi, millega paraku väga paljudel eesti inimestel on isiklik kogemus. Hakkasime koguma neid lugusid, kuna ikka veel arvab osa ühiskonnast, et see on midagi väga erandlikku. Et 14- ja 52-aastase seksuaalsuhe on aktsepteeritav, sest 14-aastane oli nõus. Või et “ta ise kutsus selle oma käitumisega välja”. Aga mis peamine – et praegu ühiskonnas laineid löönud juhtumid on üksikud ja väga erandlikud.\nNende kogemuste lugemine võib esile tuua ebameeldivad mälestusi ja emotsioone. Kui sul on raske nendega toime tulla, siis helista naiste tugitelefonile 1492, ohvriabi kriisitelefonile 11 6006 või lasteabi telefonile 11 6111. Kui ei soovi helistada, siis on võimalik kirjutada palunabi.ee või lasteabi.ee vestlusaknasse.\nJaga oma lugu: https://feministeerium.ee/minaka14/\nLugu ilmus algselt Postimehes.


Mida toita Labrador: täiskasvanud koerte ja kutsikate toitumine - Tõud January\nOn teada, et Labradori retriiver kunagi keelduvad söömast, nad sööma kõike väga kiiresti ja kuni viimase raasuke, kipuvad korja kõik söödav, mis tuleb üle tänaval ja paluma toitu vastuvõtva isegi pärast ajakava toitu.\nSeepärast kipuvad selle tõu esindajad ülekaalulisust. Kaalu probleemide vältimiseks on oluline jälgida tarbitud toidu hulka, teha selge, korduv toitumisharjum iga päev.\nOluline on mitte lubada lemmikloomal viia istuv, lamavas eluviisis, see peaks olema motiveeritud aktiivsele puhkusele, mängude mängimiseks, mis väldib kehakaalu tõusu. Peaksite regulaarselt kaalutõusu juhtima, sa ei saa oma lemmiklooma ennast ära pakkida, ja julgustama mitte sageli toitu kasutama.\nToidu tarbimise pikendamiseks on soovitatav kasutada labürindisöötajaid või liha lõigata suuremateks tükkideks, nii et lemmikloom on sunnitud neid purustama. Söötmiseks on parem valida võõrastele peidetud rahu, nii et koer tunneks end mugavalt ja ei taha toitu kiiresti alla neelata, muretsedes, et seda saab ära võtta.\nLooduslik tüüpi Labradori retriiver söötmine\nTasakaalustatud toitumine Labradori retriiver peaks koosnema 50% loomsetest valkudest, 30% komplekssetest süsivesikutest ja 20% köögiviljadest ja puuviljadest. Näiteks peaks 10 kg kaaluva koera päevane kogus sisaldama 450 g tailiha, 270 g riisi või purustatud oderi, 215 g kööki ja puuvilju. Täiskasvanud koera päevane osa on keskmiselt 900-1400 g.\nToidus peaks olema mitte ainult lihaslinnuliha, veiseliha, lambaliha, vaid ka kõrvalsaadused, eriti maksa, neerud, süda. Lihatooteid tuleks vaheldumisi muuta mereannidega kaladega, mis on rikas omega-3-rasvhapetega, näiteks lõhega.\nLisaks liha ja toidud, mis sisaldavad süsivesikuid, on kasulik lisada toitumises Labradori retriiver rohelised köögiviljad, porgandid, kõrvits, lillkapsas, seller, õunad ja pirnid.\nÄrge söödake Labradori retriiverit maisi, suhkrupeediga. Maasik on halvasti lagundatud, võib põhjustada allergiat või kiiret kehakaalu. Eakate inimeste toitumises soovitatakse teravilja kogust piirata, eriti kui lemmikloom kannatab puusaliigese artriidi või düsplaasia eest.\nLabradori retriiveri toitmise korral on kasulik lisada lina, oliiviõli või muud taimeõli ühe teelusikatäie koguse kohta söögikorda. Taimeõlid sisaldavad omega-6 rasvhappeid, mis aitavad säilitada tervislikku villa.\nRetsepti hapupiimaga, kuid mitte lehmapiimaga, mis enamikul koertel põhjustab kõhulahtisust, on vastuvõetav. Labradori kutsikad ei vaja pärast ema võõrutamist piima, alustades 8 nädala vanusest. Kasulik kutsika ja täiskasvanu jaoks on looduslik jogurt, madala rasvasisaldusega kohupiim.\nKui loomulik söötmine Labradori retriiver peaks hoolitsema täiendavate vitamiinide allikate eest. Täiskasvanu peab iga päev luu tugevuse säilitamiseks saama 800-1000 mg kaltsiumi. Kuid ärge järgige seda reeglit, et vältida vigu toitmise ajal, seda parem on vähem, seda rohkem. Lihas, tangudes ja köögiviljades leidub kaltsiumi, kuid mitte piisavas koguses. Suurepärase kaltsiumi allikaks on munakoor, mida tuleb ahjus kuivatada ja tükeldada. Saadud pulbrilist massi võib toidule lisada.\nMuide, lemmiklooma toidus peaks olema ka toored või küpsetatud munad, kuid mitte sagedamini 2 korda nädalas. Keedetud munad seeditakse paremini.\nLabradori kutsika söötmine\nKutsikate tugeva toitumise õpetatakse 20.-25. Nädal pärast ema võõrutamist. Kutsikate labradori retrieeride toitumine koosneb kõigepealt vedelast poolest või kuivsaadusest, mis on leotatud madala rasvasisaldusega jogurti, keefiriga.\nValige voog, mille pakendil on märk "suurte tõugude kutsikate jaoks" või Labradori retriiver kutsikate jaoks mõeldud eriline toit.\nPärast 40-päevast vanust saab laps üle täisväärtuslikule toidule, sealhulgas liha, kala, riis, tatar, oder, hapupiimatooted, köögiviljad. Toores liha lagundatakse ja lagundatakse paremini. Kalad antakse keedetud kujul, puhastatakse luudest.\nUute toodete tutvustamiseks vajate järk-järgult, alustades väikesest kogusest.\nLoomulikult on Labradori retriiver kutsikate ja täiskasvanud koerte toitumisvajadus väga erinev. Kutsikad kasvavad pidevalt ja vajavad kõrge proteiinisisaldusega toitu ja valkude allikad peaksid olema koostisosade loetelus esimene. Parem on vältida kuiva toitu, mis põhineb kana ja kana rupsil, sest kana on labradorites sagedane allergia põhjus.\nSa peaksid otsima toitu, mis sisaldab kalaõli või taimeõli, sisaldab neid kasulikke aineid, mis on vajalikud naha ja karva tervise säilitamiseks.\nTõu esindajad ei vaja täiendavat C-vitamiini, kui labrador sööb kuivale toidule. C-vitamiini ülejääk põhjustab probleeme maksa ja neerudega.\nKui Labradori retriiver sööb kuivtoitu, siis tuleb eelistada sööda kõrge glükosamiini vaja liigeste tervena, vähendatud kalorsusega säilitada normaalset kehakaalu tõus proteiinisisaldus, vitamiinide ja mineraalide säilitada immuunsust. Pöörake tähelepanu kuivainet Innova EVO, Purina Pro Plan, Nutro Choice, Hill's.\nTuleb meeles pidada, et kuiva toidu annus peaks rangelt järgima tootja soovitusi, sõltuvalt koera kaalust ja vanusest. Kuid mõnikord korrigeeritakse seda, võttes arvesse koera elustiili, arengutaset.\nSõltumata söötmisviisist peab lemmikloomal alati olema juurdepääs värskele värskele veele. Täiskasvanud isikud tarbivad umbes 50 ml vett päevas, kutsikad - kuni 100 ml. Päeva jooksul tuleks vett mitu korda muuta, eriti suvel. Enne voodisse laskmist on soovitatav puhastada vett, nii et lemmikloom ei ärgata öösel ja ei soovi tualeti minna.\nMitu korda sööb labradori retriiverit\nKuni 3 kuuni on kutsika päevane osa 300 g. Igapäevane portsjon jagatakse 4 toiduna. Söötmise vahele peaks kulgema vähemalt 3 tundi, nii et lapsel oleks aega toitu seedida. Viimane söök peab olema 2-3 tundi enne magamaminekut, et lemmiklooma saaks tualetti minna.\n3 kuu möödudes suurendatakse päevase koguse mahtu 400 g-ni, kuid labradori retriiveri kutsikat söödetakse veel kolm korda päevas, jagades päevase koguse 3 osaga 130 g.\nAlates 6 kuust väheneb söötmise arv kaks korda: hommikul ja õhtul. Igapäevast portsjonit suurendatakse 500 grammini ja jagatakse kaheks söögikordadeks 250 g.\nAlates üheaastastest ei suurene portsjoni maht sõltuvalt lemmikloomade aktiivsusest ega suurene tähtsuselt (70-100 g). Loomulikult viiakse lemmikloom täiskasvanud koera toitumisse. Kui labrador on passiivne, saate seda sööda kaks korda päevas või ainult üks kord päevas.\nKuidas ja mida sööda Labradori kodus?\nKoerte tüüp, mida nimetatakse tagasivõtjaks, ühendab kuus tõugu. Nende hulgas on väga populaarseid tõugu - kuldne retriiver ja labrador.\nNeed loomad on sündinud jahimehed. Neil on suurepärane nina, pehme lõualuu ja meeldiv tegelane. Jahil töötavad nad koos lööjaga paralleelselt: kui esimene tuvastab mängu, siis teine toob omanikule ära lasknud loomi, ilma et seda snackides.\nTõu omadus on selle ihalduvus, et kasvatada - nad on valmis sööma igasugust toitu. Ka see tõug koertel on eelsoodumus ülekaalulisus. Seetõttu vajavad labradorid pikki jalutuskäike (pargid, väljakud, metsas) ja aktiivsed mängud.\nÜks koduloomu ja isegi veelgi suurema sisu üks tähtsamaid elemente on toit.\nKüsimusel, seda paremini Labradori toita? Vastus on ühemõtteline - liha, see on koerte toitmise aluseks.\nKuidas Labradori kutsikat sööta kodus 1, 2, 3 kuud?\nKui kutsikas ilmus oma maja kohe pärast emasest võõrutamist, siis kuidas labradori retriiverit toita? Saate ise valida toitumisvõimaluse.\nEsimestel väikelastel söödetakse vedelaid kapsleid ja kuiva toitu, mis on leotatud keefiris või looduslikus jogurtuses. Kuid püüdke mitte hoida last ainult kuivas ahtris.\nKutsikate pannakse toit kaussi ja 15 minuti pärast puhas. Kui ta ei söö, siis oli toitu liiga.\nToitumise vahelised vaheajad peaksid olema - kutsikas ei tohiks pidevalt joosta kaussi, kus oli sööki.\nLisaks kutsutakse kutsikaid järgmiste toodetega:\nkala (merel) - keedetud ja kooritud luudest;\nteravili - riis, tatar, kaerahelbed (lisades paar tilka taimeõli);\nporgand, kapsas, suvikõrvits, kurk, kõrvits, kartul (toores, kuni 1 tükk nädalas), naeris, peet (natuke). Kõik köögiviljad on taldrikule kallutatud.\npiimatooted - keefir, looduslik jogurt, kodujuust;\n1 keedetud muna nädalas või toores munakollane;\nveterinaararsti ettekirjutatud vitamiinid.\nkaltsiumi, mida on võimalik anda kujul lõppenud keemiline lisaainete või kestad ahjus, jahvatatud ja saadud pulber lisati teraviljadel ja jogurt (keefiri);\npeeneks hakitud värsked rohelised (salat, till, petersell) - lisada putrule;\nvesi - päeva jooksul on teil vaja vett kaussi värskendada.\nKuidas õigesti süüa Labradori kutsikat kodus sünnist aastani?\nPärast sünnitust peaks kutsikas imetama ema kuni neli nädalat, kuna see on täielikult varustatud kõigi toitainetega.\nKutsikas oli 1-2 kuud vana, mitu korda päevas Labradori söötmiseks? Seda söödetakse sageli 5-7 korda päevas. Toidu maht päevas on 300 kuni 350 grammi.\n3-4 kuuga vähendatakse sööki 4-5 söögikorda, selle kogus peaks olema umbes 400 grammi.\nPärast 5 kuud, mitu korda Labradori kutsikat sööta? Lemmiklooma alates viiest kuust aastani tuleb süüa kolm korda päevas kiirusega 500 grammi (teise hommikusöögi ja suupistete puhastamiseks, kaasa arvatud söömine hommiku- ja õhtusöögiks).\nAasta pärast - 2 korda päevas, kuid 1 kg toidu kohta.\nMis on Labradori söötmise toit?\nKõigi koeratõugude jaoks on söötmisskeemide jaoks kolm võimalust:\nLooduslik toit - toitu keedetakse või teenitakse toorelt. Hõlmab erinevaid liha, kala, teravilja, köögivilju. Oluline on anda sellist toitu õiges vahekorras, nii et vitamiine ei tekiks puudujääki ega ülemäära. Miinus selline toit - peate sageli süüa. Toitu ei tohiks pikka aega külmkapis hoida. Sa ei saa anda toitu.\nKuiv toit. Andke koer vajalikule kogusele kaloreid ja vitamiine. Sellist dieeti määrab veterinaararst.\nKombineeritud toiduvariant - kui koerale antakse kuivtoit, aga lisandina ja söötmine on looduslik toit. Seda võimalust soovitavad koera kasvatajad. Näiteks hommikul annab kuiva toitu, õhtul - loomulik.\nKuidas Labradori kodus korralikult sööta?\nNagu sööda Labradori täiskasvanud, tema toitumine peab järgima õige komponent suhe valkude, rasvade ja süsivesikute: 50% loomse valgu, 30% süsivesikuid (teravili) ja 20% - puu- ja köögivilju.\nKeskmiselt kui saate sööda Labradori päevas: 400-450 gr. liha, 250-300 gr. puder ja 200 gr köögiviljad ja puuviljad. Kokku umbes ühe kilogrammi sööta päevas.\nSõltuvalt Labradori kehakaalust suureneb või väheneb annus.\nMis peaks sisaldama looduslikku toitu?\nKuidas Labrador Naturalka toita, kui koer ei meeldi toores liha? Sellisel juhul peate andma keedetud või aurutatud liha. On tähtis ja vajalik anda lihaseid lihunikuid, et lemmikloom neid närida.\nKõrvaltooted tuleb keeta põhjalikult ja piisavalt kaua. Kõhu (arm) annab koera toores - see on väga kasulik ja kõrvalsaaduste delikatess.\nLooduslik toit peaks olema värskelt valmistatud. See võib olla külmkapist (mitte kauem kui kaks päeva) ja kuumutada.\nToit Labradori jaoks, toidud:\nliha (veiseliha, vasikaliha, lamb (rasva eemaldamine), hobuseliha, küülik, kalkun);\nmaks, neer, süda, kõhu;\nköögiviljad (porgandid, kõrvitsad, lillkapsas, peet, suvikõrvitsad, naeris);\n1 toorpuuvillat nädalas;\npuuvili - õunad, pirnid, aprikoosid;\nvärsked rohelised, spinat, salat, sibulad, küüslauk;\npiimatooted (keefir, hapukoor, kodujuust, jogurt);\ntaimeõli (tavaline, linaseemne või oliiviõli);\nkala (meri, keedetud, konditustatud);\nteraviljad (tatar, riis, kaer);\nmunad (üks kord nädalas - omletti või keema vormis);\nvesi (järgige alati värskust).\nsuitsutatud liha, praetud toidud;\nmagusad, soolased, vürtsised maitseained;\nlambaliha rasvaga, sealiha;\nluud - koer võib hingata või neelata teravat luu, mis põhjustab soolepõletikku;\npiim (täiskasvanud koertel põhjustab kõhulahtisust);\nküpsetamine (põhjustab puhitus).\nKui tihti peaksin sööma täiskasvanud retriiverit?\nTäiskasvanud koera söödetakse kaks korda päevas. Hommikused ja õhtused portsjonid peaksid olema mahuga ligikaudu võrdne.\nIdeaalis peate sööma korraga.\nNagu iga elusolend, peab koer koristama regulaarselt. Kui loom keeldub sööma 24-36 tundi (2-3 söögikorda), võtke kohe Labrador loomaarsti juurde.\nTasub pöörata tähelepanu teiste sümptomite, teatati, et loom probleemid: tagasilükkamise vett, oksendamine, kõhulahtisus, vahutavad suudmes, letargia, tatt, kõhukinnisus, palavik, põhjendamatut valu.\nHea tugev ja tugev Labrador on täiesti võimalik igaühele, kes selle koera tuuletab.\nVideo kutsika korraliku söötmise kohta\nMemo Labradori kutsikale\nDmitriy 20. veebruar 2011\nField Racer 5. veebruar 2013\npa_awela 03. jaanuar 2014\nVabandan, kui ma ei kirjuta oma küsimust seal!\nÜtle mulle, kui olime oma haiguse tõttu hiljaks kutsika esimese vaktsineerimisega ja hammaste muutus läks juba praegu, kui nüüd peame vaktsineerima? Arvatavasti kutsikas on nüüd 4 kuud vana, viies.\nGardénia, 5. detsember 2014\nPeame printima palju koopiaid ja andma oma kutsikaomanikele võimaluse.\nVäga kasulik memo!\nSterhvind 29. detsember 2014\nMa ei teadnud, kus seda panna, ma otsustasin seda lubada.\nLJ täna komistas. Üldiselt esimese itsitama, aga siis ma arvasin, sest seal ei ole naljaasi, inimesed läksid Labradori ja sai teadmata, et nad ausalt naveshali nuudlid kõrvad.\nOtsustasin siia panna\nOlga 89. jaanuar 14, 2016\nGreiske 14. jaanuaril 2016\nOlga 89, kotikal on laud, vaadake vanust, kui palju peate sööma ja mäletama, on kirjutatud päevane norm, jagage see loendusega - toitumisel\nIra ja Harley 04.04.2017\nMa lugesin artiklit hoolikalt ja mul oli küsimus mineraalsete väetiste kohta. Ma õigesti aru, et neid on vaja anda kutsikas kasvuperioodil?\nAndes glükosamiini ja gelakani. On selge, et veterinaararst peab selle otsustama, kuid kas veterinaararst võib reageerida ettevaatamatult, kuid peaks olema midagi nõu anda? Või ma juin neid mõnel põhjusel.\nIrin, te Zhenya umbes kõik vitamiinid võivad öelda ja vajadust nende rakendamist, ärge jääge häbelik, küsige temalt, kui läheduses on kasvataja, on parem küsida temalt\nme schavetuem scha, ja siis ta annab meile\nGreycha toimetatud teade: 04. aprill 2017 - 15:36\nMa helistanin talle ikka veel, ta ei võta telefoni varsti, ta ütleb mulle, et ta on minust väsinud\nMuide, ma mäletan nüüd, et talle paluti seda küsimust. Minu arvates, kui see on õiglane, on pea peaaegu teabe kogus või kogus\nta varsti ei võta toru, ta ütleb mulle, et ta on minust väsinud\neriti nüüd, teades, et olete sellise järelevalve all\nGardénia, aprill 08, 2017\nJa see on alati nii)) Väga kiiresti kõik paigutatakse ja te ise teavitate uustulnukaid\nNatali i Bonya 12. novembril 2017\nTe ei saanud lihtsalt kutsika omanikuks, mis muutub väga vähe, lõbusa väikese loomana väga varsti ilusaks elegantseks koeraks, olete väga pika aasta jooksul omandanud ustava siiruse sõbra.\nLooduslik sööt Labrador\nMida toita Labrador: kutsika ja täiskasvanud koera loomulik toitumine\nÕige organiseeritud loomulik söötmine Labradori looduslik toit aitab säilitada lemmikloomade tervislikku seisundit.\nToitumine mängib olulist rolli Labradori tervise kujunemisel. Selle tõu koerte paljud omanikud eelistavad oma lemmikloomi toita mitte kuiva toiduga, vaid loodusliku toiduga. Looduses olevatel labradoritel on suurepärane isu, kuid see ei tähenda, et koerale saaks toitu lauast sööta. Kui otsustate, et lemmikloom saab looduslikku toitu, peaks see koera toitumisest alates esimeste elukuudude päevast.\nKui sa ei saa sööd?\nEnne loodusliku söötmise Labradori omaduste kaalumist peate kohe looma koerte keelatud toitu. Kõigepealt peaksite loobuma ideest lemmikloomatoidu söötmisest lauast. Kogu asjaolu on see, et inimtoidu valmistamisel kasutatakse soola, vürtse ja suhkrut. Nendel komponentidel on laastav mõju koera kehale, põhjustades rasvumist, allergiat, maksa- ja neerufunktsiooni häiret.\nLabradori dieedi tabude nimekiri:\nsealiha, lamba-, hane- ja pardid;\nkõik tooted tärklise, värvainete ja muude sünteetiliste lisanditega.\nLabradoritel on keelatud süüa praetud toitu, isegi kui need on valmistatud heakskiidetud toodetest.\nKuni nelja nädala vanuseni söövad Labradori kutsikad ainult emapiima. Imikute kuuast saad järk-järgult harjuda loodusliku toiduga. Alates ühest kuust kuni kolme kuu vanuste kutsika toit sisaldama lehma piima, kohupiima mõõduka rasvasisaldusega viskoosne puding ilma soola ja suhkrut ja hõõrutakse töödeldud keevas vees liha (loomaliha, veiseliha, kana), köögiviljad (porgand, kõrvits, suvikõrvits). Kutsikat söödetakse 6 korda päevas, korraldades söögikordasid järgmises järjekorras:\nPäeval võib kutsikas tarbida 200-300 grammi piima, 100-150 grammi kodujuustu, kuni 150 grammi riisipudru, 250-350 grammi liha. Köögiviljad antakse koguses 100 grammi päevas, täidetakse neile taignaõli teelusikatäis.\nNendest nelja kuuni sööb Labradori kutsikas 4 korda päevas:\nKasutatavate toodete arv suureneb eelmise perioodiga võrreldes poole võrra.\nNeli kuni kuus kuud võtab Labrador 4 järjestikust päeva sellesse järku:\nkodujuust jogurtiga - kokku 500 grammi;\npuder (riis, tatar) - 300 grammi;\nköögiviljad - 300 grammi;\nliha - kuni 600 grammi.\nKuue kuu vanusest kutsikust annetatakse madala rasvasisaldusega merikalu ilma luudeta koguses 600 grammi päevas.\nKohe, kui Labradori kutsikas saab kuue kuu vanuseks, saab seda kolme päeva jooksul süüa. Hommikul antakse lemmikloomale viisaja grammi jogurist valmistatud kodujuust. Pärastlõunal koerale söödetakse poog (250 grammi). Viimane jahu on salatiga liha (500 grammi liha, 200 grammi köögivilju).\nAlates 8 kuust korraldab Labrador 2 toidukorda päevas. Hommikul koera söödetakse kohupiimaga jogurt (500 grammi). Õhtule looma antakse porgand lihaga või köögiviljadega (500 grammi liha, 250 grammi putru). Üks kord 4 päeva jooksul võib lemmikloole anda keedetud muna.\nKutsil peaks alati olema juurdepääs värskele joogiveele. See tuleb valada eraldi kaussi ja panna ruumi alale, kus teie kutsikas on söödaga harjunud.\nKui kutsikas aasta jooksul vajab rohkem toitaineid kui täiskasvanud koera keha. Täiskasvanud Labradorile antakse "naturalka", sõltuvalt selle massist:\nliha- ja muud valgutoidud - 15 grammi koera kilogrammi kohta;\nsüsivesikud (putru, köögiviljad) - 5 grammi kilogrammi kohta;\nrasvad (taimeõli) - 2 grammi kaal kilogrammi kohta.\nKui Labradorov Labradorum'i toitmine on raseduse ajal või kutsikate toitmine, siis tõuseb loetletud toodete igapäevane norm 2 korda.\nTooteid saab omavahel kombineerida, jälgides nende igapäevast kasutusmäära.\nMida täpselt täiskasvanud koer sööb:\nliha: labrador keedetud veiseliha, kana, vasikaliha paberimassi kujul.\nkõrvalsaadused: keedetud maks, hingetoru, kopsud, veise rähn, kana kõhre täiendavad ka teie lemmiklooma toitu;\nPuder: Labradori organismi kasulike ainete maksimaalne sisaldus sisaldab riisi, tatariha ja kaerahelbed;\npiimatooted, juust, jogurt ja piimarasva võib anda mõõduka üksi ja kombinatsioonis üksteisega (piim, kohupiim, jogurt, juust);\nkeedetud muna: lemmikloomade tervislikuks väärtuslikuks on munakollane, mida saab segada putru või kodujuustuga;\nköögiviljad ja puuviljad: koertele võib anda õunu, porgandeid, kõrvitsaid, suvikõrvitsaid, suhkruroogu värske ja keedetud kujul.\nKui koer soovib süüa värskeid maitsetaimi, võib selle loodusliku saaduse toidule lisada ka väikestes kogustes. Sama kehtib valge peakapsa kohta. See on krõbedad ja maitsvad köögiviljad nagu paljud koerad, kuid kapsas ja rohelus on mõõdukas. Asi on selles, et toode põhjustab koertel kõhupuhitus.\nRõõmsameelsus, aktiivsus, paks ja läikiv karv, täiuslik nahk ja tervislik kaal - see kõik võib seostada märke, et olete õigesti toitmine oma lemmiklooma looduslikku toitu. Kahjuks ei suuda kõik omanikud õigesti moodustada Labradori toitu, mis toob koertele kaasa mitmesuguseid terviseprobleeme.\nLabradorite seas on kõige sagedasem nähtus rasvumise vastu. Kui teie koera kaal on hakanud ületama normi piiri, vaadake uuesti läbi toitumise päevakava ja toitumise kalorikogus. Samuti on soovitatav pikendada aktiivsete jalutuskäikude kestust, mis aitab normaliseerida lemmiklooma kaalu.\nTeised söömishäirete tunnused on järgmised:\nlimaskesta ja kõrvade punetus;\nKui Labradori omanikul on küsimusi koera "naturalka" toitmise kohta, peate konsulteerima veterinaararstiga.\nTõud Koerte omanikud peavad sageli tegelema mitmesuguste neljajalgsete sõpradega. Vahel on tegemist kergete haigustega, mis isegi ei vaja hoolikat ravi. Kuid ka juhtub, et ravi on äärmiselt vajalik.\nTõud Koerad on kõige pühendunud olendid, mitte ainult seda, et kuulutades fraasi "minu neljajalgne sõber", ilmub see loom silma ees silma ees. Nad on elanud inimese kõrval tuhandeid aastaid, aidates teda kõike.\nTõud Blogi koerte kohta - minu BarbosLabradori poisi ja tütre etiketid"Kuidas kutsikat nimetada?" On kõigi Labradori retriiverite omanike jaoks kõige populaarsem küsimus. Lõppude lõpuks valitakse Labradori nimed vastavalt looma iseloomule, värvusele ja käitumisele.\nChihuahua: tõu kirjeldus, suurus, laad, hind\nKoolitus ja haridus Cane Corso\nTüsistused pärast sünnitust koertel: märkimisväärsed tunnused ja sümptomid\nKarjala-Soome Laika jahi jaoks - fotod ja tõu hooldamine\nKesk-Aasia lambakoer (CAO) või Alabai on suurim tõug koertest, millel on suurepärased kaitse- ja kaitsekvaliteedid. Neid eristatakse nende suurte kehade, tohutu tugevuse ja suurepärase söögiisu järgi.