Üks legend lahkub, teine jääb: Vassiljev sõlmis Floraga uue lepingu - Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!\n31. OKTOOBER 2019, 13:35 PREMIUM LIIGA\nKui FC Flora teatas täna oma kapteni Gert Kamsi (34) lõpetamisest, siis fännide jaoks pole tegu pelgalt halva päevaga. Flora keskväljamaestro Konstantin Vassiljev (35) sõlmis klubiga uue üheaastase lepingu.\nVassiljev liitus Floraga tänavuse hooaja eel Poolast Gliwice Piastist. Oma esimesel hooajal Floras on ta Premium liigas löönud 10 väravat ja andnud 16 väravasöötu. Kuigi poolkaitsja leping oli esialgu sõlmitud vaid üheks hooajaks, siis nüüd on allkirjastatud uus kontraht.\nEndale tavapäraselt ei teata Flora ise oma mängijatega sõlmitud lepingu pikendustest, kuid klubi president Pelle Pohlak kinnitas Soccernet.ee järelepärimise peale, et Vassiljeviga on tõepoolest leping sõlmitud ja Eesti koondislane jätkab klubis ka uuel hooajal.\nSunWolf • 31. okt 2019\nTore uudis. Ilmselt kannatab preemiumis veel aasta-paar mängida. Kuigi 35 on mehe parim iga siis jalka puhul on see aeg tihedamaks passi vaatamiseks ehk siis ka siin kehtivad Rolling Stonesi trummari Charlie Wattsi hiljuti öeldud sõnad: meie vanuses enam piakajalisi plaane ei tehta.


Ehitada Vannitoa Vanities Ja Kapid 🔧🔧 Näpunäiteid Kodu Paranemist. Tee Oma Käed - 2019\n3 Astet Kontrollida, Kui Aurustunud Õhupuhasti Ei Lülitu Sisse Kõrge\n3 Parimat Kasutusviisi Maagaasi Reguleerija Jaoks\nMõõdukalt puidutööstuse alaste teadmistega ehitage oma vannitoa vanity ja kapid täiusliku kohandatud pilguga, mis moodustab murdosa kuludest. Saate osta plaane hooneprotsessi hõlbustamiseks. See on kasulik ka siis, kui teil on arvuti abil projekteerimisprogramm, nii et saate sisestada oma mõõtmised ja vaadata paigutust enne, kui hakkate ehitama.\nSee ei ole vajalik, kuid see võib lihtsustada asju.\nMääratlege, kuhu soovite oma uue vanity või kabinetti asetada. Hea mõõtmine ja nende märkimine.\nJoonista kummarduse või kappi jäik sketš, nii et teil on midagi minna. Kaalu skaleerige. Määrake, millist tüüpi puit teie projektile kõige paremini sobib. Võtke eskiis ja mõõtmised teiega riistvara poodi saamiseks. Ärge unustage ostma kogu vajaliku riistvara. Ärge unustage, nagu näiteks uksekäepidemed ja sahtlid tõmbab.\nKasutage oma lauaja, et lõigata raamiplaadid mõõdetud pikkustele. Alustage raamistiku kujundamist. Võite selle kokku panna puiduliimi ja kruvide abil. Kasutage tase, et veenduda, et kõik on enne liimi kuivamist. Märgliimiga on midagi palju lihtsam. Enne järgmise sammu jätkamist veenduge, et liim kuivatatakse täielikult.\nNüüd, kui raamistik on paigas, võite kinnitada selja- ja külgpaneelid kappi. Jällegi kasutage puidu liimi ja kruvisid, et kõik kinnitada. Kontrollige, kas need on ruudukujulised. Sa ei taha kiibi või kõverat kappi!\nVärvige või värvige korpust soovitud värviga, samuti uksed, mille olete lõiganud. Jätkake ainult siis, kui kõik on täiesti kuiv.\nKinnitage uksed, kasutades ostetud riistvara. Pange oma aega sellele; kui uksed on esimest korda õigesti riputatud, on see peavalu vähem. Parim viis on käepideme kinnitamine kõigi hingede kruvide külge. Te saate neid veelgi hilisemaks kinnitada. Te ei soovi, et puit hõõruda, kui hing on liiga pingul.\nNüüd, kui kapis on ehitatud, paigaldage see oma vannitoa mõõdetud alasse. Veenduge, et hoidite kappi seinakinnitustega, et vältida seina aukude ebaõnnestumist või rebimist. Kui kapp on vannituppa, kontrollige, et ukstel oleks piisavalt ruumi avamiseks ja sulgemiseks ilma takistusteta. Kui nad seda ei tee, siis võite reguleerida hinged või töötada uutes uksetes.\nVideod Seotud Artiklid: Elektriohutus vannitoas - näed, kui ohtlik võib elekter olla!.\nPõhiline » Sisustus Home » Ehitada Vannitoa Vanities Ja Kapid\nKeraamiliste Klaaspindade Eelised\n3 Ideed Vana Linoleumi Katmiseks Köögipõrandate\nAiakujundajate Vahelised Aukud Aluste Ventilatsiooni Jaoks\nOn mitmeid häid põhjuseid, miks võiksite oma kodus aknad värvida. Kõige olulisem põhjus on päikese kahjulike kiirte kaitse. Lisaks sellele kaitseb toonimine ka elanikke, lemmikloomi, mööblit ja toitu. Kuigi aknad loovad kodus elegantsi ja eristamist, võivad need sageli nii palju, et päikese kahjulikud kiirid kujutaksid kodu ja võimaldaksid kahjulike ultraviolettkiirte tungimist.


Saaremaa Kunstiklubi avas sügisnäituse - meiemaa.ee\nSaaremaa Kunstiklubi avas sügisnäituse (2)\n„Sügisnäitus-see on kõige vanema traditsiooniga näitus ja mida võib võtta kui ka aruandenäitust, mis aasta jooksul tehtud, ” ütles Saaremaa Kunstiklubi president Aare Martinson näitust avades. Ta lisas, et sügisnäitus annab ühelt poolt kunstirahvale võimaluse end näidata, teisalt klubiliikmele on see justkui kohustus oma töödega välja tulla. „Kui hobikunstnik maalib enamasti lilli ja loodust, kive ja merd ja inimest maalida pigem peljatakse, siis me oleme viimastel aegadel oma näitustele teemasid välja mõelnud, et rikastada seda väljapanekut,” kõneles Martinson, kelle sõnul mõeldi seekordsele, 2018. aasta sügisnäitusele selline pealkiri „Selfied, sellised me oleme.” Pealkiri andis võimaluse tõlgendada seda nii nagu tahetakse.\nNii on üle poole väljapanekust selle teemaga seotud, kuid on ka lihtsalt looduspilte.\nNäitusel on väljas 29 kunstniku 46 tööd. Hetkel on Saaremaa kunstiklubil liikmeid 43. „Klubil on ilusad ajad ja seda näitab ka see näitus, kui mitmekesine see sai”, viitas president. On portreid, nii endast kui kellestki teisest. Valdav tehnika töödes on õli-ja akvarell, akrüül, pastelli on seekord vähe. On segatehnikat, klaasi ning väljas on ka kunstiklubi selfie.\nEsimest korda olid oma töödega väljas kolm kunstnikku: Meeli Tegova, Juta Heinsaar ja Siiri Tall.\nSaaremaa Kunstiklubi juhatuse liige Lii Pihl ütles, et siis, kui valiti nende klubile uus president, kelleks sai Aare, siis ei olnud neil lilli kaasas ja reedel tekkis hea võimalus anda lilled uuele presidendile üle. Suure aplausi osaliseks sai ka endine kunstiklubi president Reet Truuväärt.\nVaike Kivilo märkis, et 40 aastat kunstiklubi on märgilise tähendusega. „Ja et 40 aastat lõpeb edasiviiva ja toreda näitusega, see näitab seda, kui palju on kunstiklubi liikmed edasi arenenud. See on meie suure Saaremaa jõud,” rääkis Kivilo, soovides kõigile head kunstilendu. „Ideed on kõige tähtsamad. Ideed on need, mis kannavad. Häid ideid edaspidiseks,” lisas ta.


Jökk – jakk | Söuke Sörvemaa\nUued tuuled tõid maailmamoe muutused ka Sõrvemaale. Nõnda hakkasid 20. sajandi alguses naisterahvad endale ete purtsiguid kampsuneid ehk jökke õmblema.\nJökid õmmeldakse sagedasti tumesinisest villasest poekangast. Kaunistatakse metsiku uljusega – roosilised kangad, pitsid, paelad, laiad kirjud kandid, mõõdutundetud aplikatsioonid.\nÜsna lühikese ja laia jöki alaserv on kaunikaareline. Eest ning tagant pikem, külgedelt napilt vööni.\nKäised on õlgade juurest laiad ning puhvis. Jökivarrukas ise on lühikesevõitu. Tikitud käiste trümbiots ulatab jöki üsna kitsast varrukasuust parasjagu välja.\nKaelaauk seevastu on üpris väike. Paistma jäävad vaid särgi püstkrae ja ehk ka kõige ülemine sõlg. Kui sedagi.\nJökile õmmeldakse alati ka vutter. Sedasi peab kampsun kenasti tuult ning on kevadel-sügisel mõnus üle võtta. Aplikatsioonid õmmeldakse jökile külge läbi voodri. Käsitsi. Sedasi saab vutter tiheli läbi tepitud ning jökk püsib kenasti trois.\nSuisel ajal võib omale ka heledast sitsist jöki õmmelda. Sitsijökile tehakse samuti vooder. Sõrulane ei hakka mingi liru riide peale asja-värki raidama!\nUue jökiga käiakse kodunt väljas. Vana kulund jökiga aitab kodus ka talitada.\nJökk on uuema moe järele tehtud asi. Nii et jöki juurde põlle ega taskut ei tarvitata. Ka pea passib jökikandjal mütsi või rätita jätta.\nJökiga Sõrve naine saab südamerahus mistahes moodsa soenguga ringi patseerida!\nPailadega jökk igapäevase üleriidena. Anut pildistas Liisi, 2018\nSõrve jökiga Anut pildistas Liisi, 2018\nSõrve jökiga Triinu pildistas Mari, 2019\nasja-värki – asju, materjali, varandust vmt\nete – õige, eriti\nkampsun – jakk, jökk, naisterahva pintsak\nliru – õhuke, hõre ja kehva riie\nmoe – komme, viis, tava, mood\npatseerima – jalutama\npurtsik – edev, silmatorkav, toretsev\nraidama – raiskama, kulutama\ntiheli – tihedalt\ntrois – vormis trümp – varrukamansett\nviss – tihe, vett- või tuultpidav, korralik\nSõrvest kogutud villaseid naiste jökke on Eesti muuseumides kolm. Ansekülast ERM A 582:88 ja Jämajast ERM A 490:167 ning ERM A 1020:211.\nHeledaid sitsijakke on alles kaks: ERM A 490:158; ERM A 490:159, mõlemad Jämaja kihelkonnast.\nFotodelt leiab mitmeid Jämaja kihelkonnast pärit jökikandjaid, mõned eredamad näited on: SM F 3761:2687; ERM Fk 580:13; ERM Fk 580:46.\n#ansekülanoored / #ansekülarahvariided / #eihäbeneomakoduküla / #enthnofashion / #ethnolook / #minakannanrahvariideid / #rahvariided / #saaremaa / #sorvemaaparimuseselts / #sõrvenoored / Anseküla / Pärimusmood / Sõrvemaa / Tammeougu Mari\nPrevious PostElina Kostabi\nNext PostSõrve Värava Maja


Gambrinuse õllepäevik: Hiidlase Tööölu\nHiidlase Tööölu (Hiiumaa, Eesti) pdl 0,33 l. alc 4,4 %vol. Ratebeeri liigimääratlus: "English Pale Ale", hinnang pole veel välja kujunenud\nTootjainfo: "Ale tüüpi Inglise Punane" Eee ... see on nüüd küll kentsakas määratlus\nVäike matsakas pudel, "tööõllele" kohatult luksuslik sildikujundus, millel omakorda on kujutatud kahte kraadeolekuga tegelast ... hiiu huumor ilmselt. Valge sõrmepaksune vahukiht on üsna püsiv. Õlle värvus - kirkalt kuldpunane. Aroom on magusakas, karameljas ja biskviitjas, meenutades koduseid rosinaküpsiseid.\nEsmamekk on keskmise kehaga (üllatava sellise lahjavõitu joogi kohta!) ja magusakas. Keskmaitse on magusakas-mõrkjas, leivane ja pehme. Lõppmaitse ... jeerum, vana Gambrinus võiks kihla vedada, et siia on kaerahalbeid lisatud ... mõrkjas-hapukas, tihke ja kreemine, rosinane ja soe. Järelmekk on hapukas-magusakas, jahumarjade ja heledate mahlaste rosinate mekiga.\nKeskmise kehaga, mõõdukalt karboniseerunud ja siidise paletiga, magusakas-mõrkjas-magusakas-hapukas-mõrkjas magusaka buketiga Hea, kuid kummalise olekuga rüübe. Kas Gambrinusel on tajuhäire ... aga kuskohast tuleb see tihke keha? Pigem meenutab see tegelane karamellist šoti eili kui inglise oma, kuid väga meeldiv tegelane on ta igatahes, eriti kui pakkuda koos inglise nn karjase pirukaga


Raamatupidamine - Nordic C-Management\nKas Nordic C-Management oleks Sinu ettevõttele sobiv raamatupidamisfirma?\nNordic C-Management põhineb kvaliteetsel teenusel ja aastatepikkustel kogemustel. Me tahame olla teistsugune raamatupidamisfirma, partner, kes reageerib enne, kui võimalikest probleemidest saavad reaalsed probleemid. Finantsspetsialist, kes tunneb kliendi sektorit ja lõkse, partner, kes räägib kliendile enne, kui kliendil on aega küsimusi esitada.\nMeie jaoks on kõige tähtsam kliendi edu, sest ainult nii oleme edukad. Iga klient, olgu ta suur või väike, on võrdselt oluline. Seepärast investeerime koolitusse, entusiastlikesse töötajatesse ning kvaliteetsetesse tööriistadesse ja programmidesse.\nMe investeerime töötajate rahulolusse, naeruväärsesse töökeskkonda ja soovist teenindada ja suhelda klientidega.\nMe tahame olla kliendile lähedal ja pakkuda personaalset teenindust. Seepärast on meie klientidel alati isiklik raamatupidaja, kes hoolitseb kõigi ettevõtte asjade eest, ja jah: meil on alati valmisolekutöötajad. Seetõttu tunneme oma kliente ja nende tööviise ning suudame neid parimal võimalikul viisil teenindada.\nSamuti soovime aidata oma klientidel oma äri parandada. Meie juhtkond ja omanikud on sama kättesaadavad ja kaasatud igapäevatöösse kui meie raamatupidajad ning sama ligipääsetavad. Me tahame teid isiklikult teenindada, isegi kui teie käsutuses on suure raamatupidamisfirma eelised. Lisaks soome keelele teenindame oma kliente ka inglise, rootsi, vene, hiina, eesti ja muudes keeltes.\nMe järgime Majandushaldusliidu TAL-2018 üldtingimusi.\nMeie raamatupidamisfirma andmed\nMeie kliendid on seotud paljude erinevate sektoritega\nTahad meist rohkem kuulda?\nVõta meiega ühendust, et saaksime üksteist paremini tundma õppida!


Tulevikuvisioonid — Sirp\nInimene on ikka püüdnud ajasilmapiiri taha kiigata. Mis meid ees ootab, mida on inimkonnale toomas tulevik? Järgnevas segunevad kahe lähiaastakümne võimalikud arengusuunad vallatute mõtetega, mida mõlgutada oli mõnus. Neid pikivad mõned kasinad soovid, kuidas asjad meie maailmas peaksid või võiksid käia. Kiikamas tulevikku: anno 2024\nMais 2004 said Euroopa Liidu järjekordseteks täisliikmeteks neli Kesk-Euroopa endist nn. sotsialismimaad, kolm NSV Liidu endist nn. liiduvabariiki, üks Jugoslaavia FV osariik ja kaks Vahemere saareriiki. Teise maailmasõja järgsele Euroopa lõhestatusele kaheks vastandlikuks leeriks tõmbas too triumfaalne ühinemine lõpliku ning pöördumatu risti peale.\nParaku ei lasknud argipäev ennast kaua oodata. Kahekümne viiest tükist kokku õmmeldud lapitekk ei osutunud ? eriti esimestel aastatel ? kuigi edukaks lahenduseks tavalisele eurooplasele. Koostöö ja ühiselu tõrkeid tuli nii uutelt kui ka vanadelt. Kõik vastsed liikmed jäid oma majandusnäitajatelt ELi keskmisest märgatavalt maha (endised sotsleerimaad kuni kolm korda) ja vajasid ning ootasid ühiskassast rohkem toetust, kui oli algselt neile plaanitud. Häirivaid probleeme tekkis mitmes idapoolses riigis demokraatia mängureeglite järgimisega, mida läänepoolsed endastmõistetavaks pidasid. Liiatigi olid kõik uustulnukad peale Poola väikeriigid (seitsmel elanike arv viis miljonit või vähem) ja hakkasid ? koos varem liitunud väikeriikidega ? tõsiselt suurtele peavalu tegema.\nEdusammudest peapöörituse saanud vaesed (?me täitsime vähem kui kümne aastaga rikaste ühendusse astumise kriteeriumid?) ei tahtnud möönda, kui madalale oli latt nende jaoks tegelikult lastud, ja kujutasid ette, nagu peaks neid ka ELi täisliikmena siidkinnastes koheldama. Samal ajal puudus neil kogemus uues olukorras toimimiseks ja suhtlemisel teiste liikmesmaadega lõi sageli välja ?sotsialismi? ajal sissejuurdunud komme katsuda partnerit lüpsta, kust iganes annab. Arusaadavalt ärritas uute jultumus vanu olijaid ja nad tundsid vajadust ülbitsejatele koht kätte näidata ? tõsi, see toimus rohkem kulisside taga kui avalikkuse ees. Lisaprobleeme tekkis Poolaga, kes, unustanud mannetu SKT ja nadid tulemused reformide läbiviimisel, tahtis endale suure riigi sõnaõigust (rahvaarvult ELis ikkagi viies-kuues) ja tunnustust Ida-Euroopa liidrina. Pahatihti põhjendasid vanad liikmesriigid oma pikka aega vindunud sisehädasid laienemisest johtunud raskustega.\nIda-Euroopa integreerimise tüsistused lükkasid Bulgaaria ja Rumeenia ühinemise ELiga sajandi teise kümnendi algusse (varem olid EK läbirääkijad neile poole suuga lubanud koguni aastat 2007). Muide, ka uued liikmed, peljates, et leem läheb liiga lahjaks, andsid Brüsselis korduvalt mõista, et järgmise laienemisega ei maksa kiirustada. Kuna Bulgaaria ja Rumeenia kuulusid aastast 2004 NATOsse, siis otsest ohtu, et see piirkond võiks diktatuuri või siserahutustesse hälbida, lääneriigid ei kartnud. Nii juhtuski, et kaks Musta mere äärset riiki astusid ELi koos Norra ja Islandiga Euroopa teisest, s.o. Atlandi ookeani servast.\nBalkani poolsaarega oli lugu keerulisem. Sealt tulnuks võtta kuni seitse eraldi tükki, mis aga tekitas Berliinis, Londonis, Pariisis ja Roomas hirmuvärinaid, sest ennasttäis väikeriikide arv oleks hüppeliselt kasvanud. Kompromiss, mis leiti, oli tavatu Euroopa eelmise poolsajandi praktikas. Nimelt poolitati Bosnia ja Hertsegoviina nõnda, et alad, kus serblasi enamus, läksid Serbia külge, alad, kus horvaate ja muhameedlasi enamus, Horvaatia külge. Montenegrol ei lastud iseseisvuda ja Kosovo liideti eritingimustel Albaaniaga. Makedooniat meelitati Bulgaariaga ühinema, aga üritus luhtus. Naaberriikides kompaktsete kogukondadena elavad ungarlased, serblased, kreeklased, albaanlased panid ette Kagu-Euroopa poliitiline kaart etniliste kriteeriumide alusel põhjalikumalt ümber joonistada, aga need ketserlikud soovid suruti Brüsselis pikema jututa maha. Kartus, et paha haigus ? olemasolevate riikide tükeldamine või piiride muutmine ? võib levida mujalegi Euroopasse, oli küllaldane põhjus, miks tolles küsimuses ei alustatud isegi mitte diskussiooni.\nNiisiis koosnes Euroopa Liit aastal 2024 kolmekümne kolmest täisliikmest ? kahekümne viiele olid lisandunud Norra, Island, Rumeenia, Bulgaaria, Horvaatia, Makedoonia, Serbia-Montenegro ja Albaania-Kosovo. Ühinenud oli kogu see Euroopa, mida ühendada andis, paitsi ?veits, kus oli toimunud ja napilt äpardunud kaks referendumit ELi asjus. Kõige lähemal oli liitumisele Moldova, kusjuures Brüssel soovis teda vastu võtta mitte iseseisva liikmena, vaid Rumeenia osana.\nTürgiga saavutati 2014 kompromiss, mis mõlemat poolt rahuldas. Nimelt tekitati nn. pool- või välisliikme staatus. See oli mõeldud Euroopa-väliste assotsieerinud riikide tarvis. EL oli nõus andma pariteedi alusel ?lähisvälismaa? kapitalile ja kaupadele täieliku liikumisvabaduse kogu ühisturu alal tingimusel, et tööjõu ja teenuste liikumisele seatakse mõned piirangud (assotsieerunud maa kodanikud ei saanud ELi kodakondsust ega valimisõigust, nende elamis- ja töölubade väljastamist reguleerisid kvoodid ja konkreetse piirkonna vajadused). Lisaks oli välisliikmetel ühendusesiseste otsuste langetamisel nõuandev hääleõigus.\nTürgi nõustus tolle variandiga. Ta ei olnud endiselt valmis lahendama kurdi probleemi viisil, mida EL nõudis, ja see süvendas ? eriti kurdide iseseisvumistaotlusi sümpatiseerivate väikeriikide hulgas ? Türgi-vastasust, nii et kui Ankara olekski majanduspoliitilised läbirääkimised Brüsselis edukalt lõpetanud, ei oleks paljud liikmesriigid liitumislepingut ratifitseerinud. Pealegi oli Türgis saanud uut tuult tiibadesse panturgi liikumine ja suurem osa türklaste tähelepanust, energiast ning ressurssidest oli suunatud kirdesse, regioonidele lääne ning ida pool Kaspiat.\nNõukogude Liidu lagunemise järel haarasid kõikides turgikeelsetes liiduvabariikides võimu endised tippkommunistid. Ükski neist isevalitsejatest ei suutnud siiski tagada võimu pikemaajalist püsimist määratud kroonprintsi käes pärast oma surma. Järgnes segaduste ajajärk, kus stabiliseeriva jõuna mängis olulist osa Türgi ja üritas võimule upitada Suur-Türgi ideed pooldavaid kohalikke. 2024. aastal ei ole Suur-Türgi liitriik ametlikult veel välja kuulutatud, küll aga on Aserbaid?aan Türgiga niisama hästi kui ühinenud ja kaugel ei ole aeg, kus järgnevad Türkmenistan ja Usbekistan. Kasahstaniga tuli tõrge. Võimuvõitluses raugastunud Nazerbajevi lahkumise järel (Ankara kahtlustas vägivaldset surma) jäid peale Moskva-meelsed. Kui president George Bushi meeskond püüdis Türgit ELi suruda ning meelitada, kartes, et käärivasse islamimaailma üksi jäetud NATO liige ei suuda demokraatlikuna püsida, siis järgmised USA presidendid toetasid aktiivselt Ankara kirde-ekspansiooni, nähes sekulaarse Türgi otsese mõju kasvus Kesk-Aasias ainukest arvestatavat tõket islamifundamentalismi vohamisele seal pärast NLKP juurtega diktaatoritest lahtisaamist.\nEuroopa Liidu juhid oleksid hea meelega tahtnud näha Venemaad samasuguses assotsieerunud välisliikme staatuses, nagu oli Türgi, kuid Moskva teatas, et teda ei rahulda pool muna. Venemaa on kristlik Euroopa riik ja nõuab endale ELi täisliikme kõiki majanduslikke ning poliitilisi õigusi. Mõned riigid nagu Saksamaa, Prantsusmaa, Rootsi, kõheldes ka Soome, kus suurinvesteeringuid Venemaale teinud äriringkonnad hellitasid lootus saada oma käpa alla märgatav osa sealsest turust ning toormest, olnuks nõus alustama liitumisläbirääkimisi, tõsi küll, ilma et kõnelustele oleks määratud lõpptähtaega. Seda sammu vastustasid ägedalt nii Ida-Euroopa kui ka mitmed alalhoidlikumat poliitikat ajavad maad. Ega Venemaalgi kõik ELi peale hea silmaga vaadanud. Der?aava ihalejad, unustades majandusnäitajad, lootsid, et taastub suurriik, millest kujuneb peagi vastasjõud ühinenud Euroopale.\nVenivas patiseisus mõistis Moskva, et parem varblane peos kui tuvi katusel, ja saatis 2019 delegatsiooni Brüsselisse uurimaks, mis tingimustel ning kunas saaks Venemaa Türgi-suguseks ELi paraliikmeks. 2024. aastal jätkuvad läbirääkimised, kuid kokkulepet silmapiiril ei ole. Ilmselge venitamise põhjuseks ei ole seekord Moskva juhtkonna isemeelsus või tõrksus, vaid ELi tipp-poliitikute süvenevad kõhklused. Sest Venemaa arengu, s.t. tuleviku prognoosimine on muutunud veel raskemaks, kui oli kahekümne aasta eest.\nVenemaa olukord on kahemõtteline, et mitte öelda lausa skisofreeniline. Vladimir Putinist ei saanud eluaegset tsaari. Kuigi presidendi ametiaega pikendati põhiseadust parandades, ei suutnud Putin ning ta kaaskond leida lahendust põhiküsimusele: kuidas valitseda Venemaad. Võimu taastsentraliseerimine (mis neil formaalselt õnnestus) ei andnud soovitud tulemusi. See süvendas võimuhierarhia ning bürokraatia omavoli ja ? mis veel halvem ? pärssis kodanikuühiskonna teket. Rahva enamust sovetlikust letargiast (?sina oled kruvike ja liigutad ennast siis ning seda viisi, nagu sulle öeldakse?) üles raputada ei õnnestunud ? või ei tahetudki, sest valitsemismudeli põhielemendid pärinesid Venemaa minevikust ja lähtusid tsaari- ning nõukogudeaegsest põhimõttest ?üks keiser, üks usk, üks keel, üks rahvas?. Õigeusu kirik õhutas küll inimesi moraalinorme ehk kümmet käsku järgima, kuid suutis mõjutada väheseid: ateismi küüniline relativism ja totalitarismi ?tugevama õigus? olid ühiskonda laastanud palju sügavamalt, kui osati NSV Liidu kokkuvarisemise järel oletada. Liiatigi jättis vaimulikkonna enda eeskuju (nn. moraalne pale) palju soovida: tipus sahkerdasid võimukollaborandid (sinodi esmane mure oli hea läbisaamine ilmalike valitsejatega ja nende abil kiriku välise hiilguse tagamine), tavapreestrite usuline ettevalmistus logises igast tapist.\nSõjaväereform viidi tagurlike vanemohvitseride vastuseisust (kartusest, et nad kaotavad tulusa priileiva ning võimu) hoolimata läbi ja 2024 on elukutseliste armee toiminud Venemaal juba mitu head aastat. Paraku ei vabanenud sõjavägi ei vohavast korruptsioonist ega korralagedusest. Riik ei suutnud proffidele maksta palka, mida nad olid oodanud, luua neile rahuldavaid elamistingimusi ega varustada sõjaväge uue põlvkonna täppisrelvadega. Voolavus sõjaväelaste hulgas võttis häiriva ulatuse. Katsed marurahvusliku propaganda najal patriotismi õhutada luhtusid. Ühiskond on nakatunud tarbijamentaliteeti ja õõnsad ?ovinistlikud loosungid ei lähe teisi isandaid teenivatele noortele lihtsalt enam peale.\nSee-eest on välispoliitikas Moskva jätkuvalt tegija. Putini ajal täiuslikuks lihvitud oskus ära kasutada USA, Euroopa Liidu ja Hiina huvi ning kartusi Venemaa suhtes kannab endiselt vilja. Meie idanaaber jätkab sajandi algusest tuttavat kaksikelu. Ta esineb maailmas suurriigina, kes kuulub tänu tuumarelvadele rikaste klubidesse ning otsustajate siseringi, ja on samal ajal käeväristaja, kes nõuab ning saab rahvusvahelist toetust oma ähvardavate keskkonnaohtude leevendamiseks ning ühiskonna väidetavaks reformimiseks. Venemaaga arvestatakse. Vahepeal paistis, et Putini MID ajab oma jäärapäiste nõudmistega pilli lõhki, aga ei, venelased astusid õigel ajal tagasi ühe sammu, et EL saaks astuda kaks. Lääs ei ole enam nii ülevoolavalt optimistlik kui paarkümmend aastat tagasi, kuid ei suuda varjata muret, et ajutinegi konfrontatsioon N. Liidu järglasega on see, mida tuleb igal juhul vältida.\nMajanduslik tegevus on mõnevõrra tõhustunud. Paraku on see toimunud esmajoones tänu loodusvarade intensiivsele ekspluateerimisele ning toorme väljaveole. Välisinvesteeringud ei ole tõrjutud, küll aga on ?kodumaisele kapitalile? tehtud nii suuri soodustusi, et need on pärssinud konkurentsi ja odavast tehnilisest tööjõust hoolimata on Venemaal raskusi läbi lüüa maailmaturul isegi oma traditsiooniliste valmiskaupadega (relvad, lennukid, masinad). Siseturul on väike- ning keskmine ettevõtlus kasvatanud oma osatähtust ja parandanud tavaliste inimeste elujärge (ka väljaspool metropole). President Putin väärib tagantjärele tunnustust: võtted olid jõhkrad, aga maffialaadsete oligarhide omavolile ning ühisrikkuste lausriisumisele suutis ta meeskond piiri panna. Siiski ei toonud see kaasa ühiskonna kihistumise vähenemist, vaid ainult rikkuse ?õiglasemat? ümberjaotumist selles elanike kastis, kes moodustavad riigi poliitilise ning majandusliku ladviku. Ülirikaste kimbutamine mõjus tavavenelasele igal juhul toniseerivalt ja hoidis presidendi reitingu kõrgel.\nSamal ajal on Kreml kaotanud tegeliku kontrolli riigi mitme piirkonna üle. Kaug-Idas moodustavad hiinlased elanike enamuse ja on lisaks saavutatud majanduslikule ülemvõimule üle võtmas poliitilist juhtimist (korrumpeerunud kohalik võimuladvik on hiinlastel juba kindlalt peos). Moskvas tuntakse avalikult kahetsust, et Kuriili saari ei antud Jeltsini ajal jaapanlastele tagasi ja Siberisse ei tõmmatud õigel ajal Jaapani kapitali, oskusteavet, inimressurssi. Jaapanlaste tegutsemist ning kohalolekut oleksid reguleerinud kahepoolsed lepingud ? hiinlased lihtsalt tulevad, ilma et nende laiutamist piiraks keski või miski.\nLõuna-Venemaale, s.t. Ees-Kaukaasiasse ja Kaspia rannikule, on tekkinud, õigemini tekitatud moslemite enklaav, mis kuulub endiselt VFi koosseisu, kuid ei allu (ka mitte äraostetud käsilaste kaudu) Moskva keskvõimule. Seal käärib pidevalt, kuid pragmaatikud Kremlis on mõistnud, et tolle laia ?iseseisva? vööndi Venemaa-poolse piiri kaitsmine (okastraattarade ning pideva patrullimisega) tuleb odavam ja on lõppkokkuvõttes tõhusam kui saata sinna karistusekspeditsioone või hoida seal mitmesaja tuhande pealist armeed ning sõjaväestatud miilitsat, kes ei suuda nagunii piirkonda rahustada. Etniliselt kireva suurautonoomia oht osutus Venemaale kardetust palju tühisemaks, sest omapäi jäetuna ei suutnud hõimupealikud üksmeelt leida ja kurnasid isekeskis jagelemisega sealsed rahvakillud välja. Pealegi võimaldas säärane suletud piirkond saata päris-Venemaalt tagasi ?etnilisele kodumaale? kõik ebasoovitavad islamiusulised ning ?kaukaaslased? ? ja seda on edukalt kasutatud.\nValgevene ärkas pärast Luka?enkot ?okis, et riik on Euroopa kõige vaesem. Konkurentsivõime välisturul, kaasa arvatud Vene turul, oli nullilähedane. Katsed demokraatlikke võimustruktuure (taas)tekitada osutusid mõõdukalt edukaks, aga kuna kogu majandus oli laoses ja täielikus sõltuvuses idanaabrist, ei olnud Minskil võimalik üles näidata ühtegi välispoliitilist initsiatiivi, millele Moskva dobro?d ei andnud. Inimeste elujärg ei olnud paranenud ja eriti rohujuure tasandilt kostis hääli, mis otsustasid asja: milleks meile omariiklus, kui sellega käib kaasas viletsus ning vaesus. Taastunud on Minski-Moskva N. Liidu aegne suhe: Valgevenel on oma esindused ÜROs ja mitmes teiseski rahvusvahelises organisatsioonis, kuid tegelikku iseotsustamist on tal niisama palju/vähe kui säärastel nn. föderaalsubjektidel Vene Föderatsioonis nagu Tatarstan või Karjala. Lisaks on mõlemas riigis käibel ühine raha ja sõjavägigi on ühendatud.\nUkrainas olukord nii hull ei ole ja avalikult ei väida keegi, nagu oleksid nad iseseisvuses pettunud. Pigem vastupidi: rahvuslikud aated, mis kujundasid sajandi algul Lääne-Ukraina hoiakuid ning arusaamu, on levinud üle kogu riigi. Teisalt mõjus esimeste kümnendite majanduslik ning poliitiline käpardlikkus ja korruptsioon kogu arengule sedavõrd halvavalt, et Ukrainat ei saa 2024. aastal pidada edukaks üleminekumaaks. Majandus on jätkuvalt seotud saja lõaga (ning hiigelvõlaga) Venemaa külge ja loodetud läbimurre Läände vaid tingimisi teostunud. Kõige kurvem aga: Ukraina (nagu ka Valgevene) ei kasutanud ära õiget aega, et ennast Nõukogude Liidu aegsetest kütketest ning mentaliteedist lahti raputada ja ühiskonda ümber kujundada nendel vabaturu ning demokraatia põhimõtetel, mida järgib läänepoolne Euroopa. Teisi sõnu: nad magasid maha Euroopasse integreerumise alternatiivi. Negatiivsed kogemused Ida-Euroopa vaeste, kuid ennasttäis riikide eurokõlblikuks muundamisel tegid Brüsseli ettevaatlikuks. Vahepealsed jutud, nagu tuleks Ukraina liita ELi ning NATOga, kuulutati enneaegseks. Kummatigi ei tahtnud ei EL ega USA tekitada Moskvale lisapingeid, mida Ukraina poliitiline eraldamine Venemaast kahtlemata oleks olnud.\nTeise kümnendi teisel poolel, kui kadus viimnegi lootus, et SRÜd on võimalik 12-liikmelisena toimima panna kas või ainult majandusliku ühendusena (poliitilise liidu tekitamise kava oli juba varem maha maetud), muutus taas aktuaalseks slavofiilide vana unistus ühendada Venemaa, Ukraina, Valgevene ja Lääne- ning Põhja-Kasahstan umbes samasuguseks föderaalparlamendi ning -presidendiga ühendriigiks nagu USA (või Saksamaa). Varem moodustatud nelja riigi nn. ühisturg õigustas ennast vaid osaliselt, sest ettevalmistused, mis taganuksid vastastikku eduka majanduskoostöö, olid pinnapealseks jäänud ja Venemaa ei suutnud lahti saada eriti Ukrainat häirivast vanema venna kompleksist. Nüüd tahetakse ?vigadest? õppust võtta ja tõsta integratsioon täiesti uuele (ja tagasipöördumatule) tasemele.\nMoskva-Minsk ajavad asja ja venemeelne nukuvalitsus Astanas on nõus korrigeerima ?etnilise printsiibi? alusel riigi piiri ning viima pealinna tagasi Almatõsse (?kasahhi kultuur ja keel puhkevad tõeliselt õitsele ainult siis, kui riik on pindalalt senisest kompaktsem ja kasahhide enamus oma riigis absoluutne?). Kiiev kõhkleb. 2024 ei ole veel selge, kas sünnib Suur-Slaavia. Kaalukeeleks on Ukraina ? ta tugevus-nõrkus ehk täpsemalt: kas tolles riigis jääb peale iseolemise tahe või nn. slaavivendlus.\nHiina majanduslik areng on viimasel kahekümnel aastal muljet avaldanud. Siiski jääb Peking sõjaliselt ja majanduslikult võimekuselt 2024 endiselt maha USAst ja ühinenud Euroopast. Hiina on oma mõjusfääri laiendanud ja selle käigus ?lähenenud? Koreale ning muutnud Singapuri samasuguseks sõltlaseks nagu Hongkong. Taiwan on endiselt mandri-Hiinat vastustav ja endiselt laiema rahvusvahelise tunnustuseta iseseisev saareriik, keda varasemast jõulisemalt toetab USA, eriti pärast oma sõjaväebaaside sundlikvideerimist Lõuna-Koreas. Tiibeti formaalset autonoomiat ning läbikäimise võimalusi teiste maadega on laiendatud (dalai-laama resideerib taas kodumaal), ent tõhustunud on ka Pekingi keskvõimu ?nähtamatu karvase käe? askeldused tiibetlaste argipäevas.\nPõhjusi, miks Hiinast ei ole saanud nii vägev tegija Kagu-Aasias ning maailmas, nagu sajandi algul oletati või kardeti, on mõistagi mitu. Kuigi rahvastiku kasvu küsimusega on tegeletud tublisti üle poole sajandi, ei ole iivet suudetud negatiivseks pöörata ja riigi ülerahvastatus annab pidevaid tagasilööke nii tervishoius (sagenenud on pandeemiad) kui ka keskkonnakaitses. Keskkond on üldse muutunud murettekitavaks ja riigikassat kurnavaks probleemiks. Asi ei ole ainult selles, et asustustihedus elamiskõlblikes piirkondades on ületanud keskkonna taluvusläve. Ka mitmed uljad looduse ümberkorraldamise hiidprojektid (jõgede paisutamine, metsaalade põllumaaks kultiveerimine, suurüleujutused riisikasvatuse laiendamiseks, taimekahjurite laushävitamine mürkkemikaalidega jmt.) on avaldanud soovimatut mõju kliimale ning maa viljakusele. Lisaks on ettenähtust mitu korda kulukamaks osutunud rajatud suurehitiste järelhooldus (rääkimata sellest, et paljude tehniline ja eriti tehnoloogiline amortisatsioon hakkab jõudma järku, mis nõuab ulatuslikku rekonstrueerimist). Meeletute inimpingutuste ja ressursiraiskamistega suudeti teise kümnendi keskel ära hoida Jangtse jõe kõige suurema tammi purunemine. Paikkonniti on saasteprobleemid kasvanud sedavõrd üle pea, et lahenduse otsimise asemel püütakse neid varjata.\nTõsiseks arengutakistuseks on kujunemas juhtpartei tahtmatus jagada poliitilist võimu tekkinud keskklassiga. Probleem on paljutahulisem, kui esimesel pilgu näib, ja osutab sellele vahest kõige häirivamale kitsaskohale, miks suhteliselt edukalt alanud ?Hiina tee kommunismilt kapitalismile? ähvardab umbe joosta. Riigi huvides lubati ühiskonna kõige aktiivsemal detsiilil jõukaks minna. Sügav varanduslik lõhe vähemuse ja enamuse vahel ei teinud valitsejatele peavalu, sest nelja tuhande aastases riigis on alati olnud rikkaid ning vaeseid, ja hiinlaste traditsiooniline arusaam võrdsusest ning vabadusest lähtub Konfutsiuse õpetuse tõlgendustest, mitte Euroopa ?valgustajate? ja Prantsuse revolutsiooni külvatud lakkamatust rahulolematusest olemasolevaga. Ent üks kümnendik rahvastikust Hiinas tähendab üle saja miljoni ?keskmisest? ettevõtlikumat, teadlikumat (ka muu maailmaga kontakte omavat) ja jõukamat inimest. Süües kasvab isu. Nii kõrge enesedistsipliin ja eurooplastest nii lahknev sotsiaalteadlikkus kui hiinlastel ka on, ei erine nad põhiomadustelt teistest isenditest, kes kuuluvad liiki Homo sapiens. Mida enam kogunes keskklassi kätte majanduslikku jõukust, seda ahvatlevamaks muutus elus edasi jõudnud hiinlaste soov kaasa rääkida (koos õigusega vastustada) nendes poliitilistes otsustustes, mis määravad tema enda ja ta riigi käekäigu.\n2024 miilab tuli veel tuha all ega ole lahvatanud võimuvõitluseks. Hiina on endiselt üheparteiline riik. Tõsi, juba aastaid on tegutsenud seal kitsendatud tingimustel kolm-neli väikeerakonda. Juhtpartei on välja kasvanud 1949. aastal võimule tulnud komparteist. Kommunistlikust (marksistlikust, stalinistlikust, maoistlikust, dengistlikust) ideoloogilisest ?puhtusest? on ammu loobutud. Tegemist on pigem pragmaatiliste funktsionääride ning karjeristide ühendusega, kes ? mõni rohkem, mõni vähem ? usuvad, et ilma nende korrastava jõuta langeb riik kaosesse. Seesama Hiina ajaloo küpsetatud veendumus, et keskvõimu kokkuvarisemine tähendab kodusõda, laost ning viletsust, on laialt ühiskonnas levinud ja seletab, miks need, kes ei peaks ühe-partei-süsteemiga põhimõtteliselt leppima, on pika hambaga nõus taluma edasi toda mõõdukat totalitarismi, mis tagab suhtelise stabiilsuse. 2020. aastate Hiina poliitiline ühiskonnakorraldus meenutab eelmise sajandi Singapuri. Eks kehtinud tolleski saareriigis iseseisvumisest (1965) alates parteide pluralism, aga alati võitis parlamendi- ja presidendivalimised see üks erakond või isik, kes võitma pidi. Ka Hiina valimistel seatakse üles mitu kandidaati, aga kunagi ei eksi valijad andma valedele ehk juhtpartei poolt mittesoovitatutele häälte enamust.\nÜlerahvastus tingib väljarände. See on kõigisuunaline ja eelkõige lähetatud mongoliidsesse Aasiasse, kuid mitte ainult sinna. Noorte ärksate hiinlaste kooliskäimist ja võimalikku kannakinnitust Põhja-Ameerikas ning Euroopas pigem soositakse kui takistatakse. Selleski mõttes on Hiina N. Liidu vastand, kus riigist lahkumist käsitati ?kodumaa? reetmisena.\nKõige ambitsioonikam projekt, mille olemasolu ei ole küll ametlikult tunnistatud, on Siberi hõivamine. Tavahiinlane mõistab seda kui Põhjaterritooriumi asustamist. Avalikkus teeb näo, nagu valgutaks ei-kellegi-maale või ajutiselt Venemaa alla sattunud piirkondadesse, mis on pikki sajandeid olnud Hiinale kuulunud tagamaa kas liidusuhete kaudu Kaug-Ida ja Siberi põlisasukatega või sealsete elanike etnilise läheduse tõttu hiinlastele. Arhiividest on leitud neid väiteid kinnitavaid ajaloolisi dokumente. Programm ise näeb ette pikaajalist pidevat ja rahumeelset sisseimbumist. Piiride muutmine kavatsetakse päevakorda tõsta alles sajandi teisel poolel, kui nn. strateegilistes regioonides on hiinakeelsed ja -meelsed saavutanud elanike absoluutse enamuse.\nFunktsionääride bürokraatia kõrval on otsustav sõna riigi arengusuundade ning prioriteetide kohta öelda ka armeeladvikul. Kuigi tsivilistid ja militaristid nägelevad pidevalt, mõistavad mõlemad leerid, et vastastikuse tasakaalu säilitamine on nii ühe kui ka teise huvides. Riigi majandusele on sõjaväelaste aplus, nende soov haugata riigipirukast võimalikult suur suutäis, rüüstav koorem. See on kindlasti üks lisapõhjus, miks Hiina ei suutnud korrata Jaapani kunagist majandusimet. Lisaks valitseb sõjaväelaste hulgas endiselt arusaam, et kvantiteet on sõjalise võimsuse kõige olulisem näitaja. Mida rohkem tanke, lennukeid, rakette ja püssi alla kutsutud noormehi, seda vägevam on riik. Sama usku olid omal ajal Nõukogude Liidu kaitseministeerium ja kindralstaap.\nHiina välispoliitiline suursaavutus oli Koreade rahumeelne ühendamine ja seejärel kogu poolsaare oma käpa alla saamine. Pyongyangi prognoosimatus, jabur bluff ja tuuma?antaa? võtsid säärased paranoilised mõõtmed, et Pekingi kannatus katkes. Saladiplomaatia ähvardused rakendada blokaadsanktsioone ning katkestada otsesuhted, kui Põhja-Korea juhtkond ei puhasta end teatud isikutest, kaasa arvatud Kim Jong Ilist, ei andnud tulemust. Järgnes peaaegu veretu riigi- või õigemini paleepööre, mille viis näiliselt läbi rühm noorema põlve Põhja-Korea ohvitsere. Tegelikult korraldasid selle ühisoperatsioonina Hiina ja Lõuna-Korea salateenistused, mõlema riigi eriüksuslaste vahetul ja tõhusal osalemisel. Surmasaanute arv, kusjuures enamuse moodustas valik kõige kõrgemaid võimukandjaid ja nende turvamehi, jäi saja kanti. Nähtavasti tuli too coup d?état üllatusena Jaapanile ja USA-le, sest kahel esimesel päeval ei osanud ametlik Tokyo ja Washington sündmustele adekvaatselt reageerida.\nSuur oli maailma hämming, kui selgus, et need ligi kümme tuhat Hiina ja Lõuna-Korea eriväljaõppe saanud komandolast, kes paisati ladviku likvideerimise järel mõne tunni jooksul tähtsamatesse punktidesse, suutsid neutraliseerida (s.t. üle võtta) kogu Põhja-Korea parteilise ja sõjaväelise infrastruktuuri. Kus vastupanu avaldati, osutus see loiuks ning koordineerimatuks. Veel suurem oli hämming, kui Hiina vabatahtlikult tagaplaanile tõmbus ja jättis Põhja Lõuna ?sõjasaagiks?. Nähtaval moel ei sekkunud Peking Korea poolsaare ühendamisse. Soul püüdis vältida Bonni vigu kahe Saksamaa ühendamisel ja tegi kohe alguses Põhja elanikele selgeks, et kuigi neist on saanud ühtse Korea Vabariigi kodanikud, ei ole esimesel põlvkonnal lootagi, et nende elujärg tõuseks Lõuna tasemele. Ja ikkagi osutus innustunult alanud vaesema poole jaluleupitamine ettevõtmiseks, mis ei andnud loodetud kasu (kuna Põhi jäeti ostujõuetuks, ei hakanud toimima laienenud ühisturg) ja muutus jõukamale poolele paralüseerivaks koormaks. Tasapisi ilmnes muudki. Soul oli koreakeelsete rahumeelse liitumise nimel sõlminud poliitilisi ja majanduslikke salakokkuleppeid, mille täitmist nõudes sekkus Peking jõhkralt Korea siseasjadesse. Kuna prognoositud ühinemisjärgne majandusõitseng jäi tulemata, samal ajal aga levis rahulolematus nii lõuna- kui ka põhjakorealaste hulgas, ähvardades kasvada kontrolli alt väljuvaks mässuks, oli Hiinal hõlbus längutada kogu poolsaar oma vahetusse mõjusfääri.\nEdelasuunaline ekspansioon ehk üritus suurendada Indohiina majanduspoliitilist sõltuvust päris-Hiinast pole nii käegakatsutavate tulemustega kulgenud. Probleemid on samad mis kogu tollel hiigelregioonil. Inimesi on liiga palju, vaba kapitali (investeerimisvõimalusi) liiga vähe, varasemad ja jätkuvad keskkonnakahjustused annavad tagasilööke, etnilist kirevust ei ole suudetud kanaliseerida (nagu näiteks Euroopa Liidus) konstruktiivseks koostööks, riikide autokraatlik juhtimine kergendab küll otsuste langetamist, kuid pärsib kodanikuühiskonna teket.\nHiina pikk vari langeb kogu Kagu-Aasia peale. Selle vahetu tagajärjena pole sinnakanti tekkinud ei NATO-laadse integratsiooniastmega julgeolekupoliitilist ega ELi-laadse integratsiooniastmega majanduspoliitilist ühendust. Ühelt poolt kardavad võimalikud liikmesriigid Hiina liigset domineerimist võimalikus suurliidus. Teiselt poolt ei söandata tekitada ühendust, mis välistaks või vastustaks Hiina. Liiatigi ei ole need maad saavutanud ühiskonna demokratiseerimisel taset, mis tagaks, et liit jääb püsima ka süvalõimumise korral. Sellegipoolest toimib nii riikidevaheline majanduslik kui ka julgeolekuline koostöö kõrgemal järjel kui kusagil mujal maailmas ? paitsi Euroopas ja nn. transatlantlises ruumis.\nUSA otsene (sõjaväebaasid Taiwanil, Filipiinidel) ja kaudne (majandusabi klientriikidele) kohalolek on endiselt tajutav, kuid ameeriklaste võimalused mõjutada sealseid arengusuundumusi varasemaga võrreldes tühised. Austraalia on loobunud oma kunagisest auahnusest muutuda oluliseks tegijaks Kagu-Aasias. Riigi majanduspotentsiaal ei kandnud seda välja ja pealegi eelistavad austraallased sulgumist saavutatud heaolusse ega ole nõus leevendama immigratsiooni põhimõtteid. Ärksamad tajuvad lähenevat isolatsiooniohtu ja identiteedikriisi, kuid tõsine arutlus Viienda maailmajao tuleviku väljavaadete üle ei taha vedu võtta.\nTumedaid pilvi on kogunenud ka Jaapani kohale. Inimesed, s.t. valijad, on harjunud kõrge elatustasemega ega soostu isegi taktikalise (ehk ajutise) tagasitõmbumisega, et majandus saaks ennast ümber korraldada vastavalt uutele võimalustele ja väljakutsetele. Poliitikud on sundseisus: neil on erakordselt raske langetada pikemaajalisi strateegilisi otsuseid. Pealegi on Jaapan heaoluriikide hulgas endiselt kõige tõrjuvam ?võõra vere? sissetungi suhtes oma ühiskonda. Süvenemas on kahtlused, kas riiki ähvardava stagnatsiooni üks põhjusi ei ole too hoiak. Jaapanlaste jõukus põhineb endiselt suurel määral sisseveetaval toormel ja väljaveetaval tootel; import- ja eksportpartnerid on aga vahepeal märgatavalt iseteadvamaks saanud ja Nipponi endassesulgumisest, mida paljud käsitavad kõrkusena, on kujunemas järjest suurem takistus läbikäimisel.\nKuriili saared (ja mitte ainul neli lõunapoolset, vaid kogu aheliku) sai Jaapan ? õigemini ostis ränga raha eest ? Venemaa käest tagasi teise kümnendi teisel poolel. Venelased olid huvitatud eelkõige rahast (millest osa läks rataste määrimiseks). Muud tingimused olid jaapanlastele suhteliselt soodsad. Piiranguid tulevase asustuse või loodusvarade kasutamise suhtes ei seatud. Vene läbirääkijate peaprobleem oli tehingu serveerimine kodupublikule. Nii tekkisid mõned kummastused. Saared demilitariseeriti igaveseks ajaks, aga venelased jätsid endale õiguse ? ?kui rahvusvahelise olukorra pingestumine seda nõuab? ? rajada saarestikku neli piiratud kontingendiga mere- ja/või lennuväebaasi. Ka jäi Vene kodanikest kaluritel õigus püüda kvoodi alusel Kuriilide majandustsoonis kala ning muid mereande, randuda ilma loata sealsetes sadamates ja viibida viisavabalt kuni kuu aega ükskõik missugusel saarel.\nNendel ja veel mõnel seda laadi eriklauslil ei olnud siiski praktilist tähendust, sest hulk mitmesuguseid märke ennustasid Kuriilide mahamüümise aegu, et ligi kakssada aastat Venemaa ülemvõimu Kaug-Idas on hääbumas ja Venemaast ei saa sealkandis enam kunagi tõsiseltvõetavat sõjalist või majanduslikku jõudu. 2024 käivad Tokyo ja Moskva vahel läbirääkimised Sahhalini saare rentimise asjus 99 aastaks Jaapanile. Tingimused on jaapanlastele ahvatlevad, kui mitte arvestada summat, mis Sahhalini eest tuleb tasuda, ja asjaolu, et Moskva tahab kolme neljandikku kogu rendirahast kätte saada esimesel seitsmel aastal. Jaapani parlament on lõhenenud. Konservatiivsemate leer leiab, et mis käes, see käes, ja on nõus maailmapangalt laenu võtma. Teised soovitavad oodata, rehkendades, et kümne-viieteistkümne aasta pärast võiks saare palju odavamalt kätte saada. Paistab, et esimeste tahtmine jääb peale. Õigusega või õiguseta loodavad paljud, et Sahhalin leevendab mitmeid siseprobleeme ja annab rahvale taas Suure Eesmärgi ning majandusele kaua oodatud arengutõuke.\nLähis-Idas käärib jätkuvalt ja lahendust, mis võiks tõepoolest lahenduseks kujuneda, ei paista kusagilt. Iisrael on ennast turvamüüriga piiranud. Ja kuigi Palestiina on juba üle kümne aasta nn. iseseisev riik esindustega rahvusvahelistes organisatsioonides, püsib ta jalul ainuüksi tänu rikaste Araabia maade, USA ja Euroopa rahaabile. Juudid jätkavad palestiinlastega alandavat kassi-hiire mängu, millega ollakse Euroopas ja Ameerikas nii harjunud, et selles ei nähta ammu enam midagi ebatavalist kahe naaberriigi suhetes. Aastal 2024 valitseb Iisraeli ja araabia maailma vahel järjekordne relvarahu, aga seda, et Aabrami kahe poja Ismaeli ja Iisaku järglased suudaksid omavahel püsivas rahus elada, ei söanda keegi ennustada.\nIraagi türanni Saddam Husseini kukutamine USA ja Suurbritannia ühise sõjakäigu tulemusena ei rahustanud piirkonda. Siiski tuleb tagantjärele möönda, et too vägivaldne sekkumine teise riigi siseasjadesse andis tõuke mitmeks hädavajalikuks ümberkorralduseks. Need ei ole küll täisvilja kandnud, kuid on sealset kanti sedavõrd normaliseerinud, et ühestki araabia maast ei kardeta enam lähtuvat sõjaohtu naaberriikidele või maailmale. Ameeriklaste kaunis kava Husseini-järgse Iraagi demokratiseerimiseks osutus teostamatuks. Paljusid rabas, kui vildaka ettekujutusega sellest, mis hakkab pärast ?võitu? Iraagis toimuma, oli Washington sõda alustanud. Too naiivne ja valearvestustest kubisev riigi ülesehituskava, mille olid George W. Bushi valitsuse nõunikud koostanud, muutus hiljem mitme ülikooli politoloogiateaduskonnas näidisõppematerjaliks selgitamaks tudengitele, missugust laastavat mõju avaldavad poliitiliste eesmärkide saavutamisele kabinetiteadlaste arusaam maailma arengust ja puudulik olukorraanalüüs. Alles pärast ÜRO ehk teiste riikide kaasamist suudeti ellu viia piiratud ulatuses strukturaalseid muudatusi, aga need nõudsid algselt eeldatust mitu korda rohkem raha ning aega. Lisaks halvenesid onu Sami suhted mitme teise araabia maaga, eriti silmatorgatavalt Saudi Araabiaga, ja moslemite haavatud eneseteadvus õhutas terroriste, kaasa arvatud enesetaputerroriste, ründama ?uskmatuid? kasvava fanatismiga.\nAr-Riyadi korrumpeerunud õukond keeldus re?iimi vajalikul määral mahendamast, kuni siserahutused lahvatasid mässuks, mis lahenes radikaalse paleepöördega ja uue valitseja lubadusega naftatulusid rahvaga õiglasemalt jagada. Samal ajal oli araabiakeelses Aasias hoogu saamas rahumeelne rahvaliikumine, mis ?kuulutas? kõik Araabia poolsaarel, Mesopotaamias ja Süürias paiknevad naftamaardlad (kaks kolmandikku nende tuludest, kui täpne olla) selle suurpiirkonna araablaste ühisomandiks. Liikumise sunnil moodustati lõtv liitriik, mis on 2024. aastal paraku lagunemas. Solidaarsusidee pidi taanduma ületamatute sisevastuolude ees. Türklaste omaaegset Atatürki-taolist ühendavat ning reformivat autokraati ei ilmunud, samas ei suutnud pooldemokraatlike valimiste tagajärjel moodustatud valitsus rakendada ühiselumudelit, mis oleks rahuldanud ühteviisi sealseid sunniite ja ?iiite, islami fundamentaliste ja mullade meelevalda kärpida soovivaid sekulariseerijaid, rikkaid ja vaeseid, harituid ja harimatuid. Lisaks ei ole leitud lahendust sellistele probleemidele nagu töö pakkumine noortele meestele (kelle arvukuse pidurdamatu kasv on araabia maade jätkuva ebastabiilsuse peapõhjusi), naiste tõrjutus, kolklus, laialt levinud kummaline segu tõrjuvast üleolekust ning kadedusest läänelike vabaduste ja heaolu ees.\nAafrika araablaste probleemid on samad mis Aasia araablastel. Puuduvad nii ühendav konstruktiivne idee ühiskonna stabiliseerimiseks kui ka juhid, kes mõtleksid kaugemale ette ja kel oleks kardinaalsete ümberkorralduste elluviimiseks jõudu ning kodanike toetus. Hirm, et mõni (võimul) kildkond või jõukam regioon jääb muudatuste käigus kaotajaks pooleks, torpedeerib reforme, soodustab ilmaliku ning vaimuliku omavoli eri vormide vohamist ja hoiab sealsete riikide ühiskonna püsivalt olukorras, kus ?juhuslik? plahvatus võib esile kutsuda laiaulatuslikke sotsiaalsed vapustusi. Euroopa Liidu (eelkõige prantslaste ja itaallaste) aktiivne huvi Põhja-Aafrika kui assotsiatsioonipartneri vastu on 2024. aastaks saanud vastastikku toimivasse lepingulisse koostöösse kuuest sealsest Araabia riigist neli ja rahustanud oluliselt kogu Sahara-pealset.\nMusta Aafrika tulevik on endiselt must. Mõned analüütikud tahavad näha, et allamägi, mis algas eelmise sajandi kuuekümnendatel seoses iseseisvumisega, on saavutanud lainepõhja (võimul ikkagi juba kolmas sugupõlv), aga julgustavad märgid puuduvad. Relvastatud riigipöörded, klikivõim, lokaalsed kodusõjad (sageli põhjustatud etnilistest vastuoludest), vaesus, pandeemiad, inimese enda tekitatud keskkonnakahjustused on Sahara-aluse argipäev. Kui kusagil pääsebki võimu lähedale mõni Nelson Mandela sugune visionäär, kaob ta enne, kui suudab esile kutsuda paikkondlikkugi murrangu. Tooni annavad korrumpeerunud kildkonnad ja võimuhullud diktaatorid oma käsilastega.\nEsimese Maailma rikkad riigid ei ole endiselt kitsid Kolmandat Maailma oma ülejääkidega abistama, kuid seda olulist pööret, mis aitaks Mustal Mandril ise jalule tõusta, pole toimunud. Ühelt poolt kardavad heaoluriigid, et liigne sekkumine Aafrikas võib tõmmata nad veekeerisesse, kust ei pääse enam välja (altminekud ?rahu ja demokraatia toomisega? Lähis-Itta hoiatavad), teiselt poolt ei ole ei EL ega Põhja-Ameerika korduvatest lubadustest hoolimata valmis loobuma oma siseturu kaitsmisest ega põllumajanduse doteerimisest sellisel määral, et must mees oleks oma toodanguga valge juures konkurentsivõimeline. Pealegi näikse Aafrika eelistavat kala õngele. Julm ja isekas maailm on siit leidnud julma ja iseka ettekäände: las Aafrika küpseb veel, lasku oma mädapaised enne tühjaks joosta, siis saame teda tõsiseltvõetavaks partneriks pidada.\nNovembris 2024 toimuvad Ameerika Ühendriikides järjekordsed presidendivalimised. Isik, kes valituks osutub, juhib suvel 2026 suurpidustusi, millega tähistatakse 250 aasta möödumist maailma esimese demokraatliku riigi sünnist. Valimised tõotavad tulla tasavägised nagu mitmed eelmisedki, kusjuures kaalukeeleks ei ole juba viimased tosin aastat olnud nn. ideoloogilised lahknevused kahe peamise partei kandidaadi programmis või lubadustes, isegi mitte kampaaniale kulutatud raha hulk (kehtivad lagipiirangud ei välista kaudkulutusi), vaid säärased sekundaarsed mõjurid nagu võistleja välimus, sõnaosavus, reageerimisvõime ootamatutes olukordades (mida meedia pidevalt provotseerib, et kedrata TV-kanalites demonstreerivaid lõike). Ja muidugi presidendiks pürgijate minevik, kus tuhnitakse vastastikku ja tehakse vastastikku diile: meie ei löö lokku teie kandidaadi kolmekümne aasta eest Village Voice?is avaldatud mõttemõlgutuse ümber, kui teie ei pane suure kella külge meie kandidaadi kõrvalhüpet abielukriisi kolmandal aastal. Rünnakud või solvangud presidendiks pürgija isiku vastu on muutunud räigeks, kuid nii tavaliseks, et seda ajakohastatud argumentum ad hominem peetakse valimisvõitluse endastmõistetavaks osaks, mis usutakse ununevat pärast novembri esimest teisipäeva.\nVarasemast veel olulisemaks on saanud kandidaadi seotus multinatsionaalsete suurettevõtetega. Neid sidemeid ei püütagi varjata, sest neid pole võimalik maha salata, ja seetõttu on raskuspunkt nihkunud propagandasõjale: mida ?patriootlikum? suudab globaalkontsern näida, seda parem ?anss tema toetatul. Kõik suuremad rahvad on ameeriklaste eeskujul muutunud patriootlikeks. Paraku kuulub hea tooni juurde patriotismi vastandamine (väikerahvaste) natsionalismile.\nEuroopaga võrreldes on valimistest osavõtuprotsent jätkuvalt madal. Presidendiks saamiseks piisab tavaliselt neljandiku hääleõiguslike toetusest. Valimiseelsest retoorikast hoolimata ei söanda valituks osutunu asuda muutma ei senist sise- ega välispoliitilist kurssi, ühelt poolt mõistes, et tegutsemisruum on igas mõttes ahas, teiselt poolt kartes, et too ühiskonnakorralduslik struktuur, mis tagab ameeriklaste enamikule (ja edukatele ka mujal maailmas) suhtelise heaolu, võib ümberkujundamiste käigus kokku variseda. Kuna riigi majanduspoliitiline ladvik käsitab Ameerika huvisid maailmas palju püsivamana kui kolm-neli presidenditsüklit, muudab vabariiklaste asendumine demokraatidega või demokraatide asendumine vabariiklastega kärarikka kampaania tagajärjel vaid üksikuid rõhuasetusi poliitilistes arusaamades ning praktilistes lahendustes. Enne valimisi otsib oponeeriv partei meeleheitlikult sihiseadeid ja loosungeid, mis eristaksid neid võimulolijatest. Alati kimbuke ka leitakse. Seejuures eelistatakse pigem destruktiivseid kui konstruktiivseid argumente. Eesmärgiks on ametis presidendi ja ta meeskonna väljavahetamine ja niisiis ? vähemasti sõnades ? selle halvustamine, mis on eelmisel neljal või kaheksal aastal korda saadetud. Võimuteostajate kohustuslik rotatsioon, rõhutatakse, minimeerib korruptsiooni- ning stagnatsiooniohu ja on demokraatia toimimisel olulisem kui võimalus iga natukese aja järel täis- või poolpöördeid teha.\nPaljud ameeriklased on mures nende ilmingute pärast. Siiski ei ole suudetud midagi arukat ette võtta. Ühiskonnas ei leidu konsensust. 2016. aasta valimistel kordus 2000. aasta valmiste jant varasemast drastilisemal kujul: tänu mandaatide jagunemisele valijameeste kolleegiumis sai presidendiks kandidaat, kes kogus rahvalt ligi miljon häält vähem kui rivaal. Sellest hoolimata jooksid liiva katsed lisada konstitutsioonile amendment, mis likvideerinuks või vähemasti reforminuks valijameeste institutsiooni. Vastuväiteks oli, et ka kehtiva põhiseaduse järgi on võimalik presidenti valida. Electoral college?i kaotamist vastustasid eelkõige osariigid, kes leidsid, et põhimõtet winner takes all tuleb endiselt rakendada iga osariigi, mitte kogu Ühendriikide tasemel.\nKahekümnendatel aastatel tajuvad helgemad pead mitte ainult Uues, vaid ka Vanas Maailmas, et valimistega Lääne moodi ei ole ?kõik kõige paremas korras?. Käremeelsed näevad lähenemas demokraatia krahhi ja maalivad seinale ühe tondi teise järel, et inimesed mõistaksid, mis neid ees ootab, kui ?ühel päeva? ei toimi Põhja-Atlandi kummalgi kaldal enam demokraatia. Kardetakse, et inimeste tüdimine ühiskonnakorraldusest, kus valimistega pole võimalik suunamuudatusi esile kutsuda ja rahvavõim esitab ennast rahvale meelelahutuslikes klounaadides, põhjustab üleüldise käegalöömise ehk poliitilise vaakumi, mida asuvad täitma pettunuid hullutavad demagoogid. Alalhoidlikud rahustavad: olgu demokraatial kui tahes häirivaid puudusi, aga vastuvõetavamat kooselumudelit nendele hälbelistele ahvidele, kes me oleme, pole keegi mõistnud ei teoreetiliselt, veel vähem praktiliselt välja nuputada.\nKeerata oleks vaja uus lehekülg, möönavad paljud, sest stagnatsioon ähvardab Läänt nii või teisiti. Ent kus on too üldaktsepteeritav kava, mille järgi võiks inimkond oma hoiakuid ja arusaamu muuta? Nagu puudus säärane perspektiivplaan aastal 2004, nii ei ole inimene oma tuleviku kujundamisel targem ka aastal 2024. Kartus, et oodatud uus osutub pelgalt tühja tünni kõminaks, on laialt levinud. Populaarsena püsivad soovitused keskenduda eelkõige sellele, kuidas olemas olevaga toime tulla. Kuigi Francis Fukuyama väidetesse, nagu jõuaks maailmaareng lõpule liberaaldemokraatias, suhtuti eelmise sajandi üheksakümnendatel ? ja suhtutakse ka kolmkümmend aastat hiljem ? muigava skepsisega, näikse too mõte avalikkust jätkuvalt kõditavat. ?Demokraatial ei ole alternatiivi? on muudetud paljutähenduslikuks lööklauseks. 2024. aastal ei ole veel selge, kas tegemist on kollektiivse enesevaigistusega, mis pärsib hädavajalikke uuendusi sellesama demokraatia raames ja viib Euro-Atlandi ruumi ehk arenenud esimese maailma sajandi teisel poolel tõsisesse eksistentsikriisi. Või tabasid tõepoolest märki need, kes ennustasid, et läänelik demokraatia kui inimkonna ainumõeldav olelusvorm laiendab XXI sajandil otsustavalt oma areaali.\nSamal ajal on Ameerika Ühendriikides enamuse mõtted 2026. aastale pööratud. Uhkus kumerdab jänkide rinda. Olid 1776. aasta iseseisvusdeklaratsioon ja 1787. aasta konstitutsioon kui ebatäiuslikud tahes, avasid need inimkonnale värava varasemast sootuks teistsugustele eneseteostamise võimalustele. Juubeldada kavatsetakse veendumuse saatel, et kes pole seni taibanud ameeriklastelt mõõtu võtta, võtku kiiremas korras. Loomulikult tõmbab Uus Maailm võrdlusjooni Vana Maailmaga ja Vana peab silmad maha lööma. Inimesi ? meie ligimesi ? ei ole miski nii palju vintsutanud ja tapnud kui need kahe eelmise sajandi laastavad suursõjad, revolutsioonid, riigipöörded, diktatuurid, veresaunad, mis vallandusid Euroopas või eurooplaste laiutamisiha rahuldamiseks mujal.\nMõistagi saame väita, et ega Ameerikaski samal ajal vaguralt üksnes demokraatiat lihvitud. Sõditi ka seal küll omavahel, küll põlisasukate indiaanlastega, küll lähemate-kaugemate naabritega. Ja leiame Ühendriikide ajaloost nii korrumpeerunud presidente kui ka veresüüga rahajõmme, nii kohalikke võimuhulle kui rahvusvahelisi intriigipunujaid. Teisalt peame tunnistama: XVIII sajandi lõpul mõisteti ookeani vastaskaldal laduda alusmüür nõnda püsivale ehitisele, et ükski võimule pääsenu ei ole seal isegi mitte üritanud riiki pöörata või diktatuuri kehtestada. Kaks ja pool sajandit on võim kokkulepitud päeval ja tunnil ilma ühegi tõsisema tõrketa üle antud järglasele, kes põhiseaduse järgi valitsema valitud. Ja kuigi ameeriklased on sekkunud või kistud arvukatesse relvakonfliktidesse paljudes paikades, ei ole nad ise alustanud ühtegi suursõda. Tõsi, aastal 2024 on eurooplastel põhjust enesekiituseks. Pärast külma sõja lõppu tekkis olukord, kus USA osutus olevat oma sõjaliselt ning majanduslikult võimsuselt paljukordselt üle igast teisest riigist maailmas ega osanud korraga selles sõgestavas üleolekus adekvaatselt käituda. Euroopa Liidu vaigistav vahelesegamine aitas jänkidel jagu saada kiusatustest, kuhu unipolaarsus oli nad meelitanud.\nMaailma ümbertegemise messianistlik sund vaevab onu Sami sellegipoolest. Näpud on mitu korda kõrvetada saanud, aga kui ind globaalpolitseinikuna korda luua on mõnevõrra jahtunud, siis mitte jänkiidealismi raugemise tõttu. Afganistan ja Iraak ei jäänud viimaseks ega saanudki jääda, sest rahvusvahelist terrorismi need sõjakäigud ei ohjeldanud (rääkimata terrorismi likvideerimisest) ja probleemid nurjunud või paariariikidega ei ole sajandi algusega võrreldes vähenenud. Näiteks koristati 2012. aasta paiku täismõõdus militaarse operatsiooniga võimult Ladina-Ameerika narkokuningast president ning tema camarilla ja varsti pärast seda käidi NATO liitlastega Iraagist mitte kaugel asuvas riigis likvideerimas kolme ?transpordi- ja lõhkamisvalmis? tuumapommi, mis sealne megalomaanist isevalitseja oli hankinud.\nAmeeriklaste ?ettearvamatu? sekkumisvõimalus pelutas mitmed diktaatorid ennast talitsema. Teisalt aktiviseeris Iraagi sõda Lähis-Idas Ameerika- ja üldse Lääne-vastalisust. Tõenäoliselt hoidsid ranged jälitus- ning kontrollimeetmed, mida rakendati USAs ja Euroopas, ära suurema osa kavandatud terrorismiakte, aga vabaneda neist maailmal korda ei läinud. Samal ajal ärritas isikuvabaduste piiramine tavakodanikke. Argielu muutus muuski osas ebamugavamaks. Nii õhutas kõrgendatud valvsus paljusid kohalikke hulle tegutsema. Ühiskonna tühinegi häirimine äratas laia tähelepanu ja psühhopaatidel oli varasemast hõlpsam oma avalikku või varjatud kaifi kätte saada. Küünikud väidavad ? aga võib-olla polegi väitjad küünikud, vaid inimese süvaolemuse tundjad ?, et terrorism on paratamatu hind, mida inimkond maksab oma põlise igatsuse ja värske oskuse eest vältida uusi maailmasõdu. Iga sugupõlv toodab teatud hulga väärdunud isendeid, kelle missioon on hävitada, ja kui pole lahinguvälja, kus tappa, tapetakse ilma rindejooneta.\nAjaloolased spekuleerivad. Kui ameeriklased ja britid ei oleks kevadel 2003 Iraaki vallutanud, mis oleks meie maailmas kakskümmend aastat hiljem teisiti olnud. Jänkid said mõru õppetunni, kahtlemata, ja mitme analüütiku arvates jäi sajandi esimese kümnendi keskpaik nende relvavõimsuse apogeeks. Lähis-Idas ei hakanud asjad nõnda minema, nagu Washington oli oma kodukootuses oletanud. Samas jäi Iraak moraalseks ja ressursse raiskavaks taagaks George W. Bushi järglastele. Maailma ja niisiis ka USA majandus ei saanud loodetud mahus uut hoogu sisse. 1929. aasta börsikrahhi kordumise kõige ohtlikum ähvardus hoiti teisel kümnendil ära, aga ei suutnud ei demokraatidest ega vabariiklastest Valge Maja peremehed leida võlukeppi, mis vabastaks riigi eelarvedefitsiidi ja kodanikud võlakoorma kammitsast. Saddam Husseini kukutamisega ei lõppenud, vaid algas ülikulukas salajane ja avalik võitlus selle eest, et naftamaardlad Kaspia-tagusest Sahara-pealseni ei langeks mõne islami fundamentalistide ?anta?eeriva-terroriseeriva kliki kätte. Maailma majandusele eluliselt tähtsa energiaallika kättesaadavus tagati. Siiski küsivad aastal 2024 paljud, kas konservatiivsemaid abinõusid ja mõjutusvahendeid rakendades ei oleks Lääs võinud saavutada sama eesmärgi odavama hinnaga. Muide, energia ?puhas ja piiramatu? tootmine (näiteks kontrollitud termotuumareaktsiooni abil) kuulub endiselt ulmevalda, kuigi jutud võimalikust läbimurdest lähikümnendil on taas populaarsed.\nEnt toimus muudki, millega Bush, Cheney, Rumsfeld ja Co ei olnud arvestanud. Superriigi kohmakus oma supervõimu kasutamisel ajendas hoiakumuutuse Euroopa ja Aasia demokraatlike ja pooldemokraatlike riikide pealinnades. Häid suhteid USAga peeti endiselt oluliseks, kuid XX sajandi teise poolega võrreldes jäi järsult vähemaks onu Sami soovide silmadest lugemine. 2024. aastal ei ole maailm taas multipolariseerunud selles mõttes, et Ameerika Ühendriikidele oleks tekkinud üks või mitu enam-vähem võrdset vastasjõudu. Jänkid pidid hämmingus tõdema, et isegi sõltlased ei jaga nendega kaugeltki mitte kõiki väärtusi ja arusaamu, kuidas seesinane maailma peab toimima. Ameerika militaarse hegemoonia tasakaalustajaks osutus ? muu hulgas ? liitlaste isemeelsus. Washingtoni ?hüva nõu? võeti valikuliselt kuulda. Ja üllatus ? sidemeid ei lõtvunud, küll aga tihenes koostöö ja vähenes uisapäisa tegutsemine. Lahkarvamused Ameerika ja Euroopa vahel ei ole kadunud, kuid majanduslik, poliitiline ja julgeolekuline kooperatsioon üle Atlandi on mõlemale sedavõrd vältimatu, et ?arusaamatusi? ei lasta muutuda tagasipöördumatuks.\nGeograafilise Euroopa sellest osast, mis on ühinenud Euroopa Liiduks, on kujunenud maailma kõige stabiilsem piirkond. Kontrast jõukama Lääne- ja vaesema Kagu-Euroopa vahel on selgesti hoomatav, ent mitte nii karjuv kui mujal maailmas. Sisemajanduse kogutoodangult per capita (neid päid on pool miljardit) jääb EL maha Põhja-Ameerikast, Austraaliast ja poolest tosinast kontsentreeritud rikkuse saarest Aasias. Loomulikult vaevab liitunuid hulk mitmesuguseid päevaprobleeme, osal juured sügaval minevikus. Aga ikkagi on XX sajandi keskel alanud integratsioon osutunud ainuõigeks lahenduseks. Riikide-rahvaste sidumine vastastikuses koostöös hoidis ära allakäigu, mis ähvardas õhtumaid pärast Teise maailmasõja ning taas pärast külma sõja lõppemist, ja tegi ühiskodu eurooplastele vastuvõetavaks. Märgatavalt suurendas ELi sisemist stabiilsust ning lõdvendas pingeid 2012. aasta ülemkogul vastu võetud otsus, et ?lähima viiekümne aasta jooksul ei laiene EL üle oma ajaloolis-kultuuriliste piiride?, kuid on valmis tegema laiaulatuslikku majanduslikku koostööd mis tahes riigi või regiooniga, eriti aga oma lähinaabritega idas, kagus ja lõunas.\n2000. aastal seatud eesmärk, et EList peab 2010. aastaks saama kõige konkurentsivõimelisem ja teaduspõhine piirkond maailmas, nihutati edasi põhjendusel, et nii laienemine kui ka uue põhiseaduse tegelik rakendamine tekitasid ?ootamatuid? komplikatsioone. Majanduspoliitilise tervikregioonina on EL saavutanud 2024. aastaks küll number ühe staatuse, ent ei ole oma arengus siiski mitte nii kaugele jõudnud, kui varem loodetud. Asi on selles, et kusagil mujal pole tekkinud riikide ühendust, mille lõimetusaste oleks Euroopaga ligilähedaseltki samale tasemele tõusnud. Kannustav vajadus omasugus(t)ega rinda pista puudub.\nKagu-Aasia on kasvatanud majanduslikku potentsiaali, kuid ei ole suutnud poliitiliselt integreeruda ja niisiis ka mitte muutuda ühisjõuks, kes heidab kinda ELile ja/või Põhja-Ameerikale. Poliitiliselt on ASEAN varasemast isegi ebastabiilsem. NAFTA on jõudsalt laienenud. Aga kuna Ladina-Ameerika riigid kardavad USA mõju liigset kasvu ja USA ise eelistab jääda pigem traaditõmbajaks kui asuda oma tagahoovi lahendamatuid umbsõlmi harutama, ei mindud Põhja-, Kesk- ja Lõuna-Ameerika riikide kooperatsioonis vabakaubandusest oluliselt kaugemale. Pealegi ei ole karta, et sealsed sotsiaalsed käärimised võiksid lahvatada muud maailma ohustavaks tulekahjuks. Onu Sam on õppust võtnud: ladinlaste igasse võimujagelusse pole mõtet sekkuda. Nii mõnigi kord on tulusam lasta protsessil ise küpseda ning ennast välja kurnata. Narkoäri pole suudetud tõkestada. Relvakaubandusel ja raha liikumistel (mille eest relvi osta) peab Washington siiski silma peal. Ootetaktikale ülemineku tegi võimalikuks tõsiasi, et ajalooareenilt oli kadunud revolutsiooni eksportiv, s.t. rahastav-relvastav Nõukogude Liit. Islamimaadest imporditud terrorism ei saanud katoliiklikus Ladina-Ameerikas kardetud tuult tiibadesse, kuigi häirivad üksikjuhtumid leiavad sealgi aset.\nKakskümmend aastat hiljem ei ole inimkond oma keerdsõlmede lahendamisel sammugi edasi jõudnud. Võib-olla ollakse sajandi algusega võrreldes mõnevõrra pragmaatilisemad ja seega küünilisemad, võib-olla osatakse pisut paremini mõnda ohtu ette näha, mõnest probleemist kompromisside najal üle saada. Võib-olla mõistab rohkem meie liigikaaslasi kui varasematel aegadel, et kõigel on piirid ? ka inimese ahnusel, isekusel, naudingujanul, võimuteostamisel. Ent inimese mõistmise-teadmise ja käitumise-tegemise vahel haigutab endiselt ületamatu lõhe. Ühed on veendunud: sõgedus pärib võidu ja marss kuristikku jätkub pidurdamatult. Teised kõhklevad: inimene olla on mõistatus ja lahendamata mõistatus kätkeb lootust.


TALLINNA KAUBAMAJA GRUPI 2017 - news - NG Investeeringud\nTALLINNA KAUBAMAJA GRUPI 2017. AASTA III KVARTALI JA 9 KUU AUDITEERIMATA MAJANDUSTULEMUSED\nTALLINN, 12.10.2017, www.nasdaqbaltic.com - Tallinna Kaubamaja Grupi 2017. aasta kolmanda kvartali konsolideeritud auditeerimata müügitulu oli 160,9 miljonit eurot, ületades sellega aasta varasemat müügitulu 8,6%.\n9 kuu müügitulu oli 476,2 miljonit eurot, kasvades võrreldes 2016. aasta esimese üheksa kuu tulemusega, mil müügitulu oli 435,5 miljonit eurot, 9,4%. Grupi 2017. aasta kolmanda kvartali konsolideeritud auditeerimata puhaskasum oli 9,5 miljonit eurot, mis on 1,5% enam, kui eelmise aasta võrreldava perioodi kasum. Grupi 2017. aasta 9 kuu puhaskasum oli 17,9 miljonit eurot, mis on 0,7% eelmise aasta sama perioodi kasumist parem. Maksueelne kasum oli esimesel üheksal kuul 24,3 miljonit eurot, kasvades aasta varasemaga võrreldes 5,6%. Puhaskasumit mõjutas dividendimakse, millelt 2017. aasta I kvartalis maksti tulumaksu 6,4 miljonit eurot. Aasta varem maksti tulumaksu summas 5,2 miljonit eurot.


Motorsi Dok. - Ekstreemretk Mongooliasse ja Siberisse 5 - Motors24 TV - Uudised - motors24.ee\nAvaleht » Uudised » Motors24 TV » Motorsi Dok. - Ekstreemretk Mongooliasse ja Siberisse 5\nMotorsi Dok. - Ekstreemretk Mongooliasse ja Siberisse 5\t(19)\nAhverist\t• 19. jaanuar 2012 01:12\tEbasobiv kommentaar\nTõsiselt muhe saade. Pange samas vaimus edasi!\nErgo\t• 19. jaanuar 2012 01:30\tEbasobiv kommentaar\nMa ei tea kui mugav autodega sinna reisida on ja päevad otsa loksuda, aga sellist kokkuvõtet vaadata on ikka jube mõnus, tahaks isegi üks päev sellise reisi ette võtta, et näha seda kõike ja et pärast oleks mida meenutada.\nHayabusa\t• 19. jaanuar 2012 06:52\tEbasobiv kommentaar\nVinge peatükk, ootan järge;D\nnimi\t• 19. jaanuar 2012 09:22\tEbasobiv kommentaar\nväints, ole hea, lase kellegil ära tõlkida, mida nad räägivad seal :D. päris huvitav oleks teada :P\nehhe\t• 19. jaanuar 2012 09:40\tEbasobiv kommentaar\nVäintz on oma tripivideodega sellise pisiku süstinud, et enam kunagi ei lähe ise ka reisile ilma VIDEOkaamerata. Ja et asi ilus ja vaadatav oleks, siis sai just uus kaamera ostetud ning käib hoogne filmitegemise nippide- ja töötlusprogrammi õppimine, et suvisel reisil kõik ilusasti "lindile" ja töödelduks saaks :)\nJa võiks olla rubriik "Rahva video" (vms) nädalavahetustel näiteks, kus igaüks võiks oma videoid saata ning rahvaga jagada... Muidugi tsensuur (kvaliteedi jm osas) peaks korralik olema :)\nAga video oli hea! Kas ikka saite aru, mis mongoolased vahepeal rääkisid? Sellised asjad peaks laskma igaks juhuks enne eetrit üle kontrollida. Mine tea mis kaamera ees tegelikult võidi öelda.... :P Väike mõte lihtsalt.... ;)\nehhe\t• 19. jaanuar 2012 09:42\tEbasobiv kommentaar\nnimi jõudis tõlke osas ette :D\nsainz\t• 19. jaanuar 2012 11:00\tEbasobiv kommentaar\nVäinz, mitmest kaadrist jooksis läbi, et kohalikud lambakarjused on samas ka bikerid. mis mototehnika neil seal oli, hiinakad?\nsamas oli jurtale külge monteeritud päikesepatarei ja sati taldrik!\nVäints\t• 19. jaanuar 2012 11:05\tEbasobiv kommentaar\nEnamasti on hiinakad jah ja selliste nimedega, millest midagi kuulnud pole. Inimesed ise käivad moodsa ajaga kaasas. Jurtades on telekad, elektrit toodab päikesepaneel ja mobiilid on igapäevases kasutuses.\nktm\t• 19. jaanuar 2012 16:05\tEbasobiv kommentaar\n40euri eest terve lammas küpsetatuna....\nmma\t• 19. jaanuar 2012 17:09\tEbasobiv kommentaar\nkuna te alu keevitust ei saanud siis on olemas alumiiniumi joote pulgad mida hea sellise reisile kaasa võtta, jääb üsna tugev\nMetsik\t• 19. jaanuar 2012 18:29\tEbasobiv kommentaar\nEdgar tahtis mongolit sinepiga ära tappa :D\nBarutost\t• 19. jaanuar 2012 21:44\tEbasobiv kommentaar\nIlmselt teavad nad Barutot tänu sellele, et päris kaua aega on sumo maailmas kõige kõvem tegija olnud mongol Hakuho (vms).\nChris\t• 19. jaanuar 2012 21:50\tEbasobiv kommentaar\nVäga viis osa...\nNinzor\t• 19. jaanuar 2012 22:57\tEbasobiv kommentaar\nVäga meeldiv, kutsub kohe kaasa elama.Jään kindlasti järgmist ootama.\nRomek\t• 20. jaanuar 2012 10:41\tEbasobiv kommentaar\n"mma 19.01.2012 17:09\nkuna te alu keevitust ei saanud siis on olemas alumiiniumi joote pulgad mida hea sellise reisile kaasa võtta, jääb üsna tugev"\nHea teada, et selliseid asju on olemas;) Omal oli varasem kogemus ainult keemilise metalliga ja seda sai ka kaasa võetud. Paraku aga see kaasavõetud toode oli ... mis ...! Peaks uuele retkele mineku eel keemiakaubandusega sõbraks saama.


Tänavakivide puhastamine - Stokker - tööriistad, masinad, hooldus\n10.12 2014 15:37\nKindlasti on väga paljud aiapidajad läinud seda teed, et kodu ümbruses on kasutatud kõnnitee või sissesõidu tee jaoks kas tavalisi tänavakive või kiviplaate. Ilus küll vaadata, kuid paratamatult koguneb kivide vahele mulda ja sodi mis on heaks pinnaseks umbrohu kasvamisele. Kui teie sissesõidutee kivide vahel kasvavad võililled ja muud rohelised taimed, ei näe see kuigi kena välja. Seetõttu sooviksin natuke lahata võimalusi, kuidas kõige paremini sellist umbrohtu eemaldada kivide vahelt.\nKui kivide vahel on natuke mulda ja sodi ladestunud ning taimed pole veel kasvada jõudnud, võib piisada täiesti ühest korralikust tänavapuhastusharjast, millega regulaarselt kivipinda pühkida, välistades sellega umbrohu kasvamiseks sobiva pinnase teket. Kindlasti ei tee halba ka teatud vahede tagant survepesuri ja pesuvahendiga kivide puhastamine. Survepesurit kasutades tuleb kindlasti meeles pidada, et surve tuleb reguleerida minimaalseks ning vuugivahedest liiva ei tohi ära pesta. Vajadusel tuleks sel juhul vuugivahed täita täiendava liivaga.\nOlles hooletult ümber käinud oma kiviteega, on üsna tõenäoline, et kivide vahele on tekkinud sammalt ja mulda, kust võivad välja paista ka väikesed rohukõrred. Sellise väiksema probleemi lahendamiseks on olemas spetsiaalne vuugipuhastushari. Tegemist on spetsiaalse tööriistaga, mille tugevad metallist harjased lubavad kivide vahelt, trepiservadest, seinaäärtest jms. kohtadest muretult eemaldada sinna kogunenud mulla, sambla ja ka väiksema rohu. Parematel vuugiharjadel on harjaste osa ka eraldi vahetatav, mis tähendab, et kulumise korral ei pea te tervet harja uuesti soetama, vaid saate vahetada välja vaid kulunud osa.\nJuhul, kui kivide vahel kasvavad juba suuremad taimed nagu võililled, ei pruugi vuugiharjaga enam väga hästi hakkama saada. Selle jaoks on olemas juba natuke võimsam tööriist – vuugikaabits. Põhimõtteliselt on tegu metallist kaabitsaga, mille kuju ja mõõdud on välja töödatud just selleks tarbeks, et kõige mugavamalt suuremat rohtu ja muid taimi kivide vahelt kätte saaks. Vuugikaabitsa kasutamisel võite esialgu proovida suuremaid taimi ka käsitsi välja tõmmata, sest oluline on ka juurteosa kätte saada. Kui käega tõmmates kasu ei ole, siis metallist kaabits on piisavalt peenike, et vajadusel mahtuda ka kivide vahele, aidates hõlpsamalt juured kätte saada. Vuugikaabitsat valides eelistage kindlasti erikarastatud terasest tööriista, sest kivi ja metalli kokkupuutel on kriimustused kerged tekkima ning tavaline värvitud teras saab sel moel kiiresti kahjustada ning hakkab korrodeeruma.\nKivid on ilusad vaadata, hoidke neid puhtana ning ärge laske umbrohtu kivide vahele kasvama, sedasi kindlustate, et kõnni- või sissesõidutee kestab kaua ilus ja värske.\nAlumiinium-vars ZM-A 150, WOLF-Garten\nMulti-star vuugikraabits FK-M, WOLF-Garten\nVuugihari FB-M, WOLF-Garten\nAlumiinium-vars ZM-A 140 1,4m, WOLF-Garten\nMuruserva lõikur RB-M, WOLF-Garten\nPuitvars ZM 140 1,4m, WOLF-Garten\nPuitvars ZM 150, 1,5m, WOLF-Garten\nTänavahari SB 400 M, WOLF-Garten


Lonely Beach Resort - Ko Chang - Hotels.com\nKõik sihtkoha Ko Chang, Trati provints, Tai majutusasutused\n3 tärni hotell välibasseiniga ja restoraniga, Ko Chang\n4 /24 Moo 1, Ko Chang, 23170, Trat, Tai\nMu Ko Changi rahvuspark – 1 min jalgsi\nBailani laht – 3 min jalgsi\nBailani rand – 8 min jalgsi\nLonely Beachi rand – 8 min jalgsi\nKai Be rand – 28 min jalgsi\nKo Yuak – 28 min jalgsi\nBangbao tervisekeskus – 4,3 km\nBang Bao merepromenaad – 4,3 km\nBang Bao rand – 5 km\nKo Changi kliinik – 5,3 km\nWai Chaeki rand – 8 km\nTrat (TDX) – 173 min transpordivahendiga\nKas Lonely Beach Resort võimaldab tasuta tühistamist kogu raha tagasimaksmisega?\nJah, Lonely Beach Resort pakub meie saidil tagastamisele kuuluva ettemaksuga tube, mille puhul tühistamisvõimalus kehtib ka veel mõned päevad enne saabumistähtaega, vastavalt majutusasutuse tühistamistingimustele. Täpsemat teavet leiad majutusasutuse kehtestatud tühistamistingimustest, millega tasub kindlasti tutvuda.\nKas Lonely Beach Resort pakub kohapeal parkimisvõimalust?\nKas Lonely Beach Resort lubab kaasa võtta lemmikloomi?\nMillised kellaajad on Lonely Beach Resort kehtestanud sisse- ja väljaregistreerumiseks?\nJah, kohapealne restoran pakub võimalust kohaliku ja rahvusvahelise köögi toidud. Lähiümbruse söögikohti: Dang seafood (3 min jalgsi), Tamarin (15 min jalgsi), Ta Tum Steak House (4 km majutuskohast).\nMida majutuskohas Lonely Beach Resort ja selle ümbruses teha saab?\nLonely Beach Resort pakub järgmisi võimalusi: välibassein ja aed.\nPaul, 2 ööd, romantikareis, 28. nov 2018\nLoîc, 1 öö, reis, 20. jaan 2020\nBenny, 6 ööd, reis, 6. jaan 2019\nJonna, 4 ööd, reis, 18. nov 2018\nRonnie, 1 öö, reis, 23. okt 2018\nLisa, 2 ööd, reis sõpradega , 14. dets 2019\nKo Chang Hotellid


SURNULT LEITUD TÜDRUKU ÕDE: pool tundi hiljem oleksime võinud kõik põrandal lamada\nVANA MAJA: Õnnetus juhtus pärast sõda ehitatud majas, millele on tehtud ka suuremaid remonditöid.Foto: Arvo Uustalu\nArvo Uustalu, 15. veebruar 2021 19:25\nLaupäeva hommikul leidsid lähedased Narva kortermaja vannitoast 12aastase lapse surnukeha. Esialgsetel andmetel võis tüdruku surma põhjustada vingugaasimürgistus. Hukkunu vanem õde ütles Õhtulehele, et pere on selles kindel.\nVäljakutsele kihutasid politsei, kiirabi ja päästjad. Gerassimovi tänaval asuva maja ühte vannituppa sisenenud kiirabitöötaja vingugaasianalüsaator tuvastas kõrge vingugaasisisalduse. Samast ruumist olid lähedased leidnud ka surnud lapse.\nEesti uudised 14. veebruar 2021 17:30