Historia jatkuu...: marraskuuta 2014\nPresidentti Niinistö esitteli turvallisuuspoliittisen ajattelunsa neljä pilaria Yle Ykkösen kyselytunnilla 29.11.2014. Varsinaisesti uutta ei tullut presidentin aiempaan näkemykseen, mutta kertauksen vuoksi neljä kohtaa olivat lyhyesti seuraavat: 1) Vakuuttava oma puolustus, 2) Kumppanuudet (Ruotsi, Nato, EU), 3) Hyvät suhteet Venäjään, 4) Kansainvälinen toiminta YK:n ja kansainvälisen oikeuden piirissä.\nMielestäni varsin tasapainoinen kokonaisuus. Presidentti ei antautunut kyselytunnilla naiiviin Nato-keskusteluun eikä myöskään houkutuksiin esittää jotain aggressiivista Venäjä-suhteista. Sanalla sanoen hän käyttäytyi valtiomiesmäisesti. Presidentillä on iso kuva hallussa. Hän ajattelee asioita historian näkökulmasta, geopoliittisesti ja nykyhetken konfliktit analysoiden.\nOn selvää, että presidentin puheenvuoro ei tyydytä kaikkia Suomessakaan. Käsi puristetaan nyrkkiin taskussa tietyillä tahoilla, mutta ei uskaltauduta kuitenkaan arvostelemaan presidenttiä suoraan. Yritykset leimata presidentti heikoksi eivät toimi. Tosiasiassa presidentti esiintyi realiteettien valossa jämäkästi.\nPresidentiltä kysyttiin suhtautumista infosotaan ja erityisesti sitä, onko meillä valmistauduttu riittävästi sotaan toisin keinoin (hybridisota ym.). Vastaus miellytti minua. Olen useita kertoja näissä blogikirjoituksissa tuonut esille sellaisen linjan, jossa Suomi ei haasta ketään, mutta vastaa, kun sille huudetaan. Presidentti korosti, että palaute tulee antaa heti ja selkeästi (esim. Venäjän virkamiesten tai median revittelyt koskien esimerkiksi lapsihuoltajuuskiistoja). Samaan aikaan kuitenkin viedään johdonmukaisesti eteenpäin ystävällismielisten naapuruussuhteiden linjaa, jota eivät yksittäisten kenraalien tai turvallisuuspoliittisten asiantuntijoiden mielipiteet horjuta mihinkään suuntaan. Tässä asetelmassa ei ole mitään ristiriitaista. Logiikka on vain tajuttava. Emmehän me itse ole olleet riitaa rakentamassa.\nOlisin halunnut kysyä presidentiltä, miten hän suhtautuu lännestä tulevaan aggressiiviseen propagandaan, jossa kiihdytetään länsivaltoja raivoon Venäjää kohtaan. Mielestäni lännen tiedotusvälineet näyttävät vallinneen yhtä hysteerisen linjan kuin Venäjän tiedotusvälineet. Tämä tilanne ei ole terve. Ja tähän MOLEMMINPUOLISEEN kauhukuvamaalaukseen suomalaisia pitäisi valmistaa. Mutta ehkä on niin, että kansalaiset ymmärtävät propagandan provosoivan luonteen aivan oikein.\nErityisen vastenmielisenä olen pitänyt asiantuntijakäsitteen täysin summittaista käyttöä. Varsinkin Yhdysvalloista tulee aivan toisenlaisesta (so. polarisoituneesta) poliittisesta kulttuurista melkein minkälaista uhkailupropagandaa tahansa. Me emme ole aivan tottuneet tällaiseen infosotaan.\nSelvää on, että on meneillään kansalaisten ajattelun horjuttaminen, ja siihen saadaan tottua jatkossakin. Haluaisin kuitenkin korostaa, että hyvään yleissivistykseen perustuva valveutuneisuus ja presidentin mainitsema ”kirkasjärkisyys” luovat parhaan vastavoiman sekä idästä että lännestä tulevaa propagandaa vastaan. Kun tämä tiedostetaan, ei meille tule ongelmia sputnikkien ja muiden täsmäprovokaatioiden kanssa.\nPresidentin kanta Ukrainan tilanteeseen oli hyvin tasapainoinen. Ei ole tapahtumassa mitään yltiöaggressiivista Venäjän puolelta, vaan pikemminkin pyritään pitämään nykyiset asemat. Jos Ukrainan puolelta nostetaan valmiutta nostetaan myös Itä-Ukrainassa valmiutta. Ei ole nähtävissä hyökkäyksellistä toimintaa poislukien ilmeisen strategiseksi koetun Donetskin lentokentän valtausyrityksiä sekä mahdollisia iskuja joihinkin yksittäisiin kohteisiin. Tilanteesta voi käyttää jäätyneen konfliktin nimeä tai mitä tahansa sellaista ilmaisua, joka kuvaa Venäjän halua pysäyttää tilanne suurin piirtein nykyisen kaltaiseksi.\nAivan oikein presidentti kiinnitti huomiota Ukrainan humanitääriseen tilanteeseen tulevana talvena. Konfliktin laajenemisen merkittävin kannustin voi olla lännen ja idän valmistautumattomuus ihmisten inhimillisiin kärsimyksiin.\nOlen viitannut aiemmin Venäjän uuteen turvallisuuspoliittiseen strategiaan, jolla se pyrkii muodostamaan oman tulkintani mukaan ”Venäjän rauhan”. Tällä en tarkoita hyökkäyksellistä pyrkimystä uusien alueiden valtaamiseksi, vaan hyvin vahvaa puolustuksellista otetta Venäjä rajoilla. Presidentti viittasi tässä kohden Dmitri Medvedevin aloitteeseen muutama vuosi sitten, joka lännessä torjuttiin ja jonka Niinistö nytkin torjui. Tuskinpa aloitteen esittämisen aikoihin tajuttiin, että kysymys voisi olla jostain pidemmän aikavälin syvällisemmästä tavoitteesta.\nPresidentin kannasta hiukan poiketen näkisin Venäjän eksaktien tavoitteiden selville saamisen järkeväksi myös koskien turvallisuusstrategiaa. Ehdoton torjuminen ja keskustelemattomuus Venäjän elintärkeiksi kokemista asioista ei edistä rauhanomaisen ratkaisun aikaan saamista. Ehkä olisi syytä puhua Euroopan ja Euraasian turvallisuudesta yhtä aikaa. Neuvotteluprosessi voi kestää vuosia.\nTällä hetkellä vallitsee odottava vaihe. Pakotteiden vaikutusta seurataan ja hermoja koetellaan. Pakotteilla on uusi, nykyisessä laajuudessaan ennen kokematon luonne: keskinäisriippuvuus on isossa testissä. Samaan aikaan median hysteriaotsakkeet elävät omaa elämäänsä. ”Asiantuntija” toisensa jälkeen kertoo, mitä seuraavaksi tapahtuu. Yksi vaaranpaikka voi olla, jos Venäjä ajetaan täysin nurkkaan ja äiti-Venäjän naarasleijonan vaistot heräävät. Nyt tarvitaan Niinistön valtiomiestason viisautta.\nLähettänyt Pekka Tikka klo 0.15 1 kommentti:\nOlen perustellut oman kantani Natoon monissa blogikirjoituksissa. Olen liittoutumista vastaan näkyvissä olevan tulevaisuuden ajan. Perusteellisemmin käyn Nato-kantaani läpi blogikirjoituksessa ”Nato-selvitykseni” 11.8.2014. Aion hieman täydentää perustelujani tässä kirjoituksessa.\nSyy asiaan palaamiselle on Hesarin Merkintöjä-palstalla ollut kirjoitus (26.11.2014) ”Ehkä Nato tai ehkä ei”. Hiukan eriskummallisen kirjoituksen takana on HS:n turvallisuuspolitiikan toimittaja Kari Huhta. Huhta referoi ja ottaa kantaa kahden entisen suurlähettilään Mats Bergquistin (Ruotsin entinen Helsingin ja Lontoon suurlähettiläs) ja Rene Nybergin (Suomen entinen Moskovan ja Berliinin suurlähettiläs) kirjoitukseen HS:ssä 22.11.2014 ”Suomen ja Ruotsin on syytä pysyä nyt Naton ulkopuolella”.\nHuhta yrittää sovittaa yhteen kaksi yhteensovittamatonta asiaa eli HS:n Nato-kannan, joka on liittoutumista tukeva ja suurlähettiläiden kannan, joka on selvästi kielteinen, kuten otsakekin kertoo. Suurlähettiläät eivät spekuloi, missä olosuhteissa liittoutuminen voisi tulla kysymykseen, vaan ”nyt” tarkoittaa, että kielteinen kanta on toistaiseksi voimassa. Huhta tulkitsee, että suurlähettiläiden kanta on empiväinen tai ”ehkä”. En näe parhaalla tahdollakaan kirjoituksessa Natoon liittymistä puoltavaa argumentointia, enkä liioin mitään empimistä.\nEhkä seuraavassa HS-Nato-gallupissa Huhdan toive toteutuu suomalaisten ehkä-kannan voimistumisena. Silloin täytyy sanoa , että Hesari on jossain määrin onnistunut käännytystyössään. Minusta perusteet liittoutumattomuuden puolustamiselle eivät ole muuttuneet.\nMillainen on sitten suurlähettiläiden kanta pääkohdat referoituna? Nostaisin esille seuraavat argumentit:\n1) Pienet valtiot rakentavat pitkällä tähtäimellä ulkopoliittisen linjansa.\n2) Jos Suomi ja Ruotsi muuttavat kantaansa, merkitsisi se Euroopan geopoliittisen aseman muuttumista (Itämerestä tulisi Naton sisämeri).\n3) Suomen ja Ruotsin strateginen asema on parantunut kylmän sodan jälkeen (Venäjän valtapiiri on pienentynyt).\n4) Rauhankumppanuus on eri asia kuin Nato-perussopimukseen artiklaan 5 kirjattu kollektiivinen puolustusvelvoite.\n5) Suomella ja Ruotsilla on pitkä liittoumattomuuteen perustuva onnistunut ajanjakso historiassaan.\n6) Suomen ja Ruotsin puolustusyhteistyötä tulee lisätä.\nSuurlähettiläät eivät ole ”ehkä”-linjalla, vaan selkeästi toteavat, että ”Suomen ja Ruotsin tulisi lähitulevaisuudessa luopua Nato-jäsenyyden hakemisesta”. Olen hyvin pitkälle perusteluissa samaa mieltä heidän kanssaan.\nHuhta viittaa presidentti Niinistön Washington Postille antamaan haastatteluun muutama päivä sitten, jossa presidentti spekuloi, että Suomella oli mahdollisuus liittyä Natoon 20 vuotta sitten. Tästä voi kääntäen vetää johtopäätöksen, että nyt ei ole oikea aika. Minusta on aivan turhaa mietiskellä, mitä olisi voinut tapahtua 20 vuotta sitten. Silloin ei minun muistikuvieni mukaan edes ajateltu Natoa. Ehkä Niinistön ulostulo kuvaa hänen lievää kaipuutaan liittoutumiseen.\nYksi hyvin merkittävä seurausvaikutus Suomen kiireiselle etenemiselle Nato-kysymyksessä on kansalaisten jakautuminen kahteen leiriin. Se toimii pidäkkeenä esimerkiksi presidentillä, joka halunnee olla kaikkien suomalaisten presidentti. Varoisin visusti vastakkainasettelua.\nSuurlähettiläiden esille ottama Itämeri – Naton sisämeri -ajatus Naton laajenemisen seurauksena on mielestäni todella tärkeä näkökohta, koska sen geopoliittinen vaikutus on aivan selvä: Venäjä lisää aseistustaan Itämeren, Pietarin, Kuolan ja Barentsin meren alueella.\nOlen viime aikojen kirjoituksissa tutkaillut lähihistoriaa ja kerta toisensa jälkeen törmännyt Venäjän oikeastaan ainoaan pelkoon Suomea kohtaan ja se on hyökkäys maamme alueen kautta Venäjän kimppuun. Suomi on nyt mahtavassa asemassa, kun Venäjä näkee vihollisia liki kaikkialla. On tärkeää, että sen luoteiskulmassa on valtio, joka ei ole turvallisuusuhka Venäjälle.\nLähettänyt Pekka Tikka klo 7.23 2 kommenttia:\nHistorioitsija Markku Jokisipilä on kirjoittanut kirjan jääkiekosta kylmän sodan välineenä. Kirjan nimessä ”Punakone ja vaahteranlehti” (Otava, 2014) viitataan Neuvostoliittoon ja Kanadaan, mutta siinä valaistaan jääkiekon ja urheilun merkitystä ideologisen taistelun välineenä paljon laajemminkin. Toki taistelua käytiin monilla muillakin urheilun rintamilla: itse muistan olympialaisten koripallo-otteluiden suuren ideologisen merkityksen. USA:n ja Neuvostoliiton yleisurheilumaaottelut olivat osa järjestelmien välistä kilpailua: John Thomas vastaan Valeri Brumel! Nopeammin, korkeammalle, voimakkaammin!\nKirjan kuvaama historia ja oma historiani jääkiekosta ja urheilusta kiinnostuneena poikasena lomittuvat saumattomasti yhteen. Jokisipilän kirjaamat huippujääkiekon vaiheet tuntuvat siksi tavattoman tutuilta.\nKiinnostukseni heräsi 1960-luvun alussa suurin piirtein samaan aikaan, kun jääkiekon MM-kisojen televisioinnit alkoivat. Tampereella pidetyt MM-kisat vuonna 1965 olivat jo ”totaalisen” seurannan kohteena.\nJokisipilä tarkastelee jääkiekon historiaa painottaen Neuvostoliiton näkökulmaa. Hyvä näin, sillä kirjan avulla avautuva kuva tarkentaa monia omia käsityksiäni pimennossa olleesta historiasta.\nJännittävää on nimenomaan aika ennen oman kiinnostukseni heräämistä, siis 1940- ja 1950-luvut. Neuvostoliitossa tiedostettiin hyvin varhaisessa vaiheessa jääkiekon merkitys ideologian ja ruumiinkulttuurin välineenä, ei kuitenkaan ihan alussa, sillä 1920 luvulla kilpaurheilua vielä pidettiin läntisenä rappiokulttuurina. Varsinkin sodan jälkeen asennoituminen kuitenkin muuttui: urheilusta tuli väline taistelussa yhteiskuntajärjestelmien paremmuudesta.\nNeuvostoliiton edellytykset jääkiekkoilun huipulle olivat todella heikot, sillä jo pelaajien varusteet olivat alkeellisia (mailoja tehtiin itse, luistimen terä oli jalkineeseen kiinnitetty erillinen osa jne.). Ei sen puoleen, minäkin aloitin ”nurmeksilla”. Jopa 1940- ja -50-lukujen huippujääkiekossa nähtiin puutteellisia varusteita, eivätkä Neuvostoliiton huiput myöhemminkään päässeet kehumaan tekstiileillä.\nNeuvostoliiton jääkiekon isähahmo on Anatoli Tarasov, joka tavallaan purki ja kokosi uudelleen jääkiekon lajina. Hänen intohimoista ja intensiivistä suhtautumistaan pelin kehittämiseen voi vain hämmästellä. Tarasovin jääkiekko oli erilaista kuin jääkiekon emämaan, Kanadan kiekkoilu. Neuvostokollektivismi toi peliin valtavan panostuksen yhteispeliin, hyökkäysketjuihin ja viisikkopelaamiseen. Tarasov panosti luistelunopeuteen ja tekniseen taituruuteen, mutta myös pelitaktiikkaan ja strategiaan. Lähtökohdat jääkiekon pelaamiseen olivat tieteelliset. Kaiken taustalla oli raju harjoittelu (jopa kolme kertaa päivässä).\nTarasovin jääkiekkohistoria ulottuu 1940-luvulta aina 1970-luvulle saakka, joten hän on mukana myös omissa muistikuvissani: vanha papparainen (ei hän tainnut olla kuin viisissäkymmenissä) vaihtoaitiossa johtamassa peliä!\nPalkkiot olivat mitättömät tähän päivään verrattuna. Kysymys oli kunniasta, etenkin järjestelmän kunniasta. Pelaajat alistuivat kovaan kuriin ja sisäistivät tavoitteen, jonka sisältönä ehkä sittenkin oli enemmän täydellinen jääkiekko kuin ideologia.\nNeuvostojääkiekko tuli ryminällä kansainväliselle huipulle. Vasta kehittymässä oleva punakone nappasi jo 1950-luvun puolessa välissä maailmanmestaruuden ja olympiavoiton. Sitten tuli tasanne: vuosina 1957-1962 maajoukkue ei voittanut yhtään turnausta. Punakone, sellaisena kuin me sen muistamme oli parhaimmillaan vuosina 1963-1973. Vuonna 1967 Wienin kisoissa Neuvostoliiton maaliero oli 58-9, hopealle sijoittunut Ruotsi hävisi 9-1! (tämä ei ollut edes huippu sillä vuonna 1973 venäläisten maaliero MM-turnauksessa oli 100-18 (!) eli se voitti jokaisen ottelun keskimäärin luvuin 10-2).\nVuonna 1969 venäläiset marssittivat kentälle kaikkien aikojen ketjun, Petrov-Mihailov-Harlamov. Muiden oli vaikeaa päästä pistepörssin kärkipaikoille. Ehkä tässä ketjussa täydellistyivät Tarasovin kunnianhimoiset tavoitteet. Mutta olihan niitä tähtiketjuja ennenkin: minä en tietenkään ollut näkemässä 1940- ja 1950-luvun ketjua Babich-Shuvalov-Bobrov, mutta seuraava superketju liimautui mieleeni: Almetov-Loktev-Aleksandrov oli parhaimmillaan 1950-luvun lopulta 1960-luvun loppupuolelle. Valitettavasti näytteitä ketjun peleistä ei ole juuri säilynyt. Sitten tuli Firsov-Vikulov-Polupanov, jonka valtakautta kesti vuodesta 1965 vuoteen 1970. Petrovin ketjun hallintaa kesti koko 1970-luvun. Vielä tuli yksi huippuvitja, Larionov-Krutov-Makarov, joka oli huipulla koko 1980-luvun ajan.\nJokisipilä käy varsin yksityiskohtaisesti läpi MM-kisatapahtumat 1967-1969. Tsekkoslovakian miehitys löi leimansa tuon ajan MM-kisoihin dramaattisella tavalla. Elin nuo hetket intensiivisesti mukana. Tsekkien pelissä on aina ollut tunnetta muutoinkin, mutta Tukholmassa 1969 läikkyi todella yli. Kisat olivat kylmää sotaa ”toisin keinoin” – mutta järjestelmän sisällä. Tsekit olivat kyllin hyviä voittaakseen kaksinkertaisen sarjan molemmat ottelut Neuvostoliitoa vastaan, mutta eivät kyllin hyviä maailmanmestareiksi.\nKuusikymmentäluvulle tultaessa jääkiekosta oli tullut ideologinen lippulaivatuote; se merkitsi Neuvostoliiton viralliselle taholle järjestelmän ylivoimaa. Lännen amatöörit olivat katkeria siitä, että venäläiset urheilijat saattoivat esim. armeijan leivissä omistautua kokonaan jääkiekolle, muiden taistellessa amatööreinä jokapäiväisestä leivästä. Sitä paitsi järjestelmä takasi huippukiekkoilijoille etuja, joista muut eivät voineet kuin haaveilla.\nYksi asia ei muuttunut: venäläiset pelaajat saivat toimia paljon huonommissa olosuhteissa kuin pelaajat lännessä. Suunnitelmatalous ei pystynyt reagoimaan esimerkiksi kasvaviin välinetarpeisiin, niin uskomattomalta kuin se tuntuukin. Jäähalleja oli vähän, puutetta oli mailoista, kypäristä jne. Neuvostoliiton omat tuotteet olivat heikkolaatuisia; välineitä suorastaan kerjättiin lännestä.\nOli vain yksi mittari, johon venäläisiä ”työläisammattilaisia” saattoi oikeudenmukaisesti verrata, oikeat NHL:n ammattilaiset. Amatöörisäännöt estivät pitkään huippujen kohtaamiset, mutta pikkuhiljaa muurit murtuivat. Kun kanadalaiset amatöörit eivät 1960-luvulla enää menestyneet MM-kisoissa, he korvasivat puuttuvan pelitaidon sikamaisuuksilla. Tuomarit katsoivat ainakin osittain läpi sormien puolirikollista pelaamista, joka ärsytti esimerkiksi minua suunnattomasti. Mutta muutos oli tuleva – tosin hitaasti.\nKanadan ja Neuvostoliiton parhaiden joukkueiden taistelut jääkiekon herruudesta ovat jääneet lähtemättömästi mieleen. Taistelua käytiin sekä seurajoukkue- että maajoukkuetasolla. Kanadassa ottelut saavuttivat aivan yhtä suuren, jos ei suuremman huomion kuin Neuvostoliitossa. Kysymys oli todella kamppailusta sosialismin ja kapitalismin välillä. Mutta kysymys oli muustakin. Kysymys oli kanadalaisten kansallisylpeydestä: jääkiekko oli yhtä kuin Kanada!\nEnsimmäinen kohtaaminen oli kahdeksan ottelun sarja maajoukkueiden kesken (neljä ottelua Kanadassa, neljä Neuvostoliitossa). Seurasin tarkasti ottelusarjan etenemistä.\nEnnen turnauksen alkua panin merkille omituisen ristiriidan: samaan aikaan, kun kanadalaiset olettivat ottelusarjan olevan läpihuutojuttu, he olivat epävarmoja. Tapahtumaan kiinnitettiin valtava mediahuomio. Jossain aivojen sopukoissa kanadalaiset pelkäsivät….\nEnsimmäinen ottelu alkoi kuten odotettiin: muutaman minuutin jälkeen peli oli 2-0 kanadalaisille. Läpihuutojuttu? Väärin! Venäläiset pyörittivät peliä suvereenisti ja voittivat 7-3! Toiseen otteluun kanadalaiset tulivat nöyremmin ja voittivat sen 4-1. Kolmas ottelu päättyi tasan ja neljäs Neuvostoliitolle 5-3. Kun mentiin Moskovaan odotin ottelusarjan kääntyvän isossa kaukalossa Neuvostoliitolle. Toisin kävi. Kanada voitti koko turnauksen otteluvoitoin 4-3 (yksi tasan). Mutta nyt tiedettiin, missä mennään. Vuonna 1975-1976 pelatussa seurajoukkueiden kohtaamisessa ZSKA (seuran nimi on nyt näköjään TsSKA) voitti 2 ottelua, pelasi yhden tasan ja hävisi yhden. Tappio-ottelussa Philadelphia Flyersin sikamaisesti pelannut joukkue sai neuvostoliitolaiset poistumaan hetkeksi kaukalosta kesken ottelua.\nJääkiekon taso nousi Euroopassa ja 1970-luvun jälkipuoliskolla Neuvostoliito kärsi yllättäviäkin tappioita, pohjanoteerauksena 6-4 tappio Puolalle vuoden 1976 MM-kisoissa. Yleisesti ottaen Neuvostoliitto kuitenkin jatkoi voittojaan MM-tasolla. Se voitti sekä 1970-luvun lopulla että 1980-luvulla useimmat MM-kisat.\nMyös Kanadan ammattilaisia vastaan tuli menestyksiä. Yksi parhaista saavutuksista oli, kun vuonna 1979 Neuvostoliiton maajoukkue kohtasi NHL:n all stars -joukkueen ja voitti kaksi kolmesta ottelusta, toisen niistä 6-0!\nKanadan paluu MM-kisoihin pitkän poissaolon jälkeen tapahtui 1970-luvun lopulla (kahdeksan vuoden tauko). Vihdoinkin ainakin osa ammattilaishuipuista pääsi mukaan! Kanadalaiset käyttäytyivät kuitenkin katastrofaalisesti ja pelillisesti suuret tähdet nolasivat itsensä häviämällä Neuvostoliitolle 11-1 ja 8-1.\nJääkiekko nousi vielä yhden kerran kylmän sodan välikappaleeksi, kun Yhdysvallat voitti Neuvostoliiton Lake Placidin olympialaisissa järisyttävästi 4-3 (”Miracle On Ice”). Se on yksi eniten hehkutetuista kylmän sodan taisteluista ”toisin keinoin”.\nVuonna 1981 Kanada Cupin finaalissa ei ollut niinkään kysymys enää kylmän sodan taisteluista, koska Neuvostoliiton joukkueen menestyksiin oli jo totuttu. Kuitenkin lopputulos 8-1 Neuvostoliitolle, vaikka vastassa olivat kaikki parhaat ammattilaiset on jääkiekon perustuksia järisyttävä tulos.\nMikä oli Kanadan muutamien rökäletappioiden syynä? Kun katsoin otteluja aikoinaan, niin kanadalaisten äärimmäinen hyökkäysinto – halu näyttää omille ja vieraille – oli silmiinpistävä piirre. Tällä tavalla vastustajan maalivahti (usein Vladislav Tretjak) sai kanadalaisten arvioissa legendaarisen muurin maineen, vaikka ainakin minun mielestäni päätön hyökkäyspeli avasi venäläisten vastahyökkäyksille avoimet ovet ja oli murskalukujen pohjimmainen syy.\nHurjaan vireeseen Neuvostoliiton joukkueen kiihdytti 1980-luvulla uusi valmentaja, autoritäärinen ja lähes maaninen Viktor Tihonov (vuodesta 1978 lähtien) ja tähtisikermä Krutov-Makarov-Larionov puolustajaparinaan Fetisov-Kasatonov. Myös NHL-seurajoukkueet joutuivat nöyrtymään Tihonovin venäläisille kerta toisensa jälkeen. Kaikki käydyt ottelut laskien saldo oli kuitenkin vain hiukan Neuvostoliiton eduksi.\nTätä kirjoitettaessa tuli viesti Tihonovin poismenosta. Jos Tarasov loi pelisysteemin, niin Tihonov vei yksilötaidon ja yhteispelin kombinaation lähelle täydellisyyttä. Kanadalaisille se saattoi näyttää kaavamaiselta ”kollektiivisuudelta”, mutta tehokas se oli.\nNeuvostoliiton jääkiekon ykkösnyrkin (ja maajoukkueen) ylivoiman mureneminen tapahtui lopulta samalla tavalla kuin poliittisen järjestelmänkin osalta tapahtui – sisältä päin. Huippupelaajat eivät enää suostuneet Tihonovin käskyläisiksi, vaan kapinoivat avoimesti Igor Larionovin johdolla. Tihonovin valta-asema sortui kapinan seurauksena. Samoihin aikoihin (1980-luvun lopulla) tapahtuivat ensimmäiset venäläispelaajien siirtymiset NHL:ään sopimusteitse. Kylmän sodan taistelut toisin keinoin olivat ohi.\nPunakonetta ei ole enää entisessä merkityksessä. Mutta se tekee uutta paluuta Putinin johdolla uuden nationalismin ilmentymänä. On perustettu Venäjän oma liiga, KHL. Jälleen jääkiekko on avainasemassa. Se on Putinin laji. Neuvostoideologian on korvannut ylpeä venäläinen kansallismielisyys, jonka päävastustaja ei ole enää kapitalismi, vaan länsi ja Yhdysvallat.\nNeuvostoliitto antoi tasapäisen vastuksen kanadalaisille kylmän sodan vuosina, mutta sosialistinen järjestelmä tuhoutui punakoneen alta. Seuranneessa alennustilassa Venäjä ei voittanut yhtään turnausta 15 vuoteen (1994-2007). Samalla välillä käynnistyi eurooppalaisten pelaajien valtava invaasio NHL:ään.\nPutin haluaa neuvostoperinteen jatkuvan tämän päivän kiekkoilussa. Nyt punakoneen vahvuudet ovat yksilöiden taidoissa. Taitureiden kurittomuus on välillä tuottanut tulosta, välillä johtanut ällistyttäviin tappioihin.\nJokisipilän kirjaa voin suositella kaikille kylmän sodan historiasta – ja jääkiekosta - kiinnostuneille.\n”En tiedä, mikä olisi hinta, jos tänään asetuttaisiin Putinia vastaan. Se voisi olla korkea. Kuitenkin olen oppinut historiasta, että huomenna hinta on vieläkin korkeampi. Vuonna 1936 Hitlerin pysäyttäminen olisi maksanut tietyn verran, vuonna 1937 hinta olisi ollut erilainen, 1938 hinta olisi ollut korkea ja 1939 oli jo liian myöhäistä”. Näin puhui shakkimestari Garri Kasparov kommentoidessaan tuoreessa puheessaan Venäjän ja länsivaltojen suhdetta.\nMunchen 1938 otetaan esille, kun halutaan kuvata, kuinka diktaattori vie ensin pikkusormen, sitten koko käden ja lopulta kaiken muunkin. Hitlerin häikäilemättömyys ja länsivaltojen hyväuskoisuus johtivat ensin Itävallan Anschlussiin, sitten Tsekkoslovakian miehitykseen. Lopulta hyökkäys Puolaan johti sodanjulistukseen, joskaan ei silloinkaan käytännön sotatoimiin länsiliittoutuneiden puolelta.\nGarri Kasparov ei liene kansainvälisen politiikan asiantuntija, mutta ylivertaisena shakkimestarina hän on varmaankin laskenut Putinin siirrot jo etukäteen – vai onko? Lukemattomia kertoja on toistettu ”Munchen 38” -syndroomaa ikään kuin kansainvälisen politiikan lakina. Amerikkalaiset sovelsivat sitä oletuksena Vietnamissa. Päätöksentekijöillä (Eisenhower, Kennedy, Johnson, McNamara…) oli hyvässä muistissa Münchenin tapahtumat. Kuitenkaan dominoteoria (Münchenin sovellus) ei toiminut Kaakkois-Aasiassa. On syytä pohtia historian lainalaisuuksia ja opetuksia kriittisessä valossa.\nMeillä eduskunnassa Ben Zyskowicz on pitänyt Münchenin seurausketjun toteutumista Ukrainan tapahtumien yhteydessä itseään toteuttavana syndroomana. Näin ajattelevat myös monet tavalliset kansalaiset. Tohdin epäillä.\nHitlerin elintilan hankinta idässä on johdettavissa Mein Kampfiin. Ajatus kiteytyi pikkuhiljaa. Viimeistään torjuessaan Molotovin ehdotukset Suomen suhteen (”En halua sotaa Itämeren alueella”) marraskuussa 1940, Hitlerillä oli strategia selvillä (toki sotatoimien peruutusmahdollisuudella).\nRistiriita Venäjän tämän päivän pyrkimysten ja Saksan tuolloisten tavoitteiden välillä syntyy jo siitä, että Hitler uhkasi hyökkäys- ja valloitussodalla koko Euraasiaa. Nyky-Venäjällä tätä voivat ajaa vain äärinationalistiset voimat.\nTulkintani mukaan Venäjällä on nykyisellään puolustuksellinen strategia: se haluaa pysäyttää lännen etenemisen rajoillaan ja se haluaa tunnustusta suurvaltana. Vastakkainasettelu on ollut väistämätöntä, koska Venäjä ei ole jäänyt strategiaa toteuttaessaan 1990-luvun alussa muodostuneiden rajojen taakse. Lännessä mitta taas on täyttynyt tapahtuneen Ukrainan ryöstön takia - ymmärrettävistä syistä.\nVenäjän puolustuksellinen strategia on tietysti minun tulkintani ja se voidaan asettaa kyseenalaiseksi. Politiikka on kuitenkin paljon muuta kuin sanoja – ja varsinkin muuta kuin propagandapuheita – ja Putinin olemus ja aikomukset eivät viittaa laajoihin valloitustarpeisiin. Putinin politiikan tulkinnan ongelmat ovat siinä, että propagandavyörytyksen keskellä (ei pidä takertua hänen yksittäisiin sanoihinsa eikä varsinkaan hänen läheistensä sanoihin) ei tahdo löytyä villakoiran ydintä. Kuvittelen tiedostavani eron propagandan ja tositarkoituksen välillä (!) uskokoon ken haluaa. Toki myönnän erehdyksen mahdollisuuden. Mutta silloinkaan vaihtoehto ei ole saattaa maailmaa sodan partaalle!\nPutinin tiedottajan Dmitri Peskovin ajattelun rakenne – tosin omana tulkintanani - kannattaa käydä läpi. Hänen BBC:lle vastikään antamansa haastattelun ytimessä olivat mielestäni seuraavat asiat:\n1) Ukrainan vallankumous oli lännen aggressio (tässä sivuutan Ukrainan yhteiskunnallisen tilan rappion ja siihen liittyvän syy-seurausketjun).\n2) Venäjää piiritetään ja rengas Ukrainan myötä oli edelleen kiristymässä (”ja se saa meidät pelkäämään”).\n3) Venäjä haluaa kuulla ehdottoman takuun, että Ukraina ei liity Natoon (samaan aikaan Ukrainan uusi hallitus on asettanut tavoitteeksi yksiselitteisesti Natoon liittymisen!).\n4) Venäjä lisää jännitteitä omalta puoleltaan niin kauan, kun se on huolissaan kansallisista intresseistään (vrt. Itämeren ilmatila- ym. loukkaukset).\n5) Venäjän kannalta on tultu viimeiselle rajalle – Venäjä puolustaa elintärkeiksi kokemiaan etuja.\n6) Venäjällä on ”Venäjän rauha”, Pax Sovietica, joka ei kuitenkaan tarkoita kylmän sodan tietoista sytyttämistä: Venäjä hakenee uutta etupiirisovellusta, jolla ei välttämättä ole yhteyttä vanhoihin etupiireihin.\nNykytilanteen vaaramomentti ei ole Venäjän München 38-tyyppinen laajentumistendenssi, vaan se, kun propagandaa ja varustelukierrettä jatketaan idässä ja lännessä tarpeeksi kauan, joudutaan vaaraan, että sota uhkaa puhjeta sisään rakennetun logiikan (vastavuoroisen uhkailun) seurauksena.\nAsetelma Itä-Euroopassa ei ole nyt lähellekään sama kuin 1930-luvulla. Neuvostoliitto reagoi silloin Saksan laajentumispyrkimyksiin vastaehdotuksilla 1938. Otetaan esimerkiksi ns. Jartsev-neuvottelut Suomen kanssa. Neuvostoliiton ehdotukset Suomelle olivat tuolloin maltillisia ja tähtäsivät maamme kautta tapahtuvan hyökkäyksen estämiseen sopimalla Suomen kanssa puolustusstrategiasta. Baltiassa ja Puolassa tilanne oli erilainen, koska molemmat olivat Berliini-Moskova-akselilla. Niiden kanssa ei ollut mitään ”Jartsev-neuvotteluja”.\nKansainvälisen tilanteen logiikka – Saksan aggressiivisuus – johti sitten Neuvostoliiton ja Saksan välisen hyökkäämättömyyssopimukseen ja sen salaiseen lisäpöytäkirjaan. Kun Vladimir Putin viittasi hyökkäämättömyyssopimukseen taannoin pitämässään puheessa, hän tarkoitti nimenomaan varsinaista sopimusta (Neuvostoliitto tarvitsi aikaa varustautua Saksan hyökkäykseen). Lännessä taas eri tahot kiinnittivät huomion lähes pelkästään lisäpöytäkirjaan!\nSpekulaatiot, että Neuvostoliitto valmisteli 1930-luvun lopulla hyökkäystä aivan kuten Saksakin ovat puhdasta arvailua. Saksa olisi tämän mukaan vain ehtinyt ensin. Mitkään Neuvostoliiton käytännön toimet eivät viitanneet hyökkäyksellisiin toimiin. Saksa yllätti Venäjän aggressioillaan. Jos kysymys ei ollut yllätyksestä, niin sitten Stalin riskeerasi tarkoituksellisesti potentiaalisella Moskovan menetyksellä. Kuulostaa jo vähän paksulta, mutta maailma on täynnä salaliittoteorioita.\nEntä jos Natolla on nyt - Venäjän näkökulmasta - sama rooli kuin Saksalla ennen toista maailmansotaa? Nato on edennyt sen rajoille. Venäjä ei siis ole aggressiivinen osapuoli, vaikka lännessä niin tulkitaankin, vaan se ahdistettuna käyttäytyy kuin naarasleijona puolustaessaan oikeuksiaan. Se näkee itsensä kahlittuna ja yrittää riistäytyä irti kahleista; se tietää, että Yhdysvalloilla on 750 sotilastukikohtaa ympäri maailmaa, se tietää olevansa altavastaaja.\nEntä jos Venäjän käyttäytyminen tulkitaan vainoharhaiseksi, kuten moni lännessä tulkitseekin? Venäjällä ei ole tämän ajattelun mukaan yhtään ainutta syytä nykyiseen käytökseensä, sillä tosiasiassa uudet Nato-maat eivät sitä uhkaa. Mutta asia voidaan nähdä toisinkin. USA:n pyrkimykset sijoittaa ohjustukikohtia Itä-Euroopan alueelle jo ennen Ukrainan konfliktia eivät välttämättä kerro rauhanomaisista tarkoitusperistä, vaikka kuinka väitettäisiin, että ohjukset olivat Iranin takia. Vanha epäluulo kytee. Yhdysvaltain sisäpoliittisesta keskustelusta paistaa läpi, että vaikka Venäjä ei olekaan välitön uhka, se on vihollinen. Tähän viholliskuvaan Venäjä vastaa.\nEntä jos kaikesta huolimatta pidetään yllä München-hypoteesia? Ensin pikkusormi, sitten koko käsi…. Mitä alueita Venäjä uhkaisi? Länsi-Ukrainaa? Tuskin, ellei Nato ala aseistamaan sitä. Itä-Euroopan Nato-maita? Tuskin, ellei sitten synny laajaa konfliktia. Suomea ja Ruotsia? Tuskin? Miksi? Ainoastaan Suomen ja Ruotsin läheneminen Natoon aiheuttaisi vastareaktioita Venäjän taholta. Millaisia, sitä tuskin kukaan osaa arvioida. Parempi olla kokeilematta.\nVielä on ainakin yksi vaihtoehto: Müncheniä ajatellaan vain symbolisella tasolla. Tällöin se kuvaa diktatuurin toimintatapoja yleisellä tasolla ilman mitään konkretiaa. Tällöin ollaan kuitenkin melkoisessa hetteikössä. Vain oma mielikuvitus on rajana, mihin München-hypoteesia voidaan soveltaa – ja silloin siirrytään helposti pelottelupropagandan puolelle.\nOlen edellä nähnyt asiat Venäjän näkökulmasta, myönnettäköön, mutta olen varma, että jos näitä näkökohtia ei huomioida, ei nykyiselle konfliktille löydy ratkaisua. Vanha maailma ei opeta, mutta jos oikein nöyrästi ajattelee, niin ehkä se antaa mahdollisuuden ymmärtää nykypäivää.\nIltasanomien mukaan amerikkalainen – ukrainalaissyntyinen – professori Alexander J. Motyl kirjoittaa Foreign Affairs -lehdessä, että Venäjän rajamaat ovat avainasemassa Venäjän ”hallitsemisessa”. Jälleen yksi näistä ”asiantuntijoista”, joihin meidän pitäisi uskoa.\nMinun pitäisi tietysti tutustua itse lehden artikkeliin, mutta kiinnitän tässä huomiota vain joihinkin itsekin tutkimiini näkökohtiin, joita Motyl tuo esille pystyäkseen tiivistämään – väittämällään tavalla - lännen rintamaa. Motyl viittaa George F. Kennaniin ja hänen Policy of Containmentiin (patoamispolitiikka), jonka Kennan kehitti palvellessaan Yhdysvaltain Moskovan suurlähetystössä 1940-luvun lopulla. Patoamispolitiikalla tarkoitettiin sitä, että Neuvostoliiton vaikutusvaltaa pyrittiin vähentämään tiivistämällä yhteistyötä niiden maiden kanssa, joiden oletettiin olevan Neuvostoliiton intressissä. Konkreettisena esimerkkinä oli Kreikka 1940-luvun lopulla, jossa kommunistien valta-asema oli kasvava.\nProfessori on siirtänyt Kennanin ajattelun nykypäivään ja haluaisi jatkaa Venäjän piiritystä lännen mielisillä valtioilla. Hän mainitsee Suomen, Ruotsin, Viron, Latvian, Liettuan ja Moldovan valtioina, joissa ”vastavoimaa” tulisi tehostaa sotilaallisesti. Pelkkä Nato-liitolaisuus ei näytä riittävän: pitää varustautua laajamittaisesti olipa kysymys liittoutuneista tai liittoumattomista maista.\nTässä on jotain omituista, jota on pakko kommentoida. Viimeisten parinkymmenen vuoden aikana on ollut nähtävissä kehitys, jossa Nato on levittäytynyt yhä lähemmäs Neuvostoliiton rajoja. Länsi on siis ollut laajenemishenkinen, ei suinkaan itä. Ja juuri tähän Putin on nyt kehittänyt vastaoperaatiot. Eli tilanne on kääntynyt ikään kuin päinvastaiseksi: Venäjä on käynnistänyt patoamispolitiikan länttä ja Natoa vastaan. Siispä se näyttäytyy aggressiiviselta suurvallalta juuri nyt!\nTietenkin Itä-Euroopan valtiot ovat vapaaehtoisesti liittyneet Natoon, mutta Venäjän kannalta asia tulkitaan tänään niin, että Nato uhkaa Venäjää. Vaikka kuinka väittäisimme, että asia ei ole niin, on Venäjän tulkinta erilainen.\nMitä Kennan ihan oikeasti ajatteli? Pitkän elämänsä aikana tämä viisaana pitämäni mies ymmärsi hyvin pitkälle Suomen asemaa. Itse asiassa hän arvosti Suomen ulkopoliittista selviytymiskykyä kylmän sodan aikana. Hän ei ollut Cold War Warrier, vaan huomattavan monipuolisesti politiikan vivahteita ymmärtävä diplomaatti. Hän ei missään vaiheessa ollut ajamassa Suomea lännen rintamaan Neuvostoliitoa vastaan. Samaan aikaan Yhdysvaltain ulkoministeri John Foster Dulles piti puolueettomia maita ”moraalittomina”: piti valita puolensa. Kysymys on - Motyliin viitaten - suorastaan Kennanin väärinkäsittämisestä.\nToiseksi Kennan joutui ristiriitaan virkamieskumppaninsa Paul Nitzen kanssa, joka halusi kehittää patoamispolitiikkaa sotilaallisen patoamisen suuntaan. Kennan oli diplomaattisen patoamisen kannalla. Itse asiassa Kennan hävisi taistelun kylmän sodan aikana ”nitzeläisille”, sillä USA omaksui jo Harry Trumanin aikana – ja vielä suuremmassa määrin hänen jälkeensä – sotilaallisen patoamisen strategian.\nJos Motyl siis hakee oppi-isää ajatuksilleen, hänen tulisi hakea niitä Nitzeltä.\nLähettänyt Pekka Tikka klo 0.02 1 kommentti:\nLuettuani nyt molemmat tänä syksynä ilmestyneet Olavi Paavolaisesta kertovat kirjat (Panu Rajala: ”Tulisoihtu pimeään”, H.K. Riikonen: ”Nukuin vasta aamuyöstä”) voinen palata kirjoittajien luomaan kuvaan Paavolaisesta.\nTaustalla on toki Ville Laamasen tuore kirja Paavolaisen matkakertomuksista ”Suuri levottomuus – Olavi Paavolaisen katse ja matkat 1936-1939”, joka sekin tuli luettua. Varhaisempiin lukukokemuksiini kuuluvat myös sukulaismies Jaakko Paavolaisen ansiokas teos kirjailijasta ”Olavi Paavolainen – keulakuva” (1991), samoin kuin Matti Kurjensaaren teos ”Loistava Olavi Paavolainen” (1974).\nMyös Paavolaisen itsensä teokset ovat tuttuja, olen lukenut niistä suurimman osan.\nJotenkin kirjoista ensimmäinen on kaikkein lähellä sydäntäni. Matti Kurjensaari kertoo ihailemastaan kirjailijakumppanistaan. Kurjensaarta ei päästetty (sukulaisten toimesta) läheskään kaikkiin lähteisiin käsiksi, joten tässä mielessä hän on altavastaaja myöhempiin kirjoittajiin nähden. Jopa Paavolainen itse varotti, ettei Kurjensaarta saa päästää kirjoittamaan hänen elämäkertaansa! Paavolainen tiesi ja tunsi Kurjensaaren luonteenlaadun ja Kurjensaari tiesi intiimitkin asiat Paavolaisen elämästä. Taisin joskus todeta, että turhaan Paavolainen pelkäsi. Kurjensaari kirjoitti hyvällä maulla ja jätti tietoisesti sanomatta jotain siitä, mistä jälkeen tulleet muistelijat ovat avoimesti kertoneet. Jos tähän vielä lisätään, että Kurjensaari oli yksi Paavolaisen parhaista kavereista, niin miten häntä voi pitää osuvimpana paavolaistulkitsijana? Yritän seuraavassa perustella asiaa.\nKun Panu Rajala lähestyy kohdettaan, hän kiipeää jokaiselle mäelle , laskeutuu jokaiseen laaksoon ja kääntää jokaisen kiven, mikä lähteistöstä on saatavissa irti. Hyvää historiankirjoitusta? Kyllä tavallaan, mutta silti tulee tunne, että kokonaiskuva Paavolaisesta hukkuu yksityiskohtien suohon. Panu Rajala on tehnyt paljastuskirjan. Hän haluaa näyttää kaapin paikan Paavolaiselle vaikkapa vertaamalla häntä toistuvasti Mika Waltariin.\nKun Rajala käy esim. ”Synkkää yksinpuhelua” referoiden läpi, hän yrittää löytää jokaisen epätotuuden tai totuuden muunnelman kirjasta. Onko suhtautumisessa asennetta mukana? Rajala näyttää menettävän kirjan edetessä luottamuksensa Paavolaisen rehellisyyteen lähes kokonaan.\nRajala arvostelee Paavolaista - kun tämä piirtää kuvaa rajantakaisesta Karjalasta - keskittymisestä estetisoivaan tyyliin hukaten tietoisesti sen, että estetisoiva tyyli kuului Paavolaisen tunnusomaisiin piirteisiin Kolmannesta valtakunnasta Karjalan korpiin. Paavolainen ei edes pyrkinyt luomaan objektiivista kuvaa Karjalasta. Hänen kirjallinen tavoitteensa oli ”mielenmaisemallinen”.\nRajalan ja Paavolaisen välillä on joskus ikäänkuin kilpailutilanne (!) sillä varauksella, että Rajala pyrkii asettumaan kohteensa yläpuolelle. Hiukan naljailevasta tyylistä tulee joskus tunne, että siinä yksi jälkiviisas kommentoi toista väitetysti jälkiviisasta.\nH.K. Riikosen teos on Rajalan teokseen verrattuna ikään kuin helikopterilla lentämistä pinnan tuntumassa kuitenkaan laskeutumatta maahan kuin ajoittain. Riikonen lähestyy kohdettaan perinteisen historiatutkijan lähestymistavalla ymmärtäen finessien merkityksen ja ymmärtäen myös erottaa aineistosta oleellisen ja epäoleellisen. Riikosen ansio on sinä, että hän pyrkii etäisyyttä ottamalla luomaan kuvan Paavolaisen kokonaispersoonasta. Hän välttää menemästä intiimeimpiin yksityiskohtiin.\nNiin, Kurjensaari liikkui Paavolaisen iholla ja tunsi kirjailijan myös sisältä päin. Se, että hän ei 1970-luvulla kertonut kaikkea johtui varmaan muistakin syistä kuin lähteiden puutteesta. Hän halusi olla hienotunteiden loistavaa Olavia kohtaan tai sitten ajan henki oli sellainen, että kaikkein irvokkaimpia paljastuksia tuli välttää. Omalla tavallaan hän oli luomassa legendaa Paavolaisesta tavalla, jossa hän luultavasti tavoitti jotain oleellista Paavolaisen taiteilijakuvasta. Juuri se, että Kurjensaari kirjoitti esikuvastaan tämän omilla ehdoilla tekee hänen elämäkerrastaan muistettavan. Eikä Kurjensaari silti vältellyt viittauksia Paavolaisen natsikauteen tai hänen tapaansa käsitellä naisia.\nEhkä Kurjensaaren lähestymistavan ytimessä on tämä tietynlainen häveliäs suhtautuminen lihan ja luonteen heikkouksiin, joiden yli hyppäämällä hän pääsee lähestymään kohdettaan intiimisti, mutta erittelevän asiallisesti.\nYritän siis sanoa, että historian hahmojen joukossa on persoonia, joille emme tee oikeutta parhaalla tavalla kyntämällä jokaisen vaon pohjiaan myöten, vaan antamalla kohteelle tilaa hengittää, vaikka tiedämmekin, että olisi suuri nautinto paljastaa vielä tuo ja tuo yksityiskohta.\nMinulle tulee Paavolaisesta mieleen niinkin etäinen vertailukohde kuin John Lennon (tai Jim Morrison). Molempiin pätee sama lähestymistapa: syntyy tunne tietynlaisesta arvoituksellisesta hahmosta, jonka kuva särkyy, kun kohdetta lähestytään suurennuslasin tai mikroskoopin kanssa. Molempien vaikutus on kuitenkin ollut kanssaihmisiin pysyvä, mutta osin selittämätön.\nMolemmille, sekä Paavolaiselle että Lennonille, oli ominaista, että heidän elämässään oli tämä olemisen höyhenen keveä aspekti. Kepeyttä on vaikea arvioida sortumatta vulgääriviihteellisyyteen. Tosianalyytikko kuristaa heidät helposti hengiltä, mutta se olisi epäoikeudenmukaista heitä kohtaan.\nVastalauseetkin voin hyväksyä: molemmissa oli tietty julmuuden piirre, joka kohdistui läheisiin ihmisiin, ja joka saa elämäkertaan perehtyjän kavahtamaan. Ehkä se on osa sinänsä terveen ihmiseen sisään kaiverrettua sairautta.\nTänä päivänä näyttää olevan ainakin näennäisesti arvossaan ihmisten elämäkertojen anatominen tarkastelu: suoritetaan ruumiinavaus ja näytettään, mitä kaikkea tämän ihmisen sisällä oikeasti on. Onko se reilua? Jokainen voi ajatella itse itseään ja miettiä, miltä tuntuu, kun jokainen piirre paljastetaan jälkipolville. Mutta niinhän se taitaa olla, että ahne uteliaisuus voittaa kuivan asiallisuuden.\nVastuu siirtyy lukijalle. Hänen on pakko pyrkiä muodostamaan realistinen kokonaiskuva kaiken sen hälyn ja hämmennyksen keskeltä, mikä elämäkerroista paljastuu. Jos näin ei tapahdu, ovat menneisyyden vaikuttajat onnistuneet manipuloimaan kirjoittajat ja lukijat omien päämääriensä kritiikittömiksi edistäjiksi.\nLoppujen lopuksi on kuitenkin hyvä, että niin monitahoisesta ihmisestä kuin Paavolainen on tehty useampi elämäkertateos, joista avautuu kaleidoskooppimainen kuva kirjailijasta.\nHallituksen lyöminen näyttää olevan varsinaista kansanhuvia tänä päivänä. Nyt pieksämiseen yhtyvät nykyinen presidentti ja entinen pääministeri. Vanhan tapani mukaan yritän asettua lyödyn asemaan. Hakkaaminen on aivan liian helppoa, että lähtisin mukaan tähän meuhkaamiseen.\nPresidentti Sauli Niinistö toteaa Keskisuomalaiselle eräille muille lehdille antamassaan haastattelussa seuraavasti:\n”Tämä seitsemän vuoden (2008-2014) virhe poiki myös uudenlaisen mielikuvapolitiikan. Sille on ollut ominaista, että hallitus ainakin kolmeen – neljään kertaan myi tehneensä kaiken sen, joka on yhä edelleen tekemättä. Ja jatkaa:\n”Osoitan tässä sormella myös median valppauden puutetta. Joka ainoa kerta tämä meni läpi. Vielä viime keväänä kehysriihen jälkeen todettiin, että nythän kaikki asiat ovat viittä vaille valmiita.”\nEn ole ihan samaa mieltä. Ensinnäkin presidentti niputtaa seitsemään virheiden vuoteen finanssikriisin, euro-kriisin ja Ukraina-kriisin. Mielestäni on kohtuutonta olettaa, että joku – mikä tahansa – hallitus olisi selvinnyt tästä sekasortoisesta tilanteesta vähillä kolhuilla.\nJos lähdetään jäljittämään virheitä, niin ehkä merkittävin on Nokian valtakauden aikainen politiikka, jolloin valtion hyvällä tulokehityksellä olisi ehkä pystytty laajentamaan teollista osaamista. Tästä oltiin kyllä kaukana, sillä tuohon aikaan puhuttiin lähinnä panostamisesta palveluihin teollisuuden kustannuksella. Kritisoin aikanaan ankarasti keskittymistä palveluihin. Teollisuuden bkt-osuus on pudonnut 2000-luvun vaihteen 25 prosentista 15 prosenttiin.\nEn minä eikä kukaan muukaan osannut arvata, miten paljon vanhoja rakenteita jäi Nokian menestyksen varjossa pystyyn. Kasvoihan talous ripeää vauhtia vuosina 1994-2007, liki maailmanennätysvauhtia, jos puhutaan kehittyneistä maista.\nEntä ne, jotka ovat arvostelleet hallitusta koko ajan? Useimmat heistä eivät ole olleet kiinnostuneita hyvinvointipalvelujen kehittämisestä. Tämän ryhmän mielestä palvelut olisivat joutaneetkin leikeltäväksi. Siispä arvostelu heidän osaltaan on ollut kovin helppoa. Kansalaisten enemmistö on ehdottomasti tällaista politiikkaa vastaan.\nMitä tulee median valppauteen, niin kyllähän hallitus on saanut korvilleen satoja kertoja median toimesta. Kyllä media arvosteli voimakkaasti Kataisen hallituksen leikkauslupauksia ja sitä, että samoihin asioihin jouduttiin palaamaan kerta toisensa jälkeen.\nHaastattelussa Niinistö pohtii yleisellä tasolla vaalikauden mittaisia hallituksia. Hän arvioi, ”ettei meillä ole varaa uuteen tuloksettomaan neljään vuoteen”. Väite, että hallituksen työ on ollut tuloksetonta, on tietenkin puhdasta liioittelua. Presidentin takana kummittelee vanha kamreeritausta, jonka avulla hän haluaisi pikaisin toimin tilit tasan, vaikka ongelmien syvyys vaatii pitkäjänteistä sopeuttamista.\nLisää löylyä hallituksen kritiikkipiikkiin löi Esko Aho, joka Ylen Ykkösaamussa 15.11.2014 toteaa, ettei vuosina 2007-2008 tajuttu (yleisesti) sitä, että kysymys ei ollut suhdanneongelmasta, vaan rakenneongelmasta. Näin varmaan onkin, eikä Aho näytä siitä kovasti hallitusta kritisoivan. Sen sijaan Aho näyttää syyttävän hallitusta johtamistapojen jälkeenjääneisyydestä, kyvyttömyydestä irrottaa virkamiesvalmistelu poliittisesta valmistelusta, huonosta strategiatajusta, siitä, että pidettiin kiinni epärealistisesta hallitusohjelmasta, siitä, että lupaus hyvinvointivaltiosta on kriisissä (tulot ovat pudonneet, mutta menot ovat nousseet reippaasti kriisinkin aikana) ja siitä, ettei nyt ole tehty samoin kuin 1990-luvun alun ”rohkeissa” toimenpiteissä (joista rohkein eli devalvaatio on nyt käyttövalikoiman ulkopuolella).\nOsa syytöksistä osuu oikeaan, mutta verrattuna 1990-luvun alun lamaan sisältyy nykyisin meneillään olevaan taantumaan petollinen kriisin moniportaisuus ja suoraan sanottuna huono onni. Ei vuosi sitten osattu arvioida Ukrainan konfliktin iskevän päälle. Eurokriisi on kaikkien Euroopan maiden kriisi, ei pelkästään Suomen, samoin finanssikriisi. Suomen teollinen ja elinkeinorakenne ei pystynyt ottamaan kriisiä vastaan pehmeästi, mutta tästä syyt lankeavat monille hallituksille tästä taaksepäin. Esimerkiksi Suomen lähes ainoa todella suuri kuluttajatuote eli matkapuhelimet eivät saaneet imaistua mukaansa muuta kulutustavarateollisuutta. Kävi päinvastoin, kuten Aho Nokian yhteiskuntasuhteiden hoitajana näki: kotimaiset puhelimet katosivat markkinoilta kokonaan.\nVielä haluaisin kiinnittää huomiota Ahon sokeaan pisteeseen eli työttömyyteen. Yhdeksänkymmentäluvun lamassa - kaikkien tapahtumien seurauksena - työttömyys räjähti puoleen miljoonaan (työttömyys nousi 3,5 prosentista lähes 20 prosenttiin) ja tuli sieltä alas kiduttavan hitaasti, laskien alle 10 prosentin vasta 2000-luvun vaihteessa. Ahon oman hallituksen toimenpiteiden yhteys suureen työttömyyteen on kiistelyn aihe, mutta minusta yhteys näyttää selvältä.\nKasvava suurtyöttömyys näyttää olevan taantumien ja lamojen peruspiirre riippumatta siitä, minkälaista kasvua saadaan aikaan välittömästi romahduksen jälkeen. Esimerkiksi sopivat Espanja, Kreikka ja Portugali, mutta myös Yhdysvallat, jossa työmarkkinoilta luopujien ja pitkäaikaistyöttömien määrät ovat pysyneet korkeana talouden toipumisesta huolimatta.\nNämä tosiasiat ovat omituisessa ristiriidassa sen kanssa, miten huolestuneita julkisuudessa ollaan työttömyydestä.\nEntä mitä odotamme tulevaisuudelta?\nAho luettelee strategisten tavoitteiden top-kuudeksi seuraavat asiat:\n1) Suomen kehittäminen digitaalisen teknologian soveltamisen parhaaksi paikaksi.\n2) Julkisten palvelujen tehostaminen.\n3) Teollinen perusta kuntoon + uudet innovaatiot.\n4) Uuden yrittäjyyden rakentaminen.\n5) Riskinotto puuttuu – liika tyytyväisyys olevaan ja saavutetuista eduista kiinnipitäminen.\n6) Kansainvälistymisen vajavaisuus – impivaaralaisuuden paluu.\nAhonkin mielestä joissakin asioissa on edetty. Hyvin ovat edenneet startupit ja digitaalisen teknologian jotkut sovellukset, mutta paljon jää parannettavaa.\nTämä on pelkkä luettelo. Luettelon takaa paljastuvat todelliset haasteet. Otan esille yhden ihan esimerkin vuoksi: Globaalissa arvoketjuissa – joiden merkitys kasvaa koko ajan – viennistä yhä suurempi osuus perustuu muista maista tuotuihin ns. välituotepanoksiin.\nJos kauppa käsitetään bruttoarvokaupaksi, joudutaan helposti harhapoluille. Oleellista on, että tuotteen tai palvelun arvosta (mieluiten arvoketjun arvokkaimmista osista) mahdollisimman suuri osa on kotimaista perua. Ei siis riitä, että lopputuote on suomalainen, jos välituotteet tehdään massiivisesti muissa maissa. Nokian puhelin oli parhaimmillaan hyvä kotimainen tuote Suomessa valmistettuine kännykän kuorineen ja soittoäänineen. On siis panostettava niihin tuotteisin ja palveluihin, joissa hyöty on suurin.\nPäätöksenteon tehokkuus voisi olla toinen esimerkki. Aho painottaa poliittisen päätöksenteon tehokkuutta, mutta olen useissa yhteyksissä palauttanut tehokkuusaspektin aina demokratian perustekijöin saakka. Painetta on tehostaa demokratiaa (joissakin maissa autoritäärisiin ratkaisuihin saakka!). Meilläkin tulisi miettiä tehokkuutta välillisen tai suoran demokratian perustekijöiden kautta, ettei joskus tarvitsisi turvautua autoritäärisempiin ratkaisuihin.\nLähettänyt Pekka Tikka klo 0.47 4 kommenttia:\nTähyilin pimeälle taivaalle niin kuin monet muutkin 1950-luvun lopulla löytääkseni pienen valopisteen. Ihan en tainnut ymmärtää, mistä oli kysymys, mutta tärkeää oli katsoa samaan suuntaan kuin muutkin.\nEnsimmäinen Sputnik (syksyllä 1957) hämmensi mieliä ja herätti pelonsekaisia tuntemuksia varsinkin Yhdysvalloissa. Jos tekokuu lensi taivaalla, eikö siitä ollut lyhyt matka mannertenvälisiin ohjuksiin?\nNyt on jälleen sama tilanne. Venäjän valtiollinen tietotoimisto on ilmoittanut avaavansa yhden toimipisteistään Helsinkiin. On jälleen aika ruveta katsomaan Sputnikin suuntaan ja miettiä mitä näkyy. Tarkastelen aihetta kapeasta ikkunasta, jännittyneen kansainvälisen tilanteen näkökulmasta.\nKieltämättä, kun kuulin asiasta ensimmäisen kerran ajattelin, että sieltä se kaksikärkiohjus (indoktrinaatio + manipulaatio) rupeaa syöksemään viestiä meidän päällemme.\nToisella mietinnällä tuli mieleen, että mitäpä tuosta, en usko, että suomalaisia kiinnostaa, onhan venäläinen propaganda tunnetusti niin räikeää, että kiinnostus lakkaa pikaisesti. Kolmannella mietinnällä päädyin ajatukseen, että tässä on jälleen meille suomalaisille silmienavausmahdollisuus osoittaa itseluottamusta ja itsevarmuutta kohdata vinoutunut vastapuolen/ystävän viesti. Kyllä me pystymme omalla argumentoinnillamme kohtaamaan tällaiset sputnikit.\nMutta sitten tuli neljäs mietintä. Mihin väitetty uusi kylmä sota perustuu? Siihen, että molemmin puolin osapuolijaon mukaisesti ryhmittäydytään kaikilla elämänalueilla toisiamme vastaan. Vastapuolta ei väitetysti kannata kuunnella, koska sieltähän tulee pelkkää propagandaa.\nEntä jos kuitenkin kuunnellaan ainakin aluksi, mihin toinen osapuoli perustaa uutisointinsa? Kuulen, kuinka joku jo sanoo, että juuri tuohon ne pyrkivät, pikkusormi on annettu, kohta viedään koko käsi. Hyödyllinen idiootti on koukussa.\nEhkä ei kannata spekuloida pidemmälle, mitä tästä seuraa, vaan pohtia tiedonvälitystä hiukan yleisemmällä tasolla.\nOlen miettinyt tätä tiedonvälityksen yksipuolisuutta viime aikoina. Olen monesti väittänyt, että objektiivisuuden tavoittelusta on tietoisesti luovuttu. ”Kaikki” on propagandaa, vain eri asteista! Läntiset tiedotusvälineet ovat sokaistuneet omasta erinomaisuudestaan osoittaessaan helpon tuntuisesti, kuinka venäläiset ovat autoritäärisyydessään ja aggressiivisuudessaan perustavalla tavalla väärässä.\nSitten tulee vastareaktio: onko tunkeutuminen Venäjän iholle kaikilta osin ollut perusteltua? Entä Tsekinmaalle aiotut ohjukset tässä taannoin? Onko lännessä ollut puhtaat jauhot, kun on levittäydytty yhä pidemmälle itään? Tueksi löytyy hyvä pointti: nämä valtiot Itä-Euroopassa ovat itse halunneet kuulua länteen aina sotilasliittoa myöten. Sitä paitsi historia on niiden puolella. Sortovaltaa vastaan halutaan aseistautua, ettei kaikki paha toistu. Kieltämättä kovan luokan perusteita.\nInhorealisti sanoisi kuitenkin, että kaikki eteneminen itään tuskin on ollut hyvää tarkoittavaa. Sitä paitsi se ei ole oleellista, millä mielellä on edetty itään. Kysymys on siitä, miltä se on vaikuttanut idästä käsin. How does it feel? Mielestäni presidentti Niinistö totesi varsin objektiivisesti puheessaan vastikään maanpuolustuskurssilaisille: ”Tämä kehitys (Ukrainassa) oli kuitenkin pahassa ristiriidassa sen kanssa, miten Ukrainan itänaapuri Venäjä asiat näki ja omat etunsa punnitsi. Moskovasta katsottuna EU:n kanssa solmittava sopimus (assosiaatiosopimus) näyttäytyi Ukrainan siirtymänä kohti Eurooppaa, sen yhteiskuntamallia ja vaikutuspiiriä, ja siten Venäjän intressien vastaisena.”\nVaikka useimmat (kuten minä) säilyttävätkin kannan, että Venäjä on menetellyt rikollisesti Ukrainassa, on ehkä syytä kuunnella, miten venäläiset argumentoivat puuhiaan. Ehkä tässä on yksi funktio Sputnikille.\nTietenkin tässä on tämä tasapuolisuusongelma: samaan aikaan, kun Venäjä perustaa toimituksia ympäri maailmaa (käyttäen hyväkseen läntistä tiedonvälityksen vapautta), se yrittää hankaloittaa mahdollisimman paljon läntisten tiedotusvälineiden sijoittumista Venäjälle.\nEhkä asia on nähtävä niin, että Venäjän eskalaation argumentit ovat olleet nyt läntisten arvioiden varassa. Olisiko syytä kuunnella venäläisten omia arvioita heiltä itseltään. Toki Venäjältä välittyy tietoja nytkin venäläisten omana tulkintana ja on käynyt ilmi, että tiedonvälitys on käsittämättömän yksipuolista. Mutta entä jos länteen sijoitettavat toimitukset ovat oppineet jotain: ei täällä kannata harjoittaa poliittista indoktrinaatiota, vaan pyrkiä älyllisesti perustelemaan tekemisiään.\nJos Sputnik lähtee vääristelemään haastateltavien mielipiteitä tai irrottamaan mielipiteet asiayhteydestä ollaan tuhoisalla tiellä. Tietoimisto kompromettoi itse itsensä tällä tiedotuslinjalla.\nYhteenvetona voisi todeta, että asetun alussa esitettyjen ”mietintöjen” kolme ja neljä kannalle: kyllä meillä pitää olla itseluottamusta kuunnella myös vastapuolen perusteluita, vaikka ne eivät kovin analyyttisiltä kuulostaisikaan.\nLähettänyt Pekka Tikka klo 6.52 1 kommentti:\n”Internetin ideologia uskottelee, että osaamme tehdä kaiken itse emmekä tarvitse ketään johtamaan. Teknologia näyttää meille tien”. Näin toteaa Pekka Vahvanen Hesarin Viikon lopuksi -palstalla (”Harrastelijoiden puuhastelua”, 9.11.2014). Mitäpä muutakaan osoittavat itsevarmat kommentit netin keskustelupalstoilla. Totuus on jo löydetty. Väitän, että osin tästä samasta syystä on ruvettu inhomaan sääntelyä. Kun ihmiset osaavat ajatella ihan omilla aivoillaan, ei viranomaissäätelyä tarvita. Epäilen, että tähän ajatusmalliin sisältyy katteeton kuvitelma yksilön kaikkivoipaisuudesta.\nTästä on kasvanut elämää suurempi asia: tieto ja kannanottaminen on ihan uudenlaisella tavalla ”demokratisoitu”. Eikö tämä ole hyvä asia? Kynnys mielipiteen esittämiseen on laskenut aivan silmissä.\nKuka tahansa voi ruveta blogikirjoittajaksi – kuten minä - puhumattakaan twiittailijoista. Aiemmmin lehtien yleisönosastoilla saattoi toki esittää mielipiteensä, mutta ne suodattuivat toimituksen kritiikin läpi: vain osa pääsi julkisuuteen. Näin on tietenkin vieläkin, mutta netin kautta ulkopuolinen suodatus puuttuu tai vain räikeimmät ruokottomuudet karsitaan.\nMonet pitävät tätä ihannetilana, mutta minulla on tuntuma, että monet uhraavat kaikki voimavaransa suoraan kommentointiin ja varsinainen yhteiskunnallinen vaikutuskanava – edustuksellinen demokratia – joutuu sijaiskärsijäksi. Viimeksi Yhdysvaltain kongressivaaleissa äänestysprosentti jäi 36,6 prosenttiin. Se on huonoin tulos toisen maailmansodan jälkeen.\nSuurella joukolla ihmisiä on tunne, että äänestyksellä ei voi vaikuttaa asioihin. Kantaahan voi ottaa muutoinkin ihan helposti. Mielipidekanavia on kyllä riittävästi, mutta suuri osa mielipiteistä katoaa ilmojen teille ilman mitään vaikutusta.\nSeikka, joka vaikuttaa äänestysintoa laskevasti ovat kaikenkarvaiset kyselyt, joita netti on tulvillaan. Ihmiset väsyvät kyselyihin ja edustuksellinen demokratia ”vaalikyselyineen” on suurimpien häviäjien joukossa.\nTotuuden nimissä äänestämättömyys johtuu monista muistakin asioista: äänestäjien maailma on eriytynyt äänestämättömien maailmasta räikeällä tavalla. Hyvin toimeentulevat ihmiset valitsevat parlamenttiin toisia hyvin toimeentulevia tai rikkaita kansalaisia (joilla on varaa maksaa vaalikampanja).\nEdustuksellisen demokratian mahtia syövät monet muutkin tekijät, kuten yhteiskunnallisen ilmapiirin muodostuminen yhä polarisoituneemmaksi. Sitä paitsi yhteiskunnalliseen keskusteluun osallistuminen vaikuttavalla tavalla vaatii yhä suurempaa yleissivistystä.\nNetti on ja pysyy. Sen hyvät puolet lyövät kirkkaasti sen huonot puolet. Internet on muuttanut maailmaa, eikä se vanha maailma ole kuin 30 vuoden päässä takanapäin. Kun 1990-luvun alussa otin esille töihini liittyen internetin käyttömahdollisuuden, vastasivat it-tosiammattilaiset, että ”se on yliopistopoikien touhuja”. Nyt internet demokratian välineenä merkitsee lähes kaikkien pääsyä lähes kaikkeen tietoon.\nOlen useissa blogikirjoituksissani esittänyt huoleni demokratian heikosta tilasta monissa maissa. Unkarin hallituksen pyrkimys suitsia internetiä ei olisi johtanut demokratian lisäämiseen, vaan olisi ollut oire autoritäärisyyden kasvusta.\nAutoritäärisyys on haastamassa oikeasti demokraattisen päätöksenteon monissa maissa. Demokratialle tämä merkitsee tehostamisvaatimusta. Sitä uhkaa liiallinen itsetyytyväisyys. Tarvitaan entistä suorempia virallisia vaikutuskanavia, mutta myös sujuvampia ratkaisuja välillisen demokratian toteuttamiseen. Nettiäänestys ainakin näennäisesti niputtaisi monet edellä esitetyt ongelmat helposti ratkaistavaksi kokonaisuudeksi. Se ei kuitenkaan poista todellista ongelmaa: on tunnettava, että äänestämällä voi vaikuttaa.\nKun pääsee helposti esittämään mielipiteensä netissä (julkisuudessa), oman mielipiteen arvostus kasvaa ja asiantuntijan (esim. poliitikon) mielipide menettää arvostustaan.\nPekka Vahvanen kertoo useita esimerkkejä kuinka teknologian avulla meille tuotetaan yhä enemmän päätäntävaltaa (itsediagnostiikka, itsepalvelu eri muodoissaan). Meistä tehdään oman asiointimme asiantuntijoita riippumatta siitä pystymmekö auttamaan itse itseämme. Kun aiemmin korostettiin erikoistumista, niin nyt pyritään yleistämään uniapnean ja diabeteksen diagnosointi itsediagnostiikkatestien avulla kaiken kansan puuhaksi.\nRutinoituja neuvojia vedetään pois asiakaspalvelutyöstä ”tuottavampaan” työhön. Kuitenkin varsinaiseen asiakasrajapintaan (asiakaspalveluun) jää niin suuria toimimattomuuksia, että työn tuottavuus saattaa heikentyä aiempiin vähemmän it-osaamista vaativiin ratkaisuihin verrattuna.\nUsein varsinkin vanhemmat ihmiset joutuvat kovaan kouluun, jos aikovat selvitä digitaaliviidakosta. Oman ongelmansa muodostavat heikosti toimivat it-ohjelmat. Asiakas jätetään yksin setvimään bittimaailman saloja, kun tarvittava apu on kiven alla. Samaan aikaan ihmisiä harhauttaa itc:n luonnehdinta helpoksi välineeksi päästä käsiksi tietoon. Toimimattomat järjestelmät muodostavat kuitenkin monessa tapauksessa ylitsepääsemättömän esteen.\nMutta myös me palvelun käyttäjät tuomme mielestäni oman lusikkamme tähän soppaan. Kun talouden ahdingossa erilaisia palvelumaksuja nostetaan, vaadimme erilaisia alennuksia (osamaksut, perhealennukset, maksun jakaminen kahdelle eri vuodelle, maksaja on eri henkilö kuin palvelujen käyttäjä jne.). Tämä johtaa palvelun räätälöitymiseen, jolloin automaattinen tietojenkäsittely menettää merkitystään tai yhä räätälöidympi koodaaminen maksaa maltaita. Kuinka suuri osa itc:n koodauskustannuksista ja toimimattomuuksista esim. kunnissa johtuu siitä, että me ihmiset tarvitsemme jokainen ikioman palvelumme?\nPresidentti Niinistö piti mielestäni hyvin tärkeän suuntaviivapuheenvuoron Suomen turvallisuuspolitiikasta maanpuolustuskurssin avajaisissa 10.11.2014. ”Kun turvallisuutemme kerran on kokonaisuus, on tarkattava sen osia ja niiden välistä tasapainoa. Mutta sellainen politiikka, jossa koko turvallisuutemme asetettaisiin tai jouduttaisiin asettamaan vain yhden ulottuvuuden eli tämän tai tuon kortin varaan, olisi kannaltamme huonoa kehitystä. Mitä enemmän meillä on eri mahdollisuuksia vahvistaa turvallisuuttamme, sitä parempi.”\nOheinen puheen osa oli mielestäni tärkein kohta presidentti Niinistön puheesta maanpuolustuskurssilla. Se on tarkoin mietitty painokas puheenvuoro tulevaisuuden turvallisuusuhkien torjumiseksi. Munia ei pidä laittaa yhteen koriin. Jollakin tietyllä ratkaisulla ei pidä myöskään sulkea pois muita vaihtoehtoja. Jännittyneessä kansainvälisessä tilanteessa kysymys on nimenomaan kokonaisuuden hallinnasta. Puhe on aivan toista luokkaa kuin monet niistä irtiotoista, joita Suomessa harjoitetaan.\nSuomen turvallisuus nojautuu uskottaviin puolustusvoimiin. Erillisessä Ylen haastattelussa presidentti vielä vahvisti omien puolustusvoimien merkitystä puolustuksen avainasiana leikkaustenkin keskellä. Keskeisellä sijalla on asevelvollisuuteen perustuvat puolustusvoimat. Muita kivijalkoja ovat kansainvälisen yhteistyön eri muodot (Ruotsi, EU, Nato-kumppanuus) ja hyvät naapuruussuhteet.\nViitatessaan venäläiseen sananlaskuun hän nimenomaan tarkoitti uskottavaa maanpuolustusta: ”Sotilaallinen maanpuolustus ei saa olla huonosti kiinni”. Kysymys ei ole menestymisestä tai menestymättömyydestä laajassa sodassa, vaan hyökkäyskynnyksen asettamisesta riittävän korkealle tasolle.\nRuotsin kanssa yhteistyö tarkentuu ilmeisesti tammikuussa 2015. Nato-kannan tarkentamiseen ei ole tässä vaiheessa mitään syytä.\nUkrainan tilanne on tietenkin se näkymä, jonka kautta turvallisuuspolitiikkaa nyt tarkastellaan erityisen intensiivisesti.\n”Ukrainan valtajärjestelmä oli laillinen, mutta se oli niin pahoin korruptoitunut ja rämettynyt, että monien ukrainalaisten mitta oli yksinkertaisesti tullut täyteen. Tässä tilanteessa kansalaisten muutostoiveet kanavoituivat Euroopan unioniin ja sen tarjoamaan assosiaatio- ja vapaakauppasopimukseen. Sopimuksen vaatimat uudistukset ja toisaalta sen tarjoamat mahdollisuudet näyttäytyivät tienä parempaan, kenties ainoana mahdollisuutena.”\nTämä on läntinen tulkinta asiasta ja sellaisenaan liberaalin demokratian näkökulmasta paikallaan oleva kannanotto. Ei ole epäilystä, etteikö suurin osa ukrainalaisista allekirjoita tätä ja halua kiinnittyä länteen tavalla tai toisella.\nMutta sitten Niinistö tuo esille asian toisen puolen:\n”Tämä kehitys oli kuitenkin pahassa ristiriidassa sen kanssa, miten Ukrainan itänaapuri Venäjä asiat näki ja omat etunsa punnitsi. Moskovasta katsottuna EU:n kanssa solmittava sopimus näyttäytyi Ukrainan siirtymänä kohti Eurooppaa, sen yhteiskuntamallia ja vaikutuspiiriä, ja siten Venäjän intressien vastaisena.”\nVäitän, että harva valtionpäämies Länsi-Euroopassa pystyy näin viileään analyysiin tilanteesta. Ei tietoakaan läntisestä propagandasta. Vain asiallinen toteamus, miten Venäjä on nähnyt asian.\nKäsittääkseni Venäjä pyrkii Euroopassa uuteen turvallisuusjärjestelmään, jossa sen edut otetaan nykyistä paremmin huomioon. Venäjän kannalta läntinen vyöry Venäjän rajalle on jo ylittänyt sen sietokyvyn ja se pyrkii nyt ”ottamaan takaisin” jotain jo menetetystä tai menetetyksi luullusta. Venäjän kokonaisstrategia on kuitenkin puolustuksellinen. Konfliktin ratkaisu perustunee siihen, miten lännessä pystytään huomioimaan Venäjän intressit.\nMonesti kritisoimani Ukrainan tilanteesta kumpuavan panikoitumisilmiön presidentti kapseloi muutamalla tasapainottavalla kommentilla:\n”On todettava, että yleisempi jännityksen kasvu näkyy myös Itämerellä, välittömällä lähialueellamme. Toistaiseksi kuitenkin voidaan puhua laajemman kriisin heijastumista, ei siitä, että Itämeren alue olisi itsessään menettämässä vakauttaan”.\n”Kiihkeät ja kärsimättömät mielet kuvaavat maltin helposti pelkuruudeksi tai vastuun väistöksi. Siitä ei kuitenkaan ole kyse.”\nTarkoin mietitty puhe, johon minulla ei ole juurikaan lisättävää. Siitä puuttui selittelevä elementti, joka olisi pidentänyt puhetta, mutta ei olisi tuonut siihen mitään oleellista uutta.\nLähettänyt Pekka Tikka klo 0.03 1 kommentti:


Sisällön pääryhmät Potenssit ja polynomit Juuret [ 1 2 3 ]\nKATSO MYÖS: reaalifunktiot, kompleksiluvut\nLuvun a neliöjuureksi kutsutaan lukua, joka toiseen potenssiin korotettuna antaa luvun a. Kyseessä on siten yhtälön x2 = a ratkaisu.\nVastaavalla tavalla määritellään korkeammat juuret. Jos n on luonnollinen luku, niin n:s juuri luvusta a on luku, joka korotettuna potenssiin n antaa luvun a, ts. kyseessä on yhtälön xn = a ratkaisu.\nTapauksessa n = 3 käytetään nimitystä kuutiojuuri.\nEdellä olevat määrittelyt merkitsevät, että juuren arvo ei (yleensä) ole yksikäsitteinen. Esimerkiksi luvun 4 neliöjuuria ovat +2 ja -2. Arvojen lukumäärä riippuu siitä, mistä joukosta niitä etsitään. Jos haetaan reaalisia arvoja, luvulla -4 ei ole neliöjuuria lainkaan; kompleksilukujoukosta haettaessa arvoja on kaksi: 2i ja -2i.\nKysymys arvojen lukumäärästä ratkeaa polynomiyhtälöiden ominaisuuksien avulla: Koska n:s juuri luvusta a on yhtälön xn = a ratkaisu, arvoja on kompleksitasossa täsmälleen n kappaletta. Poikkeuksena on tapaus a = 0, jolloin ainoa juuri on 0. Jotkut juurista voivat olla reaalisia, mutta ainoastaan neliöjuuren tapauksessa voivat kaikki — molemmat — olla reaalisia.\nEsimerkiksi kuutiojuuri luvusta -8 saa reaalisen arvon -2, mutta sillä on myös kompleksiset arvot 1 ± i . Kuudennella juurella luvusta 729 on kuusi arvoa: ±3, (±1 ± i ), missä jälkimmäisen lausekkeen ±-merkit valitaan toisistaan riippumattomasti ja saadaan siis neljä eri kombinaatiota.\nLukija piirtäköön eo. juurten sijainnin kompleksitasoon. Syntyvä kuvio on yleistettävissä: Luvun a n:nnen juuren kaikki arvot sijaitsevat tasavälisesti kompleksitason origokeskisellä ympyrällä.


Uutta ajattelua. Uutta ammattiteatteria. Uusia kotimaisia tekstejä. Tutkimista, kehittämistä ja yhteistyötä. Valtakunnallisesti ja paikallisesti.\nTeatteri 2.0 on vuonna 2010 perustettu vapaa ammattiteatteri, joka toimii yhteistyössä muiden teatterialan toimijoiden kanssa. Teatteri 2.0 tuottaa ja kehittää uusia kotimaisia näytelmätekstejä sekä yhdistää työskentelyssä taiteellisen ja yhteisöteatterin työtapoja. Teatteri 2.0 tekee taiteellis-tuotannollista kehittämistyötä käytännön työskentelyn kautta.\nKun kissakin kuoli aloin nauraa – Kirjeitä Eeva-Liisa Mannerille valittu kolmen festivaalin ohjelmistoon!\nElina Snickerin kirjoittama ja näyttämölle ohjaama näytelmä on saanut innoituksensa Eeva-Liisa Mannerin havainnoista ja ajattelusta. Esityksessä Mannerin oma ääni on läsnä hänen runojensa kautta. Kahden esiintyjän – näyttelijä Petriikka Pohjanheimon ja äänitaiteilija Saija Raskullan – yhteispelistä rakentuu näyttämöteos, jossa kieli ja musiikki syntyy ja soi kehossa, sitä koskettamalla. Kun kissakin kuoli aloin nauraa on Teatteri 2.0:n ja Eeva-Liisa Manner -seuran yhteistuotanto. Esitys on osa seuran ohjelmistoa, jolla juhlistetaan runoilijan 100-vuotissyntymäpäivää (5.12.2021). Teos kantaesitettiin 27.8.2021 TTT:n Kellariteatterissa.\nEsitys nähdään kesällä 2022 kolmen festivaalin ohjelmistossa: Näkemiin Lainsuojattomat -festivaalilla Porissa (9.6.), Kajaanin Runoviikolla (6.7.) ja Tampereen Teatterikesässä (6.-7.8.).\nLisätietoa esityksestä, esitysajat ja lipputiedot (info also available in English!)\nUuden näytelmän ohjelma UNO on päättynyt – tutustu hankkeen julkaisuihin\nTeatteri 2.0:n vuonna 2016 käynnistämä Uuden näytelmän ohjelma (UNO) -hanke on päättynyt. Tutustu hankkeen toteutukseen, tuloksiin ja työvälineisiin UNOn julkaisujen avulla. Tietoja hankkeesta ja kaikki aineistot löytyvät jatkossa Teatterin tiedotuskeskus TINFOn sivuilta.\nLISÄTIETOA UNOSTA (siirtyy UNOn omille nettisivuille www.uno-npf.fi)\nTeatteri 2.0 Facebookissa | Tilaa uutiskirje | Anna palautetta


Saniaisten saattokoti: kesäkuuta 2016\nLähettänyt One klo 12.38 Ei kommentteja:\nEsikasvattamani keltapäivänkakkarat/keltasuvikakkarat (Glebionis segetum) ovat kukkineet ihan kiitollisesti. En ole varma miksi, mutta minulle tulee aina outo olo, kun kuljen niiden ohi. Ihan kuin joku tai jokin tarkkailisi minua.\nLähettänyt One klo 11.00 Ei kommentteja:\nTunnisteet: flowey the flower, glebionis segetum, keltapäivänkakkara, keltasuvikakkara\nRomahdus, baybeh! Minun on ollut erittäin vaikea pitää minkäänlaisesta päivittäisestä rytmistä kiinni viime viikkojen ajan, mutta siitä huolimatta on pitänyt yrittää saada kaikki tilatut perennat ja siemenet multiin sekä sisätalvehtijat sisälle ja ulos sään vaatiessa. Kiitos, kesäkuun alun kylmä tuulahdus, jonka takia jouduin tuomaan kasveja jatkuvasti takaisin sisälle! Sinusta oli niin kovasti apua.\nJoka tapauksessa, huonekasvit ja blogi ovat sen takia nyt sitten jääneet aika pahasti hunningolle. Tässä viimeisimmät menetykset ja läheltä piti -tilanteet.\nMikä tämä oli? Oletettu Pteris aspericaulis. Tässä nyt ei ole mitään yllättävää, sillä minulla ei ole ollut aiemminkaan ollut tuuria tämän kanssa. Tämän kuolemaa ei edes voi laittaa oman romahdukseni piikkiin, sillä sen terveys otti äkkilaskun piakkoin sen hankkimisen jälkeen. Säilytin sitä tähän asti, koska sen juuristo näytti vielä elinkelpoiselta jokin aika sitten, mutta viimeisin katsaus ei paljastanut yhtään elävän näköistä juurta. Jos näen tätä myynnissä yhtä halvalla kuin olen sitä aiemmin saanut, niin saatan vielä ostaa yhden ruukullisen, mutta jos kolmas kerta ei sano mitään uutta, taidan pistää tämän saniaisen mustalle listalle.\nOletetut Pteris ensiformikset kokivat samankaltaisen kohtalon, tosin näillä oli vielä toivoa ennen kuin unohdin kastella ne. Nämä olivat joskus toukokuun alussa juuri kasvattaneet ensimmäiset uudet lehdet useaan kuukauteen ja kun havahduin ja tajusin tarkistaa näiden voinnin, ne olivat jo mennyttä.\nTerraarion ongelma on taasen ollut päinvastainen. En saanut aikaisiksi sen kasvien harvennusta, joten se pääsi villiintymään ihan täysin. Tein sitten niin, että riivin lähes kaiken kodinonnen karikkeeksi terraarion pohjalle, revin mysteerisaniais Y:n ja kaikki löytämäni rönsyt väkisin pois, ja siirsin sen tilalle pellean, joka on jäänyt mysteerisaniais Z:n varjoon. Z ei ole ollut laiminlyönnistä moksiskaan vaan uhkaa edeltäjänsä Y:n tavoin kasvaa liian isoksi tähän terraarioon.\nViimeisenä muttei vähäisimpänä ... Vesifiikus. Tämän laiminlyönnin seuraukset sattuvat niin, niin kovasti, etten ole varma mitä sanoa. Ahdistaa sen verta pahasti, etten ole vieläkään saanut leikattua kuivia oksia pois. Onnekseni joukossa on muutama elävä oksa, mutta voipi olla, että toipumisessa kestää ihan yhtä kauan, kuin mitä olen tätä tähän mennessä kasvattanut. Jos se siis toipuu.\nMutta, no, kaikki ei ole huonosti. Suurin osa kasveista tervehtyi tai on tervehtymässä. Uusia tulokkaita on jonkin verran. Minulla on kuvia otettuna vaikka lampaat söisi, pitäisi vaan saada editoitua ne julkaisukuntoon. Eiköhän se tästä.\nLähettänyt One klo 2.09 Ei kommentteja:\nTunnisteet: ficus pumila, kasviterraario, kuolinilmoitus, masennus, pteris aspericaulis, pteris ensiformis, tuntematon kasvi, vesifiikus


Laskentataulukoiden tai laskentataulukon tietojen siirtäminen tai kopioiminen - Excel\nLaskentataulukoiden siirtäminen ja kopioiminen toiseen paikkaan samassa työkirjassa\nValitse laskentataulukot, jotka haluat siirtää tai kopioida. Jos haluat siirtää tai kopioida useita laskentataulukoita, pidä Ctrl-näppäintä painettuna ja napsauta sitten niiden taulukoiden valitsimia, jotka haluat kopioida.\nHuomautus Kun olet valinnut useita laskentataulukoita, taulukon yläreunan otsikkorivillä näkyy teksti [Ryhmä]. Voit peruuttaa usean samasta työkirjasta valitun laskentataulukon valinnan napsauttamalla mitä tahansa valintaan sisältymätöntä taulukkoa. Jos näkyvissä ei ole yhtään valitsematonta taulukkoa, napsauta valitun taulukon valitsinta hiiren kakkospainikkeella ja valitse sitten pikavalikosta Pura taulukoiden ryhmittely.\nValitse Aloitus > Muotoile > Siirrä tai kopioi taulukko. Voit myös napsauttaa valitun taulukon valitsinta hiiren kakkospainikkeella ja valita sitten Siirrä tai kopioi.\nNapsauta Siirrä tai kopioi -valintaikkunassa sitä taulukkoa, minkä on tarkoitus olla siirretyn tai kopioidun taulukon jälkeen.\nVoit myös valita (siirrä loppuun), niin taulukko siirretään työkirjan viimeisen taulukon perään.\nJos haluat siirtämisen sijaan kopioida taulukon, valitse Siirrä tai kopioi ‑valintaikkunasta Tee kopio ‑valintaruutu.\nKun teet laskentataulukosta kopion, kopio tulee näkyviin työkirjaan ja sen nimestä käy ilmi, että kyseessä on kopio – esimerkiksi taulukon Taul1 ensimmäinen kopio on nimeltään Taul1(2).\nHuomautuksia ja vinkkejä\nJos et näe työkirjaa, johon haluat kopioida, lue artikkeli Laskentataulukon osan siirtäminen tai kopioiminen toiseen työkirjaan.\nVoit siirtää laskentataulukoita nykyisessä työkirjassa vetämällä valitut taulukot taulukonvalitsinriviä pitkin. Jos haluat kopioida taulukot, pidä Ctrl-näppäintä alhaalla ja vedä taulukot. Vapauta hiiren painike ennen Ctrl-näppäintä.\nJos haluat nimetä siirretyn tai kopioidun taulukon uudelleen, napsauta sen taulukonvalitsinta hiiren kakkospainikkeella, valitse Nimeä uudelleen ja kirjoita uusi nimi taulukonvalitsimeen. (Vaihtoehtoisesti voit kaksoisnapsauttaa taulukonvalitsinta ja muokata sitten nimeä.)\nJos haluat muuttaa taulukonvalitsimen väriä, napsauta taulukonvalitsinta hiiren kakkospainikkeella, valitse Taulukonvalitsimen väri ja valitse sitten haluamasi väri.\nLaskentataulukon siirtäminen voi aiheuttaa sen, että sen tietoihin perustuvat laskutoimitukset tai kaaviot muuttuvat virheellisiksi. Vastaavasti jos laskentataulukko siirretään tai kopioidaan kahden sellaisen laskentataulukon väliin, joihin viittaa kolmiulotteinen kaavan viittaus, siirretyn tai kopioidun laskentataulukon tiedot saattavat tulla mukaan laskutoimituksiin.\nLaskentataulukoiden siirtäminen tai kopioiminen toiseen työkirjaan\nJos haluat siirtää tai kopioida laskentataulukoita toiseen työkirjaan, varmista, että kohdetyökirja on avattu Microsoft Excelin samassa esiintymässä.\nHuomautus: Et voi siirtää tai kopioida laskentataulukkoja eri Excelin ilmentymissä avoimena olevien työkirjojen välillä. Jos työkirja on avattu Excelin erillisessä esiintymässä, esimerkiksi jos se on avattu Windows SharePoint Services -sivustosta, avaa työkirja Excelin Avaa-valintaikkunasta (Tiedosto-välilehti, Avaa), jolloin se avautuu samassa esiintymässä.\nValitse laskentataulukot, jotka haluat siirtää tai kopioida. Jos haluat siirtää tai kopioida useita laskentataulukoita, pidä Ctrl-näppäintä painettuna ja napsauta sitten niiden taulukoiden valitsimia, jotka haluat kopioida. Jos haluat valita kaikki taulukot, napsauta taulukonvalitsinta hiiren kakkospainikkeella ja valitse sitten Valitse kaikki taulukot.\nValitse Siirrä tai kopioi -valintaikkunassa työkirja, johon haluat siirtää tai kopioida valitsemasi laskentataulukot. Jos haluat siirtää tai kopioida valitsemasi laskentataulukot uuteen työkirjaan, valitse uusi kirja.\nNapsauta Ennen taulukkoa -luettelossa sitä taulukkoa, minkä on tarkoitus olla siirretyn tai kopioidun taulukon jälkeen. Voit myös valita (siirrä loppuun), niin taulukko siirretään työkirjan viimeisen taulukon perään.\nKun teet laskentataulukosta kopion, kopio tulee näkyviin kohdetyökirjaan. Kun siirrät laskentataulukon, se katoaa alkuperäisestä työkirjasta ja tulee näkyviin vain kohdetyökirjaan.\nJos haluat nimetä siirretyn tai kopioidun taulukon uudelleen kohdetyökirjassa, napsauta sen taulukonvalitsinta hiiren kakkospainikkeella, valitse Nimeä uudelleen ja kirjoita uusi nimi taulukonvalitsimeen.\nLaskentataulukoissa, jotka siirrät tai kopioit toiseen työkirjaan, käytetään kohdetyökirjassa käytettyjä teeman fontteja, värejä ja tehosteita.\nLaskentataulukon osan siirtäminen tai kopioiminen toiseen työkirjaan\nValitse laskentataulukosta tiedot, jotka haluat siirtää tai kopioida.\nHuomautus: Jos valintaan sisältyy piilotettuja rivejä tai sarakkeita, Excel kopioi myös niissä olevat tiedot. Jos et halua siirtää tai kopioida piilotettujen rivien tai sarakkeiden tietoja, tuo piilotetut rivit tai sarakkeet tilapäisesti näkyviin ja valitse niiden siirrettävät tai kopioitavat tiedot erikseen. Lisätietoja on kohdassa Sarakkeiden ja rivien näyttäminen tai piilottaminen.\nJos haluat siirtää tiedot, paina näppäinyhdistelmää Ctrl+X. Jos haluat kopioida tiedot, paina näppäinyhdistelmää Ctrl+C.\nSiirry laskentataulukkoon, johon haluat liittää tiedot. Taulukko voi olla joko samassa tai eri työkirjassa.\nValitse sen alueen vasemmassa yläkulmassa oleva solu, johon haluat liittää tiedot.\nHuomautus: Kohdealueen tiedot korvataan. Jos kohdealue sisältää piilotettuja rivejä tai sarakkeita, on ehkä tuotava näkyviin koko kohdealue, jotta kaikki kopioidut solut näkyvät.\nPaina näppäinyhdistelmää Ctrl+V.\nEnnen liittämistä voit myös painaa näppäinyhdistelmää Ctrl+Alt+V (Ctrl+Option+V Mac-tietokoneessa) ja valita sitten esimerkiksi Sarakeleveydet-vaihtoehdon, jos haluat liittää alkuperäiset leveystiedot. Jos haluat liittää vain alkuperäisten tietojen arvot, mutta et kaavoja, valitse Arvot.\nKun liität soluja, Excel näyttää oletusarvoisesti laskentataulukossa Liittämisasetukset-painikkeen. Sen avulla voit valita erityisasetuksia, kuten Säilytä lähteen muotoilu. Jos et halua Excelin näyttävän tätä painiketta aina, kun liität soluja, voit poistaa tämän asetuksen käytöstä. (Valitse työkirjan yläreunan valintanauhan Tiedosto-välilehdessä Asetukset ja sitten Lisäasetukset-luokka. Valitse sitten Näytä liittämisasetusten painike, kun sisältöä liitetään -valintaruutu kohdassa Leikkaa, kopioi ja liitä).\nKun kopioit soluja, soluviittaukset korjataan automaattisesti. Kun siirrät soluja, ohjelma ei korjaa soluviittauksia, ja kyseisten solujen sekä niihin osoittavien solujen sisältö saattaa näkyä viittausvirheinä. Tällöin viittaukset on korjattava manuaalisesti.


Värimaailma - mitkä värit toimivat yhteen vuodesta toiseen | Rekki\nMaksuton toimitus kaikkiin tilauksiin koodilla RUSKAREKKI\nVärimaailma – mitkä värit toimivat yhteen vuodesta toiseen\nJulkaistu 25.09.2020 23.09.2020 Kirjoittaja Andrea Vainio\nTänään näppäimistön äärellä kirjoittelee Andrea. Sateinen syysaamu, harmaa taivas. Päälle valikoituu helppo, kokomusta asu. Kuulostaako tutulta? Eri värien yhdistäminen pukeutumisessa ei ole niin helppoa, mitä sen ehkä ajattelisi olevan. Värit kuitenkin piristävät ilmettä sekä kirkastavat olemusta niin ulkoisesti kuin sisäisestikin. Tässä blogissa neuvon väriyhdistelmiä, jotka toimivat yhteen vuodesta toiseen. Tiesithän, että verkkokaupassamme voit suodattaa tuotteita myös värin perusteella.\nRauhallinen sininen yhdistettynä raikkaaseen valkoiseen on miellyttävä väriyhdistelmä, joka toimii niin arki- kuin juhlapukeutumisessakin. Miesten arkiasussa on yhdistetty klassinen valkoinen palmikkoneule rennon farkkupaidan päälle. Naisellisessa, esimerkiksi toimistolle sopivassa lookissa, ryhdikäs valkoinen bleiseri toimii katseenvangitsijana muuten hillityn tyylikkäässä asussa.\nRuskean eri sävyt pelaavat hyvin yksiin vuodenajasta riippumatta. On vaaleanruskeaa, tummanruskeaa, kylmiä sekä lämpimiä sävyjä. Uskalla yhdistellä niitä rohkeasti keskenään! Näissä syysasuissa ruskean eri vivahteet luovat trendikkään, yhtenevän kokonaisuuden. Vinkki: Voit valita ruskean eri sävyjä myös oman ihonsävysi perusteella: Jos ihosi sävy on punertava, sopivat lämpimät ruskean sävyt sinulle parhaiten. Jos taas ihosi sävy on kellertävämpi, kokeile viileää ruskeaa.\nVaaleanpunainen + vaaleansininen\nNämä värit täydentävät upeasti toisiaan muodostaen hempeän, naisellisen lookin. Toimiva vaihtoehto on myös yhdistää jompaan kumpaan väriin vaaleankeltaista!\nMusta + valkoinen + punainen\nKolme klassista väriä. Luotettava musta, ajaton valkoinen sekä katseenvangitsija punainen. Punainen väri tuo hauskaa särmikkyyttä asuun kuin asuun. Vinkki: jos värien käyttö pukeutumisessa tuntuu alkuun haastavalta, kokeile aloittaa pienin askelin. Sipaus kirkasta huulipunaa, värikäs hiuskoriste tai näyttävämpi huivi kirkastaa heti ilmettäsi huomattavasti!\nOranssi + harmaa\nSyksyn must-yhdistelmä! Tässä miesten asussa oranssi farkkupaita on yhdistetty trendikkäisiin, harmaisiin ruutuhousuihin. Tyylin viimeistelee kävelykengät sekä tyylikäs lakki. Vinkki: Kokeile yhdistää oranssin kanssa myös rauhoittavaa maastonvihreää!\nToivottavasti tästä blogista oli sinulle apua. Uskalla kokeilla rohkeasti eri väriyhdistelmiä! Se on loistava tapa oppia, mikä väriyhdistelmä toimii juuri sinulle.\nKuva 1: palmikkoneule, farkkupaita, farkut, tennarit\nKuva 2: mekko, jakku, korkokengät, laukku\nKuva 3: trenssi,palmikkoneule, housut, tennarit, aurinkolasit\nKuva 4: ruskea kukkamekko, nahkatakki, mokkasaappaat, laukku\nKuva 5: palmikkoneule, farkkuhame, tennarit, pikkulaukku\nKuva 6: vaaleanpunainen neule, kauluspaita, mom jeans\nKuva 7: ruudullinen kauluspaita, punaiset housut, tennarit, trenssi\nKuva 8: kauluspaita, hame, käsilaukku, huivi, punaiset tennarit\nKuva 9: farkkupaita, ruutuhousut, nahkakengät, lakki\nHeipä hei! Tänään näppäimistön äärellä kirjoittelee Andrea. Sateinen syysaamu, harmaa taivas. Päälle valikoituu helppo, kokomusta [...]\nVieraskynä: Second hand -huonekalut ja vastuullisuus\nTällä viikolla saimme blogiimme vierailevaksi kirjoittajaksi Hennan Mjukilta. Mjuk on laadukkaiden käytettyjen huonekalujen verkkokauppa, joka [...]\nSesongin kuumimmat second hand -löydöt\nSesonkien vaihtelut ovat virkistäviä! Kesäteloilla olleet nilkkurit ja neuleet tuntuvat kuin uusilta, kun ne pääsevät [...]\nSyksyn suuri takkipostaus\nSyyskuu – syksy on nyt siis virallisesti täällä! Syksy on suosikkiaikaani pukeutumisen suhteen, sillä rakastan [...]\nRekkiläisten tyylit – Tessa-Liina\nMoikka! Tällä kertaa omaa tyyliänsä meistä rekkiläisistä esittelee Tessa-Liina. Mun muita kirjoituksia onkin nähty täällä [...]\nMiksi palauttaminen on Rekillä maksullista?\nMeiltä kysytään aika ajoin, miksi palauttaminen on Rekillä maksullista, vaikka se merkittävässä osassa muita verkkokauppoja [...]\nMitä Rekillä menee kaupaksi juuri nyt? 1 Kommentti\nVärimaailma – mitkä värit toimivat yhteen vuodesta toiseen Kommentit pois päältä artikkelissa Värimaailma – mitkä värit toimivat yhteen vuodesta toiseen


Pohjola Terveyden työterveyspalvelut Mehiläiselle – Satu Ahlman\n– Pohjola Terveyden työterveyspalveluiden kauppa tukee erinomaisesti kasvustrategiaamme, toteaa Mehiläisen Työelämäpalveluiden liiketoimintajohtaja Antti Miettinen.\n– Mehiläinen on tunnettu ja arvostettu työterveyshuollon palveluiden laadun ja kehittämisen asiantuntija. Tarjoamme asiakkaillemme luottamuksellista kumppanuutta ja digitaalisesti tuettuja, vaikuttavia palveluita työntekijöiden, työyhteisöjen sekä johtamisen tueksi, Miettinen kuvailee.\n– Mehiläisellä on kattava palveluverkosto, joka pystyy tarjoamaan asiakkaillemme laadukkaat työterveyspalvelut, sanoo Pohjola Terveys Oy:n hallituksen puheenjohtaja Olli Lehtilä.\n– Meillä on laaja kokemus finanssi- ja vakuutusalan työterveyshuollon asiakkuuksista, ja olemme iloisia, että OP valitsi Mehiläisen työterveyspalvelut, Miettinen sanoo.


Miten sheivata alapää bondagesex / Yahoocom kainuu\nVahaus ja sokerointi pitävät karvat poissa vielä pidempän, koska ne poistavat karvat juurineen. Kaikkien häpykarvojen poistaminen lisä myös valkovuotoa. Höylä rauhallisesti ja tee lyhyitä vetoja, jotta saat ajeltua karvat huolellisesti kaikkialta. Puhdista höylä käyttäessä ja jokaisen käytön jälkeen. Älä säilytä höyläsi suihkussa, vaikka höylän säilyttäminen suihkutilassa saattaa kuulostaa kätevältä, kosteus saattaa saada terän ruostumaan. Vaihda höylä tarpeeksi usein, höyliä tai ainakin höylien teriä täytyy vaihtaa silloin tällöin. Ne kannattaa jättä ammattilaisen hoidettavaksi, mikä on kallista. Varsinkin alapän iho tulehtuu herkästi, sillä se hankautuu ja hautuu vaatteiden alla. Tekeekö niin vai ei, on tasan tarkkaan jokaisen oma asia. Muista ihon kosteuttaminen, jotta ihon sheivaaminen sujuisi ilman ongelmia, kannattaa ihon kosteutuksesta pitä hyvä huolta ennen sheivausta ja sheivaamisen jälkeen. Mutta mikäli haluat olla ilman, täytyy sinun tietä miten sheivata alapä oikeaoppisesti. Jos ihosi ei ole herkkä ja haluat ajella karvat mahdollisimman tehokkaasti, voit ajaa karvat vastakarvaan. Jos höylän terä on esimerkiksi tylsynyt, se kannattaa vaihtaa uuteen. Tylsä terä saa sheivaajan usein painamaan terä enemmän ihoon sekä johtaa useampaan yritykseen ajella karvat samalta alueelta.\nHajusteeton ja öljytön kosteusvoide, tuotteita ostettaessa on hyvä valita alapän ajeluun erityisesti suositeltuja tuotteita. Tänän on loistava päivä sanoa hyvästit sheivaamisesta aiheutuville iho-ongelmille. Kokeile ärtyneeseen kohtaan myös esimerkiksi apteekista saatavaa vauvojen sinkkivoidetta, joka rauhoittaa ihoa. Huolehditko oikein alapäsi terveydestä? Karvat kannattaa jälleen lyhentä ensin saksien avulla ja vaahtoa kannattaa käyttä runsaasti. Sheiveri kuorii ihon pintaa ja kerä mukanaan kuivaa ihosolukkoa. Mikäli karvasi ovat pitkät ja edellisestä kerrasta on aikaa, kannattaa pisimmät karvat lyhentä saksien avulla. Sheivaamisen jälkeen ihon kuoriminen sen sijaan ei kannata, sillä se ärsyttä ajelusta herkistynyttä ihoa entisestän ja saattaa aiheuttaa kipua, punoitusta ja näppylöitä. Siksi höylä kannattaakin aina paitsi pestä myös kuivata huolellisesti käytön jälkeen sekä säilyttä kosteudelta suojassa. Jos näpyt eivät rauhoitu reilussa viikossa, käy läkärissä. Terveyden kannalta fiksuinta on korkeintaan lyhentä ja siistiä häpykarvoja.\nkäyttä maalaisjärkeä. Skippaa saippua ja käytä hätätapauksessa hoitoainetta. Voit käyttä höylän kuivaamiseen esimerkiksi pyyhettä ja fönata vielä viimeisetkin kosteuden rippeet pois sheiveristäsi. Oletko joskus kiireessä ajatellut sheivata karvat pois kuivalta iholta pelkän höylän avulla ilman vettä tai muita karvanpoistotuotteita? Kuten mainittu, vältä hajusteita ja valitse aina herkälle iholle soveltuvia tuotteita. Moni alkaa silloin käyttä jatkuvasti pikkuhousunsuojia, mikä ei tee hyvä alapälle. Alapätä on myös hyvä tuulettaa nukkumalla ilman alaosaa tai löysissä pyjamahousuissa. Muista siis puhdistaa höyläsi huolellisesti kuumalla vedellä jokaisen käytön jälkeen ja huuhdella sitä lämpimällä vedellä myös höyläysvetojen välissä. Ruosteisen höylän käyttämisestä voi seurata jopa tuskallinen ihottuma. Kosteuta iho aina lämpimällä vedellä tai vähintän kostean pyyhkeen avulla.\nLue tältä parhaat vinkit.\nKertokaa miten te sheivaatte alapänne ja minkä merkkisellä sheiverillä ja mitä tuotteita käytätte?\nPillu karvainen suomiporno\nPidä myös lepopäiviä sheivauksesta, jotta iho saa toipua. Millaisen karvoituksen haluat no, sen saat pättä itse! Myös kevyt hieronta pesukintaalla avaa ihohuokosia ja pehmentä karvoitusta. Ihoa ärsyttävien aineiden käyttö. Paras karvanpoistomenetelmä itselle löytyy kokeilemalla. Kainaloissa karvoja kasvaa eri suuntiin, joten niitä ajaessa höylä kannattaa liikuttaa sekä ylhältä alas että alhaalta ylös.


Autonvuokraus Kapkaupungissa € 24+/päivä - ILMAINEN peruutus: Parhaita Tarjouksia 2022 | Discover Cars\n€ 26.57 / per päivä\n€ 28.48 / per päivä\nEdellä mainitut hinnat ovat suuntaa antavia ja ne on viimeksi päivitetty 09:46 2022-01-23. Hinnat voivat vaihdella riippuen varauspäivistä, vuokrauksen pituudesta ja autoluokasta.\nSuosituimmat yhdensuuntaiset autonvuokrausmahdollisuudet, joiden noutopaikka on Kapkaupungissa ja palautuspaikka toisessa kaupungissa, ovat mm.:\nPort Elizabeth - 220 tarjousta alk. € 17.84 per päivä\nJohannesburg - 246 tarjousta alk. € 17.84 per päivä\nGeorge - 178 tarjousta alk. € 17.84 per päivä\nWindhoek - 47 tarjousta alk. € 38.04 per päivä\nHermanus - 12 tarjousta alk. € 16.37 per päivä\n8 parasta kaupunkia lähellä Kapkaupunki\n688.8 km / 428.0 mailin etäisyydessä\n7 parasta paikkaa lähellä Kapkaupunki\nPaarl, Val De Vie alk. € 25.28 per päivä\nAutonvuokrauksen hinnat Kapkaupungissa vaihtelevat suuresti riippuen vuodenajasta. Tämä kaavio vertaa kuukausittaisia hintamuutoksia, jotta voisit löytää parhaan tarjouksen.\nKeskimääräinen vuokrahinta Kapkaupungissa\nParas aika auton vuokraamiselle Kapkaupungissa on Toukokuu (jolloin hinnat per Economy –luokka ovat alkaen € 19.45). Tämä on halvempaa 37% kuin vuosikeskiarvo ja 61% halvempaa kuin vuokraaminen joulukuussa (jolloin vuokra-autojen hinnat ovat alkaen € 49.68 per Compact-luokka). Nämä tiedot voivat auttaa sinua löytämään parhaan hinnan.\nKeskimääräinen vuokra-aika Kapkaupungissa\nVaikka matkustajat käyvät Kapkaupungissa ympäri vuoden, suosituin kuukausi vuokrata auto on Tammikuu, ja vähiten suosittu on Kesäkuu.\nAuton vuokrauksen suosio Kapkaupungissa kuukausittaisten hakujen perusteella


Perussuomalaisilla uudet hulppeat miljoonatilat - katso kuvat\n20.06.2012 klo 13:57\nTältä näyttää perussuomalaisten hulppea uusi puoluetoimisto.\nTilojen omistaja ei jää epäselväksi.\nPerussuomalaisten uuden puoluetoimiston ”harjannostajaisia” vietettiin tiistaina, jatkossa ovet ovat auki kaikelle kansalle.\n– Turvatasoltaan tämä on kuin puolustusministeriö, mutta muuten avoin kuin Kampin kauppakeskus, kuvailee puolueen talousjohtaja Kai Järvikari.\nHelsingin ydinkeskustassa Yrjönkadulla sijaitseva, 450 neliön toimistotila vanhan arvokiinteistön ylimmässä kerroksessa maksoi puolueelle noin 1,5 miljoonaa euroa. Täydelliseen remonttiin kului miljoona euroa, lisäksi kalusteet maksoivat 200 000 euroa.\nJärvikarin mukaan huoneiston kauppahinta oli edullinen. Neliöistä pyydettiin aluksi 1 590 000 euroa, mutta puolue sai tingittyä hinnan 1 460 000 euroon.\n– Tinkimisprosessi oli pitkä, kuukausia kestävä.\nHintaan vaikutti myös se, että tilat on yhtiöjärjestyksessä tarkoitettu toimistoksi. Asuinhuoneiston neliöhinta olisi ollut huomattavasti kalliimpi.\n– Näitä on yhtiökokouksessa jo kahdesti yritetty muuttaa asuintiloiksi, Järvikari tietää.\nVanhan kivitalon ylimmän kerroksen tilat rakennettiin toimistoksi parikymmentä vuotta sitten, niiden alkuperäinen käyttäjä oli Valion eläkekassa.\nValion jälkeen tiloilla on ollut lukuisia eri käyttäjiä.\nToimiston omistaa nykyään virallisesti perussuomalaisten tukisäätiö, jonka vuokralaisena puolue on.\nJärvikarin mukaan puolue etsi sopivia tiloja ympäri Helsinkiä.\n– Kävimme lukuisissa eri kohteissa.\nRemontissa puolueella oli tiukka linja: yhtiöiden, työntekijöiden – myös alihankkijoiden – ja materiaalien oli oltava suomalaisia. Yhtiöiden taustat tarkistettiin peräti kahden rakennusalan liiton toimesta.\n– Suomalaisia rakennusmiehiä on paljon työttömänä, halusimme näyttää esimerkkiä ja työllistää heitä, puolueen työmies Matti Putkonen perustelee.\nLisäksi remontista vastaavalla yrityksellä tuli olla kokemusta poliisin ja puolustushallinnon hankkeiden toteutuksesta.\n– Täällä pystyy puhumaan ilman pelkoa, että joku kuuntelee salaa.\nRemontin toteuttavalla yrityksellä ei myöskään saanut olla mitään sidoksia puolueorganisaatioon.\nEdellisessä puoluetoimistossa Helsingin Mannerheimintiellä oli neliöitä vain 74,5 .\n– Täällä on pitänyt alkaa kävellä pitkiä matkoja, mutta siihen on jo alkanut tottua, Putkonen kuvailee muutosta.\nUuden toimiston ilme on varsin moderni – vaaleita puupintoja, lasiseiniä ja kivilattiaa. Tilat ovat myös täynnä erilaista teknologiaa: sensoreita, kosketusnäyttötelevisioita, kännyköiden langattomia latauspisteitä ja älyovia.\n– Sensorit esimerkiksi kertovat, jos joku ikkuna menee rikki, Järvikari sanoo.\nVaikka Putkonen lupaakin, että toimistolla tarjotaan kahvit kaikille halukkaille, tiloihin pääsee vain poseeraamalla ensin turvakameralle.\nToimiston seiniltä puuttuvat taideteokset ja puoluejohdon viralliset potretit.\n– Tämä on ihan tyylikäs ilman taistelevia metsoja seinillä, Putkonen toteaa.\nLäpitalonhuoneistosta on komeat näköalat sekä Erottajan Diana-puistoon että kantakaupungin kattojen yli kohden Hietalahden telakkaa.\nPuoluetoimiston lisäksi tiloissa toimivat muun muassa perussuomalaisten nuorisojärjestö ja Perussuomalainen-lehden toimitus.\nPuolueelle kuuluu vielä pihalla oleva 50 neliön tila, jonne on tarkoitus sijoittaa varageneraattori mahdollisten sähkökatkojen varalta.\n– Jos sähköt jostain syystä katkeavat, puoluetoimisto voi jatkaa suomalaisten puolustamista, Putkonen maalailee.\nAulan tuolit on teetätetty suomalaisella puusepällä.\nAulan televisiossa pyörii jatkossa puolueen omaa videomateriaalia.\nNäköala Hietalahden telakan suuntaan.\nNäköala Erottajalle ja Diana-puistoon. Taustalla näkyy Korkeavuorenkadun paloaseman torni.\nPerussuomalaisten työmies Matti Putkonen ja kokoushuoneen kosketusnäyttötelevisio.\nPuoluetoimisto sijaitsee Yrjönkadun arvokiinteistön ylimmässä kerroksessa.\nKuvat: NINA KAVERINEN Teksti: TOMMI PARKKONEN tommi.parkkonen@iltalehti.fi\nUSA:n varapresidentti: Pohjois-Syyriaan tulitauko Turkin ja kurdien välille - ”Turkki sai kaiken haluamansa”\nFT: ”Lähes kaikki hallitukset vihaavat Suomen EU-budjettisuunnitelmaa” – Rinne pitää kritiikkiä normaalina\nMaatalousministeri Leppä menee syömään naudanlihakohuravintolaan – ”Ihminen on sekasyöjä”\nPolitiikka - 20:57\nUSA:n parlamentti ei hyväksy presidentin toimintaa: Senaatti suunnittelee rajuja pakotteita Turkille\nUlkomaan uutiset - 20:51\nNäin EU:n ja Britannian brexit-sopimus muuttui – Rinne: ”Pallo on Britannian parlamentilla”\nAlma-kysely: Kansan mielestä Rinteen hallitus on pitänyt lupauksensa – aktiivimallin kepin purkamiselle tukea\nPolitiikka - 20:05\nMiksi Marjo retkahti hevosen selästä kesken ratsastuksen, ihmettelivät kaverit - syynä oli aivoverenvuoto, joka pisti menestysyrittäjän koko elämän uusiksi\nTyöelämä - 19:51\nVideo: Kauppakeskus Triplassa voi myös surffata – katso maailman huippujen taidonnäytteet\nUusi tärkeä vihje Piia Ristikankareen katoamisesta – poliisi vaitonainen: ”En voi avata sitä enempää”\nKotimaan uutiset - 17:49\nMinisterikato kyselytunnilla - vain yhdeksän paikalla, loput maailmalla\nKansa on puhunut: Uusi Mall of Tripla on suomalaisittain Pasilan mälli\nNasa julkisti uudet avaruuspuvut, joissa kävellään Kuussa vuonna 2024 - vaipoista ei vieläkään päästy eroon\nUlkomaan uutiset - 16:39\nKotimaan uutiset - 16:27\nBrexit-sopimuksen läpimeno brittiparlamentissa epävarmaa – Rinne: ”Minulla ei ole kristallipalloa”\nTappelu keskellä päivää Helsingissä – toinen kuoli, poliisi epäilee tappoa\nKotimaan uutiset - 15:11\nTässä on Oulussa vanhuksen raiskauksesta epäilty mies – Ei peitellyt kasvojaan videolla\nPoliisitehtävä Turun kristillisellä opistolla väärä hälytys, rehtori: ”Onneksi näin” – opiskelijan vyön koristeet säikäyttivät\nKotimaan uutiset - 14:31\nKun partio lähti kaaharipassiin, tiellä ei ollut ristin sielua: Ahvenanmaan poliisin hersyvät tiedotteet pönkittävät stereotypiaa\nEU:n tärkeä huippukokous alkaa: brexit, Turkki ja budjetti – Suomelle heti moitteita\nKorsossa tapahtuneesta puukotuksesta epäillyt nuoret yhä poliisilta kateissa – nyt toivotaan apua silminnäkijöiltä


Esitä nämä 5 kysymystä ennen päätösten tekemistä - Strategia | Kesäkuu 2022\nEsitä nämä 5 kysymystä ennen päätösten tekemistä\nEikö olisi hienoa, jos kaikki päätökset olisivat selkeä valinta oikean ja väärän, hyvän ja huonon välillä? Kestää minuutti päättää, mitä tehdä, ja siirryt seuraavaan, jota ei pidä ylläpitää epäilyksiä.\nValitettavasti tämä ei ole skenaario, jonka useimmat johtajat tunnistaisivat. Strategisten tavoitteiden asettamisesta vaikean tiimin jäsenen käsittelemiseen suurin osa johtajien tekemistä päätöksistä on monimutkaisia. Ei ole mustaa tai valkoista - vain harmaa meri.\n'Harmaata aluetta koskevien päätösten tekeminen oikein on johtajien työn ydin, ja mitä paremmin teet työtä, sitä paremmat uranäkymät ja parempi tunnet työstäsi', sanoo John Shadin liiketoimintaetiikan professori Joe Badaracco Harvardin kauppakorkeakoulu ja Nomura Advanced Management -koulun tiedekunnan puheenjohtaja Tokiossa.\nAuta johtajia soittamaan oikeaan puheluun on ollut Badaracco jo vuosia, ja hän on äskettäin koonut ajatuksensa aiheesta uuteen kirjaan 'Hallinta harmaassa, viisi ajatonta kysymystä vaikeimpien työssä olevien ongelmien ratkaisemiseksi'\n'Viisi ajatonta kysymystä' perustuvat humanismin, renessanssiliikkeen periaatteisiin, jotka arvostivat antiikin klassista oppimista ja tieteellistä kehitystä. Laajempaa määritelmää käyttämällä humanismi arvostaa ihmisten vaistoja ja kykyjä - virkistävä lähestymistapa maailmassa, jossa automaatio helpottaa lonkeroitaan kaikilla elämän osa-alueilla.\nBadaraccon kirjan keskeinen teema on, että harmaita alueita tulisi käsitellä johtajana, mutta ratkaista ihmisenä. Joten päällikkönä aloitat keräämällä ja arvioimalla parhaat tiedot ja saamalla asiantuntijoilta ja kokemukseltaan ihmisiltä tietoa.\n'Toisin sanoen työskentelet todella yrittäessäsi oppia niin paljon ongelmasta ja mitkä vaihtoehdot näyttävät paremmilta', Badaracco kertoo minulleAsiantuntijahaastattelupodcast. 'Se onnistuu vain todella hyvin, ja joskus se hoitaa harmaata aluetta koskevan ongelman. Sinä ja tiimisi keksitte jotain. '\nSitten, jos ongelma on edelleen harmaa, vaihdat esimiehestä ihmiseksi, tai Badaraccon sanoin 'siitä tulee tuomiokutsu'.\nMutta ei sekunnin murto-osaa. Hänen kirjassaan tutkitut viisi kysymystä tarjoavat puitteet huolelliselle päätöksentekoprosessille - lopullisen tuomion hiomisen ja perustelemisen.\nEnsimmäinen kysymys on: 'Mitkä ovat nettoverkon seuraukset?' Tällä Badaracco tarkoittaa, kuinka punnitsemasi eri vaihtoehdot vaikuttavat kaikkiin ja kaikkeen sinusta ja tiimistäsi organisaatioosi ja jopa teollisuuteen. Ajatuksena on nähdä 'koko pelikenttä, koko kuva', hän sanoo.\nMutta tämä kysymys ei yksin riitä. Tässä on hypoteettinen tilanne kirjasta, joka kuvaa miksi ei. Kuvittele, että eräänä yönä vierailet kolme poliisia, jotka kertovat, että läheisessä sairaalassa on kuusi ihmistä, jotka tarvitsevat kiireellisiä elinsiirtoja. Olet harvinainen ottelu heille kaikille, joten upseerit ovat tulleet viemään sinut sairaalaan. Sinun on annettava yksi henkesi pelastaaksesi muut kuusi.\nPäätösten moraalinen kompassi\nKun tarkastelet vain seurauksia, tämä näyttää olevan täysin kohtuullinen pyyntö ja loistava ratkaisu suureen ongelmaan. Mutta tietysti se on väärin niin monella tasolla. Siksi ensimmäinen kysymys ei ole itsestään hyvä.\nJoten seuraavaksi kysy itseltäsi: 'Mitkä ovat ydinvelvollisuuteni?' Tämä tuo moraalisen kompassin päätöksentekoon. Velvollisuuden jälkeen tulee käytännöllisyys ja kolmas kysymys: 'Mikä toimii maailmassa sellaisena kuin se on?' Tässä Badaracco käsittelee italialaisen filosofin ja kirjailijan Niccolò Machiavellin työtä.\nNeljäs kysymys 'Keitä me olemme?' Kehottaa meitä tarkastelemaan ongelmaa organisaation näkökulmasta. Ja viimeinen kysymys on: 'Millä voin elää?' Tällöin luoput muista näkökohdista ja kuuntelet intuitiotasi.\nJoskus voit käydä läpi nämä neljä ensimmäistä kysymystä - seuraukset, inhimilliset perustehtävät, poliittinen käytännöllisyys, organisaation arvot - ja vastaus on melko selkeä. Mutta joskus se ei vielä ole ”, Badarraco sanoo.\n”Käytännöt saattavat vetää sinut yhteen suuntaan. Saatat tuntea, että jotkut velvoitteet tai organisaation arvot vetävät sinut toiseen suuntaan. Ja sitten sinun on päätettävä, ja siinä tulee todella esiin mantra 'Työskentele ongelma johtajana ja ratkaise se ihmisenä'.\nJoten miltä tämä kaikki näyttää käytännössä? Pyysin Badarracoa kertomaan tosielämän esimerkin esimiehestä, joka kamppailee vaikean päätöksen kanssa. Tässä Expert Interview -podcastin äänileikkeessä voit kuulla, mitä hän sanoi.\nOnko sinulla suosikki päätöksentekoprosessi? Liity keskusteluun alla!\njokainen mies haluaa naista\nonko minun tarkoitus olla suhdevisassa\nkun tiedät kaveri tykkää sinusta