24. august 2015 kell 4:00\nSuhtekorralduse ainuke eesmärk on panna inimesed mõtlema ja tegutsema nii, nagu meie tahame, kirjutab suhtekorraldaja Janek Mäggi.\nEt selle eesmärgi saavutamine on pööraselt raske, teavad kõik omast käest. Sa võid põlvili paluda, et ka suur laps peseks ära kas või oma taldriku, aga ta ei tee seda mitte. Me võime juhina rakendada karme sanktsioone, et töötajad tuleks alati õige ajal tööle, kuid nemad jäävad ikka hiljaks. Me kukume oma sõnumite edastamisel kogu aeg läbi, me ei saavuta oma eesmärki. Valitsus ei ole erand.\nInimeste mõjutamine, nende käitumise, tegevuse ning mõtlemise suunamine on lihtne ja võimatu ühekorraga. Lihtne on see siis, kui sa tahad panna inimest või ka rahvast tegema seda, mis neile meeldib. Tulge laulupeole! 100 000 on kohe kohal, isegi kui nad peavad pileti eest maksma. Kuid: võtame vastu paarsada pagulast?! Kisa tõuseb taevani, selgita, palju tahad.\nInimesed mõtlevad ja teevad ainult seda, mis neile meeldib või on neile kasulik. Nende mõningane ümberveenmine nõuab empaatiaga argumentatsiooni, mis muudab nende arusaama meeldivusest ning kasulikkusest. See on võimalik – muidu keegi reklaami ei teeks. Me armastame reklaami palavalt, kuigi väidame vastupidist. Hullud päevad ajavad meid hulluks. Osturalli on meie lemmikralli.\nProbleem pole mitte kommunikatsioonis, vaid sisus\nKõige võimatum kommunikatsiooniülesanne on selline, kus inimene, erakord või ettevõtte soovib muuta kogu ühiskonna või kindla sotsiaalse grupi arusaama täiesti ühetaoliseks: ma tahan, et kõik mind armastaksid! Nt et kõik parlamendi 101 liiget leiavad, et neile meeldib väga, et Taavi Rõivasele meeldib olla peaminister. Kahjuks ei meeldi see ka paljudele koalitsioonierakondade liikmetele. Või et kõik eestimaalased tahaksid samasooliste paaride abielud seadustada. Kui tuua välja mõned sügavalt vastuolulised teemad, kus veenmistööga saab vastuolusid (vahel ka oluliselt) leevendada, kuid mitte kunagi neid jäägitult ära kaotada.\nKui valmistasime 2009. aasta oktoobris koos Jüri Käoga ette Selveri Lätist lahkumise kommunikatsiooni, ütles Jüri välja mind siiani saatva kuldse mõtte: “Janek, kõigepealt ärilised otsused, siis vaatame, kuidas me neist teavitame.” Lahkumine oli valus, aga möödapääsmatu. Keegi ei pahandanud, kõik said aru. Kui börsiettevõte jätab avalikku meelepaha vältimiseks möödapääsmatud otsused tegemata, läheb ta pankrotti. Kreeka näitel võib nii juhtuda ka riigiga.\nEesti valitsusel pole kommunikatsiooniprobleemi kunagi olnud. Valitsuse jaoks töötab kõrgepalgaline kommunikatsiooniarmee, mille kõrval erasektori ettevõttekesed mõjuvad pisikeste, piiratud õiguste ja võimalustega turvafirmadena. Eesti valitsuse probleem on sisu ja suhtumine rahvasse (loe: Eesti Vabariigi omanikesse). Häid otsuseid ei olegi vaja “PRitada”, need “PRitavad” end ise.\nAvalikkusel on alati õigus\nTänane Eesti valitsus sai saamatute ja rumalate inimeste sildi avalikus ruumis külge seepärast, et ei olnudki midagi head teavitada. Kui sa enne pulmi (loe: valimisi) ütled naisele, et ma ostan sulle maja, kui sa minuga abiellud, ning pärast pulmi teatad, et naine võtku selleks pangast laenu oma lahusvara arvel, võib ta tunda end petetuna. Pettust ei ole võimalik ühegi suhtekorraldusmeetodiga olematuks muuta.\nHea suhtekorraldusega, mille sisuks on veenvad, usutavad ja ausad argumendid, on võimalik positiivseid asju võimendada ning negatiivseid leevendada. Olematuid asju suureks puhuda ei ole võimalik.\nTipp-börsimaaklerid ütlevad, et turul on alati õigus. Täpselt samuti on avalikkusel alati õigus. Kui valitsuse, ettevõtte, organisatsiooni või inimese töö tundub halb, siis ta ongi halb. Selles ei saa süüdistada last, et ta oma taldrikut ära ei pese. Süüdi on vanem, kes ta ei suuda last veenda seda tegema. Rahvas pole kunagi süüdi, alati on süüdi valitsus. Selles on Jürgen Ligil õigus.\nMõni aasta tagasi vaatasin Linnateatris etendust, kus üks avalikkuses vähem tuntud näitleja tegi hiilgava rolli ning väga tuntud näitleja ei säranud. Tundsin, et tundumatum näitleja vääriks rohkem esiletõstmist.\nRääkisin sellest Linnateatri grimmijuhile Anu Konzele, kes ütles: “Janek, oskused ei ole tunnustuse saamiseks kõige tähtsamad. Kõige tähtsam on inimestele meeldida!”\nMeeldivolemist ei saa keegi endale kahjuks ise võtta. Sa kas meeldid või ei meeldi. PRita palju tahad, kasu on väike. Eeldusi on vaja. Ning töö on igal juhul tellija materjalist.


Psühholoogi kolm olulist nõuannet: kuidas vältida joobes õnnetusi? - Naistekas\nKui enne pidu tehtud kokkulepped ei kehti ja sõber tahab napsusena rooli istuda või ujuma minna, siis kardetakse sageli, et teda keelates või takistades rikume suhteid — sõber või sõpruskond paneb pahaks. Sellises olukorras tuleb meeles pidada, et sõbra elu on tähtsam, kui tüli vältimine. Head suhted sinu elus toimivad ainult siis, kui suudad hoida nii ennast, kui teisi.\nStatistika näitab, et oskus hoida selgroogu hoiab ära õnnetusi\nPäästeameti ennetustöö osakonna juhataja Viktor Saaremetsa sõnul kujunes eelmine aasta taasiseseisvumise aja suurima veeõnnetuste arvuga aastaks. Ohtlikud on nii joobes vettekukkumised kui ka ujuma minekud. Vette kukkumiste arv on ajas kasvanud ning peamiseks põhjuseks on olnud taas alkohol. “Kõik suplemisel uppunud tööealised inimesed olid joobes,” lisas Saaremets ning lisas, et üle Eesti on uppunute arv ühtlaselt kasvanud ning veekogudeks tiik, järv, jõgi, meri või kraav.


Mis vahe on dimmerdataval ja tavalisel 12V Led valgustil? - Ehitusfoorum\nMis vahe on dimmerdataval ja tavalisel 12V Led valgustil?\nLugemata postitus Postitas remppa » 23 Veebr 2019, 17:54\nKui ma kasutasin reguleeritava väljundpingega toiteplokki siis vahemikus 6V-12V kasvab lambi heledus nullist kuni maksimumini.\nOmeti väidab müüja, et selle funktsiooni kasutamiseks tuleb mul osta 4x kallim dimmerdatav valgusti..\nIlmselt mõtleb ta 3-osalist lahendust milles LED valgusti+dimmerdamiseks sobiv toiteplokk+seina lülitipaneelil LED toitekaga kokkusobiv dimmer.\nKüsimus tekib mul seoses selle dimmerdatava LED valgusti eripäraga, miks peaks selles süsteemis olema 4x kallim LED lambi mudel?\nLugemata postitus Postitas jkristjan » 23 Veebr 2019, 19:56\nKui LEDi süttimispinge on näiteks 11V, siis heledus vahemikus 6V-12V ei kasva kuhugi. 6V-11V led ei helenda ja 11V ületamise hetkel süttib. Või sinu kodus on sellised reeglid, et näiteks 230V pesumasin töötab ka 120V pealt, lihtsalt peseb poole kauem?\nLugemata postitus Postitas remppa » 23 Veebr 2019, 21:41\n23 Veebr 2019, 19:56\nMa ei tea kust sa sellise 11V konstandi oled saanud.\nTraditsiooniliselt on valgusti LEDidel olnud kusagil 2-3V ja 3-4 tk ahelas järjestiku ühendatud.\nSelline lülitus toimib meie kodus aastaid just nii nagu kirjeldasin.\nTõsi, päris alguses ei ole valgus päris null.\nKuid nüüd on tulnud uuemaid lahendusi, millest tahaks täpsemalt teada saada.\nTootjad oma veebilehtele sellist infot enamasti ei pane.\nPesumasina küsimus jääb hetkel vastuseta.\nAga too siia, proovime ära, katseks sobiv autotrafo on olemas.\nLugemata postitus Postitas dumbuser » 23 Veebr 2019, 23:37\nSee dimmerdamine (kohalikus keels hämardamine) sõltub ainult ja ainult LED toiteplokist. Jah, ka neil 12V lambipirni moodi asjadel on toiteplokk sees. Kui see plokk allub hämardamisele siis on kõik OK. Iseasi on muidugi see, et seda hämardamise funktsiooni saab saab realiseerida ikka väga mitut moodi. Seepärast võibki olla, et müüja kasutuses olevate võimalustega see funktsioon ei tööta aga ostjal on kogemata selline lahendus olemas mille puhul see hämardamine töötab. Siinkohal on otse loomulik, et igasugu aretuste puhul ei pruugi see pirnkike pikalt töötada. Kui ta aga peab vastu näiteks aasta aga nö õige pirni hind on 4 korda kõrgem siis võib vabalt selle pirnikese kasvõi iga aasta välja vahetada.\nLugemata postitus Postitas remppa » 24 Veebr 2019, 01:12\nTraditsioonilise LED'iga see keeruline ei ole.\nLubatud pärivoolu mitte ületades ei juhtu midagi.\nPaljudel 12-24V pirnidel/valgustitel ei ole mingit muundajat sees.\nVastavalt ca 3-6 LED'i järjestiku ja mingi takisti ahelas ees, tavaliselt 50-100 oomi.\nSelliseid ahelaid on paralleelis mitu.\nSuuremate paneelide puhul on servas dioodid ja suurem plastist hajuti plaat.\nJuhitakse vooluga 30-50 V. Mis nendel uuematel sees on täpselt ei tea, kahtlustan et mõni uuem tehnoloogia, mida ma ei tea.\nProbleem on aga mittetraditsiooniline valgustus lahenduse vajadus.\nMüüad saadavad pikalt ja ütlevad, et nii ei saa.\nValgustite müüjad teavad kõike luumenitest, kuid oomi seadus on tundmatu.\nSaab küll aga tahaksin seda ainult võimalikult ratsionaalselt uuema ja säästlikuma tehnoloogiaga lahendada.\nOluline on ka liigse soojusenergia vältimine, mida ei ole kuhugile ära juhtida.\nSamuti kasutaksin dimmerdamise funktsiooni, kuid ei ole näinud dokumentatsiooni, kuidas 2 impulss muundajat järjestikku tööle pannakse (dimmer + LED toiteplokk, kui seda ka kasutada).\nLugemata postitus Postitas dumbuser » 24 Veebr 2019, 01:57\nPirnil on alati mingi toitekas sees. Kui ei ole toidet siis on see tavakasutaja jaoks nö poolfabrikaat. Kuigi sel juhul on igasugu juhtimise ja hämardamisega lihtsam. Edasi on 30-50V pinge ja mitte vool. Aga kuna sa elektroonikast vist väga ei jaga pole ka suurt mõtet jahvatada misasi on konstantse vooluga lahendus ja misasi on konstantse pingega lahendus ja misasi on PWM jne. Lühidalt kui see dimmeriteema on nii tähtis siis osta kogu komplekt samalt tootjalt. Sedasi on kõige vähem eksimise võimalusi. Enamasti pole see aga siiski mitte kõige odavam. Aga räägi misasja vaja on ? Võid ka privas küsida.\nLugemata postitus Postitas ping » 24 Veebr 2019, 12:51\nNii sellel kes ütleb et maja saab ehitada ilma ühegi naelata, kui ka sellel kes seda võimatuks peab.\nKumbki lähtub oma haridustasemest ja kogemustest.\nMüüja peab ütlema seda, mis talle on etteantud.\nLugemata postitus Postitas kalmaarikalmer » 25 Veebr 2019, 11:12\nEestis on nii palju pimedat aega, milleks seda veel dimmerdada ?


Mart Soidro | Aeg liigestest on lahti | Õhtuleht\nMart Soidro | Aeg liigestest on lahti (4)\nMart Soidro, literaat, 18. jaanuar 2018 18:34\nKolmapäeval helistas mulle rahvakirjanikust sõber. Ega meil teineteisele midagi pakilist teatada ei olnudki, pigem vaagisime viimase paari päeva sündmusi koduvabariigis.\nEi saanud seekord haigutada ja nentida, et nii vaikseks kõik on jäänud. Ernst Enno ühe tuntuma luuletuse pealkiri on hetkel out. Aga Ruja poolt kuulsaks lauldud värsiread on sel nädalal iseäranis aktuaalsed: “Ei mõista, vaatad üles ja vaatad tagasi – ja ohkad endamisi, ja ohkad jällegi...“\nMa keerutan nagu kass ümber palava pudru edasi! Lihtne oleks väita, et pärast Euroopa Liitu ja NATOsse astumist on meie inimesed hüsteerilisemaks ja kurjemaks muutunud. Käib pidev nõiajaht, mis demonstreerib valmidust üksteisel kõri läbi närida. Tahaks loota, et see ei ole nii. Enamikus Mustamäe elanikest ei tekita ohutunnet isegi valgel lumel tatsav mustanahaline vennas. Läki-läki peas ja silmis äraolev helk. Aga selge on ka see, et sellest tuleb sotsiaalmeedias teada anda. Igaks juhuks.\nImestan vanu kergejõustiku lühidistantsi rekordeid puurides, kuidas sprinterid suutsid selliseid vägevaid aegu joosta. Kuidas nad suutsid püstolilasule nii kiiresti reageerida?\nTeistes valdkondades asjad ju nii kiiresti ei käinud. Vene ajal osteti putkast ajaleht ja kui see oli loetud, tuldi kokku. Juhul muidugi, kui oli midagi arutada. Kuulati poolt- ja vastuargumente ning kui „läbi äreva vere oli kandunud hõik”, kirjutati kiri. Mitte kutse. Kiri pandi posti ja jäädi ootama vastust. Või mis vastust – kui oli ausalt kirjutatud kiri, järgnes repressioon. Nagu „40 kirja” puhul.\nTänapäeval, kui „inimesed lendavad suurtel kiirustel ja hulgakaupa”, on olukord muidugi teine. Riputad oma avaliku üleskutse sotsiaalmeediasse üles ja asi ants – reageeringuid tuleb nagu Vändra metsast saelaudu.\nMeile ta ei sobi. Otsige edasi!\nAga kaua ma ikka keerutan, räägime asjast ka. „104 kirja” ei maksaks naeruvääristada. Hoolimata sellest, et allakirjutanute hulgas pole esimese suurusjärgu tähti, Ojasoo ja Semperi konkurente näitekunsti valdkonnas. Iseenesest on feministid mulle armsad. Aga mida aeg edasi, seda enam imetlen neid eemalt, sest kardan lähedale minna. Ja kui vanale karule üritatakse seelik selga tõmmata ja ta nüüdisaegseid tantse keerutama õpetada, muutun kurjaks. Või nagu manitses Villu Reiljan juba tosinkond aastat tagasi – iga kingsepp jäägu oma liistude juurde.\nValvefeministid ei võitle enam ammu oma õiguste eest, nad kipuvad meie eest otsustama, mis on õige ja mis on vale. Teisisõnu: nad õpetavad meid elama. Kas keegi on andnud neile selleks mandaadi?\n„Kindlasti leidub ka teisi lavastajaid, kes suudavad seda tööd professionaalselt teha, kuid kellel pole nii vastuolulist tausta. Või miks mitte anda seekord sõna ohvritele?” leiab Kadi Estland, üks allakirjutanutest Eesti Päevalehes (16.01.2018). Vahemärkuse korras: selle daami kõige enam kõneainet pakkunud taies on fotoinstallatsioon Martin Helmest ühe plakatiga, mille tekst ei kannata isegi Õhtulehe trükimusta (vt Eesti Ekspress, 18.05.2016).\nMis saab kellelgi selle vastu olla, et feministid, EKRE ja SAPTK on leidnud ühisosa. Kellel on õigus võidelda naistevastase vägivalla vastu, pole siiski üheselt selge. Nika Kalantar lausa kahtlustas eelpool mainitud intervjuus koostööpartnereid: „Vaadates EKRE liikmete teisi ütlemisi, olen arvamusel, et nende äkiline mure naistevastase vägivalla pärast pole päris siiras, pigem kättemaks teatrile.”\nAga see selleks!\nOli aasta 2006 ja Tõnu Kaljuste koostas Eesti vabariigi aastapäeva kontserdikava. Lavastajaks oli siis Tiit Ojasoo. Järgmisel aastal oli kontserdiosa lavastaja Andres Dvinjaninov ja muusikalise osa pani kokku Aarne Saluveer. 2008. aastal toimus etendus Peeter Jalaka näpunäidete järgi, muusikalise osa eest hoolitses siis Tõnu Kaljuste. 2009. aastal sai üksi hakkama Üllar Saaremäe. 2010 – lavastaja Uku Uusberg, kunstiline juht Ando Kiviberg. 2011. aastal oli kontserdi kunstiline juht Tõnu Kaljuste ja kunstnik Ene-Liis Semper. 2012. aastal Vaiko Eplik ja Ain Mäeots. Järgnevad neli aastat olid lavastajateks ainuisikuliselt vastavalt Elmo Nüganen, Ivar Põllu, Mart Koldits ja Tõnu Kaljuste, eelmisel aastal aga Jaak Prints ja Erki Pärnoja.\nJa nüüd ma küsin allakirjutanute käest: kes võiks neist eelpool mainitutest lavastada kuu enne vabariigi aastapäeva selle aasta etenduse? Või hoopis vägivalla ohvrid sajandal aastapäeval, nagu Estland välja pakkus? Või äkki Vana Baskini teater, kes etendaks „Prügikasti” või „Vigaseid pruute”? Nali naljaks. Kardan, et keegi ei nõustuks kuu enne aastapäeva sellist väljakutset vastu võtma. Tegemist pole ju pulmatoladega, kes kahe viina eest esimese vile peale Eesti Rahva Muuseumisse tormavad.\nSellistes avalikes kirjades võiks alati peituda ka konstruktiivne lahendus, sest pelgalt vastuolemine on intellektuaalselt äärmiselt vähenõudlik tegevus.


Alar Varrak Balti liiga neljandast kohast: see on pettumus | Õhtuleht\nAlar Varrak Balti liiga neljandast kohast: see on pettumus (5)\nHindrek Pärg, Tartu, 6. aprill 2017, 21:58\nAlar VarrakFoto: Aldo Luud\nBalti liiga hooaeg lõppes neljapäeval Tartus, kus pronksiseeria korduskohtumises sai 68:67 võidu küll BC Kalev/Cramo, kuid kahe mängu kokkuvõttes sai kolmanda koha Tartu Ülikool.\n"Ma arvan, et mängisime jumala normaalse mängu," sõnas Kalev/Cramo peatreener Alar Varrak pärast kohtumist. "Meil olid siin täna ise võimalused 12punktiliseks võiduks. Kontrollisime teisel veerandil, aga nad panid järsku minutiga järjest kolm kolmest, ühe veel veaga. Kaotasime üheks minutiks kontrolli, saime uuesti kätte, läksime ette, kuid siis sai Tartu seitse vabaviset järjest ning initsiatiiv oli taas läinud.\nGALERII | Vaata, kuidas Tartu Ülikooli korvpallurid said kaela Balti liiga pronksmedalid (4)\n7. aprill 2017, 10:37\nÕHTULEHE VIDEO | Vaata Tartu Ülikooli pronksiga lõppenud kohtumise viimaseid minuteid\n7. aprill 2017, 09:33\nÕHTULEHE VIDEO | Tanel Sokk: otseselt sellist kartust polnudki, et see pronks võib ära minna (2)\nJuhendaja sõnul puudub hoolealustel jalgades vajalik särts. "Meie peame sisse viskama. Nemad tabasid kolmeseid üle käte ja viimastel sekunditel. Meie panime täiesti välja mängitud, normaalsetest kohtadest mööda. Tuleb visata 30-40protsendilise täpsusega eriti siis, kui suudad end vabaks mängida.\nMinu mängijad pole sellises vormis nagu vahepeal. Kui üks mäng eksid, siis okei, aga kui see juhtub nädalast nädalasse, siis see näitab, et meie valmisolek pole 101 protsenti. Rotatsioon on ka selline nagu on. Mänge on palju, reisid otsa - polegi midagi teha. Peame antud hetkel võtma maksimumi. Igatahes palju õnne Tartule, said pronksi."\nTreener kinnitab, et medalita jäämine on pettumus. "Kui meil oli veel Rain Veideman ja Demonte Harper, olin küllaltki enesekindel, et meil on väga suur võimalus Balti liiga see aasta ära võita. Lõppkokkuvõttes jäime neljandaks, millega ei saa rahul olla, sest eesmärgiks oli esikoht. Kuigi meil on mõned objektiivsed põhjused, siis see on vabanduste otsimine."\nhakeem 8. aprill 2017, 08:45\nVTB - liiga play-offi rong oli ammu läinud. Balti Liigas finaalikoht saadaval. Ja siis tuleb Varrak sellise jutuga, et mehed olid poolfinaali otsustav...\nHuviline fänn 7. aprill 2017, 15:12\nKindlasti võib mõni siin Varraku pihta tatti pritsides end rahuldada. Ja kindlasti pole ta ka imemees, Varrakut mõtlen. Kuid sellise rahakotiga, kus l...


Õigusteaduskond kutsub osalema kolmandal Ida-Virumaa õiguskoolitusel | Tartu Ülikool\nÕigusteaduskond kutsub osalema kolmandal Ida-Virumaa õiguskoolitusel\nIda-Virumaa õiguskoolituste sarja kolmas koolitus „Erinevad lepingud“ toimub 5. novembril Jõhvis. Koolitaja on Tartu Ülikooli õigusteaduskonna lepinguõiguse professor Karin Sein.\n„Koolitusel käsitletakse nelja peamist lepinguliiki: müügi-, üüri-, liisingu- ja töövõtulepingut,“ rääkis TÜ õigusteaduskonna lepinguõiguse professor Karin Sein. „Muu hulgas vaadatakse kohtupraktika näitel seda, milliseid õiguskaitsevahendeid saab kasutada lepingurikkumise korral,“ lisas ta.\nKoolitused on mõeldud eelkõige Ida-Virumaa ettevõtete ja asutuste töötajatele, kuid oodatud on ka kõik teised huvilised, kes soovivad saada või täiendada teadmisi eri õigusvaldkondadest. Juriidilisi eelteadmisi ei ole koolitusele tulekuks vaja.\nDetsembri keskpaigani korraldatakse Jõhvis ja Narvas kokku kuus õiguskoolitust. Üks koolitus kestab kaheksa akadeemilist tundi. Sarja esimene koolitus „Õiguse üldpõhimõtted“ ja teine koolitus „Lepinguõiguse üldpõhimõtted“ toimusid oktoobris Narvas ning nende materjalid asuvad õigusteaduskonna kodulehel.\nKolmas koolitus „Erinevad lepingud“ on 5. novembril kella 9.15–17.00 Kersti Võlu Koolituskeskuses (Kooli 7, Jõhvi). Registreeruda saab kuni 3. novembrini siin.


Täna ongi homme...: november 2016\nMul on kirjutamata üks juba ammu sündinud asi. Nimelt see, kuidas meie kolmetoalisest korterist sai neljatoaline korter.\nJuba kuus aastat tagasi ostis Arvo ära ühe toa, mis külgnes meie köögiga. Antud korter oli kohtutäituri poolt müügis ja sobis parajasti meie tulevikuplaanidega. Ega kõik lihtsalt ei läinud, sest korteriomanik, kes võlgade tõttu oma korterist ilma jäi, meile asja lihtsaks ei teinud. Ta andis meid kohtusse (ma ei teagi, mille alusel), kus ta loomulikult kaotas, aga välja ei kolinud ta ikkagi. Maksin mitu aastat antud korteri eest kuumakseid, aga korter oli ikka endise omaniku kasutada. Selle aasta kevadel hakkas Arvo eelmist omanikku ette valmistama, et ta tahab sel suvel ikkagi selle toa nüüd lõpuks käsile võtta ja augustis nad kolisid puugi välja. Arvo isiklikult aitas tal tuba tühjaks teha ja peale kuut aastat jama oli tuba meie.\nTuba nägi välja.... KOHUTAV. Ausalt ka. Must, jubedate värvidega ja väga viletsa remondiga. Arvo arvas alguses, et ta värvib lihtsalt seinad üle ja vahetab laminaadi välja, aga juhtus nii, et ta lõhkus kõik maha.\nNädal aega Arvo muud ei teinudki, kui muudkui lõhkus ja minul polnud muud teha, kui seda lõhutud jama lõkkeplatsi tassida. Ma arvasin tõesõna juba, et ta ei jätagi ühtegi seina alles ja esialgne jutt, kuidas lagi jääb sama ja me ainult värvime toa üle, oli lootusetult kadunud. Ta lõhkus isegi korstnajala ümbert seina maha ja näha jäi üks õudne, vana koledus. Sebastian ütles, et selline kole asi küll kellegi magamistuppa ei sobi...\nAga kui ta siis lõpuks kõik lõhtud sai, siis ikka hakkas ehitama ka :) Loomulikult me aitasime nii palju, kui oskasime ja saime, kuigi minu panus oli ikka väga väikene. Minu panus oli rohkem selle stabiilse elu säilitamine (koristamine, söögi valmistamine, poes käimine, trennis käimine) ja natukene sain pintslit ka tõmmata. Korstnajalg jäigi välja, kogu oma koleduses, mille me lihvisime ära ja lakkisime kahekordselt üle. Sebastian hakkas asja natukene rõõmsamates toonides nägema :) - ei olnudki enam kole. Robinil oli täiesti suur kopp ees kogu sellest remondivärgist, sest tal oli suvi ja tšill ja siis tuli isa hommikul jutuga, et täna sa värvid seinu või täna sa aitad mul lage panna või täna hakkame põrandat tegema. Ei mingit tšilli :) Aga siinkohal ma peaksin muidugi Arvo kaitseks välja astuma, sest vähe sellest, et tal tõesti oli abi vaja (puhkus kadus lausa lennates ja aega ei olnud just kuigi palju), oli kogu see tööteraapia Robinile väga kasulik õppetund, sest kuidas ta muidu meheks saab ja oskama hakkab?\nMinu jaoks oli kõige suursugusem hetk siis, kui Arvo tegi toale ukseaugu sisse ehk siis sellest õudsast toast, mille saamiseks me pidime nii palju närvirakke ära kulutama, sai meie kodu osa. Bosse, vaesekene, ei saanud üldse aru, mis toimub ja kõndis terves kodus ringi kõht maas. Uut tuba ei julgenud isegi nuusutama minna.\nEga see ei ole midagi nii lihtne, et võtad võõra toa ja värvid seinad üle ja ongi valmis. Arvo sai ikka hirmsasti nikerdada kõigi nende kaldseinadega ja põranda sisse uskeaugu tegemisega. Pahteldamise ja lihvimisega. Võõrast värvi seinte värvimine oli vaat et see kõige lihtsam osa.\nÜks ägedamaid asju selles toas on see suur liugustega (millest kaks on peegliga ja kaks toonklaasiga) kapp, kuhu taha on peidetud VÄGA palju meie riideid ja muid asju. Ehk me saime elutoast väga palju üleliigset ära, mis tekitas kohe puhtama õhu ja,mis seal salata, korras kapid. Mulle meeldib, kui on süsteem ja kõik asjad on omal kohal. Hetkel tundub, et meil on asju vähem, kui kapid mahutavad ja selle üle on meil Arvoga küll jube hea meel. Me nimelt ei ole asjadekogujad :)\nToa värvi osas meil eriti lahkarvamusi ei olnud. Arvo ütles kohe, et roosat tuba ei tule (nagu ma oleks kunagi tahtnud roosat tuba...) ja kuna minule meeldib väga helesinine, siis polnudki midagi rääkida. Korra proovisin helelillat ka mainida, aga eks ma teadsin, et lilla pole popp. Kuna meile meeldib valgus ja ruumikus, siis kaks seina värvisime hoopis valgeks, et tunduks veel avaram ja suurem. Puhtam ja helgem.\nNüüd on igalühel oma tuba. Robini toa remont küll ootab rahalaeva saabumist (ükskord ikka tuleb...), kuid üldjoontes on kõik hästi. Tänaseks ma olen täitsa ära ka harjunud oma uue magamistoaga ja uni ei ole enam nii halb, kui algusnädalatel. Arvo on selle eest muidugi hoolitsenud korralikult, pannes toonklaaside taha valguse ja voodi alla ka valguse, sest ainus asi, mida ma ei karda, on kui öösel tuled põlevad :)\nKüll on hea, et Arvo oskab kõiki neid asju ise teha ja saab alati kõigega suurepäraselt hakkama. Mulle meeldib tema stiilipuhtus ja ma kiidan ikka ja alati tema järjepidevust. Ta on jonnakas, aga tänu sellele pole meie toas ühtegi üleliigset nurka ega muud jama. Jah, remont võttis rohkem aega, kui planeeritud ja raha võttis ka rohkem, kui eelarves ette oli nähtud, kuid me lohutame end sellega, et iga aasta ju remonti ei tee... Mul on hea meel, et Arvo üldse otsustas kunagi selle toa meile osta, sest täna ongi olukord selline, et kui Triin on Märjamaal, siis see oleks ikka väga veider lugu, kui nad peaksid Sebastianiga tuba jagama.\nMul on ainult ühest asjast kahju....et see neljatoaline imearmas kodu asub just Märjamaal....\nJärgmiseks tuleb Robini toa värskendus :) Seal õnneks midagi lõhkuda pole vaja ja peaks ühe nädalavahetusega kõik korda saama. Minu lennuka ja andeka mehe käes on see köki-möki :)\nPostitaja: Ennike kell 12:09 Kommentaare ei ole:\nPostitaja: Ennike kell 15:37 Kommentaare ei ole:\nKui vaatad peale, ei saa arugi, et midagi on teistmoodi. Teistmoodi selles mõttes, et muidugi, me oleme kõik isemoodi, omamoodi, aga "teistmoodi" kuidagi sedasi, et keegi võiks mõelda, et Sa oled rohkem teistmoodi, kui me tavaolukorras harjunud oleme.\nIstub vaikselt jalad krõnksus diivaninurgas ja särgikaelus on hammaste vahel. Selline tavaline rahulik olemine peale väsitavat koolipäeva või pingutust nõudvat trenni. Ikka särgikaelus hammaste vahel. Mängib oma tahvlis FIFA 17 või loeb. Loeb näiteks Titanicu kohta, googeldab liblikate kohta, loeb erinevate jalgpalliuudiste kohta, jalgpallurite kohta, otsib infot ja statistikat, võrdleb leitud tulemusi olemasolevate teadmistega. Analüüsib andmeid Footyroomis, eriti huvitatud on kogu UEFA infost, MM ja EM-i infost ja LaLiga (Hispaania liiga) infost. Uurib, kas on müüki tulnud mõni uus ja äge LEGO technic ja kui on, siis kas erinevates kohtades, kus müüakse, on suur hinnavahe. Plaanib selle LEGO oma ellu. Kõiki neid asju ja veel rohkematki saadab ikka särk hammaste vahel.\nKui ta koolipäeva hommikul üles ärkab, on tema esimesed sõnad "Milline kohutav päev!". Ta voolab voodist välja, pahur ja pettunud. Pettunud, et on hommik, sest ta ei taha kooli minna. Kohe üldse ei taha, olenemata päevast ja tundidest. Natuke reipam on samm siis, kui on kolmetunnised päevad (esmaspäev ja kolmapäev), aga üldjoontes ikkagi pahurus ise. Läheb dušši alla ja vaatab ETV2-st hommikumutikaid või Setanta Spordi pealt jalgpalli. Ja õigel ajal lahkume kodust. Veel sotsiaalmaja ees ta püüab mulle selgeks teha, kuidas see on absoluutne šokk, et ta peab kooli minema, aga mul ei jää muud üle, kui öelda talle, et ole vapper! Ja ta läheb.\nLäheb üksi ja saab targaks. Oskab matemaatikat ja eesti keelt, teab kõike loodusõpetuses ja inimeseõpetuses. Saab iga tunniga targemaks inglise keeles. Õpetaja ütleb, et Sebastian on väga laia silmaringiga laps. Mina ise ei saa sellest võibolla nii hästi arugi, sest olen temaga päevast päeva koos ja see tundub nii tavaline rääkida usust või poliitikast või riiklikust õppekavast või elementaarsest viisakusest (tänased jututeemad :) ). See on päris mõnus, kui ta tuleb oma koolipäevalt ja ütleb, et sai matemaatika kontrolltöös maksimum punktid. Tore muidugi. Laps ka rõõmus ju. Hommikune pahurus on möödas, sest päeva hullem osa on läbi. Üksinda läbi. Tal ei ole õrna aimugi, mida tähendab paaristöö või rühmatöö, ta ei tea, et mõnikord on vaja teiste järgi oodata, võibolla kedagi eraldi aidata, ta ei tea, mis tunne see on, kui õpetajal on küsimus ja sellele saab keegi teine vastata. Ta ei tea, kuidas hääldavad teised 10aastased sõna "brother", ta ei tea, mis tunne siis on, kui keegi segab vahele/tundi, pillab asju maha, küsib välja, ei saa millestki aru, saab puuduliku hinde. Aga ta ei tea ka seda, mis tunne on sõbra käest küsida, kui ise ei oska, ei saa, ei suuda. Mis tunne on siis, kui õpetaja küsib midagi ja Sa ei peagi 100% kohal olema, sest tema tähelepanu ei ole ainult Sinul. Ta ei tea, mis tunne see on, kui Sul on SÕBER. Sõber, kes on sama vana, kui Sa ise. Sõber, kellega saab koolist koju jalutada, koos trenni või ujuma minna, õues jalgpalli mängida, toas legotada või lauamängu mängida. Tal ei ole õra aimugi, mis tunne on teha neid tavalisi 10aastase asju teise 10aastasega koos.\nSest ta läheb üksi. Mööda oma elu. Ta oli üksi siis, kui me käisime kohustuslikus korras lasteaias sotsialiseerumas. Sotsialiseerusime rühmaruumi kõige tagumises nurgas kahekesi "Reis ümber maailma" mängides. Kuna ta ise kellegagi kontakti ei otsinud, siis ei vaevunud keegi ka temaga kontakti otsima. Ei väikesed ega suured. Õpetajad üritasid temaga ära teha seda, mis oleks teinud temast kooliküpse lapse, st õpetasid tähti ja numbreid, aga keegi ei vaevunud märkama, et ta on üksi. Kui mõni laps talle liiga ligi tuli, siis ta tõmbus küüru, sisises midagi sellist, et misssss sssssssssssa tahaaaaaaaaaaaaaaaad, mine äraaaaaaaaaa ja tegi üksi oma asja edasi. Kui oli hommikuring, siis ta istus üksi eemal, pahuralt tegi mingeid asju kaasa, aga tema jaoks oli see kõik üks lõputu piin ja tagaajamine. Tagaaetav oli ta ise muidugi, sest kui ta oleks saanud, siis ta ei oleks enda jalga sellesse rühmaruumi sisse astunud. Lasteaias ei olnud mitte ühtegi asja, mis oleks talle meeldinud või teda rahustanud või kuidagi aidanud. Teda kasvõi kõnetanud... See kohustuslik sotsialiseerimine kukkus nii haledalt läbi, et täna ta ei mäleta ühegi lapse ega õpetaja nimegi. Tähti ta ka lõpuni selgeks ei saanud, kuigi oli juba 8aastane, sest tema kogu energia läks olukorra talumise peale. Jõudu uusi teadmisi kinnistada lihtsalt ei olnud. Võin muidugi öelda, et talus ta vapralt, võibolla vapramaltki, kui oleks kunagi osanud oodata, sest kuigi tema silmis oli pidev ahastus, sundis ta ennast tegema asju, mida ta üldse ei tahtnud. Ma ei tea täna, kas nendest tehtud asjadest oli mingisugust kasu ka, aga ühte ma tean küll - selleks, et kedagi sotsialiseerida ei piisa tähtede õpetamisest.... Ma tegelikult arvan, et ka õpetajad tundsid teatavat kergendust neil päevil, kui Sebastian hommikul oma emaga rühma ei tulnud, sest olukord oli keeruline nii meile kui neile. Lastel oli tõenäoliselt täiesti kama kaks, kas me olime seal või mitte - Sebastian neid enda ligi ju naguniigi ei lasknud.\nKooli läks ta ka üksi. Mina ajasin muudkui oma väikeklassi jura, aga keegi ei saanud aru, et mul on tõsi taga ja see on hädavajalik. Väidetavalt ei olnud sellel aastal koolis selliseid lapsi, kellega väikeklassi teha. Ma seda muidugi uskuda ei suuda. Lõpuks ei tulnud mingit väikeklassi juba ainuüksi selle pärast, et need lapsed, kes selles klassis oleksid võinud koos õppida, olid nii erinevate probleemide ja karaktreritega, et nad ei pidavat kokku sobima. Ja Sebastian jäi üksi. Alguses pidi ta koos teistega ühes koolimajas õppima, lihtsalt nurga taga, aga see oli vastvõetamatu, sest luukappi ma oma last panna ei lubanud. Nii juhtuski, et Sebastian läks kooli sõna kõige otsesemas mõttes üksi. Oma õpetajaga. Läks koolist poole kilomeetri kaugusele sotsiaalmajja oma isiklikku kooliruumi, mille me heade inimestega talle mellepäraseks tuunisime. Sellel hetkel tundus see kõige parem variant, mis üldse olla sai, sest meie arg ja inimpõlgurist laps sai vaikuses ja rahus, omas tempos hakata tähti õppima ja targaks saama. Täna ei valmista talle õppetöö mingeid raskusi, sellel õppeaastal on jooksvalt olnud üks "4", ülejäänud hinded on kõik "5". Ta haarab kiiresti, tal on väga hea mälu ja erakordne võime leida seoseid juba ennem, kui keegi on talle seoste võimalust tutvustanud. Ta on kohusetundlik, teeb asju, sest neid peab tegema. Tal on lai silmaring, mis annab talle võimaluse loodusõpetuses ja inimeseõpetuses teada vastuseid juba ennem, kui küsimus on esitatud. Ei, ega kõik nii roosilin eka pole. Tal on kohutav käekiri. Ausalt ka. Ma pean mõnikord ikka tükk aega vaatama, ennem, kui aru saan, mis kirjas on. Palve püüda natukene paremini kirjutada, on nagu hüüdja hääl kõrbes, sest tema jaoks ei oma käekiri mingisugust tähtsust. Tema jaoks on oluline, et kõik saaks tehtud kiiresti ja ta saaks need teha-vajavad-asjad kaelast ära. Imestan, et õpetaja ei ole veel sellel teemal sõna võtnud, sest olenemata sellest, kas tegu on numbrite või tähtedega, on käekiri tõesti lohakas.\nTal on mõnikord igav. Näiteks matemaatikas, loodusõpetuses ja inimeseõpetuses. Ta ise ütleb, et õpetaja võiks mõnest asjast kiiremini üle minna, sest ta teab seda kõike juba ammu või, kui isegi ei teadnud, siis juba on kõik selge. Ehk siis teatav ajaraisk. Eile õhtul, kui ta oma matemaatika kodutööd tegi, siis ta ohkas raskelt, sest kuna tegu on taibuka lapsega, siis ta ei saanud aru, MIKS ta sellist jama tegema peab, mis on nii elementaarne, et lihtsalt pole võimalik, et keegi sellist asja üldse ei oskaks. Olen mõelnud, et selles, et talle mõned asjad on liiga lihtsad, on teatav positiivne külg ka. Ta ei pea üleliia pingutama, sest väga suurt pingutust nõuab juba see, et ta selles olukorras üldse olla suudaks. Suudaks taluda seda ruumi, õpetajat, suhtlemiskohustust. Pole siis ime, et kõik vahetunnid veedab ta pepu uurakil kott-toolis näoga seina poole... Ta lihtsalt on nii tüdinenud sellest olukorrast ja olemisest, sellest pealesunnitud suhtlusest. Hea osa on muidugi see, et ta saab selles olukorras suurepäraselt hakkama, sest neil oleks kahekesi ikka väga keeruline olla, kui Sebastian keelduks suhtlusest. Aga Sebastian on tark ja teab, et kool on möödapääsmatu, sest nagu vanaisa ütleb - kuidagi peab ju targaks saama. Sebastianit muudab närviliseks kodused koolitükid, eriti, kui neid on rohkem, kui üks ja nädalavahetusel. Ta ise ütleb, et ta ei saa aru, miks peab lapsele nädalavahetuseks õppida jätma, kui laps on kõik päevad ilusasti koolis käinud. Sellel õppeaastal on ta ühekorra koduse õppimise pärast ikka nii närvi läinud, et läks oma tuppa töötama, kuna me kõik käisime talle närvidele.\nKäisime selle õppeaasta algusepooles korra suures koolimajas ka, klassipilti tegemas :) Ta seisis seal saalis, kus peale meie oli veel üks IV klass oma õpetajaga ja ta oli küürus, tige, nagu lõksu püütud loom. Silmad vilkusid ja pilkusid, sõrmed töötasid, seljaga keeratult teiste poole, pilk hüplemas minult, põrandalt, aknalt minule, põrandale, aknale. Sosistamas lähme ära, miks me siin oleme, lollus, mõttetu värk, lähme ära, kui kaua veel, lähme ära. Ma hiljem küsisin ta käest, et mis Sind kõige rohkem häiris, mis see oli, mis tekitas Sinus nii suurt ärevust ja ta ei osanudki midagi öelda. Ta lihtsalt tundis ennast nii kohutavalt halvasti seal suures koolimajas, teiste omavanuste juures, võõras olukorras.\nÕpetajat tema elus ei eksisteeri väljaspool nende klassiruumi. Kui ta juhtub teda alevis kuskil nägema, siis ta teeb näo, et ei näe. Rääkimata siis veel sellest, et ta ütleks tere. Seda ta muidugi ei ütle siis ka, kui kooli läheb... Teab küll, et viisakas inimene ütleb, aga pole ise veel nii kaugele jõudnud. Õpetaja nägemine väljaspool klassiruumi tekitab temas ebamugavust. Ta pilk hakkab hüplema, püüab nägu ära keerata, kuskilt mujalt minna (poes teise riiulivahesse näiteks), kiirustab mind tagant. Ja ometigi saavad nad klassiruumis kõik asjad aetud, räägitud ja oldud...\nSama üksi nagu ta oli lasteaias ja on koolis, on ta ka jalgpallitrennis. Tema esimene jalgpallitrenn oli 13.03.2012.aastal. Ajaga on muutunud treenimiskoht ja treenerid, poisid on üldjuhul samad, eriti koondtrennis. Piirkonnatrennis on ka juba kolm aastat praktiliselt samad näod. Ta kohtub iga nädal kaks kuni neli korda Janari, Aleksi, Taanieli, Gregori, Roberti, Andruse, Rendo, Sandri, Hugo, Markkuse, Jako, Andrease, Janre, Aleksandri ja võibolla veel mõne poisiga, kelle nimi mulle nüüd kohe meelde ei tule. Iga nädal aastaringselt. Ja ta ei suhtle mitte kellegagi. Jah, ta ütleb mõnikord mõned laused seoses jalgpalliga, eriti paneb "puid alla" kaitsjatele, fikseerib pidevalt mänguseisu (see on tema jaoks väga oluline, eriti, kui on võidumeeskonnas), kuid ta ei SUHTLE mitte ühegi poisiga mitte ühtegi moodi. Ta ei tereta, ei huvitu, ei ela kaasa, ei küsi nõu, ei õpeta, ei naera. Ta ainult jälgib. Ja jälgib ta väga hoolega. Eriti nukker on minu meelest olukord siis, kui ta on väravas ja mäng käib vastaste värava all.... Siis ta seisab seal oma kastis, nii üksi...\nSebastiani koordinatsioon on vilets. Ta küll püüab kõigest väest, aga harjutused, kus tuleb teha mingeid kindlaid manöövreid jalgadega (näiteks ristsamm, harjutused redeliga) ja seda kõike kiiruse peale, valmistavad talle raskusi. Kui ta saaks neid teha rahulikult, omas tempos, oleks tulemus kindlasti parem, aga kuna jalgpallitreeningutel jalgadetöö on üles ehitatud kiirusele, siis on ta nagu väike karupoeg oma sõlmes jalgadega ja teeb just nii, kuidas oskab. Ma mõnikord mõtlen, et kas tal ebamugav pole, kui ta ei suuda kukerpalli teha, aga kõik teised teevad.... Natuke vist on... Kodus ta teeb kukerpalli, aga kiiruse peale teha ei suuda. Samas pallikontroll on tal väga hea, nii sise- kui välisküljega, kannatagant, palli vedamine, söödud ja nende vastu võtmine. Ja sealjuures ei ole kiirus probleemiks, suudab täiesti vabalt teiste poistega samas tempos töötada.\nPeale trenni on tal nii palju rääkida, sest ta on 1,5 tundi hoidnud kõike enda sees. Kõike seda, mis tahab välja tulla, mis pulbitseb. Emotsioonid, mõtted, tähelepanekud, ettepanekud, arvamused, tagasiside trennile, treeneritele, meeskonnakaaslastele. See kõik, mida ta jälgib. Kui trenn lõppeb, võtab ta oma asjad ja ei vaata tagasi ega ütle "head aega!", kuigi ta teab, et viisakad lapsed seda teevad.... Tema jaoks ei eksisteeri ühtegi seda inimest enam, kellega ta just koos tegi meeskonnamängu. Trenn ise on muidu üks suuremaid rõõme Sebastiani elus. Ta püüab nii väga ja annab endast alati maksimumi, ta kuulab väga hoolega treenerit ja tahab asjadest peensusteni aru saada. Kui talle mõnes harjutuses midagi arusaamatuks jääb, siis ta küsib treeneri käest üle, kas ta on ikka õigesti aru saanud. Küsib ta muidugi nii, et pilkkontakt puudub, kuid ta on õppinud julgema küsida. Just nimelt õppinud, sest see on ajaga tulnud. Aeg on tekitanud turvatunnet treenerite osas, mis on hädavajalik korralikuks treeninguks ja üksteise mõistmiseks. Pingelistes olukordades kipub särgikaelus suhu minema, aga tunduvalt vähem, kui muidu, sest väravavahikinnastega on särki ebamugav suhu panna. Selle ebamugavuse käigus ta juba adub ära, et särki tegelikult suhu panna pole okey. Kuna treeningud on tema jaoks väga olulised, siis ma ei hakka ohkima, kui jube tüütu on sõita neli korda nädalas Raplasse ja tagasi, istuda 1,5 tundi saalis või autos ja oodata. Kokku teeb see nädalas 10 tundi, aga sellest pole midagi, sest jalgpall on ainus asi Sebastiani elus, mis teda sotsialiseerib. Sotsialiseerib kasvõi nii palju, kui palju mänguväljakul vaja on. Ta näeb enda vanuseid, kuuleb, kuidas ja mida nad räägivad, kuidas nad käituvad (seda ta muidugi ei jõua ära põlastada aegajalt :) ). See on Sebastiani side omaealiste maailma. Üsna ühelabaline, kuid siiski side. Ja nii ta läheb üksi meeskonna trenni ja on seal sees üksi, isegi, kui ta on teistega koos. Muuseas on jalgpall ainus osa elust, kus ta on valmis teise inimese kehaga kokku puutuma. Õnneks on ta väravavaht ja kehaline kontakt ei ole nii suur kui platsimängijal, kuid eks kokkupuudet on ikka.\nMa arvan, et Sebastianile sobiks väga hästi jooga just oma rahulikkuse tõttu, kuid kahjuks ei ole meie maakonnas lastele mõeldud joogat ja linnas käia ma ei jaksaks. Ometigi ei saa ma lahti mõttest (üha enam ja enam), et see oleks talle nii hea - koordinatsioon, tasakaal, painduvus, püsivus, hingamine...\nTa plaksutab rõõmsalt käsi, kui ütled talle, et ma teen Sulle täna guljašši või juusturulli, või kotletti või šnitslit. Midagi, mis on lihaga tugevalt seotud. Sebastian ei tea, mismoodi maitseb üks komm või šokolaad, ta ei tea, kuidas mekib kohupiim, jogurt, piim, keefir, kohuke, puding, juust (see kõlbab vaid juustrulli sees ja grillsaia vahel), riis, tatar, enamus puu- ja juurvilju, erinevad sepikud, leivad, kuklid, Ta ei ole eluseeski söönud ühtegi magustoitu (mannavaht, leivasupp, saiavorm, bubert, panna cotta või muu tarretis). Ta ei söö kooki, torti ega kringlit, saiakesi ega küpsiseid, ainult kaneelirulle (ema või tädi Liivi tehtud), ema tehtud vahvleid ja muffineid ilma igasuguse lisandita. Lehttaigna õunakooki sööb ka :) Ta ei joo mahla, jäätisekokteili, morssi, kalja. Mõnikord ta üllatab meid ja on nõus vabatahtlikult mõnda uut asja maitsema. Tavaliselt uued maitsed menüüsse ei lisandu, aga me kiidame teda ikkagi vähemasti üritamise nimel. Ma igapäevaselt ei mõtle sellele, et tema toitumine on kuidagi veider või ühekülgne, sest ta ju sööb täismehe portse :) Lihtsalt ta sööb selliseid asju, mis talle maistevad. Igapäevaselt ma teengi talle eraldi söögi, mida ta saab siis süüa üheks õhtusöögiks ja järgmise päeva lõunaks. Mõnikord on see väsitav ja ma tunnen aegajalt söögitegemise suhtes tülgastust, aga tegelikult pole mul põhjust vinguda. Kui peaks ise samu sööke sööma iga päev, siis oleks ikka jube küll, aga kuna meil on võimalus teha kahte eraldi toitu, ei morjenda Sebastiani kesine toidulaud mind nii väga. Hullem lugu on, kui tahame välja sööma minna, sest selles söögikohas peavad olema friikartulid, meile aga meeldivad teistsugused söögikohad (Põhjaka mõis, Mahedik, Supelsaksad, Sahver), kus friikartuleid ei pakuta. Nii peamegi lapsele ostma eelnevalt lähedalasuvast Hesburgerist friikartulid ja siis saame ise nautida head paremat erinevates söögikohtades. Siis on küll kuidagi kurb.... Ise naudid head sööki, uusi maitseelamusi ja laps vaatab healjuhul leivakoorukest närides pealt. Ja sellest tulenevalt, et mul on kurb, käime me väljas söömas ainult siis, kui Sebastianit pole kaasas (näiteks, kui käime Tartus Anne juures või Arvoga teatris), sest minu jaoks on see kuidagi liiga kurb. Ja isegi teadmine, et ta ju tegelikult ei tahagi neid erinevaid maitseid tunda, ei lohuta mind.\nSebastiani käsi on nõrk. Teda ei ole mitte kunagi huvitanud värvimine, maalimine, joonistamine, voolimine, voltimine. Talle on titest saati antud kõik võimalused proovida, proovida, proovida, aga mida Sa proovid, kui kohe üldse ei taha. Ta nimetab neid tegevusi mõttetuteks. Samas, kui ta juba midagi teeb (kuna mina annan talle kunsti ja tööõpetuse tunde, siis kohustusliku koguse töid on ta sunnitud ikkagi ära tegema), siis need lõpptulemused ei ole minu meelest sugugi halvad. Jah, pliitasitega pole eriti midagi üritada, sest ta lihtsalt teeb nii lohakalt, et mul on valus vaadata :), aga näiteks maalimistööd on küll kõik vahvad. Tal puudub ka igasugune fantaasia. Ta ei taha teha ühtegi asja ilma näidiseta ja ta on pettunud, et tal ei tule nii ilus tiiger, kui raamatus foto on. Tegelikult on tiiger täitsa tiigri moodi. Mõnikord mul ongi tunne, et kogu tema kunstiline tegevusetus ongi sellega seotud, et ta ei näe oma lõpptulemuses sellist taiest, nagu ta on harjunud näiteks raamatutes või filmides või fotodelt nägema. Ta tahaks, et kõik oleks ideaalne. Minu jaoks on ideaalne, kui ta midagigi teeb. Mul on mõnikord kurb, et ma pean tema kunstilistele saavutustele ghindelise väärtuse panema, sest minu meelest tekitab see temas tunnet, et kunst = "5", sest ega ma talle alla maksimumi ei pane. Tegelikult oleks vahva, kui ta võtaks guaššid ja paneks oma emotsiooni paberile lihtsalt selleks, et ta tahab seda teha. Eriti kummaline on, kui ma annan talle A3 paberi ja ta võtab pliiatsi ning teeb paberi keskele mingisuguse imeväikese asja. No ikka sellise 5-6cm suuruse asja. Ma ei tea, miks ta nii teeb, aga ta ongi alati kujutanud paberi suurusest olenemata ainult väga väikeseid asju. Oletame, et ma palun tal joonistada mesilane Maia ja siis ta teeb sellise 3cm läbimõõduga pea paberile. Siis ma pean võtma sama suure paberi ja näitama talle ette, kui suure pea ta peaks tegema, et paber saaks enamvähem kaetud. Siis näitan, kui suure keha, kui suured käed, kui suured jalad jne. Tal endal nagu puudub igasugune ettekujutus ja siis juhtubki nii, et ta joonistab päkapiku, aga jätab talle käed tegemata, kuigi 9aastane laps peaks ikka teadma, et inimolevuse tavapärase oleku juurde käivad käed ka.\nSebastiani suur kirg on LEGO Technic. Tal on väga palju kalleid ja suuri masinaid, mida ta võtab uuesti lahti ja paneb kokku. Need on kõik 16aastastele mõeldud tooted, aga alates 6ndast eluaastast paneb ta neid ise vabalt kokku. Mõnikord muidugi eksib kuskil millegagi ka, aga siis isa aitab ta uuesti rajale ja läheb edasi. Tal on väga hea jooniste lugemisoskus ja peenmotoorika väikeste juppide kokku panemiseks . Ta suudab loogiliselt näha kogu õpetust tervikuna, st ta vaatab ennem masina kokku panemist õpetuse algusest lõpuni läbi ja alles siis hakkab tööle. Ta võib tundide kaupa istuda maas ja nokitseda, tehes pause vaid söömiseks ja joomiseks. Tavaliselt, kui ta mingisuguse projekti käsile võtab, siis ta tahab selle kiiresti kokku saada, sest mulle tundub, et talle ei meeldi poolikud asjad. Mõnikord muidugi mõni asi jääb kauemaks lahtiselt seisma, kõik oleneb sellest, kas ta on legotamisehoos ja kui palju parasjagu on käsil muid tegevusi.\nSebastian ei ole kunagi osanud mängida. Niimoodi, et võtab mänguasja(d) ja mängib. Tal ei olegi eriti mänguasju olnud, sest need ei ole teda kõnetanud. Ta ei oska näiteks põrandal maas mudelautoga sõita ja autosõiduhäält teha. Ta ei ole seda kunagi proovinudki teha. Meie kodus ei ole juba aastaid muid mänguasju olnud kui LEGOd ja mõned minu enda tehtud nukud. Muidugi me ostsime ja meile kingiti erinevaid asju, kuid mitte ükski neist ei tekitanud Sebastiani soovi mängida. Püüdsime teda õpetada mängima, mängisime temaga koos, aga teda ei huvitanud. Seevastu lauamänge mängib ta väga suure isuga juba ammusest ajast. Ma arvan, et umbes 6aastasest alates. Mängib erinevaid mänge: loogika-, mälu-, strateegia-, õnnemänge. Kui küsida Sbastiani käest, kas tahad mõnda lauamängu mängida, on vastus alati jaatav. Teda ei heiduta kaotamine, aga võitude üle rõõmustab siiralt. Sohki ta tavaliselt ei tee, mäng peab olema tema jaoks aus, olgu siis kasvõi kaotus. Vanaemaga natukene sohitab vahel, aga pärast tunnistab ikkagi üles. Vanaema on alati suur mängukaaslane, kui ta Sebastianit hoiab. Nad tavaliselt muud ei teegi, kui mängivad erinevaid lauamänge. Vanaema küll ei oska kõiki mänge, mis meil kodus on, aga sellest pole midagi. Need mõned, mida ta oskab, täidavad nende aega suurepäraselt.\nSebastianil puudub igasugune fantaasiavõime. Ta ei oska välja mõelda õhtegi jutukest, ei suuda joonistada asju, mida pole olemas (näiteks, kui paluda tal joonistada masin, kust lumi tuleb). See võib ka olla põhjuseks, miks ta ei oska mängida (mäng on ju puhas fantaasia) ja on kunstiliselt väga ebalev. Teda paeluvad ainult faktid, numbrid, reaalsus, teadus (üsna tavaline on, et ta vaatab televisoorist Historyt või Natsional Geografic kanalit, kust tuleb näiteks selline saade nagu "Marss". Talle on oluline, et asjad on olemas, käega katsutavad, silmaga nähtavad, teaduslikult seletatavad. Näiteks Jumala olemaolu ei ole võimalik ühegi katse, vaatluse või muu meetodiga kindlaks teha (samuti ka tema mitte olemasolemist) ning hetkel me loeme Piiblilugusid ja Sebastian ei saa aru, kuidas on olemas üldse sellised inimesed, kes võiksid sellist muinasjuttu USKUDA.\nSebastianil on AEG ja see on väga suur asi tema elus. Alati algavad kõik asjad õigel ajal. Ta hakkab hommikusööki sööma 7.40, mitte 7.41 või 7.39. Ta paneb ennast riidesse 8.30, mitte 8.29 või 8.31. Ta läheb magama 22.00, mitte viis minutit hiljem või varem. Tema jaoks on väga oluline aja määratletus. Näiteks kandletund. Ta peab teadma, kui kaua ja mis kellani tund kestab. Eriti hea on, kui ta ise kella näeb. Ta õppis juba väga varakult (5aastaselt) kella tundma ja selle pealt vaatama või peast arvutama, kui kaua midagi kestab (logopeedi tund) ehk ajaline punkt. Teda ärritab, kui asjad lähevad üle aja, näiteks ei hakka "Kättemaksukontor" täpselt 20.30. Kui isa ütleb, et ta jõuab üheteist ajal, siis ta muutub närviliseks, kui 23.01 isa kodus pole. Kui ta on arsti juures ja aeg on käes, hakkab ta iga natukese aja tagant küsima, mis kell on, kui see aeg on mööda saanud ja ta ikka ootab ukse taga (siinjuures tahaks kiita oma uut perearsti, kelle ukse taga me pole kunagi pidanud üle aja passima).\nTal on väga raske ärgata, eriti kella peale, aga ka niisama. Ta vajab väga pikka ja rahulikku endaga olemise aega. Ta ei taha siis eriti suhelda ja parema meelega on ta voodis teki all (puhkepäevadel ta seda ongi, argipäevadel paraku peab istuma diivanil, sest muidu ta jääb lihtsalt uuesti magama). Juba voodist väljatulnuna on tal vaja aega söömiseks, aega pesemiseks, aega riietumiseks. Mitte midagi ei saa teha kiirustades, sest see rikub ta tuju, mis argipäevade hommikul on naguniigi tusane. Ärkamine on talle titest saadiks keeruline olnud ja talle "peale lennata" on väga vale. Näiteks selleks, et ta saaks 9.00 olla koolis (kooli on meie kodust 2 minutit autosõitu), peab ta ärkama hiljemalt 7.00.\nTa ei käi mitte kusagil üksi. Mina või meie oleme temaga alati kaasas. Tal on raskusi mõistmaks autode kiirust ja vahemaad, st ta ei saa päris hästi aru, kui kaugel auto temast on ja kui kiiresti see temani jõuab. Nii võib juhtuda, et tee üleamine võtab väga kaua aega, sest tal on koguaeg tunne, et auto võib talle otsa sõita. Ta saab lõpuks selle tee ületatud küll, aga ta on sealjuures närviline ja kiirustav. Igaljuhul ta pigem jookseb üle tee kui kõnnib, kui just tõesti ühtegi autot tulemas ei ole. Talle ei meeldi ka võõrad kohad, palju inimesi, rutiinist väljas olukorrad. Ta muutub närviliseks, kui väikeses poes on liiga palju rahvast ja läheb pigem välja ootama, sest ta ei taha, et keegi temaga kokku puutuks, nii kõnes kui kehas. Sama kehtib muidugi ka suures poes, aga see peab siis tõesti ülerahvastatud olema, sest suuremas poes on ikkagi rohkem ruumi selleks enda personaalseks tsooniks. Talle ei meeldi ka see, kui korraga tuleb kokku palju inimesi ruumis. Õues on see tema jaoks kuidagi talutavam. Näiteks viimane selline koosviibimine oli vanaema sünnipäeval vanaema kodus ja ta istus terve selle aja üksi diivaninurga peal. Pea viis tundi. Ta ei suhelnud kellegagi, ta lihtsalt jälgis, pani kõrva taha, talletas ja siis hiljem kommenteeris. Ta ütles, et vanema kodu on liiga väike nii paljude inimeste jaoks, sest see on lihtsalt kohutav, kui ühes ruumis on nii palju inimesi koos.\nTalle ei meeldi, kui rutiini muudetakse. meie elus on kaks ajamõõtmist. Üks on argipäevad, kui Arvot pole ja teine on nädalavahetus, kui Arvo on ka kodus. Kui Arvot ei ole, on meie päevad organiseeritumad ja rutiinsemad. Meil on omad kindlad asjad, mida ja millal me teeme. Tavaliselt on need kellaaegadega määratletud. Talle meeldib teada, mis päeva jooksul juhtuma hakkab, nt, kas me läheme täna kõndima, kui palju me kõnnime, mis kell kool algab ja lõppeb, mis kell trenn algab ja lõppeb, millal me õhtust sööme ja kas isa skypeb (PS. kui isa 21.00 skypes endast märku pole andnud, küsib ta juba, kas me ikka isaga räägime täna). Ta on harjunud, et päeval ma puhkan tund aega ja kui ma seda ei tee, on tal juba küsimused selle kohta. Arvo kodus olles on meie päevad kaootilisemad, kuid siiski mingisuguses rütmis. Talle meeldib, kui õhtusöök saab ikkagi samal ajal valmis nagu argipäevadelgi. Ta tahab hommikul juba teada, mida täna tehakse, kui midagi üldse tehakse (muuseas - midagi teha tahaks ta alati, eriti looduses). Samas teda ei häiri sugugi muutus koolipäevas, näiteks mõni tund jääb ära. Aga talle ei meeldi, kui eesti keele asemel tehakse inimeseõpetust, ta tahab, et tunnid jookseksid nii nagu tunniplaanis kirjas. Kuigi jah, eesti keele asemel ta oleks valmis mida iganes tegema...\nSebastiani kiindumus on sügav. Kiindumus nende väheste inimeste vastu, kellesse ta tõesti on kiindunud - ema, isa, vend, onu Aivar, tädi Liivi, Mart, vanaema ja vanaisa, Katariina meeldib talle ka (on alati meeldinud). Ta on nende loetud inimeste seltsis väga vaba ja rõõmus, väga avatud ja valmis igasuguseid asju tegema ja proovima. Nende inimestega suhtlema ja arutlema. Ta ei pane neile kunagi "puid alla" ehk siis ei ütle halvasti, ei narri, ei noki, ei tee sõnadega haiget (no Robiniga on neil omasorti vendlus). Tal on alati hea meel nende inimestega kohtuda ja igaühega neist on tal omamoodi suhe. On kindlad asjad, mida nendega koos tehakse. Näiteks onu Aivariga saab palju jalgpalli mängida ja öösel liblikaid püüda, mis tuletab meelde, et liblikad on Sebastiani elus väga tähtsal kohal. Tädi Liiviga on hea koos laulda ja mängida lauamänge või jalgpalli, saab rääkida maailmaasjadest. Mardiga saab kõiki asju teha: mürada, mängida lauamänge ja jalgpalli, püüda liblikaid. Robin on tema jaoks väga oluline inimene, sest Robin on talle nii palju õpetanud, alustades jalgpallist ja lõpetades triiksärkide kandmisest. Robin usub Seebusse ja see on väga äge. Ta tunneb samasuurt rõõmu, kui Seebu isegi, kui miski tuleb jube hästi välja või ta on proovinud maitsta midagi sellist, mida me temast kunagi poleks uskunud. Nad ei kakle mitte kunagi, juba mitmeid aastaid. Ma isegi ei oska endale ette kujutada, kuidas see oleks, kui Robin ja Sebastian läheks riidu.... See mõtegi tundub veider.\nLIBLIKAD! Sebastiani suur kirg ja hobi. Temaga on üldse nii, et kui ta midagi teeb, siis ta teeb seda kogu hingest. Ta legotab kogu hingest, ta mängib jalkat kogu hingest, ta kogub jalkakaarte suure pühendumusega (seal valitseb veel tagatipuks tõeline süsteemsus) ja liblikahooajal on liblikad tema jaoks a ja o. Ta püüab neid päeval ja öösel, koos isa ja onu Aivariga või üksi, ta on elevuses igast uuest isendist ja vaatab sirutusprotsessi suure tähelepanelikkusega pealt. Ta määrab koos isaga püütud ja sirutatud isendeid ning otsib raamatutest ja googlest infot iga uue liblika kohta, kes meie kogusse on püütud. Tal jäävad väga hästi igasugused faktid meelde, nii polegi midagi imelikku, kui ta oma faktidega kõik jalust rabab. Mõnikord on temaga raske kõndimaski käia, sest ta märkab iga liblikat ja tahab seda siis vaadata. Nüüd on nad neli hooaega liblikaid püüdnud ja erinevaid isendeid on umbes 170 (tänavused on alles korda seadmata) ning kirg ei ole vähenenud. Usun, et uue kevadsoojuse saabumisega otsib ta oma mõrrad ja surmaja välja ning kogumine jätkub samasuguse hooga.\nMõnikord on mul tunne, et Sebastian on nagu täiskasvanud inimene lapse kehas. Tal on äärmiselt lai silmaring, temaga saab rääkida kõigest: usust, poliitikast, loodusnähtustest-, katastroofidest, pagulastest, teadusest, suhetest, sugulastest, harjumustest, eluviisidest, loomadest, jalgpallist, tervislikust eluviisist, spordist, valimistest, kukutatud valitsusest, terroristidest, varjupaikadest, koduvägivallast ja selle vastasest tööst, haigustest, loetud raamatutest ja nähtud etendustest, meie suurepärastest ettevõtmistest. Ainuke asi, millest temaga rääkida ei saa on, on armastus tema vastu, hoolimine temast, tema kiitmine ja tunnustamine - siis ta tunneb ebamugavust ja ütleb, et ta ei taha sellest midagi teada :) Me käime väga palju kõndimas ja kõik meie kõndmised mööduvad vesteldes. Tal on väga rikkalik sõnavara (võibolla see on seotud nende väga paljude raamatutega, mida me oleme talle ette lugenud) ja lauseehitus on nii täiskasvanulik ja asjalik. Selline tunne on, et ei räägigi lapsega :) Ta on väga huvitatud ja oskab küsida väga asjalikke küsimusi.\nTa ei talu küüntelõikust. Kohe üldse. See on üks hullemaid asju, mida ma teha saan talle :) Kui ma lõikan ta küüned ära, siis ta ei saa terve ülejäänud õhtupooliku midagi katsuda ja hoiab oma sõrmi harali, sest tal lihtsalt on nii jube ebamugav. Sellest tulenevalt on tema küüned enamuse osa ajast ikka ülemõistuse pikad. Olen pidanud seda seletama näiteks kandleõpetajale, et ta ei arvaks, nagu me oleme mingisugused metslased.\nTal on sundtegevused. Igal õhtul ennem magaminekut paneb ta kõik meie kodus leiduvad toolid oma silma järgi joonepealt õigeks. Korvtoolimadratsi kamina ette ja köögis asetseval kastil kinnitusjullad kinni ja joonepealt sirgeks. Lisaks kuulub sundtegevuse juurde öelda Robinile:"Head ööd, maga hästi! Head ööd, maga hästi!". Minule ütleb juba viimased 3 aastat kindlasti: "Head ööd, maga hästi, armastan Sind. Ja kui mul öösel mõni mure on, siis ma äratan Sind. Ja kui Sul öösel kõht valutama hakkab, pane soekott." Arvole ütleb:"Head ööd! Ilusaid unenägusid Sulle!". Igal õhtul, täpselt ühtemoodi ja monotoonse häälega. Kui Robin näiteks hakkab lollitama ja ei ei vasta talle täpselt samamoodi, siis ta korrutab nii kaua, kuni kõik saab õigeks.\nTa on kohutavlt vilets haige, sest ta ei talu mittemingisugust muutust ega valu oma kehal. Ta hakkab absoluutselt iga valu või veidruse pärast nutma ja suurt muret tundma. Mul on igakord, kui ta haigeks jääb, kerge paanika, sest kuidas ma ka ei püüaks, on Sebastian täiesti lohutamatu. Mõnikord ma arvan, et ta palub liiga kergelt näiteks peavalu korral valuvaigistit, sest ta ei suuda taluda, et mingi valu temas on. Olen püüdnud küll suunata teda pikutama, silmi sulgema, rahunema, kuid ta on nii ärritunud, et mul ei jäägi muud üle, kui anda talle valuvaigistit. Ta ei talu, kui tal läheb kuskilt katki jalgpallis seda ikka tuleb ette aegajalt, näiteks põlvedele tekivad marrastused), siis ta tahaks seda justkui ära pesta. Haigena on ta enamuse ajast pikali ja kurb, isegi väikese palavikuga on ta teovõimetu. Ma ei kujuta ette, kui ta peaks saama tuulerõuged... Ma vist põgenen siis :)\nKui ta ärritub või tunneb end ebamugavalt, siis ta pilk hakkab hüplema ja ta püüab vältida pilkkontakti, põsed hakkavad õhetama, särgikaelus rändab suhu, hakkab sammuma või eemaldub täielikult kuhugi ära (oma tuppa näiteks, teise tuppa), püüab pead ära keerata, hakkab sosistama. Sosistab ta muidugi natukene vähem ebameeldivamas olukorras ka. Kui ma küsin, miks Sa sosistad, siis ta ei oska midagi vastata, ütleb mõnikord, et talle meeldib. Sosistamine tähendab siis seda, et ta ütleb midagi ja siis sosinal kordab seda korra või paar. Eriti teeb ta seda ärritunult või olukorras, kus ta ei tunne end kindlalt. Ta ei vingu mitte kunagi, ma ei tea, kas ma olen teda kunagi üldse jonnimas näinud või kuulnud, need emotsioonid jäävad kõik tema enda sisse. Ta ei vaidle vastu, kuigi ta ütleb oma arvamuse kindlasti välja, aga teeb asju ikkagi nii, kuidas talle serveerida.\nTa on muusika suhtes natukene sallivamaks muutunud, st menüüs on Liis Koikson, Maarja-Liis Ilus, Jaan Tätte ja Marko Matvere, Taukari kolm lugu ka. Ta talub ära ujulas mängiva muusika, kuid autos raadiot panna ei luba jätkuvalt. Igasuguse erineva muusika peale hakkab inisema ka, sest lihtsalt ei suuda kuulata. Kui televiisoris juhtub mõni laps laulma, tekitab tal lausa paanika, sest ta peab seda lihtsalt nii jäledaks. Ta vaatab saadet "Su nägu kõlab tuttavalt", sest talle meeldib näha, kui hästi osalejad originaale parodeerivad. Minu jaoks on see väga tähtis, sest samal ajal ta sunnib ennast kuulama väga erinevat muusikat endale teadmata. Kui mõnes filmis või multikas keegi laulab, paneb ta hääle mute peale. Talle väga meeldib, kui Liivi mängib kitarri ning ta on väga tubli oma kandleõpingutes. Nüüd, kus kandletunnid toimuvad kodus, ütleb õpetaja Aivar, et Sebastian on kohe kuidagi eriti rahulik ja kindel, saab väga hästi talle antud ülesannetega hakkama ja asjad jäävad veel kiiremini meelde. Kusjuures kandle puhul teda ei häiri, et ta ei tunne neid lugusid - ka uue pala võtab kergesti omaks. Võibolla see on kergem selle pärast, et pala õppimine käib osade kaupa. Oma helitundlikuses saab kohe aru ka, kui kandlel on mõni keel häälest ära.\nTa on natukene suuremaks kasvanud ja käitub juba natukene rohkem suurema lapse moodi. Ta on hakanud osa majarahvast teretama (kahjuks õpetajale see veel ei laiene), ta ei poe ebameeldivas olukorras voodi või laua alla, ta suudab ära taluda mõned koosviibimised, kus ta tegelikult olla ei tahaks, ta suudab võtta ravimeid (magediabeedi omasid, valuvaigistit), ta ei hakka karjuma, kui näeb Bassut :) Ta on aru saanud, et alati ei saa ja ei ole viisakas oma arvamust välja öelda ning inimesed võivad saada haiget, kui ta on liiga otsekohene. Ta suudab minna vaatama, kui keegi koputab uksele, et kes seal on ja vajadusel ka tulistada: "Ema magab!" või midagi sellist. Siis ta lööb muidugi ukse pauguga kinni ja tal on ükspuha, mida see koputaja tahtis. Tal polnudki väga suur paanika, kui pidime ostma uued talvesaapad ja need ei olnudki samasugused, kui eelmised kaks paari :) - üsna anloogsed muidugi, aga ikkagi :)\nTa käib ujulas üksi meeste poolel pesemas ja riietumas. Viib raamatukokku raamatud ära, kui viin ta raamatukogu ette - ise veel raamatuid juurde ei võta, seda teeme koos. Julgeb natukene vastata oma perearsti ja endokrinoloogi küsimustele, kui need puudutavad otseselt tema tervist. Endokrinoloogile viimane kord, kui teda külastasime ja ta küsis Sebastianilt, mis ta suvel toredat tegi, vastas Sebastian otsekoheselt, et SEE ei ole küll Sinu asi... Ta oskab isale helistada :) - see tundub kindlasti eriti imelik, et üks 10aastane on telefonitu ja on alles hiljuti õppinud ära, kuidas saab teisele inimesele helistada. Teda eriti ei huvita ei telefonid ega arvutid ja kuna ta kellegagi suhelda ei taha, siis tal pole põhjust ka kellelegi helistada.... Sõpru tal ju ka pole ja pere on alati olemas. Mõnikord ta räägib Skypes oma isaga natuke, aga seda ka sellisel juhul, kui tal ikka midagi väga olulist öelda on.\nTa on vahva! Ma arvan, et kõige vahvam 10aastane, keda ma näinud olen. Koduses keskkonnas ja rahulikus õhkkonnas me ei saa arugi, et ta on teistsugune, sest me oleme nii harjunud temaga ja tema kiiksudega. Me oleme seadnud oma elu ja tegemised nii, et see oleks võimalikult vastuvõetav Sebastianile ja ei tekitaks talle asjatuid pingeid. Sest kui tal ei ole asjatuid pingeid, siis pole neid ka perel. Asju annab kohandada. Võibolla tõesti on meie tutvusring ja lävimisring väga väike (kuid tubli ja tugev), kuid kui see kõik on rahulik ja hea, siis lõppkokkuvõttes võidavad kõik. Me toetame ja aitame teda iga päev - mina, Arvo, Robin. Me kiidame teda edusammude eest (hästi natuke ja vaikselt muidugi, et tal ebamugav poleks) ja räägime alati läbi kõik situatsioonid, kus midagi läks lappama. Pideva selgitamisega oleme saanud talle selgeks teha väga palju asju, mida lihtsalt on vaja teha, taluda, proovida, sest see käib suureks kasvamise juurde, elust osa saamise juurde. Alati me ei õnnestu, kuid isegi ebaõnnestumise korral me tõuseme uuesti püsti, pühime põlved puhtaks ja lähme edasi. Jah, ma olen 24/7 ema ja tugiisik, taksojuht ja kokk, õpetaja ja sõber ning meil on vedanud, et Arvo on karjääriredelil nii palju tõusnud, et meil on võimalik Sebastianile 24/7 tuge pakkuda. Ma ei kujutaks ette ka, kui ma peaksin käima tööl - see oleks täna täiesti võimatu, kui tal ei oleks just tugiisikut, kes on valmis temaga olema terve selle aja, kui mina oleksin tööl. Jah, mõnikord ma olen väsinud ja mõnikord mul on kahju, et ma olen kõrgharidusega koduperenaine, aga need tunded on hetkelised ja kaovad kiiresti, sest mulle ei ole midagi tähtsamat, kui et meie lastel oleks hea ja turvaline olla ning kui see tähendab seda, et ma pean 24/7saadaval olema, siis olgu nii. Ju siis on minu elu nii pidanud olema seatud, sellest hetkest saati, kui Robin ja Sebastian on tulnud mind õpetama ja aitama.\nMa olen emana vahel väga kurb, et asjad ei ole nii nagu võiksid olla. Mul on hirm, mis saab tulevikus. Tegelikult küll juba paari aasta pärast, kui igas aines on erinev õpetaja. On ju juba ette aimatav, et selline üksühele õpe ei saa jätkuda. Aga kuna tal puudub klassiruumis õppimise kogemus ja ta on harjunud üksi olema, siis ma ei kujuta ette, mis saab edasi. Ma tunnen muret eelseisva puberteedi pärast, sest mul ei ole ühtegi varasemat kogemust isegi teiste lugusid kuuldes olemas. Ja kuna iga autismiga inimene on nii erinev, siis isegi, kui teaks, kuidas kellelgi on läinud, ei tähenda, e tmeil võiks samamoodi minna. Kõik oleneb ju Sebastianist endast ja tema isiksusest, tema eripäradest. Ma tunnen muret tema käeliste oskuste pärast ja seetõttu olen eriti tänulik Arvole, kes on kaasanud Sebastianit titest saadik "meestetööde" tegemisse. St mootorsaag, akutrell, kruvikeeraja, nuga, indikaator, pintsel jm selline ei ole Sebastianile võõrad asjad. Ta on saanud proovida teha rohkem, kui mõni temavanune kunagi unistadagi on osanud. Olgu siis nende pliiatsitega nagu on.... Ma emana tahaksin tema ebakindluse kõik endale võtta (kuigi...eks mul jagub seda endalgi üleliia palju), või vähemasti osata teda endes olukordades kuidagi paremini hakkama saada, aga ma pole veel mõistnud, mida saaksin teha, sest kui ta on ära, siis ta on ära sajaga. Ma tahaksin teda kallistada, nii väga, aga tema ei taha. Õhtuti, ennem magama minekut, ma saan ühe sellise eemalseisva kalli. No sellise kui-sa-just-ilmtingimata-pead kalli. Aga ma olen rahul sellegagi, sest see on ainus kehaline kontaks, mis mul selle lapsega on võimalik saada ja tänulik tasub iga asja eest olla, mis kosutab hinge ja annab jõudu.\nMõnikord ma tunnen end kuidagi üksi kogu selle asja sees. Võibolla on see tingitud sellest, et mina viin, toon, panen, annan, aitan, põetan jne siiski enamse osa ajast temaga. Mina elan kõik tema emotsioonid iga päev kaasa. Alustades hommikul porinaga ja lõpetades õhtul toolide korda seadmisega. Mõnikord tahaks lihtsalt rääkida, Temast. Kõigest, mis ja kuidas on täna ning millised hirmud on mul tuleviku osas. Mõnikord tahaks, et keegi ütleks, et te olete tublid! Sest seda me ju tegelikult oleme. Aga nii hea oleks seda vahel kuulda, lugeda, tunda. Jah, me saame Arvoga rääkida, aga vahel oleks vaja ka kedagi teist. Kedagi, kes ei ole sellega nii lähedalt seotud...\nMa olen väga tänulik kõikidele inimestele, kes Sebastiani ellu kuuluvad: tädi Liivi, onu Aivar, vanaema ja vanaisa, Mart, Erlend ja Katariina, õpetaja Merilin, kandleõpetaja Aivar, ujumisõpetaja Marge, treenerid Taavi ja Egon. Et teil on ikka olnud kannatust ja tahtmist olla olemas, et te olete tema maailma natukenegi avardanud, et ta saab natukenegi suhtlust väljaspool perekonda. Ainult meie teame, kui oluline see tegelikult Sebastiani jaoks on, isegi, kui ta ise seda veel ei tea.\nMeie põhieesmärk on üles kasvatada inimene, kes saab oma eluga ise hakkama, oskab arvestada ka teistega ja isegi, kui ta ei suuda leida endale sõpru, ei jääks ta päris üksi. Oma erilises maailmas on ta ikkagi väga eriline inimene :)\nPostitaja: Ennike kell 21:32 22 kommentaari:


Kinnisvaratehingute tippaeg on viimase kümne aastaga korralikult nihkunud - Kodustiil\n24. aprill 2019, 7:55\nKliendid hakkavad pool aastat varem endile uut kodu otsima.\nViimase kümne aastaga on kinnisvara ostu-müügi kõrgaeg nihkunud kevadelt ja sügiselt suvele. Ka värske Google’i abil tehtud analüüs kinnitab, et nüüd ostavad inimesed sageli kinnisvara juulist septembrini, teatas RIA.com Marketplaces OÜ.\nVeel mõni aasta tagasi oli tavaline, et nii kohalikul kui ka rahvusvahelisel turul oli suvi kinnisvara ostmisel ja müügil kõige vaiksem aeg. Enamik tehinguid tehti kevadel või sügisel ning ka talv oli suhteliselt stabiilne. Samas näitab Google’i värske uuring seda, et kinnisvara ostu ja müügi tippaeg on nüüd nihkunud juulisse ja augustisse ehk just suveperioodile. Kliendid hakkavad endale uut kodu otsima umbes pool aastat varem, jaanuaris-märtsis.\nKinnisvaraturu eksperdi, ettevõtte RIA.com Marketplaces OÜ juhatuse liikme Artjom Umanetsi sõnul kinnitab seda trendi ka tema ettevõttes tehtud uuring. «Miks on kinnisvaraturg kõige aktiivsem just suvel? Esiteks seetõttu, et kevadine vaikus on läbi ja arendajad hakkavad aktiivselt pakkuma soodushinnaga ruutmeetreid. Mõned arendajad ootavad samuti suve alguseni ja samal ajal alustavad uute majade ehitamist. Teiseks on kliendid ise jaganud müügiperioodi kaheks hooajaks: suvi-sügis ja talv-kevad. Kolmas põhjus on kahtlemata mugavus: soojal ajal on ju palju lihtsam kolida, samuti remonti teha,» kommenteeris Umanets ja lisas, et suvi on tippaeg ka korterite üüriturul.\nLoe rohkem kinnisvarauudiseid KV.EE kinnisvaraportaalist.


Käidud rada: • allkirjastamine\nID-KAARDIGA ALLKIRJASTAMINE (võivad esineda ka mobiil-ID'ga)\nVIGA: Toimus viga: curl_exec error 6 name lookup timed out\nViga sertifikaadi lugemisel: Object doesn’t support property or method\nViga sertifikaadi lugemisel: Undefined is not a function\nViga sertifikaadi lugemisel: Plugin.getCertificate is not a function\nÜmbriku allkirjastamine ebaõnnestus: ERROR 25 ((err == 0) TECHNICAL) OCSP request unsuccessful\nViga sertifikaadi lugemisel: Error calling method on NPObject\nUnexpected ajax error: error\nVõimalik põhjus ning lahendus: Tihti on serveripõhise digiallkirjastamise tõrked ajutised ning WebDesktopist mittesõltuvad. Selle konkreetse vea põhjuseks on ajutine nimeserveri töö katkestus.\nVea sisu: Sisendparameetrid mittekorrektsel kujul\nVõimalik põhjus ning lahendus: Lahendatud versiooniga (5.1.1)\nVea sisu: Üldine teenuse viga.\nVõimalik täpsem põhjus ning lahendus: Üldine teenuse viga. WebDesktopi server läheb välisvõrku uue IP-ga ning seda pole Sertifitseerimiskeskuse poolel lepingusse pandud.\nPõhiliselt ilmneb brauseritega selliseid probleeme, kui id-kaardi pluginat pole serveris lubatud.\nMozilla Firefoxi puhul kipub seda ette tulema peaaegu kogu aeg, kui brauserit uuendada või kui see automaatselt ennast ise uuendab. Mozilla Firefox'i puhul soovitame järgnevat juhendit „Mozilla Firefox 8 ja uuemad versioonid ning ID-kaardi tugi“, mis avaneb lingilt: http://www.id.ee/?id=34158\nGoogle Chrome's sisestage URL-aadress reale chrome://plugins/ ning kontrollige, kas EstEID plugin on lubatud. Klõpsake Luba\nNB! Juhul kui allkirjastamisel tekib tõrge ning näete URL-aadressriba paremas osas pusletükikest, siis vajutage kõnealust ikooni. Avaneb aknake, kus täpitage Luba alati pistikprogrammid saidil xxx\nInternet Exploreri (IE) puhul on hakkanud tõrkeid esinema, kui kasutajal on uuendatud ID-kaardi tarkvara, mis väljastati üsna hiljuti. Esmalt soovitame arvuti taaskäivitada. Ühe vea lahenduse leiate siit: http://id.ee/?id=35917\nJärgmised võimalikud lahendused, kui probleem IE-ga ei lahene:\ntõmmata ID-kaardi lugeja USB pistikust välja ning panna teise USB pistikusse ning vaadata kas tunneb lugeja ära ning installib draiverid. Kehtib ka klaviatuuride kohta, millel on ID-kaardi lugeja sisse ehitatud. Ilmselt selline installimine eeldab admin õigusi;\nkui kasutatakse IE-d siis tuleb kontrollida, kas plugin on korralikult installitud ja lubatud (enable). Selleks tuleb võtta menüüst Tools - Manage Add Ons ning otsida „ESTEID Plugin“ pluginit. Kui see on keelatud (disable), siis tuleb see lubada ning arvutile restart teha. Kui seda üldse pole, siis tuleb ID-kaardi tarkvara reinstallida.\npistiku ümbertõstmisest ei pruugi sageli piisata ning arvuti vajab restart'i, et asjad tööle hakkaks.\nVõimalik põhjus ning lahendus: Veenduge, et id-kaardi plugin oleks brauseris lubatud. Kasutage järgmise veateate lahendust: Viga sertifikaadi lugemisel: Object doesn’t support property or method\nVõimalik põhjus ning lahendus: Google Chrome brauser ei tohi ID-kaardi tarkvara installeerides / uuendades olla avatud. Enne ID-kaardi tarkvara uuendamist, sulgege veebibrauserid.\nVõimalik põhjus ning lahendus: OCSP error Digidoc kliendis sõltub täielikult kohtmasinast ning sellest mis võrgus arvuti asub. St Digidoc klient üritab Sertifitseerimiskeskuse poole pöörduda, et saada allkirjale kehtivuskinnitust, kuid see on ebaõnnestunud (kas siis võrgupiirangute või ajutise SK tõrke pärast). Selle probleemiga peaksite pöörduma oma kohaliku administraatori poole. Kiire lahendusena võite proovida allkirjastamist teises arvutis.\nVõimalik põhjus ning lahendus: ID-kaart polnud veel ID-kaardilugejaga ühendatud, kui vajutati „Lisa allkiri“ nuppu.\nSulgege allkirjastamise aknake.\nSisestage ID-kaart lugejasse ning vajutage uuesti „Lisa allkiri“ nuppu.\nVõimalik põhjus ning lahendus: Mobiil-ID kasutamiseks peab kasutajakaardil telefoninumber olema lisatud väljale „GSM“ (ilma riigi koodita) ning täidetud peab olema isikukoodi väli.\nwd/veateated/allkirjastamine.txt · Viimati muutnud: 2019/08/08 02:06 (väline muutmine)


Odav paradiis - Äripäev\nTõnu Ojala 26. oktoober 2001, 00:00\nEesti numbrimärgiga auto nägemine paneb Krimmis kulme kergitama ? enamasti tähendab välismaa numbriga auto Venemaalt või Moldovast tulnut. Eesti pannakse Läti ja Leeduga ühte patta ? üks Pribaltika kõik ning kahetsetakse, et siit kandist sinna nii vähe inimesi satub. Kaheksa Krimmis veedetud päeva jooksul hakkas silma kaks Eesti numbrimärgiga autot, lisaks mõned Läti ja Leedu omad. Ilma autota jääb Krimmis palju nägemata ? et põhilised vaatamisväärsused üle vaadata, tuleks kohapeal läbida ca 500 km.\nTänane Krimm on kui Monaco ja Kopli ristsugutis. Seejuures teeb lõunarannik kiireid samme Monaco suunas, Sevastopol ja Simferopol seevastu meenutavad rohkem Koplit.\nJalta kaldapealsel, mis millegipärast ikka V. I. Lenini nime kannab, säravad tuntud Lääne kaubamärgid, tegutseb tipphotell Oreanda, restoranide hinnatase on võrreldav Tallinna omaga ? linn nagu linn ikka. Hoopis põnevamad on väiksemad kohakesed, nt õhtupimeduse saabudes kottpimedaks muutuv ülikitsaste tänavatega Gurzuf või teisel pool Karumäge asuv Partenit, mida aastate eest Frunzenskoje nime all tunti.\nHea ülevaate lõunarannikust saab merelt ? laevad kurseerivad tihedalt, peatudes kõigis olulisemates asulates. Seejuures ei pruugi sõiduplaan midagi tähendada ? tagasisõiduks Pääsupesa juurest Gurzufi piletit küsides väitis piletimüüja, et see laev Jaltast edasi ei sõida. Mis teha, eks sõidame siis Jaltasse, otsustasime. Seal aga selgus, et laev läheb edasi küll ja kokkuleppel laevapersonaliga (neile piletiraha peo peale makstes) jõudsimegi Gurzufi.\nRohelusse uppuvas Partenitis asub delfinaarium, kus lisaks kolmveerand tundi kestva ja 13 grivnat maksva etenduse jälgimisele saab pärast 10 grivna eest koos delfiiniga pildistada ning 50 grivna eest ka koos delfiiniga ujuda. Delfinaariumid on ka Jaltas ja Karadagis.\nKrimmi ühe sümboli Pääsupesa juures tuleb meelde Ostap Bender, kes mitte millegi eest pileteid müüs. Ukraina kubiseb tänapäeva Benderitest, ka juurdepääs Pääsupesale maksab kaks grivnat. Hoones endas asub Krimmi olude kohta ülekohtuselt kallis (Tallinna hinnatase) Itaalia restoran, targem on einestada samas kõrval terrassil asuvas vabaõhurestoranis, kus vaade parem ning hinna ja kvaliteedi suhe mõistlikum.\nKrimm on oblasti staatusest välja võidelnud autonoomse vabariigi staatuse ja see kajastub ka liiklusmärkidel. Erinevalt ülejäänud Ukrainast on Krimm kakskeelne ? ukraina keelele lisandub ka vene keel. Mõnel pool kohtab ka ladina tähtedega teeviitu. Ehkki Krimmi on tagasi pöördunud tuhanded sealt omal ajal küüditatud krimmitatarlased, nende keeles silte siiski ei ole.\nMajutusega probleeme ei teki. Korteripakkumisi tehakse nii maanteel kui ka linnades, maksta tuleb dollarites. Tipphooajal saab kõigi mugavustega kahe- või kolmetoalise korteri 30 dollariga ööpäevas. Sama raha eest võib üks inimene sada öömaja ka pansionaadis, aga see ei tähenda veel meile harjumuspäraseid standardeid.\nKrimmi valuutavahetuspunktid tunnistavad kolme valuutat: USA dollarit, Saksa marka ja Vene rublat ning vahetuspunkte on tohutult ? nii ametlikke kui mitteametlikke.\nOmaaegsest Gorbat?ovi kuiva seaduse põhjustatud kaosest on Krimmis üle saadud. Krimm on uhke oma portveinide üle, neid on targem osta kauplustest ? lahtist veini ostes võib sattuda tont teab millele, pudelites vein kipub aga tänavamüüjatel poes müüdavast kallim olema. Muudest kohalikest jookidest väärib proovimist Krimmi palsam ? 40kraadine liköörisarnane magus naps.\nLisaks merele ja mägedele on Krimmis ohtrasti koopaid. Meie külastasime Marmorkoobast. Koopani jõudmiseks tuleb sõita pikalt mööda kehvi kruusateid, aga elamus on seda väärt. Teel tuleb taas peatuda looduskaitseala algust tähistava tõkkepuu ees ning maksta. Asjaolu, et nelja inimese eest kahe grivna tasumisel antakse vastu kaks 10kopikalist piletit, ei pane pärast mitut Ukrainas veedetud päeva enam imestama.\nKeelumärke on Krimmis ohtrasti ja kui pole päris selge, mis seal taga, sisse sõita ei maksa. Krimm on alati olnud riigiisade lemmikpaiku ja ka Ukraina president Leonid Kut?ma on endistes NLKP sekretäride dat?ades sage külaline. Kut?male treppi sõita ei soovitaks!\nIga keelumärgi taga ei peitu kindlasti kohalikke riigiisasid. Tundub, et märkidest möödasõit on seotud autoga ? mida kangem masin, seda rohkematest märkidest mööda sõidetakse.\nPraegu on Krimm veel väga hinnasõbralik, ilmselt on aja küsimus, mil lääne turistid Krimmi üle ujutavad ja hinnataseme üles kruvivad. Hetkel lääne turistide vastuvõtuks valmis ei olda ? ei osata võõrkeeli ning napib lääne standarditele vastavaid mugavusi. Et olukord on muutumas, annavad tunnistust esimesed eurotasemel hotellid ja erapansionaadid, mille hinnad juba hoopis teisest klassist.\nFotod: Tõnu Ojala


Olybet kasiino sinu telefonis\nKodu\t» Mobiilne kasiino\t» Olybet telefonis\nAutor: Egle Uuendatud: 11 Oct 19\nMobiilne OlyBet - Olybet telefonis kus iganes sa viibid\nOlyBet'i mobiilikasiino pakub laia valikut teenuseid optimeeritud mobiililehel, kuhu suunatakse automaatselt kõik, kes külastavad SIIT OlyBeti kasiinot oma telefoni või nutiseadmega. Mobiilikasiino mängude sektsioonis on vähem mänge, kui desktop'i lehel, ent spordiennustusi saad teha sama kiiresti ja mugavalt kui arvutist. Seega on Olybet telefonis täpselt sama hõlpsalt kasutatav kui sinu laua- või sülearvutis.\nMobiilikasiino esilehelt leiad kampaaniate, spordiennustuste, kasiino või mängude lehe. Samuti saad sisse logida oma kontole või kui sa ei ole veel OlyBet'i kasutaja, saad kasiinoga koheselt liituda.\nKasiino ja mängude leht\nOlyBet'i mobiilikasiino kasiino lehelt leiad erinevad laua- ja kaardimängud nagu näiteks rulett, online Blackjack ja Iron Man Scratch. Mängude lehelt leiad aga laia valiku videomänguautomaate erinevalt mängutootjatelt nagu näiteks Net Entertainment, Microgaming ja Playtech.\nSisenedes OlyBet kasiinosse telefoni kaudu, leiad suurima valiku spordisündmusi ja meelelahutusüritusi ning saad lihtsalt ning kiirelt oma lemmikutele panuseid teha. Valikus on nii mängueelsed pre-match kui ka live-panused. Olybeti spordiennustusportaal mobiilis näeb välja lihtne ja loogiline.\nOlyBetiga liitudes tasuta 10€ ja 500€ boonus\nKui sul ei ole veel OlyBet'i kontot, saad enda kasutaja registreerida SIIT. Iga uus klient saab kasiinolt tasuta 10€ ning lisaks pokkeris 500€ boonuse ja kasiinos 100€ boonuse. Boonuse saamiseks sisesta sissemaksele boonuskood OLYBETFIRST, mille tulemusel muutub sissemakse kohe kaks korda suuremaks boonusrahaks.\nStarburst The Invisible Man Neon Staxx Piggy Riches\nTwin Spin Dazzle Me Gonzo's Quest Aliens


Keskkonnasõbralikud praktikad vähendavad sõnniku koormavat mõju - Eesti Maaülikool\nKeskkonnasõbralikud praktikad vähendavad sõnniku koormavat mõju\nJuba homme, 24. aprillil algab Euroopa üks juhtivaid maaelukonverentse „Agroforum Mare Balticum“. Kahepäevasel kokkusaamisel on teadlaste, poliitikute ja Euroopa Komisjoni vaatluse all agroökoloogia jätkusuutliku toidutootmise alustalana.\nPõllumajandusfoorumi peakorraldaja Elis Vollmeri sõnul on selge, et maailm otsib uut paradigmat, mida globaalselt rakendada, kuna suurtootmisel on omad probleemid, nagu kemikaalid ja kunstväetised, mahetootmisega ei ole aga võimalik maailma ära toita. „Agroökoloogia käsitus püüab kaugeneda lähenemistest, mis lähtuvad vaid kitsast majanduslikust tasuvusest, püüdes arvesse võtta ka sotsiaalset, kultuurilist, tervise-, juhtimise, poliitika ja koostöö aspekti,“ rääkis Vollmer.\nEraldi sessioon keskendub sõnniku kasutamisele targalt ja säästvalt. Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja ning Läti Farmerite Parlamendi poolt algatatud projekt GreenAgri pilootprogrammi kaasatud eksperdi Karin Kaueri sõnul uuriti selleks Eesti ja Läti põllumajandusettevõtjaid. „Peamised küsimused, mille lahendamist oodatakse, on seotud vedelsõnniku efektiivsuse suurendamisega ja toitainete leostumisriski vähendamisega sõnnikulaotamisel nii, et samal ajal säiliks põldude saagikus ning ei kasvaks tootmiskulud,” rääkis ta.\n„Ettevõtjate aitamiseks rakendasime töös võtteid, mida nad polnud varem kasutatud. Näiteks väetasime ühe põllu piires erineva väetusnormiga, laotasime niitmisjärgselt rohumaale vedelsõnnikut ettevõttes, kus oli seda välditud kartuses halvendada silokvaliteeti, kasutasime uusi laotamistehnoloogiaid ja lisasime aunastatud sõnnikuhunnikuse komposteerimist kiirendavad preparaati,“ kirjeldas Kauer. Lisaks selgitati tuginedes dreenivee-, mulla- ja sõnnikuproovide keemilistele analüüsitulemustele välja vastava tegevuse mõju keskkonnale. Kaueri sõnul peaks selliste sõnnikukäitlusviiside edasine rakendamine vähendama toitainete leostumist sõnniku hoidmisest ja laotamisest, mille tulemusel väheneb ka pinnase ja põhjavee toitainete koormus.\nÜhtlasi on seitsmendat korda peetava konverentsi ambitsioon olla regionaalne sild Euroopa Liidu kirdenurga ja selle naabruspiirkonna vahel. „Mul on hea meel, et oleme leidnud sobiva formaadi ida ja lääne vahelise dialoogi pidamiseks,“ ütles maaeluministeeriumi kalanduspoliitika ja välissuhete asekantsler Siim Tiidemann, kelle sõnul otsitakse alati võimalikult aktuaalset teemat. „Loodame foorumi käigus jõuda sarnastele arusaamadele osalejate vahel nii agroökoloogia olemuse kui ka tuleviku potentsiaali osas,” lisas Tiidemann.\n"Agroforum Mare Balticum" toimub 24.–25. aprillil Tartus, Eesti Maaülikooli peahoone (Kreutzwaldi 1a) aulas. Konverentsi keeled on inglise ja vene keel. Rohkem infot, sh ettekanded ja videoülekande leiab konverentsi kodulehelt: http://agroforum.emu.ee/. Foorumit korraldavad Eesti Maaülikool ja maaeluministeerium koostöös Maaelu Edendamise Sihtasutuse, Eesti Idapartnerluskeskuse, Läänemeremaade Nõukogu, Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja ja Tartu linnaga.\nLisainfo: Elis Vollmer, põllumajandusfoorumi peakorraldaja, tel: +372 56641404


Tallinna koolilapsed päästsid surmast siidisaba - Linnud - Lemmik\nTallinna koolilapsed päästsid surmast siidisaba\nSiidisaba. Foto on illustratiivne.\nKolmapäeva pärastlõunal märkasid Tallinnas Mustamäel koolist tulnud seitse põnni hädas lindu. Täiskasvanud läksid sulelisest välja tegemata mööda, kuid laste tegutsemine aitas päästa linnukese elu.\nLapsed võtsid siidisaba ettevaatlikult kaasa ja tõttasid hädalisega Vilde loomakliinikusse. «Tegelikult nad päästsid selle linnu elunatukese, sest ükskõik mis põhjusel maasolev suleline saab pahatihti otsa,» nentis MTÜ Loomapäästegrupp juhatuse liige Heiki Valner. «Põhjuseid võib olla palju — alajahtumine, hulkuv kass-koer, inimene astub laiaks.»\nValneri hinnangul lendas siidisaba ilmselt vastu aknaklaasi ja kukkus oimetuna maha, kust lapsed ta leidsid. «Tegelikult me neid väga aidata ei saa ega oska, sest kuidas sa ikka tillukesi kaelalülisid remondid või ajuoperatsiooni teed? Seega peavad nad ise hakkama saama ja pooltel juhtudel saavad ka. Loodus on vägev,» kiitis loomakaitsja suleliste vastupidavust.\nKa see siidisaba toibus ja Valner vabastas ta sealsamas kliiniku ees. Mõne hetke veetis kaunis lind autokatusel jõudu kogudes ning tegi siis minekut. Jääb üle vaid loota, et ükski aken tema teele ette ei satu.