Hitleri religioon või ateism - Ajalugu Podcastid - 2022\nHitleri religioon või ateism\nTundub, et isegi mõne ajaloolase ja isegi selle foorumi vahel on ebaselge lähenemine Hitlerile ja tema religioonile või selle puudumine, kas on olemas selge ajalugu, mis kinnitab Hitleri usulisi vaateid? Ma olen teadlik tema avalikest avaldustest oma kristluse kohta ja sellest, et ta kasutas kristlust juutide vihkamise allikana, mida ta sinna pani, näib endiselt olevat allikaid, mis väidavad, et see oli ka show, mis lõpuks jõudis maailma ülemvõimu alla ja võttis maailma üle ning eemaldas kirik Reichist, kas on tõendeid selle vastu või vastu? Artikkel siin\nHitler uskus lõplikult mõnda jumalust ja uskus ka, et Jumal saadab ta Maale seda valitsema ning juutidest ja teistest "väiksematest inimestest" lahti saama.\nEelkõige rahvameelsel mehel on püha kohus, igaüks oma konfessioonis, panna inimesed lõpetama vaid pealiskaudne rääkimine Jumala tahtest ja tegelikult täitma Jumala tahet ning mitte laskma Jumala sõna rüvetada. Sest Jumala tahe andis inimestele nende vormi, olemuse ja võimed. Igaüks, kes hävitab Tema töö, kuulutab sõja Issanda loomingule, jumalikule tahtele. - Adolf Hitler, Mein Kampf Kd. 2 10. peatükk\nTa kasvatati katoliiklikuks ja kasutas kristlust ja katoliku kirikut enda kasuks, kuid pole selge, kas ta oleks pidanud ise katoliiklaseks või kristlaseks või kasutas seda lihtsalt inimeste üle kontrolli võtmiseks. Hitler ei olnud kindlasti ateist, kuid me pole kindlad, kas ta oli kristlane või uskus ta teistesse jumalustesse.\nKui soovite objektiivsemat analüüsi, vaadake siit, millised olid Hitleri religioossed vaated? ja siin oli Hitler katoliiklane, ateist või muul viisil? Alates lõpust Kui nii keerulisel teemal on võimalik järeldusi teha, näib, et Hitler ei olnud ateist ega ka katoliiklane.\nMa näen Adolf Hitlerit pigem materialistlikus kui religioosses traditsioonis. Tundus, et tal on religioonide osas suuresti instrumentaalsed, ilmalikud vaated ja sellest vaatenurgast oli tal aeg-ajalt peaaegu healoomulisi asju öelda ka juudi religiooni kohta. Järgnev tsitaat (Brigitte Hamannilt Hitleri Viin: diktaatori õpipoisiõpe) pärineb Hitleri ja Otto Wageneri 1930. aasta suhtlusest:\nJuudi rahvas sai Moosese kaudu kogu elu ja oma elu elamise reegli, mis tõsteti religiooniks, mis oli täielikult kohandatud oma rassi olemuse järgi, ning lihtsalt ja selgelt, ilma dogmade ja kahtlaste usureegliteta, sisaldab kainelt ja absoluutselt reaalselt teenida Iisraeli laste tulevikku ja enese säilitamist. Kõik on suunatud oma rahva heaolule, mitte miski teistega arvestamisele ... me peame kahtlemata imetlusega tunnistama seda uskumatut tugevust, kuidas juudid oma rassi säilitavad.\nVõib -olla oli tema enda religioon (kui see oli olemas) veider segu nt. germaani (nagu Nibelungenis), kristliku (nagu tema emakeelne kultuur), hindu (nagu aarialased ja vedalikud traditsioonid) ja budistlike (võib -olla nagu varasemas kommentaaris) fragmentidest. Üldiselt arvan, et see on küsimus, millel pole selget vastust.\nHitler ristiti katoliiklaseks. Kogu elu käis ta jumalateenistustel. Ta taaskasutas usku muutma ja ütles alati, et on katoliiklane.\nSellegipoolest polnud tema usk nii siiras. Näiteks teadis ta, et katoliku õpetus on teaduslike faktidega vastuolus (tsitaat Mein Kampfilt):\nKa siin on katoliku kirikul meile õppetund. Kuigi mõnikord ja sageli täiesti asjatult, selle dogmaatiline süsteem on vastuolus täppisteaduste ja teaduslike avastustega, ta ei kavatse ohverdada oma õpetuste silpi. Ta on õigesti tunnistanud, et tema vastupanuvõimet nõrgendaks suuremate või vähemate õpetuslike kohanduste kasutuselevõtt, et täita teaduse ajutisi järeldusi, mis tegelikkuses alati kõikuvad. Ja seega hoiab see kindlalt kinni oma kindlatest ja väljakujunenud dogmadest, mis üksi võivad anda kogu süsteemile usu iseloomu. Ja see on põhjus, miks see on täna kindlam kui kunagi varem. Võime prohveteerida, et püsiva poolusena põgusate nähtuste keskel köidab see jätkuvalt üha rohkem inimesi, kes on sellega pimesi seotud, seda kiirem on ümbritsevate nähtuste muutumise rütm.\nTa imetles kristlikku fanatismi:\nKristluse ülevus ei seisnenud kompromissiläbirääkimiste katses mis tahes sarnaste filosoofiliste arvamustega muistses maailmas, vaid selle järeleandmatus fanatismis kuulutamisel ja oma õpetuse eest võitlemisel.\nTa kahetses kristlikke meetodeid:\nIgaüks meist võib täna kahetseda asjaolu, et kristluse tulek oli esimene kord, mil vaimne terror tutvustati palju vabamasse iidsesse maailma, kuid ei saa eitada, et sellest ajast alates on maailm sedalaadi läbinud ja domineerinud. sunniviisilisusest ja et vägivalda murrab ainult vägivald ja terror terror.\nTa uskus, et katoliku ja protestantliku usu vahel pole põhimõttelist erinevust:\nKaks kristlikku konfessiooni vaatavad ükskõikselt õilsa ja ainulaadse olendi rüvetamist ja hävitamist, kes anti maailmale Jumala armu kingitusena. Maailma tuleviku jaoks pole aga vahet, kumb kahest võidab teise üle, kas katoliiklane või protestant.\nKokkuvõtteks võib öelda, et ta oli praktiseeriv katoliiklane, kes küll uskus Jumalasse, kuid ei uskunud igasse kristlikku dogmasse, mis oli vastuolus praeguse teadusega.\nHitleri religioon: kas natside diktaator oli ateist, kristlane või midagi muud?\nAdolf Hitleri usulisi tõekspidamisi mõistetakse sageli valesti kas kristlaste või ateistidena. Pilk tema enda sõnadele näitab keerulist tõde.\nKuna Hitleri religiooni täpselt määratleda on nii raske, võib tunduda, et tema religioon oli ajalooliselt ebaoluline.\nLoodetavasti heidab see Hitleri religiooni uurimine aga valgust paljudele olulistele küsimustele. Esiteks kujundas tema antikristlus ilmselgelt kristlike kirikute tagakiusamist Kolmanda Reichi ajal. Teiseks aitas tema religioosne silmakirjalikkus selgitada tema võimet pöörduda laia valimisringkonna poole. Kolmandaks, tema usaldus, et tema Jumal premeerib tema pingutusi ja tahtejõudu koos jumaliku missiooni tundega, imendas teda isegi lootusetutes tingimustes lootusega. See aitab meil mõista, miks ta oli nii optimistlik kuni lõpuni, kui see oleks pidanud ilmnema palju varem, et mäng oli lõppenud.\nKas Hitler oli kristlane? Ajaloolased ütlevad ei\nJames Bishop | Paljud ateistid väidavad, et Hitler oli kristlane ja tema teod olid kristliku fundamentalismi akt. Kurja piibel, ateistlik fundamentalistide veebisait, väidab, et: "Miljonid kristlased moonutavad ajalugu praegu, et nad usuvad, et holokaust ei olnud kristlik tegu."\nNoh, laseme sellel siis ausalt ära kuulata. Kas Hitler oli kristlane? Ühes oma kõnes, mille ta pidas aastal 1922, ütles Hitler isegi: „Minu tunded kristlasena viitavad mulle võitlejana oma Issanda ja Päästja poole.”\nAmeerika poliitikakommentaator Dinesh D’Souza osutub väga kriitiliseks religioonivastaste kriitikute suhtes, kes väidavad, et Hitler on kristlane: „Ateistliku argumendi vaesus selgub veidi uurides. Mida tõestab väide, et Hitler kasvatati katoliiklaseks? Stalinit kasvatati õigeusu kirikus. Mao kasvatati budistiks. Paljud inimesed lükkavad oma usulise kasvatuse tagasi.\nHitler lükkas ägedalt tagasi traditsioonilise kristluse, milles teda kasvatati. Võimule tõusmise ajal vajas ta saksa rahva toetust, enamasti kristlast, enamasti luterlast, ning kasutas aeg -ajalt sellist katlaretoorikat nagu mina teen isandate tööd, et seda kindlustada. See retoorika, tuleb märkida, on ateistlike kirjanike seas tavaline retoorika.\nNäiteks Nietzsche võrdles end regulaarselt Jeesusega, andes isegi ühele oma raamatule pealkirja Ecce Homo (vaata mees, piibellik viide Kristusele). Kuid ükski arukas Nietzsche lugeja ei saa kahtlustada, et ta oli marutaudne ateist, nagu ka Hitler. Ei tohiks segi ajada poliitilist oportunismi isikliku veendumusega. Pole üllatav, et Hitler kasutas juutide käes Kristuse surma, et paluda kristlikku toetust tema (ilmalikule ja rassilisele, mitte religioossele) antisemiitlikule tegevuskavale. ”\nNagu D’Souza kinnitab, kasvatas Hitleri kristlasena tema katoliiklasest ema ja vaimulikuvastane isa, kuid hilisemas elus hakkas ta kristlust põlgama ning oli valmis poliitiliste tundlikkuse tõttu viivitama konfliktidega kirikutega (1). Ühe tema käsilase, Albert Speeri sõnul ei olnud Hitleril „mingit tegelikku kiindumust” kristlusesse (2).\nAjaloolased Ian Kershaw, Alan Bullock ja Joachim Fest väidavad, et Hitler oli agressiivselt kristlusevastane, mida kinnitab ka Hitleri lauakõne, Goebbelsi päevikud, ja Speeri mälestused.\nIsegi Goebbels väidab, et Hitler „vihkab kristlust, sest see on halvanud kõik, mis on inimkonnas üllas”. ('Goebbelsi päevikud. ”) Lisaks usub märkimisväärne osa ajaloolasi, et tegelikult oli Hitleri kavatsus kristlus välja juurida (3).\nAjaloolane Alan Bullock, kes on laialt tuntud oma eluloo poolest, mille ta Hitleri kohta kirjutas, kirjutab: „Kui sõda on lõppenud, lubas [Hitler] endale juurida ja hävitada kristlike kirikute mõju, kuid seni oli ta ettevaatlik.” (4). Shirer lisab veel, et „Rosenbergi, Bormanni ja Himmleri juhtimisel - Hitleri toel - kavatses natsirežiim hävitada Saksamaal kristluse, kui see suutis, ja asendada varajaste hõimu -germaani jumalate vana paganluse ja uue paganluse. Natside äärmuslased ”(5).\nKuid erinevalt Nõukogude Liidust ei pooldanud Hitleri režiim avalikult riiklikku ateismi, kuid püüdis vähendada kristluse mõju ühiskonnale. Tõenäoliselt ei olnud Hitler ka ateist, sest ta ei esitaks end avalikkusele sellisel viisil mujal, kui rääkis usust „kõikvõimasse looja” (6). Ajaloolane Richard Evans väidab aga, et Hitler väitis korduvalt, et natsism oli teadusele rajatud ilmalik ideoloogia.\nMõnes kõnes kõlab Hitler selgelt andunud kristlasena ja nagu eespool mainitud, ütleks ta isegi, et tema „tunded kristlasena viitavad mulle võitlejana minu Issanda ja Päästja poole”. Tema kristlusmeelseid avaldusi näib aga olevat lihtne seletada, nagu märgib Laurence Rees:\n"Nende avalduste kõige veenvam selgitus on see, et Hitler poliitikuna tunnistas lihtsalt asustatud maailma praktilist reaalsust ...\nKui Hitler oleks ennast või oma liikumist kristlusest liiga palju distantseerinud, on peaaegu võimatu näha, kuidas ta oleks võinud vabadel valimistel kunagi edukas olla ”(7).\nSarnaselt asjata selgitab D'Souza, et: „Oma võimuletuleku ajal vajas ta saksa rahva toetust, enamasti kristlikku, enamasti luterlikku, ja kasutas aeg -ajalt katlalaadi retoorikat, nagu mina teen isandate tööd. kindlustage see ... Kui Hitler ja natsid aga võimule tulid, mõistsid nad kristluse hukka ja alustasid halastamatut püüdlust alistada ja nõrgendada traditsioonilist kristlust. ”\nHitler ei olnud kindlasti kristlane. Ta kasutas kristlust väga selgelt hüppelauana, et koguda toetust paljudelt Saksamaa kristlastelt, kuid hiljem seadis ta eesmärgiks kristliku religiooni väljajuurimine. Tema võimu kasvades muutus ta “kirikute suhtes üha vaenulikumaks” ja oli kristlusevastane.\nJa me peame meeles pidama, et me hindame puu üle, kuid mitte selle vilju. Need, kes püsivad pikaajalises mõrvas, ei ole mingil juhul uuestisündinud ega ole seetõttu Jeesuse tõelised järgijad. Jeesus ütleb, et need, kes mind armastavad, peavad minu käske ja võime olla kindlad, et kõigi inimeste Hitler ei pidanud kindlasti Jeesuse käske.\nKas Hitler oli kristlane, ateist või mitte kumbki?\nUus raamat heidab pilgu Adolf Hitleri usuliste vaadete vastuolulisele ja keerulisele küsimusele.\nAdolf Hitleri pilte näeb 31. augustil 2015 Saksamaal Weimaris kunstifestivalil. (KNS foto/Sebastiana Kehnert, EPA)\nRohkem kui seitse aastakümmet pärast enesetappu mängib Adolf Hitler Ameerika kultuurisõdades jätkuvalt üllatavalt silmapaistvat rolli. Aruteludes religiooni ühiskondliku ja avaliku rolli üle toovad nii kristlased kui ka ilmalikud meelsasti Hitleri näite - kelle nimi on rohkem inimliku halvenemise sünonüümiks kui võib -olla kellegi teise näide - kas religiooni või ebausuliste pahede näitel. Kuidas on võimalik, et Hitlerit seostatakse jätkuvalt kristlase või ateistina, kaks täiesti vastuolulist seisukohta, mida sageli teevad hästi informeeritud inimesed? Tema valgustavas ja hästi argumenteeritud uues raamatus Hitleri religioon: keerutatud uskumused, mis juhtisid kolmandat Reichi , väidab ajaloolane Richard Weikart veenvalt, et Hitler polnud kumbki ja osava poliitikuna tegi ta sageli üksteist välistavaid avaldusi, et pöörduda Saksamaa ühiskonna erinevate sektorite poole.\n"Lihtrahvas peab religiooni tõeseks, targad valeks ja valitsejad kasulikuks," mõtiskles Seneca. Weikarti raamatust selgub, et Hitler tõenäoliselt nõustub. Toetudes arvukatele inglise ja saksa allikatele-näiteks Hitleri raadioaadressidele ja avaldustele natside ajakirjandusele-tsiteerib Weikart paljusid Hitleri vastuolulisi avaldusi religiooni kohta, mõned näitavad, et ta on religioonivastane, teised kiidavad „Kõigevägevamat” ja isegi mõnikord Kristlus. Selle põhjuseks oli asjaolu, et Hitlerit huvitas vähem religiooni tõesus ja selle poliitiline kasulikkus. Weikart märgib näiteks, et kuigi Hitler kiitis heaks Martin Lutheri tugeva antisemitismi, langetas ta lõpuks reformatsiooni isale negatiivse otsuse Saksamaa ühtsuse lõhkumise eest. Teisisõnu, Hitleri hinnangul Lutherile ei olnud midagi pistmist viimase õpetusega õigeksmõistmise kohta usu kaudu ega tema lähenemisega Piiblile, vaid see põhines üksnes katoliku kirikuga lahkulöömise poliitilistel tagajärgedel.\nSamuti kohandas Hitler sageli oma avaldusi religiooni kohta, et see meeldiks Saksamaa ühiskonna erinevatele sektoritele. Kuna Saksa ja Austria ühiskond oli aastatel 1933–1945 endiselt ülekaalukalt kristlik (jagunes luterlaste ja katoliiklaste vahel), tegi Hitler - kes oli Weikarti sõnade kohaselt „religioosne kameeleon, põhiline religioosne silmakirjatseja” - avaldusi, mis kiitsid Saksamaa kristlikke juuri et mitte oma toetajaid võõristada. Saksa ajaloo vilunud teadlane Weikart märgib, et pragmaatilisus on aastaid iseloomustanud paljude sakslaste lähenemist kristlusele ja isegi tänapäeval pole haruldane, et sakslased, kes on juba ammu maha jätnud usu transtsendentsesse maailma, maksavad endiselt oma laste kindlustamiseks kirikumaksu. koha s mainekas katoliku koolis s.\nWeikart teeb aga selgeks, et Hitleri kristlusmeelsed avaldused olid tema kirikusse minevatele valijatele huulte teenimine. Kuigi Hitler sündis ja kasvas üles ajalooliselt katoliiklikus Austrias, kaotas ta juba varakult usu kirikusse. Weikart kirjutab, et noor Adolf oli mässumeelne õpilane, kes tülitses sageli oma keskkooli usuõpetajaga ja mõnitas klassis sageli kristlust. Weikarti suurepärane saksa keele oskus on ekraanil, kui ta seda märgib Mein Kampf ja eraviisilises kirjavahetuses kasutas Hitler seda mõistet sageli Pfaffe , halvustav saksakeelne termin preestri kohta, viidates vaimulikele. Hitleri väljakujunenud antiklerikalism oli ilmne ka pärast tema võimuletulekut, kui Goebbelsi propagandamasin kujutas katoliku preesterlust seksuaalsete pervertide domineerivana (kõrvalmärkusena, kas see taktika kõlab tuttavalt?).\nTegelikult olid Hitleri tegelikud vaated kristlusele nii veidrad, et nad oleksid oma kujutlusvõimega ekstsentrilisuses naljakad, kui mitte asjaolu, et nad olid osa psühhopaadi maailmavaatest, kelle genotsiidipoliitika tappis 11 miljonit tsiviilisikut ja vallandas veriseima sõja ajalugu. Weikart kirjutab, et Hitler, nagu ka tema lemmikfilosoof Nietzsche, ei meeldinud kristlusele, kuid imetles Jeesuse Kristuse kuju. Hitleri arvates oli Jeesus ise roomlane või kreeklane (Hitler uskus, et vanad kreeklased ja roomlased olid Põhjamaade “meistrivõistluste” eelkäijad), kelle tappis salakaval juut s.\nHitleri religioon on ka loetav intellektuaalse ajaloo teos. On üsna kõnekas, et Weikarti jutu järgi, kuigi paljud Saksa sõdurid kandsid Esimese maailmasõja ajal Piibli koopiaid, viis Hitler kaevikutesse viieköitelise Schopenhaueri teoste kogu. Weikart väidab, et kuigi Hitler hoolis evangeeliumidest vähe, mõjutasid teda sügavalt neli saksa mõtlejat: antisemiit Schopenhauer, Kant, Hegel ja eriti Nietzsche. Lisaks aastakümneid kestnud arutelule Hitleri religioossete vaadete üle annab Weikart olulise panuse ka filosoofide ja intellektuaalse ajaloolaste võrdselt vastuolulisse ja lõputusse arutellu Hitleri võlgnevuse üle Nietzsche ees. Weikart väidab veenvalt, et kui Hi tler kasutas kahtlemata Nietzsche filosoofiat valikuliselt, siis Kolmas Reich viis filosoofi maailmavaate teatud aspektid nende loogilise järelduseni. See kehtib eriti Hitleri eutanaasiaprogrammi puhul, kuna esimesed natsismiohvrid olid vaimselt haiged või eakad sakslased või puudega inimesed jälitavad selgelt Nietzsche tõrjumist nõrkade ja kannatanute suhtes. Vahepeal iseloomustas natside propaganda juute, mustlasi, slaavlasi, mustanahalisi jt Untermenschen- "alaminimesed" - oli ilmne viide Nietzsche supermeeste kontseptsioonile Übermensch .\nHitleri religioon sisaldab Weikarti raamatust lühiülevaadet natsi -Saksamaa kristlike kirikute tagakiusamisest, on selge, et katoliku kirikut sihiti rohkem kui luterlasi. Saksamaal võimule tulles likvideerisid natsid katoliku Keskerakonna (kuigi Weikart seda ei maini, väärib märkimist, et tulevase paavsti Benedictus XVI onu Georg Ratzinger oli Keskerakonna parlamendisaadik) ja saatis katoliiklikud noored laiali. organisatsioonid, ajalehed ja kodanikuühendused. Weikart mainib lühidalt tuhandete preestrite internatsiooni Dachau koonduslaagris, kuigi soovitakse, et ta teeks seda üksikasjalikumalt. Lugu enam kui 2000 preestri vangistamisest üle Euroopa vanimas natside koonduslaagris tuleb paremini teada saada, kuna see kujutab graafiliselt Hitleri põlgust kristluse vastu.\nWeikart toob olulise vaatenurga ka arutelule traditsioonilise kristliku judaismivastase ja natsi-Saksamaa antisemitismi vaheliste suhete üle. Weikart ei suhkruta midagi ja märgib õigesti, et kristlikel kirikutel oli juutide ja judaismi suhtes pikka põlgust (kuigi tuleb mainida, et paralleel selle traditsiooniga oli juutidele ka kristlikuks toeks sajandeid enne Vatikani II kirikukogu): Näiteks hukkasid keskajal paljud paavstid, kes algasid 1247. aastal Innocentius IV-ga, hukka vere laimumüüdi, mis tõi sageli kaasa antisemiitliku vägivalla kogu Euroopas). Siiski demonstreerib ta hiilgavalt, kuidas kristlik judaismivastus erines natside antisemitismist.\nWeikart märgib, et esimene neist oli seotud teoloogiliste küsimustega. Ta märgib, et kristlikud kirikud ei kohtlenud juutidesse pöördunud kristlasi teisiti kui teisi kristlasi.\nLisaks kirjutab Weikart, et kuigi kristlikud kirikud põlgasid sajandeid judaismi, siis kuulutasid nad samal ajal armastust ligimese vastu, olenemata tema päritolust. Nagu ütleb Paulus Galaatlastele 3:28: „Ei ole juuti ega kreeklast, ei ole orja ega vaba inimest, ei ole mehi ega naisi, sest te kõik olete üks Kristuses Jeesuses. "Hitleri antisemitismis polnud aga religiooniga mingit pistmist ja see oli seotud ainult rassiga. Tegelikult vihkas Hitler kristlikke kirikuid, kuna nad keeldusid pärast ristimist juute sellisena nägemast. Hitleri jaoks oli juut juut, olenemata tema liikmelisusest. Weikarti raamat oleks täiustatud, kui ta sisaldaks ülevaadet kristlike kirikute erinevatest reageeringutest - nii Saksamaal kui ka sõja ajal okupeeritud riikides - Kolmanda Reichi tagakiusamisele ja hiljem juutide tapmisele.\nMida Hitler siis uskus? Weikart kirjutab veenvalt, et kuigi puuduvad tõendid selle kohta, et ta oleks seda terminit enda suhtes selgesõnaliselt rakendanud, oli Adolf Hitler panteist. Hitler armastas looduses aega veeta ning rääkis sageli loodusest ja Jumalast vaheldumisi. Hitler uskus, et maailm on looduse poolt tahetud ja tellitud, mis andis jumalikke omadusi. Hitleri maailmavaade oli aga lähemal materialistlikule aukartusele universumi korrasoleku pärast kui müstilisele panteismile. Kuigi Hitler nägi loodust kui Jumalat, jättis tema maailmavaade üleloomulikule vähe ruumi. Näiteks ei uskunud Hitler teispoolsusesse nii, nagu enamik inimesi seda mõistet mõistab. Pigem oli tema arusaam teispoolsusest, et kollektiivne mälestus rahva suurusest antakse ajaloos edasi. Weikart märgib, et kuigi kõik nimisõnad on saksa keeles suure algustähega, on ingliskeelsed tõlked Mein Kampf - sealhulgas see, mille arve on natside ametlik tõlge — järjekindlalt tõlkida Natur kui "loodus" ja suure algustähega "N." Weikarti arvates tuletas Hitler oma antisemitismi osaliselt Saksa bioloogi Ernst Haeckeli rassistlikust, pseudobioloogilisest sotsiaaldarvinismist.\nÜllatav on aga see, et Weikart ei maini üldse Hitleri taimetoitlust. Nii nagu SS tappis miljoneid koonduslaagrites või massitulistamistega, kostitas Hitler oma õhtusöögikülalisi sageli iiveldavate, vistseraalsete kirjeldustega lihatöökodades ja lihakombinaatides toimuvast.\nKõigi selle oluliste panuste eest intellektuaalsesse ajalukku, Hitleri religioon tal on paar puudust, mida tuleb märkida. Näiteks kirjutab Weikart valesti, et Hitleri arusaam Volk "Võib isegi tähendada kõiki neid, kellel on põhjamaised rassilised omadused, isegi kui nad on etniliselt taanlased või hollandlased või norralased või poolakad." See viga on üsna silmatorkav. Kui taanlased, hollandlased ja norralased on kahtlemata germaani rahvad, siis slaavi poolakad seda kindlasti ei ole. Natside ideoloogias pidi Poola ja Nõukogude Liit ületama ja muutma Lebensraum või elutuba saksa kolonistidele. Poolakad hävitati või muudeti orjatöötajateks “meistrivõistlusteks”. See viga on silmatorkav, sest hiljem märgib Weikart ise raamatus Poola katoliku kiriku äärmiselt jõhkrat tagakiusamist natsi -Saksamaa käes. Poola riikliku mälestuse instituudi hinnangul mõrvas natsi-Saksamaa vähemalt 2,5 miljonit mittejuudi poolakat. Juutide järel olid etnilised poolakad Hitleri ohvrite suuruselt teine rühm.\nWeikart märgib oma raamatu sissejuhatuses, et kui ta (üllatavalt edukalt, ma võin lisada) 2010. aasta palverännakul Ühendkuningriiki, kiitis paavst Benedictus XVI Briti rahvast, et ta on julgelt võidelnud natsi -Saksamaa, maailma kõige lärmakama ateisti Richard Dawkinsi vastu, kirjutas, et endise Hitler -noorte liikmena oleks Benedictus pidanud ema hoidma. Probleem pole selles, et see on vale, vaid selles, et Weikart jätab selle kommentaarita. See on katoliku kiriku suur avalike suhete fiasko, et „Hitler -noorte Ratzingeri” kuvand on püsinud, mitte aga kangelaslikust mehest, kes riskis oma eluga, hüljates natsismi. Tõepoolest, tulevane paavst oli Hitler Noorte liige. Siiski pole laialt teada, et kõik saksa noored oleksid organisatsiooni kohustuslikud liikmed ja noor Joseph Ratzinger deserteeruks sellest. See oli julge trots, sest kui ta tabataks, oleks ta tõenäoliselt maha lastud ja maailma ei õnnistaks kunagi Benedictus XVI pontifikaat. (Kõnekas on see, et peavoolumeedia suhtus saksa romaanikirjaniku Günter Grassi - suure kirjaniku, kuid vigase mehe - suhtes palju leebemalt, kui 2006. aastal, pärast kuue aastakümne pikkust kaasmaalaste kutsumist oma natside minevikuga arvestama, avaldas ta 2006. aastal Waffen -SS vabatahtlik liige noorukina.)\nSellest hoolimata, Hitleri religioon on märkimisväärse tähtsusega teos. Võib loota, et see lõpetab vaidluse Hitleri religiooni üle lõplikult. Pärast selle avaldamist ei saa intellektuaalselt aus ateist enam ekslikult väita, et Hitler oli kristlane, samas kui intellektuaalselt aus kristlane, kes hoolib täpsusest, peab andma nüansirikkama vastuse kui „Hitler ei uskunud Jumalasse. "Ta tegi seda, kuid Hitleri Jumal erineb suuresti kristluse Jumalast.\nHitler ’s Religion: Keerutatud uskumused, mis juhtisid Kolmanda Reichi\nRegnery ajalugu, 2016\nKõva köide, 352 lehekülge\nKui hindate uudiseid ja vaateid, mida pakub katoliku maailma aruanne, kaaluge meie jõupingutuste toetamiseks annetamist. Teie panus aitab meil jätkuvalt CWR -i kõigile tellijatele kogu maailmas tasuta kättesaadavaks teha. Tänan teid suuremeelsuse eest!\nCWR -ile annetamise kohta lisateabe saamiseks klõpsake siin. Meie uudiskirja tellimiseks klõpsake siin.\nJumal ja Winston Churchill\nTühistamiskultuuri ärkveldatud jõugud on tulnud Winston Churchilli jaoks nii siin Ameerika Ühendriikides kui ka kodumaal, kus meest peeti pikka aega kangelaseks, kes ei teinud midagi lühikest […]\nKas see 18. sajandi preester oli Vietnami Mooses?\nGeorge E. Dutton jutustab oma raamatus „Vietnami mooses: Philiphe Binh ja varauusaegse katoliikluse geograafiad” saaga isa Philiphe Binhi katsetest esitada Portugali kuningale uue piiskopi avaldus […].\nKõige paremini hoitud kirjanduslik saladus 2020\nCharis imede maailmas on aasta romaan - ja tõenäoliselt pole te sellest kunagi kuulnud. Või kui olete, siis pole te seda veel lugenud. Igal aastal sada tuhat […]\nAdolf oli oma koguduse koori liige ja püüdis preesterluse poole biograaf William Shireri järgi [Kolmanda Reichi tõus ja langus]. See hetk möödus kiiresti ja ta vaimustus Richard Wagnerist ja saksa kangelasmütoloogiast. Wagneri muusika saatis teda nägemustega põhjamaisest kangelaslikkusest, võidust jumalate toetatud kurjuse vastu. Shirer nimetaks seda verehimuks kõige teutooni kummardamise mõttes. Selleks ajaks, kui ta oma võimule tõusmist alustas, hõlmas tema usk usku puhta verega aarialase alistamatusse paremusse. Ta ütles, et kui soovite Saksamaast aru saada, kuulake Wagnerit. Himmler toetas Hitleri saksa mütoloogilisi fantaasiaid, mis edendasid põhjamaist pseudomüstikat. SS-okultismi keskus asus Wewelsburgis, renessansiajastu lossis, mis asub Wewelsburgi külas [tänapäeval kasutatakse seda sümbolina odinismis ja neonatsismis ning okultismis]. Hitler sai Lanz von Liebenfelsilt ka okultistlikke juhtnööre ja tal oli kalduvus prohvetlike märkide järele tähtedes. Tema religiooni võib kirjeldada kui okultistlikku Põhjamaade mütoloogiat. Kristluse vastane, antikristlane saatanlikult inspireeritud okultism. Pr Leon Christiani raamatu „Tõendid Saatanast kaasaegses maailmas” autor uskus, et Hitleri ajal valitsenud saksa rahvas oli suuresti [tahtmatult] Saatanast kinnisideeks.\nAdolfi kohta on vastuolulisi lugusid. See viimane ülevaade tema usuvastasest suhtumisest klassis, tema seminarisse astumisest ja olen ka lugenud, et ta arreteeriti Austrias meeste prostitutsiooni tõttu. Kuni lõpliku eluloo kirjutamiseni jätkame temaga lepitamata lugude lugemist.\nMa ei saanud kunagi aru, miks Hitler vihkas juute nii palju ega miks minu saksa/iiri perekonnas on mingisugune sarnasus antisemitismiga. Tädi meenutas, et Hitleri poolt tapetud kristlasi oli rohkem kui juute. Mäletan, et nägin ainult juute, kes piilusid karjavagunite küljelattide vahelt ja viisid nad surmalaagritesse. Hitleri võis kahe mainitud kõrval olla nii palju truudust. Kes võiks sel hetkel hoolida?\nLaisk katoliiklusvastane: “ Hitler, Goerring, Himmler ja Goebbels olid kõik katoliiklased! ”\nLaisk antisemiit: “ Trotsky, Kamenev, Zinoviev ja Jegoda olid kõik juudid! ”\nIdioodid ei küsi, millised katoliiklased ja juudid nad olid? Kui sageli käisid Hitler, Goerring, Himmler ja Goebbels missal ja said sakramente? Kui nad olid praktikas katoliiklased, siis miks nad taga kiusasid jõhkralt oma kirikut, mõrvasid palju preestreid ja nunnasid ning mõistsid kibedalt oma usku?\nKui sageli käisid Trotski jt templiteenistustel? Mis liiki “juudid ja#8221 need olid? Nad ei olnud rohkem juudid ja#8221 kui Stalin ja vene õigeusklikud või grusiinid. Need nn juudi bolševikud kiusasid taga ja hukkasid ka judaismi ning midagi, mida antisemiidid ja vasakpoolsed on sageli ignoreerinud.\nKatoliiklik identiteet kuulub katoliiklastele ja juudi identiteet juutidele - midagi enamat kui näiteks vabariiklaste jaoks. Katoliiklased usuvad, et ristimine jätab hinge märgi, mida ükski tegevus või tegevusetus, olgu see tahtlik ja patune, ei saa kustutada, nagu Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi laste puhul, keegi ei saa valida, millisesse perekonda ta sünnib. Ananias ja Sapphira olid kristlased, kuigi mitte väga head kristlased Korah ja Jeroboam olid juudid, kuigi mitte väga head juudid.\nEsitage sama küsimus katoliku kardinalide ja preestrite kohta, kes on tunnistatud süüdi laste ja nunnade ahistamises. Kui palju kvaliteeti oli nende katoliiklikus usus?\nHitler oli parim.\nTa ei olnud pühendunud katoliiklane. Ta oli küüniline neodarvinistlik ateist, kes keelas kristluse pärast seda, kui kasutas kaasaegset tehnoloogiat tuhandete katoliku preestrite ja luterliku kiriku pea tõhusaks tapmiseks.\nEsimene tsitaat piitsutamise kohta võeti Mien Kampfi, Hitleri ja#039 propoganda katsest võrgutada nominaalselt kristlik riik natsismile. See oli kirjutatud ajal, mil inimesed nälgisid Saksamaa tänavatel ja otsisid oma meeleheidet ja viha.\nTeine tsitaat Engelile ei öeldud kunagi. Engel võttis Engeli arvatavatest päevikutest ja tunnistas hiljem, et tema raamat oli pettus.\nNatsid said alguse Thule ühiskonnana, ateistide, uuspaganate ja satanistide kogumina.\nSatanism oli SS -kultuuris väga silmapaistev. Liitlased kaalusid pärast sõda natside kohtu alla andmist kristliku tagakiusamise eest, kuid otsustasid, et see dubleerib nende jõupingutusi, kuna neil oli juba holokausti eest süüdistusi. Saksamaa ei naasnud täielikult usu juurde.\nMa ei tea, miks te kirjutaksite sõjad religioosseks tapmiseks. Sõjad on alati seotud jõukude, hõimude või kultuuride vahel peetavate ressursside, maa, vee, naftaga jne.\nTheists hold up Communism and Nazism, along with the regime of the Cambodian tyrant Pol Pot, as evidence of murderous “atheist” tyrannies that have caused the deaths of tens of millions. While it may be true that Communism portrayed itself as “godless,” it did not wage war in the name of atheism, nor were its founders and leaders raised as atheists. They were, in fact, preponderantly Jewish and Christian. Kommunistlik manifest writer Karl Marx was born a Jew, the grandson of two rabbis, and was converted to Christianity at age 6. Leon Trotsky, whose real name was Lev Bronstein, was born and raised a Jew but later declared himself “an internationalist.”\nThroughout his life, Hitler invoked God and “the Lord,” demonstrating his religioosne, not atheistic, nature. Pol Pot was raised a Buddhist and Catholic. In this regard, Dr. Ian Harris, a Reader in Religious Studies at the University College of St. Martin, relates: “In one of his early writings Pol Pot wrote approvingly that the ‘democratic regime will bring back the Buddhist moralism because our great leader Buddha was the first to have taught [democracy].'” Although in comparison to the Abrahamic religions its history is far less violent, Buddhism has not been entirely devoid of atrocity in its spread and practice.\nIn America we’re talking thirty-five people. In Europe over 300 years, we’re talking about 300,000. Not millions. The sources here are World Book Encyclopedia ja Encyclopedia Americana. You can also read in Newsweek, August 31, 1992. I was accused of being a liar last week. I’m trying to give you the facts from reputable sources that show that the accusations from last week aren’t accurate.\nA blight on Christianity? Certainty. Something wrong? Dismally wrong. A tragedy? Muidugi. Millions and millions of people killed? No. The numbers are tragic, but pale in comparison to the statistics of what non-religion criminals have committed.\nHitler järgis oma isa religioosset teed otse kurjakuulutuseks. Ta vihkas judaismi, mõrvates rõõmsalt 6 miljonit juuti. Kuid ta jälestas ka kristlust.\n"Hitleri silmis oli kristlus religioon, mis sobib ainult orjadele," kirjutas Alan Bullock "Hitler, A Study in Tyranny". "Ta õpetas, et selle õpetus oli mäss loodusliku valimisseaduse vastu võimekamate võitlusega."\nCopyright 2022 \_ Hitleri religioon või ateism...


3 tasuta lahendusi varundada Telefoniraamatu kergesti\nTelefoniraamat on üks peamisi põhjusi, miks me kõik saime telefoni. See on üks tähtsamaid asju, telefoni, kuna see sisaldab kontakte. Telefonitoru salvestatud kontakte saate kaovad need kustutama või kaotanud telefoni. Varundamine telefoniraamatut võib olla väga kasulik. Just nagu iga muu backup, saab kergesti pääsete kontaktidele pärast kaotada neid. Telefoniraamatu backup varem ülesanne, kuid nüüd, on erinevaid viise varundada telefoniraamatut. Kergesti üles oma e-posti telefoniraamat-kasutada app varundamiseks kontaktid SD kaart, Dropbox, Google drive jne.\n1. super varundus\nSuper Backup (https://play.google.com/store/apps/details?id=com.idea.backup.smscontacts) app on üks parimaid apps backup telefoniraamatut. See on väidetavalt kiireim varundustööriist Android. Just nagu enamik varundusriistu, samuti toetab teisi nagu SMS, kalendri jne andmete varundamine. See on nii vaba ja makstud versioonidele tasulise versiooni, andes rohkem funktsioone kui tasuta versioon.\nBackup kontaktid, apps, sõnumite, kõne palke, järjehoidjad SD kaart, Gmail või Google Drive jne.\nSaate ajastada automaatse varukoopia ja see laaditakse automaatselt Gmail või Google Drive.\nAsemel varundamine kõik korraga, saate valida SMS vestlus või kontaktid, mida soovite varundada.\nMidagi varundasite kus iganes te soovite taastada ja kui sa tahad seda.\nApp kuvab reklaame kasutajatele ja kasutajate vaja minna üle Pro reklaamid vabaneda.\nCM Backup (https://play.google.com/store/apps/details?id=com.ijinshan.kbackup) on Telefoniraamatu backup app, mis pakub 5 GB cloud ruumi tasuta. Kasutajaid saate varundada oma andmeid oma serverisse ja omavad sellele juurdepääsu iganes nad soovivad. Kuna 5GB on liiga palju lihtsalt Telefoniraamatu backup, ta toetab SMS, fotosid ja muud varukoopiaid telefonist.\nVarundamine kõik koos kontaktide, sealhulgas sünnipäevad, avatare jne.\nVäga kiire varundamine ja taaste kiirus.\nToetab turvaline andmete edastamiseks ja hoidmiseks Amazon S3 serverid.\nCM varundus toetab automaatse varukoopia iga päev.\nVarundatud andmed saab vaadata online veebis.\nSee võtab vaid ühe kraani varundada iga andmeid seadmes.\nSee ei Taasta kõik varundatud.\n3. MC varundus\nMC Backup (https://play.google.com/store/apps/details?id=com.globile.mycontactbackup) on üks lihtsamaid viise, kuidas varundada ja taastada telefoniraamatut. See ei nõua arvuti või sünkroonimise tööd. Varukoopia salvestatakse VCF formaadis ja te saate edastada varukoopia oma e-posti lihtne juurdepääs hiljem.\nMCBackup ei ole vaja varundada oma kontaktide ühegi serveriga sünkroonida. Saate varundada oma kontaktid ja siis emaili varufaili endale edaspidiseks kasutamiseks.\nIga kord, kui soovite taastada oma kontaktid, pole vaja seda teha, lihtsalt download varufaili ja kontaktidesse importida mis tahes app.\nSinu privaatsus on tagatud MCBackup. Teie aadressiraamat on turvalise ja kontaktide ei pääse juurde.\nBackup sõiduplaani võimaldab teil backup sõbralisti, nädala või kuu.\nSaate hõlpsasti kopeerida backup telefonist arvutisse ilma kasutades mis tahes app.\nNr duplicate eemaldaja.\nParim vahend varundada ja hallata telefoniraamatut on Wondershare MobileGo . Wondershare MobileGo on väga võimalik vahend, mis võimaldab teil hallata ja kontrollida kõike sinu telefon mugavalt ühes kohas. Ta toetab iOS ja Android seadmeid. Varundamise, taastamise ja juhtimise oma telefoniraamatust on alati olnud lihtne Wondershare MobileGo erinevalt teistest tarkvara.\nWondershare MobileGo funktsioonid\nSee on võimas vahend, mis muudab lihtsaks laadida, import, eksport ja hallata teie fotod, videod, muusika jne, ühes kohas lihtsalt push nupp.\nOptimeerida ja juhtida oma mobiiltelefoni lihtsalt koos Wondershare MobileGo. Eemalda duplikaadid, hallata oma Apps ja backup ja taastada telefoni kergesti.\nTaastada kaotatud failid ja juurdepääsu peidetud ja root faile telefoni Wondershare MobileGo.\nKäivitage oma apps, mängida mänge, saata ja vastu võtta SMS arvutist telefoni ilma piiranguteta Wondershare MobileGo asemel.\nPeegel teie seadmest arvutisse.\n3,812,255 inimesed on alla\nKontaktide importimine koos Wondershare MobileGo\nWondershare MobileGo, saate kergesti importida ja eksportida oma kontakte. Saate redigeerida, Ühenda duplikaatkontaktid ja isegi kontaktide kustutamiseks.\nHallata oma Android kontakte Wondershare MobileGo, avan Wondershare MobileGo app arvutis ja Android telefoni ühendada USB kaabel või WiFi kaudu.\nKlõpsake menüü Kontaktid jaotises näidata kontaktide haldamise aken akna vasakus servas.\nKlõpsake nuppu Import kontaktide haldamise aknas. Saate 5 valikud: vCard, Outlook Express, Windows Mail, Windowsi aadressiraamatus ja Outlookist.\nValige soovitud suvand. Pop-up aknas valige kontakti konto, mis võib olla SIM-kaarti, telefoni või Gmail, Facebook, Twitter ja muud kontod.\nTe saate ka Logi sisse Gmail, Facebook ja teistelt kontodelt kontaktide importimiseks sealt, kui teil on mistahes sinna salvestatud kontaktid.\nWondershare MobileGo kontakte eksportida\nKlõpsake ekspordi, kontaktide haldamise aknas. Vali kõik või valige Kontaktid, mida soovite eksportida. Klõpsake nuppu ekspordi ekspordi kontaktid arvutisse.\nRippmenüüst, näed 6 valikud: vCard Outlook Expressi Windows Live Maili, et Windowsi aadressiraamatu Outlook 2003/2007/2010/2013 ja CSV faili.\nValige soovitud suvand ja protsess algab. Kui see on valmis, klõpsake nuppu OK.\nLihtsalt logige sisse vastavalt vajadusele saate kontakti eksportida ka Gmail, Facebook ja muud sellised kontod oma telefonis või arvutis.\n> Ressursi > Top nimekiri > 3 tasuta lahendusi varundada Telefoniraamatu kergesti


Kriitiliselt vihatud filmid, mis on tegelikult ägedad - Filmid | Juuli 2021\nKriitiliselt vihatud filmid, mis on tegelikult ägedad\nKõrval Nolan Moore/27. september 2017 13:08 EDT/Uuendatud: 5. detsember 2019 9:06 EDT\nFilmikriitikud on toredad. Kuid ükskõik kui kinos nad ka poleks, on nad ikkagi lihtsalt inimesed - ja nii sageli võivad nad filmi valesti tõlgendada, kirjutada mädanenud arvustust ja pannitseda midagi, mis on tegelikult omamoodi uskumatu. Mõnikord tuleb ette ambitsioonikas film, mis suudab tõmmata peaaegu iga planeedi kriitiku vaimu. Need kahetsusväärsed filmid on löödud vihmaveerennidesse ja publik on suuresti unustanud, mis on häbi, sest nad on salaja hämmastavad. Muidugi on kõigil oma arvamus ja tänu koduvaatajatele kättesaadavale üha rikkalikumale voogesitusvõimaluste hulgale pole paljud filmid ainult ühe hiireklõpsu kaugusel - nii et isegi kui film jäi oma piletikassa hiilguses maha, ei hoia meid miski alates selle hindamisest nüüd. Seega ignoreerime täna vihkajaid ja vaatame valesti röstitud filme. Stoner-romanssidest mütoloogiliste seiklusteni, siin on mõned kriitiliselt vihatud filmid, mis on tegelikult fantastilised.\nNäib, et kõik vihkavad Konks. Seda peetakse laialdaselt üheks Steven Spielberghalvimad filmid ja isegi režissööril endal on halvustas filmi. Filmikriitikud on selle Peter Paani loo peitnud ülespuhutud, räpase ja rõvedana, kuid võib-olla sellepärast, et nad on kõik üles kasvanud ja unustanud, mis tunne on kujutlusvõimel.\nKui elasite 90ndatel, siis ilmselt teate, et lugu keerleb täiskasvanuna Peter Pani (Robin Williams) ümber. Ta on muutnud oma nime, loonud perekonna, saanud advokaadiks ja unustanud seiklused Neverlandis. Kuid kui tema lapsed röövib kurikuulus kapten Hook (Dustin Hoffman), on Peter sunnitud lendama, võitlema ja varesima, kui ta kunagi tahab oma lapsi uuesti näha.\nAntud, Konks pole kaugeltki üks Spielbergi paremaid, kuid lapsepõlve käsitleva filmi jaoks käsitleb see mõnda üllatavalt küpset teemat, nagu näiteks korvamatu armastus, vanemaks saamine ja surma vältimatus. See on film ebafunktsionaalsetest peredest ja hüljatud lastest ning selle autor on Evan Saathoff Sünd.Filmid.Surm., Konks oli Spielbergi jaoks väga isiklik film, reaktsioon tema kartusele, et tema suur töökoormus röövib ta lastega aja ...\nLisaks pinna taga toimuvale sügavale kraamile, Konks on puhas Spielbergi meelelahutus. Komplektid - mis on ilmselgelt komplektid - on suurejoonelised, kaunid ja eluga võrratult suuremad, mis sobib loo jaoks, mis oli algul lavalavastus. Ja kuigi paljud kriitikud kuhjusid Julia Robertsist Tinkerbelli, ei saa te eitada, et Bob Hoskins, Maggie Smith ja Dustin Hoffman on oma osades absoluutselt ideaalsed. Lisaks on John Williamsi skoor puhas maagia ja see on alati maiuspala, kui tahate tagasi minna ja koos suurepäraste inimestega veeta Robin Williams.\nVälismaalane 3 (1992)\nKui palgati esmakordne režissöör David Fincher Tulnukas 3, oli film juba suuresti ajakavast maha jäänud, valmis stsenaariumi polnud ja stuudio oli projekti jaoks kaotanud mitu miljonit dollarit. Mis veelgi hullem, Fincrit takistasid Foxi mikrokorraldustootjad tõsiselt ja kui film umbes kolm tundi kestis, sundis stuudio teda lõikama umbes 30 minutit materjali.\nSelle tulemusel loobus režissöör filmist, kuid ta polnud ainus, kes vihkas Tulnukas 3. Fännid on endiselt raevunud Hicksi ja Newti surma ning enamiku kriitikute pärast nats filmi, öeldes, et see oli stiil sisuliselt. Tänapäeval peetakse seda sageli filmiks, mis saatis frantsiis taipspinni, kuid kuigi see on tõsi, see Tulnukas 3 paneb palju rõhku atmosfäärile, just see teebki sellest Fincheri korruselise karjääri ühe põnevaima filmi.\nSeadke raju tühermaale, mis karjub Hull Max, see kolmas osamakse on tume, rõve ja kaunilt viljatu, kinematograafiline õudusunenägu, mis - nagu juhtis tähelepanu filmikriitik Scout Tafoya- kutsub esile maalikunstnike nagu Hieronymus Bosch ja Pieter Bruegel teoseid. Selle peale on Fincheri film nii nihilistlik, et teeb selle teoks Tõeline detektiiv välja nägema Pargid ja vaba aeg. Ja nagu Scott Wampler Sünd.Filmid.Surm. märgib, et see nukker toon on rohkem kooskõlas Ridley Scotti originaaliga kui James Cameroni järg.\nLisaks on siin oma mängu tipus Sigourney Weaver, kes mängib küünilisemat Ripleyt, kes tuleb vapralt kokku oma vältimatu saatusega. Tõsi, Dragon Xenomorph näeb aeg-ajalt pisut jama välja. Ja jah, sunniviisilised muudatused eemaldavad kogu loo (muidugi saate vaadata ka Assamblee lõigatud et tunnetada Fincheri algset visiooni), kuid vaatamata puudustele Tulnukas 3 on kriminaalsete munkade ja tuliste põrgumaastike visuaalselt geniaalne maailm, film, mis oleks võinud olla maamärkide seriaali jaoks ideaalne lõpp.\nRežissöör Tarsem Singh Rakk pole kõigile mõeldud film. Tegelikult polnud see enamiku kriitikute jaoks film, kui see 2000. aastal teatritesse jõudis Mädanenud tomatid, filmi 'õõnestab nõrk ja madal süžee, mis ei paku midagi uut'. Tõsi, võite öelda Rakk laenab filmidest nagu Voonakeste vaikimine-aga inimene, see on see, kui laenata panachega.\nTervitas Roger Ebert- üks vähestest kriitikutest, kellele see tegelikult meeldis - kui 'üks parimaid filme aastas' Rakk jutustab loo lastepsühholoogist Catherine Deane'ist (Jennifer Lopez), kes kasutab koomilise poisi alateadvusse sisenemiseks mõnda muljetavaldavat tehnikat, lootes teda tagasi pärismaailma tuua. Tänu oma ainulaadsetele oskustele on FBI agent (Vince Vaughn) palunud tal uurida teadvuseta sarimõrvari nimega Carl Stargher (Vincent D'Onofrio).\nEnne krampide käes kannatanud vangistas Stargher tüdruku veidrasse surma lõksu ja nüüd on tal elada jäänud vaid tunde. Deane'i ülesandeks on leida tema asukoht, kuid seda on lihtsam öelda kui teha. Stargheri alateadvus on tema ohvreid meenutavate piinamisvahendite, sarviliste koletiste ja elavate nukkude õudusunenägu. See on S&M-i palavikuunistus, kus surnukehasid veristatakse, hobuseid lõigatakse klaasiklaasidega ja meestel tõmmatakse sool soolestikust aeglaselt välja.\nJah, Rakk on täiesti taunitud, kuid seda on nii uhke vaadata. Nagu juhtis tähelepanu Andre Dumas Õuduste kokkuvõte, On Stargheri alateadvus kohutav austusavaldus kunstnikele nagu Damien Hirst, Odd Nerdrum ja H. R. Giger. Ja kui olete kostüümides, siis on teil tegemist groteskse maiuspalaga, sest disainer Eiko Ishioka on loonud maailma lihaselistest punastest ülikondadest, deemonlikest lillastest tiibadest, massiivsetest kuldkroonidest ja sadistlikest sci-fi-maskidest. Veel parem, kui komplektid on praktiline, etendused on ühel meelel ja tulemus on midagi suurt, verist ja pööraselt ilusat.\nKüünte hammustajate osas on William Friedkin üks parimaid selles äris. Lõppude lõpuks on ta see mees, kes tegi Prantsuse ühendus ja Vaimude väljaajajaja sisse Jahti, annab ta meile läbi aegade jälitusfilmi, mille hiilinud Tommy Lee Jones jälgis Oregoni metsas psühhootilist Benicio Del Torot. Muidugi, filmil on üürike 29-protsendiline kinnitusreiting mädanenud tomatite peal, aga tulge nüüd. Jones ja Del Toro satuvad noavõitlusesse. Mida veel peate teadma?\nKrundi osas järgneb lugu väsinud jälitajale nimega L.T. Bonham (Jones). Ta õpetas varem Erioperatsioonide sõdureid tapma, kuid kahjuks oli tema väljaõpe pisut liiga hea. Nähes välismaal mõnda päris jubedat asja, on tema vana õpilane Aaron Hallam (Del Toro) meelt kaotanud ja veedab nüüd aega hirvejahtijate valimisel. Nii tuuakse Bonham sisse, et ta annaks oma õpilasele ühe viimase tunni. Ja kas me mainisime, et Tommy Lee Jones ja Benicio Del Toro satuvad noavõitlusesse?\nVeterannäitleja on hämmastav kui väsinud ellujääja, mees, kes teab, mida ta tegema peab, kuid see ei tähenda, et tal oleks sellest rõõmu tunda. Mis puutub Del Torosse, siis on ta ühtaegu hirmutav ja osavõtlik inimesena, keda on nähtud ja verd valatud. Friedkin jälgib neid kahte asjatundlikult, kui nad teineteist taga ajavad, ja kui see tuleb viimase showdownini, pole siin ühtegi efektset ninja-käiku. See on valus, jõhker ja teie näos, mis võtab kokku selle alahinnatud põnevusfilmi kogu tunde.\nInimene tulel (2004)\nRežissöör Tony Scott Mees tules on lahe sinine kättemaksulugu, mis plahvatab leeki alati, kui Denzel Washington vihastab. Kahekordne Oscari-võitja mängib pestud alkoholijoobes ihukaitsjat nimega Creasey, kes saab lunastamise korral võtte, kui ta palgatakse Mehhikos elava üheksa-aastase tüdruku Pita (Dakota Fanning) kaitseks. Neil kahel kujuneb vaieldamatult võluv side, kuid Creasey õnn nakatub, kui gangsterid Pita lunarahaks röövivad.\nSiis muutub Creasey ülimaks badassiks. Tõsi, kõik selles filmis - alates Christopher Walkenist kuni Mickey Rourke'ini - on fantastiliselt fantastilised, kuid tegelikult räägib see film Denzelist. Tema tegelane on aastate jooksul liiga palju kannatanud, tundnud liiga palju valu ja nüüd on ta valmis maalima kättemaksu meistriteose.\nPäris paljud kriitikud tunnevad, et filmi viimane pool on liiga kole ja vägivaldne, aga see on film isadest ja tütardest ning milline endast lugupidav isa ei lõikaks kuttil näppu, kui see tähendaks oma lapsele õigluse saamist? Kui te pole näinud Mees tules, lihtsalt ignoreerige mädanenud ülevaateid. Kättemaks võib olla roog, mida serveeritakse kõige paremini külmana, kuid see on praegu kõige paremini vaadatud film.\nHollywood teeb tänapäeval harva sirgjoonelisi seiklusfilme, nii et see on häbi Rahvuslik aare olid kriitikud laiali raiunud. Seda Jerry Bruckheimeri liigest kirjeldati kui 'varandust raisatud', 'palju kõhnat' ja 'rääsunud kinojuustu', kuid see on rohkem kui natuke karm. Vaatamata mõnele puudusele Rahvuslik aare on elav popkornilavastus, mis on võrdsetes osades Indiana Jones, Ookeani üksteistja Hamilton (muidugi ilma laulmiseta).\nFilm jälgib ajaloost ajaloolast Benjamin Franklin Gatesit (Cage), kes otsib kadunud aardeid. Maakera otsimise käigus saab ta teada, et iseseisvusdeklaratsiooni taga on peidetud aardekaart. Kahjuks otsustab kolleeg aardekütt Ian Howe (Sean Bean) deklaratsiooni varastada, sundides Benit ja tema kaasvõitlejat Rileyt (Justin Bartha) tungima Rahvusarhiivi ja saama dokumendist käed. Käes oleva deklaratsiooniga astub Ben üles Ameerika asutajate komistamiskohtadele, lahendab mõistatusi ja annab endast parima, et kuulide paisumist vältida.\nTõsi, Nicolas Cage on juhtpositsioonil valesti ja keegi oleks pidanud aru saama, et seal oli 56 allkirjastajat iseseisvusdeklaratsiooni (mitte 55), kuid Rahvuslik aare tõesti paistab, kui meie kangelased nummerdavad koode ja üritavad vihjeid kokku panna. 'Nutikust saab ülehinnata,' kirjutas Stephen Hunter The Washington Post, 'kuid seda saab ka alahinnata, ja mis kõige parem Rahvuslik aare on see, kui tark see on. ' Seal on nähtamatu tint, varjatud šifrid ja prillid, mille leiutas Benjamin Franklin, rääkimata vabamüürlastest ja templirüütlitest. Lisaks on Sean Beanil, Diane Krugeril ja Harvey Keitelil mõnus vaadata, kuna need aitavad ja takistavad Caget tema püüdlustes leida maailma suurim kuldhunnik.\nMillal Constantine ilmus 2005. aastal, sellel oli filmivaatajatega kurat aega. See kaotas raha kohvikus kodumaine piletikassaja kriitikud andsid endast parima filmi teatritest välja pressida, kirjeldades seda kui 'segadust tekitavat', 'piinavalt aeglast' ja 'täielikult väljaspool lunastust'. Muidugi, see on üsna selge, et need kriitikud olid liidris Luciferiga nagu Constantine on üks põrgu film.\nTõsi, sellel pole palju ühist Põrgupõhja- koomiksil, millel see põhineb väga lõdvalt, kuid sellegipoolest on see hämmastavalt lõbus film noir-suitsetava küüniku kohta, kes deemonid deporteerib täiesti omakasupüüdlikel põhjustel. Lapsena üritas ta enesetappu ja nüüd on ta neetud kogu igaviku. Nii et tema plaan on oma taevast välja pressida ja ta saab lõpuks võimaluse oma hinge päästa, kui politseinik (Rachel Weisz) palub tal uurida oma psüühilise õe (ka Rachel Weisz) surma.\nRežissöör Francis Lawrence, Constantine sukeldub meie kangelane maailma, mis on sama fantastiline kui John Wick universum. Mujal maailmas elavad olendid veedavad oma õhtud üleloomulikus klubis, Constantine plahvatab deemonid krutsifiksiga ja seal on kraapiv scrounger, kes saab käed karjuvate kraapide või draakoni hinge järele. Selles veidras filmis saavad kassid juhatada teid allmaailma, püha vett hoitakse viie galloni kannudes ja inglid riietuvad üheksakesi tapja-nööripiibuga ülikondadesse.\nJa ausalt, John Constantine on üks Reevesi parimaid etendusi. Mees mängib mängu Sam Spade ja Neo vahel alates Maatriks, segades asjatundlikult räige huumorimeele, eraldiseisva detektiivi laheda ja antihero-empaatia salajase külje. Siis on Tilda Swinton uskumatult sümpaatne Gabriel ja Peter Stormare kui kõigi aegade kõige õrnem saatan. Kõigi nende vingete omaduste juures on filmi hämmastav, et see tegi nii kehvasti, kuid kõigile kriitikutele, kes seda filmi on vihganud, on Constantine väike sõnum sinu jaoks.\nKuum varras (2007)\nSelles Lonely Islandi lavastuses mängib koomik Andy Samberg Rod Kimblet, kes on wannabe-kaskadöör, kes ei suuda isegi oma mopeedil linnabasseini puhastada. Kuid hoolimata oma pidevatest ebaõnnestumistest, keeldub Rod loobumast oma julgestest unistustest. Paraku lähevad asjad keeruliseks, kui Rodi kasuisa Frank (Ian McShane) vajab raha südameoperatsioonide tasumiseks. Rod soovib meeleheitlikult Frangi elu päästa - nii et ta saab oma austuse võita, lüües ta lõpuks käest-kätte-võitluses -, nii et ta otsustab hüpata üle 15 bussi ja kasutada teenitud raha oma kasuisa elu päästmiseks, et ta saaks pöördu ümber ja peksid ta surma.\nKoos pühendunud sõpruskonnaga - nerdy poolvend Kevin (Jorma Taccone), labane Dave (Bill Hader) ja televiisorit jälitav Rico (Danny McBride) - valmistub Rod oma elu kasuks, üritades samal ajal muljet avaldada oma kenale naaber Denise (Isla Fisher). Mööda teed on seal hämmastav Jalasalv paroodia, rahulik marss, mis laskub anarhiasse, ja võib-olla kinematograafia ajaloo suurim kukkumispunkt. Samuti tagame, et pärast selle filmi vaatamist ei kuule te enam kunagi sama moodi fraasi „lahedad oad” ja kindlasti ei sea te kunagi taco võitlust proovile.\nKuid mis kõige tähtsam - film töötab nii hästi, sest see on nii siiras. Nagu Jacob Knight of Sünd.Filmid.Surm. pane see, Kuum varras sellel on 'absoluutse absurdi ja tõelise soojuse loomulik tasakaal'. See on armas ja kummaliselt liigutav, kujutades Rodit tõelise kangelasena, keda soovite näha õnnestununa, et ta saaks oma võõrastemaja läbi seina torgata. Teisisõnu, hoolimata enamikust kriitikutest filmi lõhkamine kui 'madala mõistusega' ja 'lihtsalt laisk', Kuum varras elab edasi fännide südames, sest sellest loobumiseks on liiga seaduslik.\nEi saa eitada, et Nicolas Cage on teinud ruudukujulise karjääri, kuid ustavaid fänne premeeritakse nii sageli sellise õiguspäraselt suurepärase filmiga nagu Joe, Kohanemine, Halb leitnant... või Teades.\nJah, me ütlesime seda. Ehkki peaaegu iga filmikriitik soovib, et see film hukkub väljasuremise tasemel sündmusel; Teades on tõeliselt põnev ja esitab huvitavaid filosoofilisi küsimusi. Kui see teid ära ei aja, paneb see mõtlema ja see on täpselt see, mida parimad ulmefilmid teevad. Tõsi, me ei ütle, et see on 2001: Kosmose odüsseia, aga me on öeldes, et Roger Ebert - tõesti ainus suur kriitik, kes filmi võitles -ükskord kirjutas, 'Teades on üks parimatest ulmefilmidest, mida ma näinud olen - hirmutav, nõudlik, arukas ja kui see peaks olema, siis üsna vinge. ”\nMaatükk keerleb mõistliku professori nimega John Koestler, kelle poeg (Chandler Canterbury) avastab 50-aastase numbritega kaetud dokumendi. Vaatamata oma skepsisele, mõistab Koestler, et need numbrid on kood, mis ennustab selliste suurte katastroofide nagu 11. septembri kuupäevi ja surmamakse. Ja kui ta müsteeriumisse sügavamale kaevab, saab ta aru, et silmapiiril on midagi halba, ja mõne muu maailmast võõra inimese muretu ilmumisega hakkab Koestler kahtlema kõiges, mida ta on universumi kohta kunagi teada saanud.\nRežissöör Alex Proyase juhtimisel Teades on lihtsalt hirmul ja samasuguses hiilivas hirmus, mida võiksite leida filmist Märgid. Plus, nagu Ebert osutab, haardub film selliste mõistetega nagu vaba tahe vs predestinatsioon, deterministlik universum vs juhuslik universum. Teile ei pruugi meeldida, kus film lõpuks külgneb, kuid see on film, mis võtab võimalusi ja genereerib ideid, mis on väärt uurimist pärast krediidi rullimist.\nTitaanide kokkupõrge (2010)\nVastuvõetava 28-protsendilise kinnitusreitinguga Mädanenud tomatid, arvas enamik kriitikuid Titaanide kokkupõrge oli mütoloogiliste proportsioonide viga. Isegi Sam Worthington - kutt, kes mängib peategelast -ütles film 'lase mõned inimesed maha.'\nKuid ausalt, tundub, et need kriitikud kaotasid oma lõbutsemise, sest Titaanide kokkupõrge on hea vanaaegne B-film, tagasilöök ajast, mil Hollywood tegi seiklusvibusid, mis polnud just Oscari-võitjad, kuid võisid teid ikkagi võluda pööraste olendite, ülipopulaarsete tükkide ja terve hulga kujutlusvõime.\nLugu ise on üsna lihtne. Inimkond haigestub jumalatesse, kes on nende ümber, nii et nad otsustavad, et on aeg mässata. Muidugi ei kiida jumalad heaks, seetõttu ähvardavad nad koletu Krakeni vallandada, kui inimkuningas oma tütart ei ohverda. Meeleheitel pöördub kuningas poolejumala poole, kelle nimi on Perseus (Worthington), paludes tal leida viis metsalise tapmiseks. Ja kuna Perseusel on oma vimm Mt. Meie kangelane Olympus tutvustab eepilist mõõga ja sandaalide seiklust Hannibal Lecter ja Nux sõjapoiss.\nTee ääres kohtub Perseus mõrvarliku Medusa, mõne ülisuure skorpioni ja kolmiku nõidadega, kes Guillermo del Toro filmist välja rändasid. Ta tõmbub torni vahele Pegasusel, liitlastega rühmas kõrbe elava jinniga ja on sunnitud tegelema kõikvõimsate jumalatega nagu Zeus (Liam Neeson) ja Hades (Ralph Fiennes). Schindleri nimekiri bros on absoluutne rõõm, muutes Shakespeare'i kuni 11. Segage see hulga koletiste ja maagiaga ning näete, kuidas Titaanide kokkupõrge on täpselt selline film, mis võib inspireerida järgmist George Lucast tegema järgmist Tähtede sõda.\nEnne lavastamist Galaktika valvurid, Pani James Gunn oma superkangelasežanrile templi Super, saidi optimistlik versioon Taksojuht kus Juno ja Dwight Schrute mõrvavad piibupommide ja Wolverine'i küünistega narkodiilereid. Tõsiselt, Ummik ja Logan tundma nagu Seesami tänav võrreldes Gunni dementse nägemusega. Kuid kui suudate kõhu maha tõmmata, saate end närvi ajades koos ühe parima ja vastiku superkangelase satiiriga.\nProovitükil järgneb šnittihärra kokk nimega Frank (Rainn Wilson), kelle naine (paranemisjärgus sõltlast mängiv Liv Tyler) on just jätnud ta maailma kõige saledama narkodiileri (Kevin Bacon) juurde. Kuid pärast jumalalt nägemuse saamist - millest üks hõlmab habemenuga ja hentai kombitsaid - usub Frank, et see on tema jumalik missioon saada superkangelaseks, võidelda kuritegevusega ja päästa oma naine Kevin Baconi haardest. Ja tema saatel on teda saatmas Libby (Ellen Page), koomiksi-nohik, kellel on liiga lõbus jalgade murdmine ja peade peksmine.\nVarjatud karmiinpunaseks poldiks (koos oma poisi kaaslasega, Boltie) kasutab Frank torumutit mutrivõtit, et karistada nii lapsemoosereid kui ka ritta lõiganud inimesi. Vägivalda on šokeerivalt raske jälgida ja selle tulemusel Superon tunne, nagu me jälgiksime skisofreenilist hullumeelsust, kes on suunatud massitulistamise poole. Ja just see ülim verevalamine vihastas nii paljusid kriitikuid. Tegelikult vihkas Roger Ebert vägivalda nii palju, et rikkus sissepääsu esimene lõik tema arvustuse kohta.\nMuidugi on siinne vägivald omalaadne punkt. Kui superkangelased oleksid reaalses elus olemas, poleks nad kõige stabiilsemad inimesed planeedil ja Wilson teeb Franki valu näitamiseks suurepärast tööd. Leht on sama hea (ja täiesti lõbus) kui kohmav psühhopaat ning Gunn kaamera ees, Super on metsik ja poolitav vastus igale koomiksifilmile, mis kunagi Hollywoodist välja tuleb.\nKlassika uusversioon on alati ülesmäge suunatud lahing, eriti kui see klassika on armastatud sci-fi meistriteos nagu RoboCop. Kuid kuigi Jose Padilha uusversioonil pole võimalust Paul Verhoeveni originaali vastu, 2014. aasta versioon on kindlasti film oma stiiliga ja oma ideedega, võttes eelduse mõnes uues põnevas suunas.\nFilmis leitakse, et Joel Kinnaman on Detroidi politseinik Alex Murphy, kes on autopommiga surmavalt haavata saanud. Kuna tema laip on tundmatuseni juhitud, on ta ideaalne kandidaat eksperimentaalprogrammile, mis muudab ta klanitud superkopliks, kes suudab mõne sekundi jooksul rahvamassi skaneerida või viia tuled välja lülitatud ruumist, mis on täis päkapikke. Kuid loomulikult toimub RoboCopi programmiga rohkem kui silmarõõmu ja peagi kavatseb Murphy viia suured surnud või surnud kärnad maha.\nTõsi, Gary Oldman ei ole Miguel Ferrer, Jackie Earle Haley ei saa võrrelda Kurtwood Smithiga ja PG-13 reiting tähendab, et pole suuri masse. Sellegipoolest on 2014. aasta filmis palju mõtteid 21. sajandi maailma kohta, keskendudes droonide sõja laialdasele kasutamisele ja ohule. Originaali satiirilised uudiste jadad on välja vahetatud Fox Newsi stiilis segmentidega, kus on esindatud vihane Samuel L. Jackson, kuid võib-olla kõige huvitavam värskendus hõlmab RoboCopi tegelaskuju.\n1987. aasta filmis alustab Murphy külmavereliselt küborgina, kes võtab aeglaselt tagasi oma inimlikkuse. Kuid Padilha paneb loo kena keerdkäigu, emotsionaalne Murphy muutub filmi jätkudes üha masinavaesemaks, kaotades võimaluse teistega suhelda. Film vaevab ka selliseid ägedaid kontseptsioone nagu vaba tahe ja kuigi see jääb vähestest kohtadest maha, on sellel hämmastav pimedas võte ja tõeliselt õudne jada, kus Alex Murphy näeb, mis on tema kehast alles pärast peaaegu surmaga lõppenud plahvatus. Ja kuigi see ei asenda kunagi originaali, on 2014. aasta RoboCop võtab piisavalt julgeid võimalusi, et ostaksime selle täielikult dollari eest.\nAmeerika Ultra (2015)\nPeaosades Jesse Eisenberg ja Kristen Stewart, Ameerika Ultra oli eelarves 28 miljonit dollarit kuid teenis ainult umbes 27 miljonit dollarit ...kogu maailmas. Kriitikud polnud metsikud samuti filmi kohta ja andsid endast parima, et stoneri spioon näpistada. Üks karm arvustus ründas filmi kui „omaette vägivaldset alatoimetust, alaealiste harjutust”, teine aga ütles, et see oli „peamiselt hea umbrohu ja paremate näitlejate raiskamine”.\nKuid võib-olla olid vihkajad lihtsalt liiga küpsetatud, et ekraanil toimuvast täielikult aru saada. Režissöör Nima Nourizadeh ja kirjutanud Max Landis, Ameerika Ultra on üks parimaid suhtefilme, mis eales tehtud, või kui Amy Nicholson öeldes, see on 'aasta kõige romantilisem film'.\nLisaks saab terve hulk inimesi surma väga lahedatel viisidel. Nii et see on lisaboonus.\nFilm jälgib Mike (Eisenberg) nimelist räpparit, kes raiskab oma elu, töötades mugavuspoes ja tõustes pidevalt kõrgele. Aga hei, vähemalt on kutt armunud. Tema tüdruksõber Phoebe (Stewart) mõistab täiesti, et Mike on natuke luuser, kuid ta on temast igal juhul hull, hoolimata tema varjukülgedest. Ja see on Mike jaoks hea uudis, sest ta vajab kogu tuge, mida ta saab, kui mõrvariide meeskond ilmub tema uksele.\nAmnesiakkliku Mike'i teadmata on ta ainus salajase valitsuse projekti liige ja nüüd soovib CIA siduda lahtised otsad. Kuid pahad ei tea, et Mike on hiljuti aktiveeritud, ja nüüd on ta võimeline tapma kedagi mis tahes esemega, millele ta saab käe, ehkki ta on toimuva suhtes endiselt täiesti segaduses.\nJa kindlasti, see on lööklaine, kuidas Mike mõrvab inimesi lusikate ja kannude abil, kuid filmi tõeline esiletõst on Stewarti ja Eisenbergi suhe, romantika, mis Ignatiy Vishnevetsky mida kirjeldatakse kui „usaldusväärsemat kui enamus ekraanil kuvatavaid suhteid viimases mälus. Ehkki Bourne'i stiilis lahingud on palju nalja, on liimi, mis seda filmi koos hoiab, kanepi armastava paari vahel magus ja seksikas keemia.\nKadunud jõgi (2015)\nKadunud jõgi oli Ryan Goslingi lavastatud debüüt ja kriitikutele see ei meeldinud.\nLöö see läbi. Nad vihkasid seda.\nVastavalt Meelelahutusnädal, kui film Cannes'is mängiti, 'uputas Boos väidetavalt aplausi.' Ja tõsi, Kadunud jõgi sellel on oma probleemid, kuid see on julge, juhusehimu ja ambitsioonikas - omadused, mida me kõik tahame näha Hollywoodist välja tulemas. Ja kui olete sattunud kaunilt sürreaalsetesse piltidesse või kui soovite lihtsalt näha Doctor Who'i kurja versiooni, siis võib-olla sobib see film teie alleele.\nPeaosades Christina Hendricks, Ben Mendelsohn ja Saoirse Ronan, Kadunud jõgi tundub muinasjutuna, mis järgib düstoopilises Detroidis ellu jäänud väikese pere saatust. Kuid lõppkokkuvõttes on filmi jaoks nii silmatorkav, kui Gosling maalib oma kaameraga hingekosutavaid pilte. Jälgime ekraanilt mööduvat leegitsevat jalgratta rulli. Verine Eva Mendes viib läbi räige mõrvasaate. Matt Smith peab oma auto troonil kohut. Poiss purjetab jõele, mis on täis poolenisti uputatud tänavatuld.\nOn üsna selge, et Goslingil on silm silma peal hämmastavate visuaalidega ja vaatamata sellele vitriol heitis teed, Kadunud jõgi on esmakordse režissööri vääriline film, mis näitab, et tal võib kunagi olla edukas tulevik, kui ta kunagi uuesti kaamera taga astub.\nHalb partii (2017)\nNad ei tee filme nagu vanasti ... välja arvatud Ana Lily Amirpour. Tema teine mängufilm, Halb partii tunneb, et George Miller, Sergio Leone ja Alejandro Jodorowsky kohtusid kõik ühel palavalt kuumal päeval, valasid palju hapet ja otsustasid teha südamelähedase filmilavade mängimiseks kunagi kõige pöörasema post-apokalüptilise lääne. See on verine, jõhker ja täiesti veider, selline film, mis paneb sind lõunaunest kaotama ja samal ajal kinodesse armuda.\nSeatud kaugele funktsioonile, Halb partii järgneb noorele naisele nimega Arlen (Suki Waterhouse), kes on USAst pagendatud. Tühermaadel tiirutada mõistetud lühikeste lühikeste pükstega tätoveeritud tüdruk jõuab kulturismi kannibalide rühma pearoaks. Kuid kuigi ta kaotab mõne jäseme, õnnestub Arlenil vangistajatest põgeneda ja pärast pisut verevalamist võtab ta üles väikese tüdruku, keda mängib Jayda Fink.\nKahjuks on lapse isa Miami Man (Jason Momoa), kannibalikuningas ja kunstnikuväline kunstnik, kes teeb kõik, et leida tema kadunud tütar. Tõelises metsiku lääne moes ristavad Arlen ja Miami Man lõpuks teid ja kui nad üksteisega ringi sõidavad ja vaikselt, himurlikult, näljaselt vahtivad, on nad sunnitud The Dreamiga (Keanu Reeves kogu oma viletsas hiilguses kuulsuses) päid taguma. kultusjuht-cum-narkodiiler, keda ümbritseb armee Uzi-pakkimisega rasedaid.\nJah, see on täpselt nii uskumatu, kui see kõlab, ja ausalt, meil pole aimugi, kuidas see lihast õhku palav unenägu koos Hinnang 43 protsenti. Halb partii on 70ndate ekspluateerimise terav ja häiriv tagasilöök, keda huvitavad sellised ideed nagu kes on kuri, kes on hea ja mis on nende vahel. Lisaks on seal eklektiline heliriba, täiesti tundmatu Jim Carrey ja vastik õhtusöögimaastik, mis paneks Leatherface'i nügima, mis tähendab Halb partii on 2017. aasta üks hullumeelsemaid ja lahedamaid ulmefilme.\nViimane poiss-skaut (1991)\nRežissöör Tony Scott Viimane poiss-skaut lavastus oli kurikuulus, eriti tänu tohutult palju ümberkirjutusi et stsenarist Shane Black oli sunnitud tegema. Selle tulemusel on meil jäänud film, mis on räpane, hajutatud ja kuskil nii tihe kui võimalik Surmav relv või Toredad poisid. Aga kuigi see on natuke segane, Viimane poiss-skaut on põnev lõhe põnevusfilmist, film täis hullumeelseid väikeseid hetki, mis hõlmavad autopomme, helikopteri labasid ja veatud suuga kassinukud.\nkapten ameerika chris evans\nSee algab ühe silmatorkavama avaga, mida kunagi märulifilmis näete. Narkootikumide tarbimisega liitunud jalgpallur tõmbab mängu keskel püstoli. Sealtpoolt tutvustatakse meile oma kangelasi - küünilist eradetektiivi Joe Hallenbeckit (Bruce Willis) ja olnud naispeaosatäitjat Jimmy Dixit (Damon Wayans) - kui nad uurivad Dixi tüdruksõbra, Halle Berry mängitud strippari jõhkrat mõrva.\nKui duo kaevuvad juhtumisse sügavamale, paljastavad nad hasartmängude ja NFL-i hõlmava süžee, kuid siin on tõesti oluline, et Shane Blacki dialoog on endiselt nutikas nagu kunagi varem ning Willise ja Wayansi dünaamika krigiseb meeletu energiaga. Tõsi, filmil on oma naissoost tegelaskujudega pisut probleeme, kuid positiivse poole pealt ilmneb Taylor Negron ühe parimate Shane Blacki kaabakatena ja meid koheldakse stseeniga, kus Bruce Willis mõrvab kutt peopesaga.\nLisaks, kui olete kunagi tahtnud näha, kuidas Willis teeb väikese jigi, noh, Viimane poiss-skaut kas olete katnud.\nOmades 38-protsendilist heakskiitu Rotten Tomatoes, Anaconda peetakse üldiselt üsna kohutavaks. Tõenduseks vaadake lihtsalt arvustusi. Kriitik Mick LaSalle siputas filmi, kirjutades: 'Anaconda on umbes madu, mis sööb kõiki. Umbes nii, see ütleb kõik ära. Steve Newton kohta Gruusia sirge ka kuhjatud, kirjutades: 'Lihtsalt selleks, et juba varakult näidata, kui suurt ohtu (tegelased) on sattunud, näeme, kuidas filmi täht pigistab musta pantri nii tihedalt, et üks selle silmamuna välja hüppab.'\nJa see on probleem kuidas?\nTõsiselt, just sellised asjad teevadki Anaconda nii hämmastav. Muidugi, kui lähete filmi ootama midagi stiilipuhta, võite jalutada pettunud. Aga kui ootate kõigi aegade parimat B-filmi, on teil oma elu aeg. Stephen Holden The New York Times nimetas seda 'rämpslikult meelelahutuslikuks roomajate versiooniks' Lõuad, 'ja tal on õigus - see on selline film, kus juga kukkunud mees satub kistud õhust välja puu oksa küljes rippuva mao poolt.\nMis on parem kui see? Noh, võib-olla vaadates, kuidas tüüp elusalt alla neelatakse sees anakonda ise. Ja lisaks tapjaolenditele on seal veel Jon Voight, kes on läinud täiesti hulluks nagu Paul Sarone, hullumeelne, kes soovib lüüa madu ja närida kõiki vaatepilte. Kõik tema read on ülipikk kalliskivi ja ta kägistab kedagi oma jalgadega, enne kui Jennifer Lopezi ämbri ahvi verelt hukka pani.\nJa kui te pole selles veel kindel Anaconda on olemite funktsioon, mis on teie aega väärt, lihtsalt teadke, et Voight annab filmiajaloos võib-olla suurima löögi stseenis nii eepiline, et Roger Ebert kirjutas see, et 'seda mäletatakse kõikjal, kus väärtustatakse suurepäraseid filmi väljumisi'.\nAntoine Fuqua teab kindlasti, kuidas tegevusfilmi filmida. Tõestuseks otsige kaugemale kui Laskur, 2007. aasta vandenõude thriller, mille peaosas on Mark Wahlberg kui Marine Gunnery Sgt. Bob Lee Swagger. Aastaid tagasi jäeti ta Aafrikas varjatud missiooni ajal surma ja nüüd veedab pettunud snaiper oma päevad mägedes, poos oma (hukule määratud) koeraga, loeb umbes 11. septembril ja mäletab langenud seltsimeest.\nKuid kui varjuline valitsusagent (Danny Glover) tabab Swaggeri mõrva eest, mida ta ei toime pannud, haarab seersant vintpüssi ja läheb jooksma, lootes õpetustele paaslastele ameeriklaste väärtuste kohta midagi või juurde õpetada. Mängib nagu mängu suupisted Kolm päeva kondoril, Laskur on hämmastavate põnevusstseenide täppidega rukkiluu. Seal on avanev Aafrika laskesuusatamine ja siis on lumega kaetud mäe tipus talvine talvine seis. Seal toimub jõhker musta saidi demonstratsioon, mis hõlmab hirmutavat enesetappude tõrjumist, ja muidugi on meeles mõtlemapanev (sõna otseses mõttes) talumaja lahing, mis hõlmab napalmi, torupommide ja helikopteri intensiivset kasutamist.\nLisaks relvavõitlustele peame andma rekvisiite ka Peter Menzies noorema kauni kinematograafia jaoks ja muidugi on Wahlberg Swaggerina täiuslik, asustades täielikult petturitest ameerika kangelase rolli. Tegelikult käis näitleja isegi boot laagris ja treenis koos tegelik snaiper osaks ette valmistama. Nii et kui kuulete Wahlbergi juttu poes nutika vana püssisepaga (Levon Helm) või arutlemas kõrguse, tuule kiiruse ja Coriolise efekti olulisust täiusliku kaadri tegemisel, tundub see kõik uskumatult autentsena. Samuti on väga lõbus vaadata, kuidas Wahlberg läheb täis MacGyverisse, improviseerides kõike tema summutitest IV-ni.\nSeega lihtsalt ignoreerige seda 48 protsenti Mädanenud tomatid sest kui mitte midagi muud, siis selles filmis on Michael Pena ja Michael Pena teeb kõik paremaks.\nKauboid ja välismaalased (2011)\nRežissöör Jon Favreau Kauboid ja tulnukad on kõigi aegade üks sirgjoonelisemaid filmipealkirju Mullivanni ajamasin ja Hulkur püssiga. See, mida näete, on see, mida saate: kauboid võitlevad tulnukatega (mõne Apache sõjamehe abiga). Võite ette kujutada, kui vaatate midagi sellist, nagu see on tehtud 1950ndatel ja Favreau õnnestub võtta veider eeldus ja muuta see keerukaks ajahetkeks.\nKrundil on lindprii (Daniel Craig), kes ärkab ühel päeval kõrbes, ilma et oleks aimugi, kes ta on, kuidas ta sinna sattus või miks tema käes on metallist käevõru. Kuid see käevõru tuleb kasuks, kui ufod röövivad lähedal asuva linna kodanikke. Nagu selgub, on see metallist tükk teispoolsuse relv, mis annab meie lindpriile serva võõraste sissetungijate vastu. Ja tõelises lääne moes peab Craig kadunud linnakodanike päästmiseks sadulasse tõusma ja välja sõitma, saates kaasa mõistatusliku naise (Olivia Wilde) ja rivaali karjakasvataja (Harrison Ford).\nPäris paljud kriitikud olid aga ärritunud, et film võttis seda tobedat süžeed nii tõsiselt. Aga tõesti, sellepärast Kauboid ja tulnukad töötab nii hästi. Film ei lehvita sind kunagi. See ei püüa olla irooniline. See on sirge läänemaailm, kus pahad lihtsalt juhtuvad olema kosmosest ja kuna film suhtub ulmesse siiralt, on film palju haaravam kui siis, kui me vaataksime iseteadlikku schlockit.\nMis puutub näitlejatesse, siis see on kes, kes tegelaskujudest, kelle seas on näiteks Sam Rockwell, Clancy Brown, Keith Carradine ja Walton Goggins. Samuti peame jälgima, kuidas James Bond ja Han Solo võistlevad välismaalase tapmiseks. Olendikujundus on suurepärane, tegevusstseenid on intensiivsed (eriti see esimene sissetungistseen) ja on lõbus jälgida, kuidas need 19. sajandi tegelased reageerivad ulmeelementidele. Tulnukaid nimetatakse deemoniteks, kosmoselaevad on 'lendavad masinad' ja Craigi nägu, kui tema käevõru süttib, on lihtsalt täiuslik.\nLisaks mängib Paul Dano uskumatult vinget püssimeest ja Craig põlvitab teda kõvasti kõhuli. Kas see on kõigi aegade suurim stseen? Üsna võimalik.\nLumivalgeke ja jahimees (2012)\nLumivalgeke ja jahimees on süüdistatud olemises liiga tume, liiga pikk ja liiga igav, kuid kuigi filmil on kindlasti oma puudusi, tasub seda vaadata ainult visuaalide jaoks. Selle tumeda ja sõmer fantaasia režissöör on Rupert Sanders, sellel on pilte, mis on võrdsed sellega, mida võite näha Tarsem Singhi või Guillermo del Toro režissööri filmis. Seal saabub hetk, kui Lumivalgeke (Kristen Stewart) põgeneb udusest rannast ja komistab otsa ilusa valge täku otsa ning siis on stseen, kui kuninganna Ravenna (Charlize Theron) küsib end piimjas pruulis, vahetult pärast linnu südamega möllamist. .\nHiljem jõuab Lumivalgeke metsa, mis on täis sülemlevaid mardikaid ja väänlevaid madusid, vaid selleks, et pääseda muinasjutumaailma, mis on täis rohtunud kilpkonni ja silmamunaga kaetud seeni. Valge kärsake puruneb tuhandeks liblikaks ja pärast muutumist kärbesteks ronib Ravenna välja musta ogakaevu, mida ümbritseb surevate lindude hõljumine ja lehvitamine. Niisuguste jadadega Lumivalgeke ja jahimees on võrdsed osad unistustemaa ja õudusunenäo kütus ning ei tee haiget, et Theron viskab end maailma kõige kurja nõida mängima, helitugevust suurendama ja terrori sisse lülitama iga kord, kui ekraanil kõnnib.\nKuigi Theron on imeliselt pähkel, ankurdab Stewart (Hollywoodi alahinnatud näitlejanna) filmi palju realistlikuma ja empaatilisema lavastusega. Isegi Chris Hemsworth edendab oma näitlemismängu. Muidugi, tema aktsent siin tegelikult ei tööta, kuid suure suure kirvega lihatööde vahele lõikab ta aeg-ajalt nalja ja heidab paar pisarat. Ja kuigi oleks olnud parem, kui nad oleksid kasutanud tegelikke väikeseid inimesi, mängivad pöialpoissi mõned kõige paremad Briti tegelaskujude näitlejad - nt. Bob Hoskins, Nick Frost ja Ian McShane - ja nad kergendavad asju iga kord, kui nad ilmuvad.\nMuidugi, see ei ole võrreldav Walt Disney klassikaga, kuid siis tegelikult ei üritata. See on Lumivalgekese film, mis räägib rohkem muinasjuttude tumedast küljest - verest, mudast, õudusest ja imest.\nStephen Kingi kohanduste vahel otsustas Frank Darabont teha filmi Frank Capra stiilis. Tulemus oli Majesteetlik, film on nii armas ja nostalgiline, et on šokeeriv arvata, et sama lavastaja teeks hiljem Udu. Kuid kuigi see õelus olendite funktsioon on umbes sama pessimistlik kui filmid, Majesteetlik usub vanamoodsatesse ideedesse nagu õige vs vale ja sõnavabadus. Roger Ebert kirjutas, et film 'toetab unapologeetiliselt põhiseadust ja õiguste eelnõud', ja kuigi küünilised kriitikud arvasid, et see on 'ülespuhutud', 'manipuleeriv' ja 'äärmisel juhul pahatahtlik', on see tegelikult suure südamega tagasilöök sellistele filmidele nagu See on imeline elu ja Hr Smith läheb Washingtoni.\nLugu järgneb Jim Carreyle kui mustas nimekirjas stsenaristile Peter Appletonile, kes saab amneesia ja lõpeb unises väikelinnas, kus ta eksib kaua kaotanud II maailmasõja loomaarstiks. Ja kuna ta ei mäleta, kes ta on või kust ta tuli, aktsepteerib Peter lugu ja seob end oma uue isaga (Martin Landau) ning ettevaatliku armastusehuviga (Laurie Holden). Lõpuks taanduvad Peetri mälestused uuesti, ohustades tema uut eksistentsi, ja asjad muutuvad veelgi keerukamaks, kui ta kutsutakse üles andma tunnistusi maja ÜRO-Ameerika tegevuste komitees. Kuid tõelises Jimmy Stewarti moes tõuseb Peter selle sündmuse ette ja peab õõvastava kõne, kaitstes õigust öelda ja uskuda, mida iganes soovite.\nCarrey on siin oma mängu tipus, pakkudes dramaatilist etendust, mis on täpselt seal koos tema rollidega Trumani show ja Mõttetu mõistuse igavene päikesepaiste, mida toetavad toetajad, kuhu kuuluvad Jeffrey DeMunn, Bruce Campbell ja Bob Balaban.Majesteetlik on inspireeriv väike film, selline, mida me vaevalt enam näeme. See on film, mis räägib patriotismist, kodanikuõiguste kaitsest ja väikese inimese eest seismisest. Ja nendel vaieldavatel aegadel on see uskumatult asjakohane sõnum.\nMaailm Vaniljetaevas on Monet päikeseloojangu ja Bob Dylani tänavate maailm, kuid see ei tähenda, et tahaksite seal elada. Miks mitte? Noh, see on ka hullumeelsete jälitajate, jubedate näomaskide ja kohutava tunde maailm, et pimedas ootab midagi kohutavat. Aluseks on 1998. aasta Hispaania film Ava oma silmad, Tähistab Cameron Crowe viiendat mänguasja kohta, kus paljud usuvad, et ta hakkas oma kontakti kaotama. Aastaid avaldas ta muljet publikule selliste filmidega nagu Jerry Maguire ja Peaaegu kuulus, aga pärast Vaniljetaevas võttis kriitikutelt tilgakese, hakkas Crowe tegema sarnaseid filme Aloha ja Ostsime loomaaia.\nKuid kuigi on tõsi, et Crowe hiljutist väljundit ei saa võrrelda tema varasema loominguga, on see ebaõiglane süüdistada Vaniljetaevas. Vaatamata oma mainele on see Tom Cruise'i film massiline mõttemaailm, millel on rohkem kihte kui Algus ja rohkem keerdu kui Memento. Ja Cruise teenib siin tõesti oma palga kui David Ames, ülirikas mängupoiss, kelle elu on lahti rebitud ja hakkab siis meelt kaotama ... võib-olla. Superstaar müüb tõesti Davidi kasvavat hirmu ja paranoiat ning tema suhted Penelope Cruzi ja Cameron Diaziga on meisterlikult tehtud, tuues esile sama mehe kaks väga erinevat külge.\nFilm on täis ka päris õudseid pilte ja tõeliselt häirivaid hetki, alates veidratest magamistoaga kerevahetustest kuni grotesksete kaadriteni Cruise'i näost (vaadake lihtsalt filmi; saate hiljem aru). Selles kriitikus on ka fantastiline heliriba Stephen Holden mida nimetatakse rikkaks muusikaliseks hautiseks, mis meenutab Beatlesit Valge album. ' Muusika on tõepoolest hämmastav ja film pakub Beach Boysi laulu ühte kõige häirivamat kasutust, mida te kunagi kuulete. Siis säravad etenduste toetamisel Kurt Russell, Tilda Swinton ja Noah Taylor. Lisaks pidage meeles, et kui vaatate seda rahutut avapaiku, pidage meeles, et see, mida näete, on tõeline: Crowe tegelikult suletakse Times Square selle jada eest ja peate režissöörile tunnustust andma selle eest, et teil on julgust hunniku hõivatud newyorki linnukese ära märgistada.\nTulekahju valitsemisaeg (2002)\nKas olete kunagi mõelnud, mis juhtuks, kui Batman peaks Smaugi vastu platsile minema? Noh, on sina õnneks. Välja antud 2002. aastal Tuli valitsemine leiab, et Christian Bale ühendab Matthew McConaughey ja Gerard Butleriga, et võidelda tiibadega sisalike leegioniga. Kas see ei kõla kõige uskumatumana fantaasia eeldusena, et kunagi suurel ekraanil armu saada? Enamik kriitikuid ei näinud seda niimoodi, kuna filmil on a 40-protsendiline kinnitusreiting mädanenud tomatitel.\nHalvad arvustused on hämmastavad. Režissöör Rob Bowman, Tuli valitsemine sukeldab vaatajaid tänapäeva rüütlite ja tulekahju hingavate draakonite post-apokalüptilisse maailma. Väike ragtag ansambel ellujäänutest - eesotsas Bale'iga - on sisse seadnud kaupluse tujukas Northumberlandi lossis, mis on täidetud vahaküünalde ja steampunk-torudega. Tuletõrje maailmas elama sundinud ellujäänud on metsalise lõõma kustutamiseks loonud tulekindlaid ülikondi ja soomustatud veeautosid. Ja kui rääkida tehnoloogiast, siis see on nutikas segu keskajast ja II maailmasõjast koos Falconersi ja välitelefonidega.\nSiis on seal kiilas Matthew McConaughey kui sigarit pihustav draakoni-tapja, kelleks on kombeks omaenda armee. Otse USA-st jahivad need superväelased koletisi hiiglaslike harpuunipüstolite, mootorrataste ja 3D-kaardistamissüsteemidega. Ja ärgem unustagem 17-sekundilise elueaga enesetappude langevarjureid, kes püüavad lohedaid võrkpüstolitega. Kuid kuigi maastik on varjul suitsu ja maailm on kaetud tuhaga, on filmis pentsik huumorimeel, mis korvab kõik terad ja räige. Ja tõsi, CG draakonid näevad aeg-ajalt dateeritud (aeg-ajalt—Nad näevad sageli uskumatud), kuid kui lõpuks ilmub alfa-isane Londoni tänavaid jälitavale kohale, siis ei taha me 2002. aasta efekte kahe silma vahele jätta, sest oleme sellesse inimestesse ja metsalistesse nii palju panustanud.\nEli raamat (2010)\nEli raamat alustab Denzel Washingtoni tulistamise ja metssiga söömisega. Jah, see on õige: toakass. See on šokeeriv avamine filmile, mis mängib nagu Hull Max vastab Rusikas dollareid vastab Johannese evangeeliumile ja asjad muutuvad siit ainult hullemaks. Seatud post-apokalüpsisse, Eli raamat toimub maailmas, kus valuutaks kasutatakse niiskeid käterätte, inimesed maksavad oma iPodide eest ja kohalikud salongid teenivad oma raha veega. See on tolmune ja masendav maailm, kus need, kes oskavad lugeda, hoiavad kogu jõudu ja usk on võimsam kui laaditud relv.\nVennad Hughesi lavastatud ja Gary Whitta kirjutatud sci-fi läänesuund järgneb Washingtonile kui Eli, püha sõdalane, kes rändab mööda seda, mis jääb USA-st alles. Machete ja Mila Kunise saatel kannab Eli King Jamessi piibli viimast järelejäänud eksemplari ning loodab püha raamatu viia ranniku kindlasse kohta. Kahjuks soovib väikelinna diktaator (keda mängib jäljendamatu Gary Oldman) raamatut endale, teades, et see võib aidata tal oma kurja impeeriumi rajada. Ainult Eli ei loobu heast raamatust nii hõlpsalt ja teise põse pööramise asemel on ta valmis siiski silma torkama, et veenduda, et reliikvia muudab selle ohutult kogu Ameerikas.\nLisaks mõnele meisterlikule stseenile - näiteks hullumeelsele tulistamisele, kus maja tükkideks tulistatakse, või stseenist, kui Denzel võitleb jõugu silla varjus -Eli raamat on võimas kommentaar religiooni jõu kohta. Film tunnistab, et religiooni saab kasutada nii hea kui ka kurja jaoks ning kõik sõltub sellest, kes piiblit hoiab; see on lugu, mis hõlmab ka kirjutatud sõna jõudu ja seda, kuidas raamatud saavad kujundada terveid tsivilisatsioone. Samuti on omamoodi fantastiline kuulda Denzeli retsidiivset pühakirja enne, kui ta peksis hunniku kappe surnuks.\nClint Eastwoodil on lavastamise osas kummaline kogemus. Ühelt poolt on ta teinud hämmastavaid filme Andestamata ja Miljon dollarine beebi. Teisest küljest on ta teinud näiteks vähemtähelisi filme nagu J. Edgar ja Jersey poisid. Hoolimata kriitikute ütlustest, on režissööri 2010. aasta film Edaspidi, istub kindlalt keskel. See ei ulatu Kurjategija Josey Wales, kuid see on palju parem kui midagi sellist Kosmose kauboid.\nTegelikult Edaspidi on uskumatult läbimõeldud film, ilus vaimsuse uurimine, mida te ehk nimeta Mehelt oodata ei oska. Kirjeldatud kriitiku poolt Sa burr kui 'Kuues meel täiskasvanutele või Krahh tõsiseltvõetav, ”järgneb film kolmele eraldi süžeele vastumeetmeid otsinud meeleheitel inimeste kohta. Seal on prantsuse ajakirjanik (Cecile de France) surmalähedase elujärgsest kogemusest kinnisideeks. Seal on üks noor inglise poiss (Frankie ja George McLaren), kes proovib ühendust oma surnud kaksikuga. Ja siis on seal üks ameeriklane selgeltnägija (Matt Damon), kes on varjatud, sest ei suuda taluda oma jõududega seotud valu.\nLõpuks ristavad kolm tegelast teed, otsides, mis juhtub pärast selle sureliku mähise segamist ja Edaspidi pole tingimata vastuseid, vähemalt on ta valmis seda küsimust kaaluma. Lisaks rasketele teemadele on filmis mitmeid uskumatuid tsüklite ja psüühiliste lugemiste seeriaid, hetked, mis on täiesti laastavad täiesti erinevatel põhjustel. Edaspidi võis olla teatrites liiga sentimentaalse tabanud metsik, kuid oleme kindlad, et sellel filmil õnnestub pärast kriitilist surma kino leida.\nKummitus ja pimedus (1996)\nMillal Kummitus ja pimedus teatritesse tunginud, polnud kriitikud R-reitinguga safari-seikluse pärast just nii hullud. Roger Ebert kinkis filmi tegelikult vähem kui üks täht, öeldes, et see 'muudab Tarzani filmid peeneks ja realistlikuks'. Aga hei, kui soovite realistlikku, minge valvake Aafrikast välja. Kui soovite verivärsket põnevusfilmi, milles Val Kilmer ja Michael Douglas sildistavad paar mehesöövat lõvi, on aeg see 1996. aasta tegevus üles kiskuda.\nPõhineb uskumatul tõsielul, Kummitus ja pimedus leiab Kilmerit mängimas kolonel John Henry Patterson, sõdur, kes toodi Aafrika pintslisse, kui kaks näljast kassi hakkavad raudtee töötajaid kiirtoiduks muutma. Kuid nendes kassidel on midagi kummalist - see on peaaegu nagu nad loomse kujuga kurjad vaimud ja kui te võitlete deemonitega, siis peate võib-olla võtma ühendust kuradi endaga, teise nimega suurte ulukite jahimees Charles Remington ( Douglas).\nLegendaarse William Goldmani stsenaariumi järgi on film täidetud mõne südant torkava komplektiga, sealhulgas jõhkra haigla veresauna ja maailma kõige jubedama koopaga. Film mängib välja nagu Aafrika versioon Lõuadja kuigi Spielbergi film on absoluutne meistriteos, Kummitus ja pimedus on piisavalt põnevust ja külmavärinaid, et hoida teid ekraanil liimitud ... või pidevalt kontrollida üle õla, et veenduda, et teie maja kassil pole ideid.\nMis unistused võivad tulla (1998)\nRichard Mathesoni romaani põhjal Millised unenäod võivad tulla tähte Robin Williams filmis leinast ja enesetappudest. Tõsi, selle vaatamine võib näitleja surma tõttu 2014. aastal eriti valus olla. Kuid filmist kahanemise asemel lisab Williamsi lugu sellele lootustandvale jutule täiesti uue kihi sellest, mis võib juhtuda pärast meie surma.\nSelle nime joonistamine läbi aegade suurim monoloog, Millised unenäod võivad tulla jälgib kahe hingesugulase, Chrisi (Williams) ja tema naise Annie (Annabella Sciorra) vaimset teekonda. Elu pole nende kahe armukese vastu olnud lahke: mõlemad nende lapsed hukkusid autoõnnetuses ja kõigest neli aastat hiljem on Chris ise selle sureliku mähise maha löödud. Tühjusesse kadumise asemel asub ta uuesti maalima ja unistuste maailma, kus õpib oma uut eksistentsi aktsepteerima. Kuid kui ta saab teada, et Annie on ennast tapnud ja põrgus kadunud, asub Chris teda päästma ja ta paradiisi tagasi tooma.\nKahjuks pälvis film kriitikute segased arvustused, kes võtsid selle filmi vastu väheolulise süžee pärast. Kuid kuigi sellel pole maailma kõige keerukamat lugu, peab see olema üks ilusamaid filme, mis eales tehtud. Alates lilletaevast kuni keskaegse allmaailmani on meile antud üks imeline elav maal teise järel. Lisaks hävitab Robin Williams teid absoluutselt ühe oma karjääri parima dramaatilise etendusega - teise maailma filmis, mis võib jätta teid pisut vähem kartma selle ees, mis võib meid kõiki oodata.\nViimane loss (2001)\nRežissöör Rod Lurie Viimane loss on põhimõtteliselt Shawshanki lunastus, ainult tunneli kaevamise asemel otsustab Andy Dufresne korraldada vanglarahutuse ning Tim Robbinsi asemel on meil Hollywoodi legend Robert Redford, kes oli viimati 20 aasta jooksul enne seda tegelaskuju trellide taga mänginud Brubaker. Seekord mängib Redford kindralleitnant Eugene Irwini, kaunistatud sõdurit, kes likvideeritakse lossis tuntud sõjavanglas. See koht on tänapäeva kindlus (see on piisavalt tugev Hulki hoidmiseks) ja kahjuks juhib seda sadistlik vahtkond (James Gandolfini), kes ei taha kinnipeetavate mõrvamist, et asju kontrolli all hoida.\nLoomulikult ei sobi see hästi Irvinile, kes on Hanoi Hilton—Ja ta sisendab süüdimõistetuid uhkustundega, piitsutab nad taas vormi ja tuletab neile meelde, et nad on sõdurid. Varsti on ta loonud oma armee ja kavatseb taastada lossi mõne korra, kasutades selleks vajalikke vahendeid. Redford ja Gandolfini on siin suurepärased peatumatu jõu ja liikumatu objektina. Nad on kaks malemeistrit, kes mõlemad proovivad üksteist edestada mängus, kus uhkus, au ja lootus (rääkimata inimeludest) on joonel.\nMothmani ettekuulutused (2002)\nMillal Mothmani ettekuulutused lennutas oma teed teatritesse, üsna paljud kriitikud üritasid kõik endast oleneva, et see alla heita. Aga kas sa tead, kellele see Richard Gere'i õudusfilmis väga meeldis? Koletiste peremees ise Guillermo del Toro. Kaasaegse klassika taga olev tüüp meeldib Paani labürint ja Vee kuju, del Toro kirjeldas ennast kui 'suur fännfilmi. Ja kindlasti, nagu osutab Rotten Tomatoes'i kriitiline konsensus, tekitab film „rohkem küsimusi kui vastab”, kuid see ei tähenda, et see ei ajaks teid närvi, kui päike loojub.\nPõhineb pigem küsitav raamat autor John Keel, film järgib Geret kui a Washington Post reporter, kes avastab mõned jubedad asjad, mis juhtuvad Lääne-Virginia linnas. Inimestel on häirivad unistused eelseisvast hukatusest, teised saavad aga salapäraseid telefonikõnesid üleloomulikelt olenditelt. Lisaks lendab ringi tiivuline olend, kellel lendavad punased silmad. Kõik see ühendab endas loomist - nagu juhtis tähelepanu filmikriitik Owen Gleiberman—Mõtteline apokalüptiline hiilgus, mis teenib võrdlusi Ära vaata nüüd. ' Ja kui olete seda hirmuäratavat näinud Donald Sutherlandi klassika, teate, et see on üsna kompliment.\nKolm aastat pärast seda Ookeani üksteist, režissöör Steven Soderbergh naasis kontsertide maailma ja kelmikatega Ookeani kaksteist. Kuid ilmselgelt polnud kriitikud veel järge valmis valmistamas. Kuigi originaal istub tähega 82-protsendiline kinnitusreiting mädanenud tomatitel on ainult teises osas leebe 55, muutes selle algse frantsiisi kõige halvemini vaadatud kandeks. Ja tõesti, me oleme kõigist vihadest vaevatud, sest järg on rõve romp, mis on täis nutikaid loojaid, vaimukaid peksjaid ja üht parimat kinemaatilised meta-naljad kunagi eostatud.\nTeises osas näeme, et Danny Ocean (George Clooney) ja tema lõbus bänd on suurte probleemide käes. Pärast esimesest filmist saadud tulu saamist satuvad nad ootamatult tõsisesse võlga, kui põgenev kasiinoomanik Terry Benedict (Andy Garcia) ilmub nende koduuksele. Sularaha järele meeleheitlikult suundub meeskond Euroopasse, kus nad satuvad kokku kättemaksuhimulise vargavarga (Vincent Cassel) ja asjatundliku Europoli detektiiviga (Catherine Zeta-Jones), kellel on palju ajalugu Brad Pitti igavese näljase Rusty Ryaniga.\nNii nagu esimeses filmis, on ka kelmide vaheline keemia absoluutselt lõbus ja kauaaegsed naljad (Matt Damon, kes muretseb oma vanemate pärast, Shaobo Qini hõlpsasti mõistetav mandariin, naeruväärsed nimed igale töökohale) lähevad endiselt tugevaks. Meil on kassi sissemurdja, kes tantsib läbi lasereid täis toa, ja jõuk läheb nii kaugele, et tõstab terve maja üles, et nad saaksid seifi murda. Ja lisaks kõigele kriminaalselt lõbusatele tegevustele on filmi südameks Pitti ja Zeta-Jonesi vahel tormine ja seksikas suhe. Tõsi küll, suur paljastamine langeb lõpus tasa, kuid film on nii lõbus, et nõrgast haripunktist on lihtne mööda vaadata.\nFilmidega nagu ema! oma filmograafias pole Darren Aronofsky võõras vaidlustele. Kuid kuigi ta on õhutanud filme usutegelaste ja narkomaanide teemal, pole ükski tema filmidest kunagi kriitiliselt peksnud nagu Purskkaev. Tema karjääri halvim film, sellel psühhedeelilisel fantaasial on 52% -line hinnang Mädanenud tomatid ja pommitati kõvasti kassas. See lihtsalt näitab, et õnn ei soosi alati julgeid, sest Aronofsky film on midagi kui mitte suurt, julget ja ambitsioonikat.\nPurskkaev tundub nagu 2001: Kosmose odüsseiapuruks koos Seitsmes pitser, ja ta püüab endast parima, et hoida oma klassika vastu oma. Film jaguneb kolmeks osaks, igas segmendis keskendutakse seiklejale (mängib Hugh Jackman), kes üritab meeleheitlikult päästa oma unistuste naist (mängib Rachel Weisz). Üks süžee toimub 16. sajandil, üks hõlmab tänapäevaseid vähiuurijaid ja teine on seatud kosmosesse. Buddha-sarnane Jackman rändab läbi kosmose hiiglaslikus mullis.\nKui Jackman võitleb maiade sõdalastega ja Weisz võitleb vähiga, Purskkaev keerleb inimkonna lõputu püüdluse üle võita surm ja elada natuke kauem. Etendused on südantlõhestavad, visuaalid on unenäolised ja filmikriitikuna Sa burr öeldes, kogu asi on 'visand 1960ndate ja 70ndate alguse visuaalsele isiklikule filmitegemisele'. Nii et kui otsite filmi konkistadooridest, starstrucki armastajatest, hõljuvatest kosmose munkadest ja igavese elu otsingutest, külastage Aronofsky Purskkaev.\nKotkas vs hai (2007)\nAastaid enne, kui leidsite edukaima edu Thor: Ragnarok, Taika Waititi läks sündmuskohale Kotkas vs hai, 2007. aasta film, mis tundub nagu Jared Hess lavastaks ühe episoodi Kontsertide lend. Kuid kuigi sellega tehti üsna palju võrdlusi Napoleoni dünamiit-kõik nendest negatiivne- sellel Uus-Meremaa komöödial on palju rohkem südant kui tema Ameerika kolleegil.\nKotkas vs hai järgneb Lily'le, üksildasele kiirtoidutöötajale (Loren Horsley), kes on löödud küünlavalmistamise nohikutega nimega Jarrod (Jemaine Clement). Pärast ühist armastust röövellike loomade ja videomängude üle suundutakse kahekesi Jarrodi kodulinna, kus ta kavatseb kätte maksta lapsepõlve kiusaja eest.\nKuid tõelises Waititi moes saab sellest, mis algab haise varustust ja võitluskunsti hõlmavast pentsikust komöödiast, üllatavalt liikuv lugu leinast, üksindusest ja kuulumisvajadusest. Kuigi see on Waititi kõige nõrgem film (lõppude lõpuks tegi see tüüp, kes tegi) Jahipidamine Wilderpeople'ile ja Mida me teeme varjudes), Clement ja Horsley toovad oma pentsikute tegelaskujude hulka palju inimlikkust, luues täiusliku veidra paarilise, kes võitlevad romantika leidmise, mineviku maha löömise ja täiusliku loomakostüümi leidmise nimel.\nRežissöör: Ben Stiller Walter Mitty salajane elu on Hollywoodi teine lõhe James Thurberi novellis ja see on siiani kõige maalilisem. Teie tüüpiliste eksootiliste asukohtade kõrvale jäädes on Stilleri film üles seatud mõnes maailma kaunimas spartalikus paigas, sealhulgas Islandil, Gröönimaal ja Afganistanis. Film viib vaatajad läbi jäise Atlandi ookeani, lumise Himaalaja üles ja läbi laiade avatud Euroopa ulatuste ulatuste. Ja kuna meie kangelane - kujutlusvõimeline Walter Mitty (jälle Stiller) - imetleb kõiki uusi vaatamisväärsusi ja helisid, ei saa me muud üle, kui takerduda tema eksitusse.\nMida teeb Walter maailmas ringi rännates? Noh, kui film avaneb, töötab ta negatiivse vara haldurina Elu ajakirja ja kui ta oma töökaaslast (Kristen Wiig) eemale ei kipu, unistab ta kõikvõimalikest kujuteldavatest viisidest, kuidas oma elu põnevamaks muuta. Kuid kuigi ta oskab hullumeelseid stsenaariume fantaseerida, pole Walter selline mees, kes kavatseb kunagi oma igavast kontoritööst lahkuda. Igatahes mitte enne, kui ta kaotab väärtusliku negatiivse - sellise, mis lööb kaasa elu kvintessentsi. Foto leidmiseks meeleheitlikult reisib ta fotograafi (Sean Penn) otsides mööda maailma, mille tulemusel saame filmi, mis on lihtne ja siiras ning on palju enamat kui lihtsalt reisiporno. See on sõnumiga film, mis soovib, et me näeksime maailma, läheneksime, leiaksime üksteist ja tunneksime. Lõppude lõpuks on see elu eesmärk.\nKombineeri Vihma Mees koos Bourne'i identiteet, ja saate Raamatupidaja, matemaatiline ja mõrvarlik põnevusfilm, mis on küll räpane, kuid samas lõbus. Režissöör Gavin O'Connor (Ime, Sõdalane), järgneb see autistlikule raamatupidajale Christian Wolffile (Ben Affleck), kes kasutab oma eripäraseid oskusi suurte aegade kurjategijate, näiteks relvakaupmeeste ja narkokartellide abistamiseks. Ta on ka üsna käepärane, kui on vaja pahaseid poisse peksta ja lollusi uskumatutest kaugustest lõhkida.\nKuid lihtsalt seetõttu, et ta töötab planeedi kõige hirmsamate inimeste heaks, ei tähenda see, et Wolff oleks täiesti kuri. Ta on selline tüüp, kes aitab vastumeelsel paaril IRS-i edestada või kaitsta uut sõpra (Anna Kendrick), kui tema ukse taha ilmuvad lööjad, isegi kui riigikassa esindajad üritavad teda tabada. Ta on ka tõsiste isadega seotud kutt, kuna tema vana mees (Robert C. Treveiler) oli küll tõhus lapsevanem, kuid ei võitnud kunagi aasta isa auhinda.\nMõistagi eksleb maatükk natuke ja hõlmab kõike alates robootikaettevõttest ja perekonna draamadest kuni kättemaksuni maffia vastu, kuid vaatamata skripti mõttekäikudele - J.K. Simmonsi tegelaskuju on üsna mõttetu -Raamatupidaja on põnev, rõve film, üks suuresti Afflecki alahinnatud esitusest mehena, kes suudab korrutada su numbrid, mis sa talle annad ... ja mõrvata sind siis oma vööga. Pluss on see, et Jon Bernthal mängib mõnusat palgamõrvarit ja tegelikult ei saa te palju enamat küsida.\nKogu lugupidamine režissööri John Hillcoadi vastu - filmitegija taga Ettepanek:, Teeja Seadusteta- aga kui vaatad Kolmik 9, vaatate seda osade jaoks. Filmis osalevad kõik Hollywoodi inimesed. Ja me peame silmas igaüks, alates Oscari-võitjatest, nagu Kate Winslet ja Casey Affleck, kuni selliste poptähtede staarideni nagu Gal Gadot ja Anthony Mackie. Seal on legendaarne Woody Harrelson, 'selle mehe' tegelaskuju näitleja Clifton Collins Jr. ja sellised telestaarid nagu Aaron Paul, Norman Reedus ja Michael K. Williams.\nSeda uskumatut nimekirja juhib Chiwetel Ejiofor, kes mängib Venemaa mobide vastu kriminaalset peaministrit Chris Alleni. Pärast pankrotti minevat maffiabossit (Winslet, nagu te pole teda kunagi varem näinud) on Chris ja tema jõuk sunnitud minema peaaegu viimase immutamata hoones ära ühe viimase töö. Teades, et nende elu on sirgel - koht indekseerib koos valvuritega ja lisaks tahavad venelased tulemusi - Chris ja tema pätid otsustavad minna kolmekordseks, mis tähendab politseiametniku tapmist, et juhtida tähelepanu nende eelseisvale röövimisele.\nMuidugi tekitab see Chrisi meeskonnas pisut pinget, eriti kuna kaks tema lakku on kõverad politseinikud. D-päeva lähenedes hakkab õhukindel plaan lagunema ja on ütlematagi selge, et paljud inimesed mõrvatakse vägivaldselt. Kuigi see ei jõua kunagi klassikute tasemele nagu Kuumus, Kolmik 9 haarab endiselt kinni ega lase kunagi lahti, suuresti tänu oma meeletult andekale castingule.\nmõrvari episoodi tegemine 2


Enam kui 25 aasta jooksul oleme Eesti ja põhjamaade klientidele välja töötanud hulgaliselt tarkvaralahendusi ning innovaatilisi e-Eesti teenuseid.\nMõned näited meie poolt loodud lahendustest:\nPiirikontrolli infosüsteemi abil on piiriületus muutunud kiiremaks ja tõhusamaks. Süsteem kontrollib piiriületajate tausta mitmete rahvusvaheliste andmebaaside kaudu ning annab märku kohe, kui riiki sisenejal ei ole õigust Euroopa Liitu tulla.\nSiseministeeriumi haldusalas arendame SAP satelliitide infosüsteeme, mis võimaldavad hallata erinevaid varasid (IT, transpordivahendid jms). Hiljuti valmis inventuuri moodul, mis muudab inventuuri käsitööst ja päevi nõudnud tegevusest automaatseks. Arendame ka keskset dokumentide menetlussüsteemi UUSIs, et erinevate lubade taotlused liiguksid kontrollitult kiiresti ja efektiivselt.\nHaridusvaldkonnas oleme arendanud sisseastumis-, eksamite- ja Eesti hariduse infosüsteeme. Täna täiendame õppeinfosüsteeme ülikoolidele ja HITSA-le. Õppeinfosüsteemid on liidestatud kõikide õppimist toetavate infosüsteemidega. Automaatselt liiguvad infosüsteemide vahel õppetulemid, õppurite avaldused õppeainetele, akadeemilistele puhkustele, praktikale ning tunniplaanid.\nPRIAle arendame jätkuvalt põllumajanduse toetustega seotud erinevate loomade registreid.\nMeditsiinivaldkonnas töötame Põhja –Eesti Regionaalhaiglale välja uusi infosüsteeme, et muuta valdkonna protsessid efektiivsemaks ja tõhustada ravi kvaliteeti. Arendame välja uut patsiendi moodulit, mille eesmärk on hõlbustada haigla igapäevatööd ja parandada suhtlust patsientidega. Lisaks loome uued riskide, ohutegurite ning ressursside haldusmoodulid. E-visiidi teenus aitab hinnata vastuvõtu vajadust, seda ajaliselt prioritiseerida ning määrata, kas enne vastuvõttu oleks vaja läbi viia mingeid uuringuid. Arendame edasi digiregistratuuri teenust.\nKaitseressursside keskusele arendame edasi ja liidestame tsiviiltoetuste registrit ja värbamise infosüsteemi.\nElronile arendasime Reisirongiliikluse planeerimise infosüsteemi, mis ühendab nii liinide, rongide kui ka rongijuhtide sõiduplaanid ning muudab rongiliikluse hästi jälgitavaks.\nOleme alati pööranud suurt tähelepanu kvaliteedile ning meile on omistatud ISO 9001:2015 kvaliteedijuhtimise sertifikaat valdkondadele TARKVARAARENDUS, -INTEGRATSIOON, -HOOLDUS JA MÜÜK\nKasutame Fujitsu Global poolt välja töötatud agiilseid metoodikaid, mis aitavad tarnida tulemusi kiiresti\nMeie süsteeme kasutavad sajad tuhanded inimesed ja rahulolevad kasutajad\nPanustame partnerlusse teiste IT- ettevõtetega, et lisaks kvaliteedile ja kiirusele oleks alati tagatud ka lahenduste turvalisus ja toimivus kogu nende elukaare jooksul\nÜlle Kivirähk, Müügidirektor\nKontakt: +372 50 11 745Open