“Kaikille perheille tulis samanarvoinen ja laadukas tieto diabeteksesta”\nDownload “Kaikille perheille tulis samanarvoinen ja laadukas tieto diabeteksesta”\nJasmin Peltola, Tanja Riissanen, Heidi Rissanen\n“Kaikille perheille tulis samanarvoinen ja\nlaadukas tieto diabeteksesta”\nSairaanhoitajien kokemuksia Lapsen, nuoren ja\nlapsiperheen ohjaus -projektiin osallistumisesta\nJasmin Peltola, Tanja Riissanen ja Heidi Rissanen\n”Kaikille perheille tulis samanarvoinen ja laadukas tieto diabeteksesta” – Sairaanhoitajien kokemuksia Lapsen, nuoren ja\n37 sivua + 4 liitettä\nLehtori Maarit Kärkkäinen\nLehtori Riikka Kukonlehto\nLehtori Marja Salmela\nTämä opinnäytetyö oli osa Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektia. Projektin\ntarkoituksena oli kartoittaa lapsen, nuoren ja perheen ohjauksen nykytilaa ja kehittää voimavaroja vahvistava ohjauksen malli. Projektin tavoitteena oli kehittää lapsen, nuoren ja\nperheen voimavaroja vahvistavaa ohjausta sekä ohjauksen opetusta ammattikorkeakoulussa.\nOpinnäytetyön tarkoituksena oli kuvata, millaisia kokemuksia HYKS Naisten- ja lastentautien tulosyksikön osaston sairaanhoitajilla on projektiin osallistumisesta. Opinnäytetyön\ntavoitteena oli kehittää osaston ohjausta. Tavoitteena oli myös, että aineistosta saatuja\ntuloksia voitaisiin hyödyntää, kun tehdään päätös, otetaanko uusi ohjausmalli käyttöön.\nSairaanhoitajien koulutuksessa tuloksia voidaan käyttää kehitettäessä ohjausosaamista\nAineisto kerättiin haastattelemalla kahdeksaa sairaanhoitajaa syksyllä 2011. Haastatteluihin osallistuneet sairaanhoitajat olivat hoitaneet ja ohjanneet diabetekseen sairastuneita\nlapsia ja perheitä. Haastattelut toteutettiin teemahaastatteluna. Aineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysillä. Haastatteluiden myötä saimme vastauksen tutkimuskysymykseen: millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektiin osallistumisesta.\nOpinnäytetyön tulosten mukaan projektin aloitusvaiheessa perehdytykseen oltiin tyytyväisiä. Toteutusvaiheessa koettiin tärkeäksi, että ohjaus olisi yhtenäistä sairaanhoitajien kesken. Ohjausinterventio oli lasta ja perhettä voimavaraistavaa. Projektin toteutusvaiheessa\nsairaanhoitajien sitoutuneisuus projektiin vaihteli. Projektia arvioitaessa sairaanhoitajille oli\nerilaisia käsityksiä projektin merkityksestä; osalle sairaanhoitajista projektilla oli merkitystä,\ntoisille taas ei. Projekti venyi sairaanhoitajien mielestä liian pitkäksi, jonka vuoksi siihen\nkyllästyttiin. Projektia voidaan pitää osaltaan onnistuneena, koska sairaanhoitajat olivat\npohtineet oman työnsä merkitystä, vaikka eivät projektista niin innostuneetkaan. Vastauksien hajonnan perusteella ei voida tehdä johtopäätöstä projektin täydellisestä onnistumisesta.\nohjaus, diabetes, sairaanhoitajien kokemukset, projekti, perhe\nPatient Education for Children and their Families with Diabetes:\nRegistered Nurses Experience\n37 pages + 4 appendices\nMaarit Kärkkäinen, Senior Lecturer\nMarja Salmela, Senior Lecturer\nRiikka Kukonlehto, Senior Lecturer\nOur study was a part of the project Patient Education of Children, Adolescents and Their\nFamilies. The purpose of this project was to describe what kind of guidance children, adolescents and their families get. The purpose, was also to produce an empowering key\nmanagement model for children’s and their families guidance needs. The aims of the project were to the guidance given to children and families and the teaching of the guidance\nin universities of applied sciences.\nThe purpose of our study was to describe what kind of experiences registered nurses had\nin being part of the project by interviewing the nurses who have treated and guided children and families suffering from diabetes. The aim of our study was to develop the ward’s\npatient education. The goal was that the results gathered from the material could be used\nin the decision making process when introducing new guidance protocol. The results can\nbe used in the training of registered nurses to help them improve their guidance expertise\nto a more working life orienteered direction.\nThe material was gathered by interviewing 8 registered nurses one at a time in the fall of\n2011. The interviews were carried out as theme interviews. The material collected was\nanalyzed using inductive content analysis. Along with the interviews, we got the answer\nfor the research question; what kind of experiences registered nurses had in being part of\nThe results showed that the nurses who participated were pleased with the project introduction and their commitment was variable. The guidance improvement was considered to\nbe important, although experiences in the projects successfulness were contradictory. The\nrealization phase also showed that various nurses’ commitment was variable as also the\nmeaning of the project. Nurses thought that the project was too long which made it boring. To conclude, the project was successful because nurses considered the importance of\ntheir work even though they were not so enthusiastic about the project. We cannot make\na conclusion that the project was perfectly successful because dispersion in the responses.\npatient education, diabetes, registered nurses experiences,\nDiabetesta sairastavan lapsen ja perheen ohjaus\nLapsen ja perheen voimaantuminen\nProjektin aloitus ja suunnittelu\nProjektin lopetus ja arviointi\nSairaanhoitajien kokemukset projektin aloitusvaiheesta\nSairaanhoitajien kokemukset projektin toteutusvaiheesta\nSairaanhoitajien kokemukset projektin lopetusvaiheesta ja arvioinnista\nHyödynnettävyys ja kehityshaasteet\nLiite 2. Aineiston analyysitaulukko\nLiite 3. Tiedote\nLiite 4. Sairaanhoitajan suostumus haastatteluun\nOman lapsen sairastumista ei halua uskoa todeksi. Diabetesta sairastavan lapsen perhe\nkäy sairauden alussa läpi sokkivaihetta, johon liittyy sairauden kieltäminen. Kaiken tämän järkytyksen keskellä on otettava huomioon, että perhe pystyy vastaanottamaan\npaljon uutta tietoa. Tämän vuoksi on ensisijaisen tärkeää, että lasta ja perhettä ohjataan voimavaroja vahvistavalla tavalla. (Hämäläinen – Kalavainen – Kaprio – Komulainen – Simonen 2008: 11.)\nTämä opinnäytetyö oli osa Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektia, joka toteutettiin yhteistyössä Metropolia Ammattikorkeakoulun Terveys- ja hoitoalan, HYKS\nNaisten- ja lastentautien tulosyksikön osastojen kanssa sekä pitkäaikaissairaiden lasten\nhoitoon ja kuntoutukseen liittyvien kolmannen sektorien yhdistysten kanssa. Yhteistyöhön osallistuivat myös pääkaupunkiseudun Diabetesyhdistys, Epilepsiayhdistys, Keskoslasten vanhempien Kevyt-yhdistys sekä Allergia- ja astmayhdistys. Projektin tavoitteena\noli kehittää ohjausta lastenosastolla ja ohjauksen opetusta ammattikorkeakoulussa.\nViime kädessä projektista hyötyivät sairaat lapset, nuoret ja heidän perheensä, mutta\nmyös kaikki yhteistyöhön osallistuvat tahot. (Kelo 2009: 3–7.)\nOpinnäytetyö oli osa projektin lopetusvaihetta. Opinnäytetyön tarkoituksena oli kuvata\nsairaanhoitajien kokemuksia osallistumisesta Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus projektiin. Tavoitteena oli, että aineistosta saatuja tuloksia voitaisiin hyödyntää, kun\ntehdään päätöksiä, otetaanko uusi ohjausmalli käyttöön. Opinnäytetyö toteutettiin laadullisena tutkimuksena haastattelemalla projektiin osallistuneita sairaanhoitajia.\nTeoreettinen viitekehys koostuu ohjauksesta hoitotyössä, diabetesta sairastavan lapsen\nohjauksesta, lapsen ja perheen voimaantumisesta sekä projektista ja sen eri vaiheista.\nTietoa haettiin erilaisista lähteistä. Hakukoneina käytettiin Mediciä, Cinahlia, Cochranea\nja PubMediä. Hakusanoja olivat voimaantuminen, empowerment, voimavara, ohjaus,\nohjaaminen, patient education, perhe, family, lapsi, child, nuori, adolescent, realistinen\narviointi, realistic evaluation, arviointi, hoitotyö, diabetes, sairaanhoitaja, laadullinen\ntutkimus, sisällönanalyysi, projekti ja ohjausosaaminen sekä näiden sanojen eri yhdistelmiä. Hakuja tehtiin tammikuusta 2011 marraskuuhun 2011 asti.\nNykysuomen sanakirjan mukaan ohjaus on sitä, että saatetaan joku kulkemaan haluttuun suuntaan tai pidetään joku oikeassa suunnassa (Nykysuomen sanakirja: 12; Suomen kielen perussanakirja: 335). Ohjaus on tiedon, taidon ja selviytymisen yhteistä\nrakentamista, jossa ohjaaja ja ohjattava kohtaavat tasavertaisina vuoropuhelussa. Lähikäsitteitä ohjaukselle ovat neuvonta, opetus ja tiedon antaminen. (Eloranta – Virkki\nOhjaaminen hoitotyössä on suunnitelmallinen prosessi, joka voidaan jakaa kuuteen eri\nvaiheeseen. Käytännössä vaiheet eivät ole järjestyksessä, mutta ne voidaan eritellä\nohjaustarpeen määrittämiseen, tavoitteiden asettamiseen, ohjauksen suunnittelemiseen, ohjauksen toteuttamiseen, ohjauksen arvioimiseen ja ohjauksen kirjaamiseen.\n(Eloranta – Virkki 2011: 25–27.)\nHoitotyössä ohjaus kuuluu lähes jokaiseen päivään. Potilaan ohjausta on tutkittu suhteellisen paljon niin Suomessa kuin kansainvälisestikin. Potilaat ovat varsin tyytyväisiä\ntoteutuneeseen hoitoon, mutta tulokset vaihtelevat välitetyn tiedon suhteen. Ohjauksessa hoitotyöntekijä jakaa potilaalle tietoa. Laadukkaassa hoitotyössä tiedon tulisi olla\nparasta ja ajan tasalla olevaa ja käytön tulee olla tarkkaa, punnittua ja arvioitua. Potilaan aiemmat tiedot, taidot ja kokemukset, uskomukset ja asenteet sekä ohjauksen\ntarve tulee ottaa huomioon. (Heikkinen ym. 2006: 121; Eloranta – Virkki 2011: 22.)\nOhjaus etenee sanallisen ja sanattoman viestinnän avulla. Tavoite on, että asiakas ja\nhoitaja ymmärtävät käymänsä keskustelun ja saavuttavat yhteisymmärryksen puhumalla samaa kieltä. (Kyngäs ym. 2007: 38.) Potilaiden mielestä ohjauksen resurssit\novat kohtalaisen hyvät, mutta kuitenkin ohjaukseen tulisi olla riittävästi aikaa. Vaikka\naikaa ohjaukseen on vähän hoitoaikojen lyhennyttyä, potilaiden tai heidän omaistensa\noletetaan kantavan vastuuta hoitamisesta kotona. Kirjallinen ohjausmateriaali on muuttunut yhä merkittävämmäksi lyhentyneiden sairaalaoloaikojen takia. Lisäksi monipuolisten ohjausmenetelmien käyttö tukisi potilaiden yksilöllisiä tapoja oppia asioita. (Kää-\nriäinen – Kyngäs – Ukkola – Torppa 2005: 14; Kääriäinen – Kyngäs 2005: 209; Kyngäs\nym. 2007: 124.) On erityisen tärkeää kiinnittää huomiota potilaan omia voimavaroja\ntukevaan ohjaukseen (Heikkinen ym. 2006: 128).\nMaassamme sairastuu vuosittain noin 550 alle 15-vuotiasta lasta diabetekseen ja yhteensä nuoruustyypin diabetesta sairastavia on noin 40 000. Diabetes jaetaan kahteen\npäätyyppiin, tyypin 1 ja tyypin 2 diabetekseen. Lähes aina alle 15 vuoden iässä alkava\ndiabetes on tyypin 1 diabetes. Tyypin 1 diabetes on autoimmuunisairaus, jossa autoreaktiiviset T-solut tuhoavat haiman saarekkeiden insuliinia tuottavat beetasolut. Tutkimustyöstä huolimatta ei ole voitu tunnistaa niitä ulkoisia tekijöitä, jotka käynnistävät ja\nylläpitävät beetasolujen vaurioitumisprosessia. Saattaa olla, että ravintotekijöillä ja tietyillä virusinfektioilla on tekemistä asian kanssa. Diabeteksen oireet ilmestyvät lapsuusja nuoruusiässä yleensä nopeasti ja rajuina. Oireet johtuvat insuliinin puutoksesta ja\nsitä seuraavasta hyperglykemiasta, koska haima ei tuota insuliinia tarpeeksi tai ollenkaan. Insuliini voi myös vaikuttaa elimistössä puutteellisesti. Tyypillisiä oireita ovat lisääntynyt virtsaaminen ja juominen, väsyminen ja painon lasku. (Heikinheimo – Mertsola – Rajantie 2010: 358–360.)\nLapsi joutuu sairaalahoitoon, kun sairaus todetaan tai ennen tai jälkeen diagnoosia\nilmenneiden komplikaatioiden vuoksi. Lapsen sairastuessa äkisti vakavaan sairauteen\nmuuttaa se perheenjäsenten arkielämää. Sairaalaympäristöön ja sairastumiseen liittyvä\nepävarmuus ja huoli lapsen selviytymisestä tuovat koko perheelle jopa ylivoimaisilta\ntuntuvia vaatimuksia. Sairaalassa lasta saattavat ympäröidä monenlaiset elämää ylläpitävät koneet, infuusio- ja valvontalaitteistot sekä muut hoitoon liittyvät välineet, joista\naiheutuu erilaisia ääniä, valoja tai lämpöä. Perhe tarvitsee paljon tukea lapsen sairastuttua, siksi lastenosastoilla työskentelevän hoitohenkilökunnan tulisi ottaa perheen\nkokemukset ja tunteet huomioon. (Koistinen ym. 2004: 212; Halme – Rantanen – Kaunonen – Åstedt-Kurki 2007: 22.)\nSairaalahoidossa harjoitellaan sairauden kanssa elämistä. Verensokerin mittaus on\nolennainen osa tyypin 1 diabeteksen hoitoa. Verensokeria mitataan sormenpäähän\ntehdystä pienestä pistosta. Syntyvä veritippa siirretään liuskalle, josta verensokerimittari lukee verensokerin arvon. Hoitotyössä verensokerin mittaamisen voimavaroja vahvis-\ntava perheen ohjaus tarkoittaa perheen saamaa tukea. Lääkehoitona on insuliini, jonka\nannostelu sovitetaan yhteen syömisen ja liikunnan kanssa. Näiden perusasioiden lisäksi\ndiabetekseen sairastunut oppii säätämään diabeteksen hoitoa monissa erityistilanteissa, kuten liikuntapäivinä, matkustamisen aikana ja sairaspäivinä. Tarkoituksena on\nedistää potilaan ja perheen osallistumista hoitoon ja lisätä oman elämän hallintaan\nliittyviä tekijöitä. Voimavaroja vahvistavan ohjauksen tarkoituksena on antaa lapselle ja\nperheelle sellaiset tiedot ja taidot, joiden avulla he pärjäävät sairauden kanssa jokapäiväisessä elämässä. Potilaasta ja perheestä pyritään löytämään ne voimavarat, joilla he\npystyvät toteuttamaan hoitoa sekä vahvistamaan itseluottamusta ja ongelmanratkaisukykyä. (Clar – Waugh – Thomas 2007: 3; Kopra – Korhonen – Kykkänen 2007: 32–33;\nPerheen ohjauksessa tulee ottaa huomioon, että lasta ohjataan eri tavalla kuin aikuista.\nOhjauksessa tavoitteeseen päästään parhaiten, kun käytetään mahdollisimman montaa\neri ohjaustekniikkaa. Näitä tekniikoita ovat esimerkiksi suullinen ja kirjallinen ohjaus,\ndemonstraatio, leikki ja tarinankerronta. Lapsen ikä ja kehitystaso on otettava huomioon ohjauksessa. Lapsen iän mukaan on arvioitava, millaisia asioita voidaan ohjata\nsuoraan lapselle. Ohjaus olisi paras toteuttaa arkisissa puuhissa ja leikeissä. On myös\npäätettävä, tuleeko ohjausta antaa myös esimerkiksi päiväkodinhoitajalle, koulun opettajalle tai terveydenhoitajalle. Päätös tulee tehdä perheen kanssa yhdessä. Vanhemmille tulee antaa selkeää ja konkreettista tietoa lapsen ohjauksesta. Vanhempien asiantuntijuus omaa lasta kohtaan tulee ottaa huomioon. Nuoren ohjauksessa yleensä ohjausta voi antaa suoraan nuorelle itselleen. Joissain tapauksissa nuori ei välttämättä halua vanhempiaan tai huoltajaansa mukaan ohjaukseen. Kuitenkaan vanhempia ei voi\njättää ohjaamatta, koska he ovat nuoresta vastuussa. (Kovanen 2004; Kyngäs ym.\n2007: 29, 116–128.)\nTieto lapsen pitkäaikaisesta sairaudesta synnyttää koko perheelle surua, pettymystä ja\nahdistusta. Vanhempien rauhallinen suhtautuminen diabetekseen auttaa lasta mukautumaan uuteen tilanteeseen, mutta vanhempien ei kuitenkaan tarvitse olla liian reippaita. Lapsi tarvitsee tukea ja myönteistä rohkaisua mutta tarvitsee silti luvan olla surullinen, pettynyt ja huolestunut. Kun vanhemmat uskaltavat näyttää pahan olonsa, lapsikin rohkaistuu tunteiden näyttämisessä. Uuden tilanteen hätää helpottaa asiallinen\ntieto diabeteksesta sekä sen hoidosta. Alkuun tietoa tuntuu olevan paljon enemmän\nkuin pystyy vastaanottamaan, mutta hoidon edetessä asiat selkiintyvät. (Hämäläinen\nym. 2008: 11.)\nPitkään on jo ymmärretty, että jokaisen perheenjäsenen näkökulman ymmärtäminen\nhyödyttää sekä sairastunutta lasta että hänen perhettään ja hoitohenkilökuntaa, mutta\nsilti perheet eivät aina saa osakseen parasta mahdollista hoitoa. Erityisesti vihaisten,\ntyytymättömien tai masentuneiden vanhempien auttaminen voi olla hankalaa. Jokainen\nperhe on ainutlaatuinen, ja tätä tulee kunnioittaa. On tärkeää vahvistaa vanhempien ja\nhenkilökunnan välistä yhteistyötä, antaa avointa ja riittävää tietoa lapsen hoidosta sekä\nvahvistaa perheen sisäistä tukea. Nämä seikat ovat myös tunnusomaisia hyvälle perhehoitotyölle. Onnistuessaan koko perheen huomioon ottaminen edistää sekä potilaana\nolevan lapsen sekä koko perheen vointia, voimavaroja ja tyytyväisyyttä. (Maijala – Åstedt-Kurki – Helminen 2011: 98.)\nSairaanhoitajalla on tehtävänä osastolla auttaa lasta ja perhettä käsittelemään sairautta koskevia tunteita ja antaa tietoa sairaudesta sekä sen hoidosta. Omasairaanhoitajan\ntuki on tärkeää lapsen ja perheen arjessa. Tavoitteena on, että lapsi saadaan mahdollisimman nopeasti kotihoitoon, elämä normalisoituu ja lapsesta kehittyy oman hoitonsa\nasiantuntija. Jotta tavoitteeseen päästään, lapsi tarvitsee vanhempien, omahoitajan\nsekä lääkärin tukea ja ohjausta. (Ivanoff – Risku – Kitinoja – Vuori – Palo 2001: 137–\n139; Koistinen ym. 2004: 213.) Nuorten kannustaminen on tärkeää, sillä nuoret kokevat valmiutensa omahoitoon ja hoito-ohjeiden noudattamiseen sitä paremmaksi, mitä\nenemmän hoidosta aiheutuu positiivisia seuraamuksia, mitä parempi hoitotasapaino\nheillä on ja mitä enemmän he saavat kannustusta ja luottamusta vanhemmiltaan sekä\nammattilaisilta (Olli 2008: 29).\nTämän opinnäytetyön aineisto kerättiin osastolta, jossa hoidettiin muun muassa diabetekseen sairastuneita lapsia. Osastolla oli ollut käytössä vuoden 2010 aikana noin vuoden kestävä interventio, jossa uuden ohjausmallin mukaisesti ohjattiin 6–12-vuotiaita\ndiabetekseen sairastuneita lapsia verensokerin mittauksessa. Verensokerin mittaaminen\non olennainen osa diabeteksen hoitoa. Kun lapsi mittaa verensokerinsa itse tai ohjattuna, on aina tärkeää miettiä, miksi sen tekee. Omassa hoitopaikassa perheen kanssa\nsuunnitellaan, milloin ja miten usein verensokeria mitataan. Jokainen perhe saa omasta\nhoitopaikastaan yksilölliset ohjeet verensokerin mittaamisesta. Hoitajalla on ohjausta\nantaessaan aina ammattilaisen vastuu siitä, että hänen toimintansa on eettistä. Ohjauksen tulee tukeutua näyttöön tai hyviin käytäntöihin. Osastolla kokeilussa olleen intervention kehitti Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektin projektiryhmä. Interventio perustuu näyttöön perustuvaan hoitotyöhön, joten tässä toteutui se, että potilaalla on aina oikeus saada tutkittua ja luotettavaa tietoa ohjaustilanteissa. (Kyngäs\nym. 2007: 154; Hämäläinen ym. 2008: 50; Kelo 2009: 10.)\nVoimaantuminen määritellään asioiden mahdollistamisena, voimavarojen löytämisenä,\nelämänhallintana sekä toimintavalmiuksien ja toimintakykyisyyden saavuttamisena.\nVoimaantuminen on abstrakti käsite, joka on pohjimmiltaan myönteinen viitaten ratkaisuihin eikä ongelmiin. Voimaantuminen on prosessi, jossa ihminen saa olla oman tilanteensa asiantuntija. Se on myös dynaaminen käsite, eli voima on jaettu potilaan ja hoitajan kesken. Terveydenhuollossa voimaantuminen ei tarkoita muiden kontrolloimista\ntai muuttamista vaan se tarkoittaa vaikutusta muutokseen. Potilaan voimaantuessa\nmuutos voi vaikuttaa muuhunkin kuin terveyskäyttäytymiseen. Sillä on mahdollisuus\ntukea terveyttä kokonaisuudessaan. Voimaantumisen tavoitteena on tukea itsenäisyyttä, jolloin yksilöllä itsellään on parhaat mahdollisuudet vaikuttaa terveyteen ja hyvinvointiin. Ihminen on voimaantunut, kun hänellä on riittävästi tietoa tehdä rationaalisia\npäätöksiä, riittävästi kontrollia ja voimavaroja toteuttaa päätöksiä ja riittävästi kokemuksia arvioida päätöksiensä tehokkuutta. Potilaat ovat voimaantuneita kun heillä on\nmyönteinen itsetunto, tietoa, taitoja ja asenteita vaikuttaa omaan käytökseensä ja sitä\nkautta he pystyvät vaikuttamaan omaan elämänlaatuunsa. (Kieffer 1984: 9; Funnell\nym. 1991: 38; Rodwell 1996; Siitonen – Robinson 2001: 61–72.)\nVoimaantumista tukevan potilasohjauksen tavoitteena on edistää potilaan tiedonsaantia ja tukea häntä oman terveytensä, siihen liittyvien ongelmien ja hoidon hallinnassa.\nVoimaantumista tukevassa ohjauksessa potilaan ymmärretään olevan aktiivinen tiedonkäsittelijä. Hänellä tulee olla riittävästi tietoa ja tukea tiedon käsittelemiseksi. Sairaanhoitajan tehtävänä on tiedon välittäminen ja sen tarkistaminen, että potilas tietää\nomasta tilanteestaan ja hoidostaan riittävästi, ymmärtää tämän tiedon ja pystyy tämän\ntiedon avulla toimimaan omassa tilanteessaan ja hoidossaan. (Eloranta – Vähätalo –\nRasmus – Elomaa – Johansson 2010: 5.)\nLapsiperheen voimavarojen vahvistaminen määritellään toiminnaksi, jolla sairaanhoitaja\ntukee perheen omaa voimavarojen vahvistumisprosessia. Sairaanhoitajan tulee luoda\nluottamuksellinen ja kumppanuuteen perustuva yhteistyösuhde ja käyttää mahdollistavia menetelmiä, jotka lisäävät perheen tietoisuutta sitä kuormittavista ja sille voimia\nantavista tekijöistä sekä valmiuksista toimia perheen voimia vahvistavasti. Ominaispiirteitä voimavarojen vahvistamiselle ovat tietoisuutta ja toiminnallisia valmiuksia lisäävät\nmenetelmät. Perhe voi myös vahvistaa voimavarojaan itsenäisesti, sairaanhoitajasta\nriippumatta. Prosessin seurauksena perhe ja sairaanhoitaja voimaantuvat ja heidän\nyhteistyönsä kehittyy uudelle tasolle. Perheellä on elämäkulussaan voimavaroja ja\nkuormittavia tekijöitä oman yksilöllisen kokemuksensa pohjalta. Pelkkä voimavarojen\nolemassa olo ei kuitenkaan sinänsä riitä, ellei yksilö itse usko niihin ja kykene saamaan\nniitä käyttöönsä. Perhe voi vahvistaa omia voimavarojaan monin eri tavoin, esimerkiksi\nhakemalla tietoa, vahvistamalla perheen kiinteyttä ja hakemalla tarvittaessa sosiaalista\ntukea. (Pelkonen – Hakulinen 2002: 206–209.)\nSairaanhoitaja voi vahvistaa perheen voimavaroja hoitotyön menetelmien avulla. Käytettyjä menetelmiä ovat vanhempien tietoisuuden lisääminen voimia antavista ja kuormittavista tekijöistä sekä valmiuksien lisääminen toimia perheen voimia vahvistavasti ja\nkuormittavia tekijöitä vähentävästi. Näihin päästään esimerkiksi tukemalla vanhempaa\nkykyjensä ja taitojensa kehittämisessä, lujittamalla vanhemman itsetuntoa ja henkilökohtaista hallinnan tunnetta, tarjoamalla merkityksellistä tietoa, antamalla toivoa ja\nnostamalla tietoisuuteen perheessä olevia voimavaroja. (Pelkonen – Hakulinen 2002:\nVoimaantuminen tarjoaa käytännöllisen ja käsitteellisen rungon diabetesta sairastavan\npotilaan ohjaukseen. Se on muutakin kuin vain uusi lähestymistapa potilaan ohjaukseen. Voimaantuminen edustaa käsitteellistä muutosta potilaan ja ohjausta antavan\nhenkilön eli hoitajan välistä suhdetta. Potilaat eivät ole enää vain palveluidemme kuluttajia vaan aktiivisia kumppaneita diabeteksen hoidossa. Voimaantumisella on potentiaalia vahvistaa ihmistä, jolla on diabetes sekä myös hoitohenkilökuntaa ja koko ammattikuntaa. (Funnell 1991: 41.)\nLapsen sairastaessa diabetesta kouluikäinen lapsi ottaa vastuuta omasta hoidostaan\nkehitystasonsa mukaan. Päävastuu lapsen hoidosta on kuitenkin vanhemmalla. Voi-\nmaantuminen edellyttää sitoutumista niin lapselta kuin vanhemmalta. Sitoutuminen\npitää sisällään yhdessä neuvoteltujen sopimusten pitämisen ja sitoutumisen yhteistyöhön. Kun diabetesta sairastavalla on omahoitoon tarvittavat tiedot, taidot ja asenteet,\nhänen ajatellaan olevan voimaantunut. Diabetesta sairastavalla kouluikäisellä lapsella ei\nvoi olla kaikkia omahoitoon tarvittavia tietoja, taitoja ja asenteita vaan tavoitteena on,\nettä hänen vanhempansa ovat voimaantuneita. Näin lapsi oppii vanhemmiltaan voimaantumisen ja selviää sairautensa kanssa paremmin. (Nuutinen 2005: 42)\nLatinan kielestä tuleva sana projekti tarkoittaa ehdotusta tai suunnitelmaa. Suomessa\nsynonyymina käytetään yleensä sanaa hanke. Projekti on tehtäväkokonaisuus, jolla on\netukäteen määritelty päättymis- ja alkamisajankohta eli elinkaari. Elinkaarensa aikana\nprojekti jakautuu useisiin eri vaiheisiin. Vaiheita ovat perustaminen, suunnittelu, toteutus ja päättäminen. (Ruuska 2006: 27–28.)\nProjektin käynnistymiselle syy voi olla esimerkiksi halu tai tarve uudistaa jotakin vanhaa\njärjestelmää tai tehdä siihen merkittäviä muutoksia. Ennen ideaa tai kehitysehdotusta\ntulee kartoittaa kohdealueen nykyinen tila. Tästä esiselvityksestä selviää, että onko\nkehittämiselle ja projektin käynnistämiselle olemassa edellytyksiä. Mikäli edellytyksiä on\nja kohdealue on kehityskelpoinen, voidaan projekti asettaa. Projektille määritellään\ntarkoitus ja tehtävä sekä asetetaan tavoitteet. Keskeisille ongelma-alueille pyritään\nlöytämään ratkaisuja ja ideoidaan projektin lopputulosta. (Ruuska 2007: 35–36.)\nLapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projekti alkoi vuosina 2007–2008 ohjaustarpeen kartoittamisella (Kelo 2009: 10). Osastolla, josta tämän opinnäytetyön aineisto\nkerättiin, projekti tuli näkyväksi vuoden 2010 alussa, jolloin henkilökunta koulutettiin\nohjausintervention käyttöön. Projektipäällikkö kävi esittelemässä projektin, ja osastolta\nvalittiin kaksi sairaanhoitajaa vastuuhenkilöiksi.\nSuunnittelun alussa tulee kerätä perustietoa, analysoida sitä ja tehdä hankkeen alustava rajaus. Kehittämishankkeen rajauksessa tulee huomioida hyödynsaajan ja muiden\nsidosryhmien mielipide. Taustaselvitys on myös olennainen osa suunnittelua. Sillä pyritään varmistamaan hankkeen tarkoituksenmukaisuus, realistisuus, tulosten kestävyys,\nhyödynnettävyys sekä kaupallistettavuus. Kehittämishanketta suunniteltaessa olisi hyvä\nperustaa moniammatillinen suunnitteluryhmä. Kun suunnitteluun osallistuu asiantuntijoita eri aloilta, on näkemys huomattavasti laaja-alaisempaa, kuin se olisi yhden ammattiryhmän edustajilla. Suunnitteluvaiheelle tulee laatia selkeä työsuunnitelma. (Silfverberg 2007: 45–54.) Työsuunnitelmassa tulee huomioida edellä mainittujen asioiden\nlisäksi projektin aikataulu, kustannusarvio sekä resurssitarve (Ruuska 2007: 36).\nLapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektin ensimmäisen vaiheen jälkeen käytettävissä on ollut monipuolista tutkimustietoa toteutuneesta ohjauksesta. Perustiedon\nanalysoinnin perusteella on määritelty oletukset, jotka ohjausmalleina saattaisi toimia.\nOn myös huomioitu se, kenen kohdalla ja missä olosuhteissa ne toimivat. Tässä vaiheessa projektiryhmää on täydennetty asiantuntijoilla, jotka ovat osallistuneet lapsen,\nnuoren ja perheiden voimavaroja vahvistavan ohjauksen suunnitteluun sekä interventio-osastojen valintaan. (Kelo 2009: 10.) Tässä opinnäytetyössä haastatteluissa ei kysytty sairaanhoitajien kokemuksia projektin suunnitteluvaiheesta, koska he eivät siihen\nToteutusvaihe on varsinainen työskentelyvaihe, jossa projektin tulokset luodaan. Kun\norganisaatio, henkilöstö, rahoitus ja muut resurssit ovat kunnossa ja projektisuunnitelma valmis, toteutus pääsee varsinaisesti alkamaan. Toteutusvaihe riippuu projektin\nluonteesta, eli mitä on tarkoitus tuottaa. Vaikka työtä tehdään suunnitelman mukaan,\ntulee siitä tarpeen tullen joustaa. Projekti ei etene mikäli jäädään liikaa kiinni suunnitelmaan. Kaikki ei aina mene niin kuin on ajateltu, ja virheistä tulee oppia. Projektipäällikön tehtävänä on maksimoida erilaisista resursseista saatava hyöty ja olla selvillä siitä,\nmitä seuraavaksi tapahtuu ja mihin sillä pyritään. Kohderyhmän ja hyödynsaajien kannalta heidän sitoutumisensa ja kykynsä hyödyntää projektia on ratkaisevaa projektin\nvaikuttavuuden ja kestävyyden kannalta. Konkreettisen vaikutuksen lisäksi on tärkeää\nseurata myös hyödynsaajien ja osallistujien oman kokemuksen ja mielipiteen kehittymistä. Asiakaspalaute on usein käyttökelpoinen keino seurata välittömään tavoitteeseen liittyviä laadullisia tekijöitä. Välitön tavoite kuvaa muutosta, joka näkyy hyödynsaajien saaman palvelun ja/tai toiminnan parantumisena. (Ruuska 2007: 36; Silfverberg 2007: 29, 40; Paasivaara – Suhonen – Nikkilä 2008: 132.)\nLapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektin toteutusvaiheessa vuoden 2010 alussa koulutettiin projektiin osallistuneiden osastojen henkilökuntaa projektiryhmän päättämiin ohjauksen sisältöihin ja menetelmiin. Koulutukseen osallistui myös Metropolia\nammattikorkeakoulun opiskelijat. Tämän jälkeen menetelmät on otettu testaukseen\ninterventio-osastoilla. Keväällä 2010 ja vuoden 2011 alussa on havainnoitu ja hankittu\ntietoa voimavaroja vahvistavan ohjauksen mekanismeista, olosuhteista ja tuloksista.\nVaihe on toteutettu opiskelijoiden opinnäytetöinä, oppimistehtävinä ja projektiluonteisena opiskeluna. (Kelo 2009: 10.)\nOsastolla, josta tämän opinnäytetyön aineisto kerättiin, on projektin toteutusvaiheessa\narvioitu esimerkiksi sairaanhoitajien antamaa ohjausta insuliinipumppuhoidosta. Arviointia varten laadittiin kyselylomake, joka toteutettiin opiskelijoiden opinnäytetyönä.\nKyselylomake laadittiin 7-12-vuotiaille diabetesta sairastaville lapsille. Kyselylomakkeessa oli erilaisia kysymyksiä liittyen sairaanhoitajan antamaan ohjaukseen insuliinipumppuhoidosta, sekä tietotesti, joka mittaa lapsen tietoja insuliinipumppuhoidosta. (Koivisto – Kylmäniemi 2010: 23–24.)\nProjektin lopetusvaiheessa tuloksista tiedotetaan sidosryhmille, toteutetaan arviointi,\nellei sitä ole siihen mennessä tehty ja aloitetaan tulosten sulauttaminen. Lopetusvaiheeseen kuuluu myös pohdinta ja suunnittelu, mitä tuloksille tapahtuu jatkossa. Projektilla tulee olla selkeä lopetusajankohta. Ennen hankkeen päättymistä projektipäällikön tulee varmistaa, että projektilla on saavutettu tavoiteltu tulos. Projektipäällikön\nkeskeisenä tehtävänä on myös varmistaa, että henkilöstö on mukana niin, että hanke\nsaadaan päätökseen. Keskeistä on myös projektiryhmän toiminnan päättäminen, johon\ntulee panostaa, koska se voi olla yllättävän vaikeaa. Projektista tulee laatia loppuraportti ennen viimeistä johtoryhmän kokousta, jossa projektin tehtävät lopetetaan. Johtoryhmän päätöksellä projekti päätetään. Projektin aikana syntyy paljon erilaisia materiaaleja, jotka projektipäällikkö kokoaa yhteen ja arkistoi. Tarpeettomat materiaalit tuhotaan. (Ruuska 2007: 40; Paasivaara ym. 2008: 137.)\nLapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projekti oli opinnäytetyötä tehdessä lopetusvaiheessa. Lopetusvaiheeseen liittyy lasten, nuorten ja perheiden voimavaroja vahvis-\ntava ohjauksen mallin käyttöönotto, projektin arviointi ja projektin loppuraportti. (Kelo\nArviointia tulee peilata alussa tehtyihin projektin tavoitteisiin ja sen tulee täyttää tiettyjä periaatteita. Arviointi on riippumatonta toteuttajista ja rahoittajista, sen tulee perustua systemaattiseen tiedonkeruuseen ja käsittelyyn. Arvioinnissa keskitytään vaikuttavuuden ja laadun arviointiin ja sen tulokset ja suositukset työstetään siten että ne tuottavat tietoa jatkon suunnittelua ja päätöksen tekoa varten. Arvioinnissa kolme tärkeintä\nkriteeriä ovat tarkoituksenmukaisuus, vaikuttavuus ja kestävyys. Tulosten arvioinnissa\non syytä keskittyä laadullisiin tekijöihin eli laatuun ja käytettävyyteen, koska niitä on\nvaikeampi arvioida hankkeesta käsin. (Silfverberg 2007: 122–124.)\nRealistinen arviointi on Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektin yksi keskeisistä käsitteistä (Kelo 2009: 7). Realistinen arviointi on tapauskohtaista työkäytäntöjen\nvaikuttavuuden arviointia. Arvioinnin perusajatuksena on selvittää tai määritellä jonkin\nintervention arvo mahdollisimman luotettavilla, systemaattisilla tai tieteellisillä menetelmillä, ja tätä tietoa hyödynnetään päätöksenteossa ja toiminnan kehittämisessä.\nRealistisen arvioinnin tarkoitus on myös selvittää miksi jokin interventio, eli tässä tapauksessa esimerkiksi diabetekseen sairastuneen lapsen ja perheen ohjaus, vaikuttaa\njoidenkin kohdalla ja toisilla taas ei. Lähtökohta arvioinnille on halu tietää asioiden todellinen tila jo rohkeus tunnustaa, että vastausta ei tiedetä ennen arviointia. (Paasio\n2003; Julkunen – Lindqvist – Kainulainen 2005: 3; Realistinen arviointi 2008.)\nHalusimme tehdä opinnäytetyön osana Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus projektia, koska olimme kaikki kiinnostuneita lapsen ja nuoren hoitotyöstä. Syvennymme opinnoissamme sairaan lapsen ja nuoren hoitotyöhön ja aiomme myös valmistuttuamme työskennellä lasten parissa.\nOpinnäytetyön tarkoituksena oli kuvata HYKS Naisten ja lastentautien tulosyksikön\nosaston sairaanhoitajien kokemuksia osallistumisesta Lapsen, nuoren ja lapsiperheen\nohjaus -projektiin. Projektin yksi keskeisistä tavoitteista oli ohjauksen kehittäminen\nlastenosastolla (Kelo 2009: 7). Valtaosa terveydenhuoltohenkilöistä toteuttaa ohjausta\npotilaslähtöisesti esimerkiksi ottaen huomioon asiakkaiden tarpeet. Potilaan voimavarojen ja ohjaustarpeiden tunnistaminen on hoidon jatkuvuuden takaamiseksi välttämätöntä. Terveydenhuoltohenkilöstö on toivonut, että ohjausta kehitettäisiin ohjauksen\nresurssien, organisoinnin, ohjaustoiminnan ja ohjaus-käsitteen osalta. Ohjaukseen käytettäviä resursseja, kuten tiloja ja aikaa ja koulutusta toivotaan enemmän. Myös yhteiset ohjauskäytännöt koetaan tärkeäksi kehityshaasteeksi. (Kääriäinen – Kyngäs – Ukkola – Torppa 2006: 10–12.)\nTämän opinnäytetyön kautta saadaan tietoa Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus projektin onnistumisesta ja mahdollisista kehityshaasteista sairaanhoitajien näkökulmasta. Opinnäyteyön tavoitteena oli, että aineistosta saatuja tuloksia voitaisiin hyödyntää, kun tehdään päätöksiä otetaanko uusi ohjausmalli käyttöön. Tuloksia voidaan hyödyntää projektiin osallistuvissa yksiköissä kuten myös muillakin lastenosastoilla.\nSuurin osa potilaista kuvaa saamaansa ohjauksen olleen riittävää. Osa potilaista kuitenkin kokee, etteivät he olleet saaneet tarpeeksi tietoa hoidon mahdollisista haittavaikutuksista, ongelmista ja terveydenhoidosta myöhemmin. Potilaat eivät olleet tyytyväisiä saamaansa voimaannuttavaan ohjaukseen sosiaalisesta, kokemuksellisesta, eettisestä ja taloudellisesta näkökulmasta. Ohjauksessa käytettyjen menetelmien pitäisi olla\nmonipuolisempia ja potilaslähtöisempiä. (Johansson ym. 2003: 243.)\nSairaanhoitajien koulutuksessa tuloksia voidaan käyttää kehittämään ohjausosaamista\ntyöelämälähtöiseksi. Terveysalan kouluttajat ovat vuosikymmenten ajan kehittäneet\nopetusta oman aikakautensa mukaisesti. Yhteiskunta muuttuu ja hoitoajat lyhentyvät,\njoten hyvän ja laadukkaan ohjauksen antaminen on tärkeää. Ohjauksesta on tullut iso\nosa sairaanhoitajan päivittäistä työtä. Koulutuksen on vastattava muuttuviin tilanteisiin,\njoten siksi on tärkeää tutkia ja kehittää ohjausta myös sairaanhoitajakoulutuksessa.\n(Lämsä – Tervaskanto-Mäentausta 1997: 96-97.)\nTämän opinnäytetyön tutkimuskysymys oli:\nMillaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektiin osallistumisesta.\n1. Millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektin aloitusvaiheesta?\n2. Millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektin toteutusvaiheesta?\n3. Millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektin lopetusvaiheesta ja arvioinnista?\nOpinnäytetyö toteutettiin laadullisena tutkimuksena. Laadullista eli kvalitatiivista tutkimusta käytetään silloin, kun tarkoituksena on tutkia jotain uutta asiaa eli asiasta ei ole\naikaisempaa tietoa ja tutkimustuloksia ei ole mahdollista ennakoida. Tässä opinnäytetyössä oli tarkoitus kuvata sairaanhoitajien kokemuksia Lapsen, nuoren ja perheen ohjaus -projektiin osallistumisesta, joten tulokset ovat uutta tietoa. Laadullista lähestymistapaa käytettäessä pyritään löytämään kerätystä aineistosta joitain yleisiä yhtäläisyyksiä, luodaan alustavia ehdotuksia käsitteistä ja päädytään yhtenäiseen käsitteen\nmäärittelyyn. Pääsääntöisesti laadullisen tutkimuksen aineiston koko on pieni tai vähäinen verrattuna määrälliseen tutkimukseen. Tutkimuksessa pyritään kuvaamaan jotain\nilmiötä tai tapahtumaa, ymmärtämään tiettyä toimintaa, antamaan teoreettisesti mielekäs tulkinta jollekin ilmiölle. Täten on periaatteessa tärkeää, että henkilöt, joilta tietoa\nkerätään tietävät tutkittavasta ilmiöstä mielellään mahdollisimman paljon tai heillä on\nkokemusta asiasta. (Janhonen – Nikkonen 2003: 15; Tuomi\nSarajärvi 2009: 85.)\nAineisto kerättiin haastattelemalla, joka on yksi yleisimmistä aineistonkeruumenetelmistä laadullisessa tutkimuksessa (Tuomi\nSarajärvi 2009: 71). Tiedonkeruumenetelmänä\nkäytettiin teemahaastattelua eli puolistrukturoitua haastattelua, jossa tutkija on laatinut\nhaastatteluun valmiit teemat tai keskustelun aihepiirit. Haastattelun toteutusta ei tällöin\nole strukturoitu, vaan kysymyksiin saattaa tulla täsmennyksiä ja kysymysten järjestys\nvoi muuttua haastattelun aikana. Tämän opinnäytetyön teemat liittyivät projektin eri\nvaiheisiin ja täydentävinä kysymyksinä oli projektin kannalta tärkeitä asioita, joista halusimme sairaanhoitajien mielipiteitä (Liite 1). Ihmisten asioille antamat tulkinnat ja\nmerkitykset korostuvat teemahaastattelussa. Teemahaastattelua on käytetty usein aineiston keruumenetelmänä hoitotieteessä. (Kankkunen – Vehviläinen-Julkunen 2009:\nHaastattelut toteutettiin syksyllä 2011. Haastatteluihin osallistui kahdeksan sairaanhoitajaa ja heitä haastateltiin yksitellen. Yksilöhaastattelu saattaa tuntua aloittelevasta\nhaastattelijasta helpommalta toteuttaa kuin ryhmähaastattelu, koska yksilöhaastattelussa ei tarvitse miettiä ryhmän dynamiikan toimimista (Hirsjärvi\nHurme 2008). Haas-\ntatellut sairaanhoitajat työskentelivät projektin aikana HYKS Naisten ja lastentautien\ntulosyksikön osastolla, jossa hoidetaan muun muassa diabetesta sairastavia lapsia.\nHaastattelut nauhoitettiin ja ne olivat kestoltaan 10–15 minuuttia. Teknisiä apuvälineitä, kuten nauhureita ja videoita, käytetään usein aineiston tallentamisessa. Tallentamisen avulla tutkijalla on aina mahdollisuus palata alkuperäiseen aineistoon analyysivaiheen aikana. Haastateltavia tulee informoida tallentamisesta ennen aineiston keruuta.\n(Kankkunen – Vehviläinen-Julkunen 2009: 99.)\nSisällönanalyysi on menetelmä, jolla voidaan analysoida kirjoitettua ja suullista kommunikaatiota ja jonka avulla voidaan tarkastella asioiden ja tapahtumien merkityksiä,\nseurauksia ja yhteyksiä. Sisällönanalyysissä erotetaan samanlaisuudet ja erilaisuudet.\nSillä tarkoitetaan myös kerätyn aineiston tiivistämistä niin, että tutkittavia ilmiöitä voidaan lyhyesti ja yleistävästi kuvailla tai että tutkittavien ilmiöiden väliset suhteet saadaan selkeästi esille. (Janhonen – Nikkonen 2003: 21–23.)\nTässä opinnäytetyössä käytettiin induktiivista eli aineistolähtöistä sisällönanalyysiä,\njossa on kolme vaihetta. Vaiheet olivat aineiston pelkistäminen, aineiston ryhmittely ja\naineiston abstrahointi. Aineistonanalyysi aloitettiin kuuntelemalla haastattelut nauhalta\nja litteroimalla ne sanatarkasti. Litterointi tarkoittaa kuullun puheen muuttamista tekstiksi. Litterointia tehdessä pyritään säilyttämään se mitä on sanottu ja miten on sanottu. Litteroinnin jälkeen siirryttiin aineiston pelkistämisvaiheeseen. Tässä vaiheessa auki\nkirjoitetusta haastattelumateriaalista karsitaan epäolennainen tieto pois. Pelkistäminen\nvoi olla joko informaation tiivistämistä tai pilkkomista osiin. Aineiston ryhmittelyssä aineiston alkuperäisilmaukset käydään läpi huolellisesti, ja siitä etsitään samankaltaisuuksia ja eroavaisuuksia kuvaavia käsitteitä. Samaa asiaa tarkoittavat ilmaukset yhdistetään luokaksi, jolle annetaan nimi luokan sisältöä kuvaavalla käsitteellä. Abstrahointivaiheessa yhdistetään samansisältöisiä luokkia, jolloin saada yläluokkia. Tässä vaiheessa erotetaan olennainen tieto ja sen tiedon perusteella muodostetaan teoreettisia\nkäsitteitä. Näin saadaan vastaus tutkimuskysymykseen. (Kylmä – Juvakka 2007: 110;\nSarajärvi 2009: 109–111.)\nKun aineistolle tehtiin induktiivinen sisällönanalyysi, saatiin vastaus tutkimuskysymykseen millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektiin osallistumisesta. Vastaukseksi\nmuodostui yhteensä kahdeksan yläluokkaa ja 22 alaluokkaa. Yläluokat muodostuivat\nalaluokista, jotka syntyivät sairaanhoitajien alkuperäisten ilmausten pelkistyksistä. Tuloksissa on lainausmerkkien sisällä sairaanhoitajien tuottamia alkuperäisilmauksia, jotka\nselventävät pelkistettyjä ilmauksia. Alkuperäisilmauksia on muutettu yleiskielelle, jotta\nhaastateltavaa ei voida tunnistaa. Tuloksia on havainnollistettu taulukoiden avulla. Tulosten tarkastelu on jaettu kolmeen eri osaan, jotka kertovat projektin eri vaiheista\nSairaanhoitajien kokemukset projektin aloitusvaiheesta vastaavat ensimmäiseen tutkimuskysymykseen ”Millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektin aloitusvaiheesta.”\nKokemukset jakautuivat kahteen yläluokkaan ja neljään alaluokkaan.\nYläluokka Perehdytys projektiin oli onnistunut muodostui kahdesta alaluokasta (Taulukko 1). Ensimmäinen alaluokka oli Sairaanhoitajat olivat tyytyväisiä perehdytykseen.\nSairaanhoitajat kuvailivat projektiin perehdytyksen olleen hyvää ja kattavaa. He kertoivat, että heille järjestettiin esittelytilaisuus projektista ja projektipäällikkö kävi kertomassa projektista myös osastotunneilla. Esittelytilaisuudessa oli käytössä monenlaista\nperehdytysmateriaalia. Kirjallisen materiaalin koettiin auttavan perehdytyksessä projektiin. Tilaisuudessa keskusteltiin laajasti ja perehdytysmateriaali käytiin yhdessä kohta\nkohdalta läpi ja asioista keskusteltiin tiedon saannin varmistamiseksi.\n”Tilaisuudessa toteutettiin vuoropuhelua, joka varmisti, että ymmärsimme mitä\nhän (projektipäällikkö) tarkoitti ja olimme asioista samaa mieltä.”\nToiseksi alaluokaksi muodostui Kattava kirjallinen perehdytysmateriaali. Sairaanhoitajat\nolivat erityisen tyytyväisiä kirjalliseen perehdytysmateriaaliin, jonka jokainen sairaanhoitaja sai. Kirjallinen materiaali koettiin käyttökelpoiseksi ja hyväksi. Siinä kuvailtiin\nolevan asiat laajasti ja yksityiskohtaisesti. Materiaalissa kerrottiin olevan tarvittavat\ntiedot ja ne koettiin teoreettiseksi. Sairaanhoitajat kokivat kirjallisen materiaalin hyväk-\nsi, koska he eivät välttämättä myöhemmin muistaneet mitä esittelytilaisuudessa käsiteltiin.\n”Se kirjallinen materiaali oli mun mielestä tosi hyvää ja se auttoi, koska kaikki ei\nvoi jäädä kerralla mieleen.”\nTaulukko 1. Perehdytys projektiin oli onnistunut.\nProjektiin perehdytettiin hyvin\nProjektin perehdytys oli kattavaa\nKaikki kävivät kuuntelemassa esittelyn projektista\nProjektista on puhuttu useammalla osastotunnilla ennen projektin käynnisty-\nSairaanhoitajat olivat tyyty-\nväisiä projektin perehdytyk-\nProjektin esittelytilaisuudessa oli monenlaista materiaalia\nKirjallinen materiaali auttoi perehdytyksessä projektiin\nProjektin esittelytilaisuudessa oli vuoropuhelua tiedon saannin varmistamiseksi\nEsittelytilaisuudessa käytiin yhdessä projektin materiaali läpi\nJokaiselle annettiin oma kirjallinen materiaali\nOhjausintervention kirjallinen materiaali oli käyttökelpoinen\nKirjallinen materiaali oli hyvää\nOhjausintervention materiaalissa asiat olivat laajasti\nKattava kirjallinen perehdytysmateriaali\nOhjausintervention materiaalissa oli oleelliset asiat yksityiskohtaisesti\nKirjallisessa materiaalissa oli tarvittavat tiedot\nKirjalliset ohjeet olivat teoreettiset\nYläluokka Erilaisia kokemuksia projektin käynnistymisestä muodostui kahdesta alaluokasta (Taulukko 2). Ensimmäinen alaluokka Projekti alkoi hyvin kuvailee sairaanhoitajien myönteisiä kokemuksia projektin käynnistymisestä. Siitä innostuttiin ja innostettiin\nmyös työkavereita projektiin. Sairaanhoitajat kertoivat saaneensa selkeät ohjeet, miten\ntoimia projektin edetessä. He kertoivat esimerkiksi, että heidän tuli ottaa yhteyttä projektipäällikköön tutkimukseen sopivan lapsen tullessa osastolle. Tämän jälkeen projektipäällikkö tulisi havainnoimaan ohjaustilannetta osastolle.\nToinen alaluokka Projekti alkoi hitaasti kertoo sairaanhoitajien kokemuksista ja perusteluista, miksi käynnistyminen tuntui heistä hitaalta. Projektin aloitusvaiheessa osaston\nsen hetkistä ohjausta kartoitettiin opiskelijoiden tekemillä opinnäytetöillä. Tämän jälkeen kehitettiin ohjausinterventio, joka osastolla otettiin käyttöön. Tämän uuden ohjausmallin odottaminen teki sairaanhoitajien mielestä käynnistymisen hitaaksi.\nTaulukko 2. Erilaisia kokemuksia projektin käynnistymisestä.\nProjekti käynnistyi hyvin\nProjektista innostuttiin alussa\nProjekti alkoi hyvin\nTyökavereita innostettiin projektiin\nSaatiin selkeät ohjeet, miten toimia sopivan ikäisen lapsen tultua osastolle\nProjekti käynnistyi hitaasti\nProjekti alkoi hitaasti\nTiedonkeruuvaihe oli pitkä ennen toteutusvaihetta\nSairaanhoitajien kokemukset projektin toteutusvaiheesta vastaavat toiseen tutkimuskysymykseen ”Millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektin toteutusvaiheesta.” Kokemukset muodostivat kolme yläluokkaa ja 10 alaluokkaa.\nYläluokka Sairaanhoitajilla oli erilaisia valmiuksia projektiin muodostui neljästä alaluokasta (Taulukko 3). Ensimmäinen alaluokka Sairaanhoitajat sitoutuivat hyvin projektiin\nkuvailee sairaanhoitajien kokemuksia heidän omasta sitoutumisesta projektiin. Osa\nsairaanhoitajista kertoi olevansa sitoutunut. Toiset sairaanhoitajat taas kuvailivat sitoutumistaan eri tavoin. He kertoivat toimineensa saatujen ohjeiden mukaan tutkimukseen\nsopivan lapsen tultua osastolle ja muistuttavan asiasta myös työkavereitaan. Ohjeiden\nmukaan projektipäällikölle ilmoitettiin jopa keskellä yötä sopivan ikäisen lapsen tulosta\nosastolle. Sairaanhoitajat kertoivat käyttäneensä ohjausinterventiota, vaikka havainnointia ei tapahtunutkaan. Yksi sairaanhoitaja kertoi käyttäneensä ohjausinterventiota\nmyös toisen ikäisillä diabetekseen sairastuneilla lapsilla, kuin mitä tutkimuksessa oli\ntarkoitus. Projektista sairaanhoitajat keskustelivat työkavereiden kanssa ja he kertoivat\nkäyneensä ohjausintervention kirjallista materiaalia läpi vielä ennen ohjaustilannetta.\nTällöin pistosopetus tehtäisiin niin kuin oli sovittu.\n”Yhdessä aina huomattiin, että tämä on sen ikäinen lapsi mikä kuuluu projektiin\nja nyt ilmoitetaan projektipäällikölle.”\nToiseksi alaluokaksi muodostui Sairaanhoitajat eivät sitoutuneet projektiin. Sairaanhoitajat kertoivat, että ohjausintervention toteutusta ei pidetty tärkeimpänä asiana oman\ntyön ohella ja välillä se jopa unohdettiin. Kävi myös ilmi, että kaikki sairaanhoitajat eivät innostuneet projektista ja sitä jopa vastustettiin. Yksi sairaanhoitaja kertoi ohjan-\nneensa vain yhdelle potilaalle intervention mukaisesti ja se kertoi hänen omasta mielestään hänen sitoutumisestaan. Osa sairaanhoitajista kuvaili myös päässeensä helpommalla omalla ohjaustyylillään.\n”…ei se nyt varmaan mikään ykkösprioriteetti ollut…”\nKolmas alaluokka Sairaanhoitajat ohjasivat eri tavalla kertoo, ettei yhdenmukainen ohjaus sairaanhoitajien mielestä aina toteutunut. Joidenkin sairaanhoitajien mielestä ohjaus ei ollut yhtenäistä, koska toiset hyödynsivät vain osaa ohjausintervention ohjeista.\nToiset taas olivat tarkempia saatujen ohjeiden noudattamisessa. Osa sairaanhoitajista\njakoi perheelle annettua ohjausta moneen eri kertaan, eikä ohjannut kaikkea ohjausinterventiossa olevia asioita heti ensimmäisellä ohjauskerralla.\n”Toiset noudattaa ohjeita kirjaimellisemmin kuin toiset. Ja toiset käyttävät\nenemmän kirjallista materiaali kuin toiset.”\nNeljänneksi alaluokaksi muodostui Sairaanhoitajat kokivat projektin lisätyöksi. Sairaanhoitajat kertoivat projektin lisänneen paljon heidän työtään. Sairaanhoitajat saattoivat\nolla sitoutuneita projektiin ja kiinnostustakin löytyi. Silti oli kokemuksia, että projektista\naiheutui lisätyötä varsinkin kiireisenä aikana. Kiire osastolla aiheutti myös sen, että\nprojektiin perehtyminen ja sen muistaminen oli haasteellista.\n”Mun mielestä se lisäs hirveesti meiän työtä.”\nTaulukko 3. Sairaanhoitajilla oli erilaisia valmiuksia projektiin.\nSitouduin projektiin, koska oli sovittu, että näin tehdään\nHuomasimme yhdessä, jos tutkimukseen sopivan ikäinen lapsi tuli osastolle\nToimittiin saatujen ohjeiden mukaisesti sopivan ikäisen lapsen tullessa osastolle\nMuistettiin tutkimukseen sopivat lapset\nMuistutettiin työtovereita projektista\nOtettiin projektipäällikköön yhteys, vaikka yöllä sopivan ikäisen lapsen tullessa osastolle\nOhjausinterventiota on käytetty myös ilman projektipäällikön havainnointia\nOhjausintervention käyttö kaikenikäisillä diabetesta sairastavilla lapsilla\nProjektista on keskusteltu työkavereiden kanssa\nOpiskelin kirjallista materiaalia ennen ohjaustilannetta\nPyrittiin tekemään pistosopetus, kuten oli sovittu\nProjekti ei ollut tärkein asia kaiken muun työn ohella\nVälillä projekti unohdettiin\nKaikki eivät olleet innostuneita projektista\nOsa sairaanhoitajista vastusti projektia\nSairaanhoitaja ohjasi vain yhden potilaan, joka hänen mielestään kertoo sitoutumisesta\nOmalla ohjaustyylillä pääsee helpommalla\nOhjausintervention käytössä paljon vaihtelua\nKaikki osaston sairaanhoitajat eivät ohjaa niin laajasti ensimmäisessä ohjaustilanteessa, kun\nToiset sairaanhoitajat noudattivat ohjeita kirjaimellisemmin kuin toiset\nToiset sairaanhoitajat käyttivät materiaalia enemmän kuin toiset\nProjekti lisäsi paljon sairaanhoitajien työtä\nProjekti koettiin lisätyöksi kiireisenä aikana\nKiireessä ei ehdi perehtyä materiaaliin\nYläluokka Ohjaus antoi lapselle ja perheelle voimavaroja muodostui neljästä alaluokasta (Taulukko 4). Ensimmäinen alaluokka Tavoitteena oli hyvä, laadukas ja yhdenmu-\nkainen ohjaus lapselle ja perheelle kuvailee sairaanhoitajien kokemuksia projektin tarkoituksesta ja tavoitteista. Sairaanhoitajat kokivat, että projektin tavoitteena oli ohjauksen kehittäminen, erityisesti uusille diabeetikoille. Sairaanhoitajat kuvailivat ohjauksen olevan olennainen osa hoitotyötä. Tavoitteeksi koettiin myös, että kehitettäisiin,\nmiten tietoa annetaan vanhemmille. Sairaanhoitajat kokivat tärkeäksi, että perheet\nsaavat samanarvoista ja laadukasta tietoa ohjaustilanteissa.\n”…diabetesta sairastavan potilaan alkuharjoittelun ohjaaminen, joka on olennainen asia hoitotyötä.”\n”Kehittää ohjausta yhdenmukaiseksi, jolloin kaikille perheille tulee samanarvoinen\nja laadukas tieto.”\nSairaanhoitajat pohtivat, mitä merkitystä ohjauksella on lapsen ja perheen elämässä.\nSairaanhoitajat kertoivat diabetesta sairastavan lapsen ohjauksen olevan tärkeää,\netenkin sairauden alussa. He pohtivat ohjauksella olevan vaikutusta lapsen ja perheen\nkotona selviytymiseen ja omahoitoon, joten näin ollen se vaikuttaa potilaan kaikkiin\n”Mitä paremmin täällä pystyy antaa eväitä, niin sitä paremmin se heidän omahoitoon, elämänlaatuun ja kaikkeen vaikuttaa.”\nYksi sairaanhoitaja nosti esiin toiveen siitä, että heidän osasto olisi paras, jossa ohjattaisiin yhtenäisellä tavalla. Sairaanhoitajat kokivat ohjauksen kehittämisen ja erityisesti\nyhtenäisten ohjaustapojen kehittämisen olevankin tärkeä osa projektia. Sairaanhoitajien mukaan ohjaustavat yhtenäistyivät osastolla projektin myötä. On tärkeää, että jokainen sairaanhoitaja antaa samanlaista ohjausta lapselle ja perheelle. Kun ohjaus on\nyhtenäistä jokaisella sairaanhoitajalla, ei toinen sairaanhoitaja kumoa edellisen perhettä hoitaneen sairaanhoitajan ohjeita. Tällöin perheen ohjaus on johdonmukaista. Kun\nohjaus on vielä laadukasta ja jokaiselle perheelle samanarvoista, niin nämä tekevät\nohjaamisesta lasta ja perhettä voimavaraistavaa.\n”Yhteinäisti meidän käytäntöjä koska pyrittiin tekemään pistosopetus sillä tavoin\nkun oltiin sovittu.”\nToisen alaluokan Ohjausinterventio oli toimiva mukaan sairaanhoitajat kokivat ohjausintervention käyttökelpoiseksi. Sen koettiin olevan hyödyllinen ohjaustilanteessa ja sillä\nkoettiin olevan myönteinen vaikutus perheen tiedonsaantiin. Kolmatta alaluokkaa To-\nteutunut ohjaustilanne oli onnistunut sairaanhoitajat perustelivat sillä, että ohjaustilanne oli laadukas ja siinä oli tavoite mielessä.\n”Se on hyvin käyttökelpoinen (ohjausinterventio), siinä on ne oleelliset asiat.”\nNeljänneksi alaluokaksi muodostui Sairaanhoitajien mielestä perheiden antama palaute\noli myönteistä. Sairaanhoitajat kertoivat perheiden olleen suostuvaisia tutkimukseen.\nSuurin osa sairaanhoitajista ei ollut saanut perheiltä suoraa palautetta ohjauksesta,\nmutta osa kertoi palautteen olleen myönteistä ja perheiden olleen tyytyväisiä ohjaukseen. Osa sairaanhoitajista kertoi perheiden antaneen projektipäällikölle myönteistä\n”Palaute perheiltä oli hyvää. Olivat tyytyväisiä ohjaukseen ja palaute oli positiivista.”\nTaulukko 4. Ohjaus antoi lapselle ja perheelle voimavaroja.\nOhjauksen kehittäminen uusille diabeetikoille, etenkin sairauden alussa\nOhjaus on olennainen osa hoitotyötä\nTarkoituksena kehittää, miten tietoa annetaan vanhemmille\nPerhe saa samanarvoista tietoa\nPerhe saa laadukasta tietoa\nDiabetesta sairastavan potilaan ohjaus on tärkeää hoidon alussa\nOhjauksella on vaikutus elämänlaatuun\nOhjauksella on vaikutus omahoitoon\nOhjaus vaikuttaa potilaan kaikkiin elämän osa-alueisiin\nToivotaan, että oltaisiin paras osasto kaikessa\nToivotaan, että osaston toiminta ohjauksessa olisi yhtenäistä\nOsaston ohjauskäytäntöjen kehittäminen\nOhjaus antoi lapselle\nTavoitteena oli hyvä,\nja perheelle voimava-\nlaadukas ja yhdenmukai-\nnen ohjaus lapselle ja\nYhdenmukaisen ohjauksen kehittäminen\nProjekti on yhtenäistänyt ohjausta ja käytäntöjä tällä osastolla\nOhjausinterventio oli hyödyllinen ohjauksessa\nOhjausinterventiolla oli myönteinen vaikutus perheen tiedonsaantiin\nOhjaustilanne oli laadukas\nOhjaustilanteessa tavoite oli mielessä\nPerheet olivat suostuvaisia tutkimukseen\nPerheiden antama palaute\nPerheen palaute ohjausinterventiosta oli hyvää\nPerheet olivat tyytyväisiä ohjaukseen\nYläluokka Projektiin kyllästyttiin muodostui kahdesta alaluokasta (Taulukko 5). Alaluokka Ohjauskertoja oli vähemmän, kuin odotettiin muodostui, kun sairaanhoitajat kertoivat syistä, jotka johtivat ohjauskertojen vähyyteen. Sairaanhoitajat kertoivat, ettei tutkimukseen sopivia lapsia tullut osastolle niin paljon kuin oli oletettu. Pari perhettä myös\nkeskeytti osallistumisen projektiin. Keskeytystä perusteltiin sillä, että sokkivaiheessa\nkaikki ylimääräinen tuntuu perheestä raskaalta.\nToiseksi alaluokaksi Projekti venyi pitkäksi. Sairaanhoitajat kertoivat alkuinnostuksen\nlaantuneen projektin loppua kohden. Projektin koettiin venyneen turhan pitkäksi ja sen\nvuoksi siihen kyllästyttiin.\nTaulukko 5. Projektiin kyllästyttiin.\nHaettua ikäluokkaa ei aina tullut kohdalle\nLapsia oli oletettua vähemmän\nOhjauskertoja oli vähemmän, kuin\nPari perhettä keskeytti projektin\nProjektin lopussa koettiin väsymystä\nProjekti venyi pitkäksi\nProjektin venymisen vuoksi kyllästyttiin\nSairaanhoitajien kokemukset projektin lopetusvaiheesta ja arvioinnista vastaavat kolmanteen tutkimuskysymykseen ”Millaisia kokemuksia sairaanhoitajilla oli projektin lopetusvaiheesta ja arvioinnista.” Kokemukset muodostuivat kolmesta yläluokasta ja kahdeksasta alaluokasta.\nYläluokka Projektin merkitys oli myönteinen muodostui neljästä alaluokasta (Taulukko\n6). Ensimmäiseksi alaluokaksi muodostui Sairaanhoitajat arvioivat, että projekti oli\nhyödyllinen ja kiinnostava. Projektin kerrottiin herättäneen keskustelua osastolla. Sairaanhoitajat kuvailivat projektin merkitystä eri tavoin. Projektia kuvailtiin esimerkiksi\nsanoilla onnistunut, kiinnostava, tärkeä sekä ja sen koettiin hyödyttäneen työyhteisöä.\nOsa sairaanhoitajista koki omien ohjauskäytäntöjen kehittyneen siten, että ohjaa projektin myötä laajemmin.\n”Herättänyt keskustelua ylipäätään ohjauksesta ja ohjauksen sisällöistä...”\nToiseksi alaluokaksi muodostui Omaa työtä tuli pohdittua. Sairaanhoitajat kuvailivat,\nettä oman työn pohdinta oli osana projektia. He kertoivat, että on hyvä pohtia, miten\ntyötään tekee ja minkälaisia vaikutuksia sillä on. Ohjausinterventio koettiin opettavana\ntilanteena, jonka myötä tuli mietittyä omia toimintatapoja aiempaa syvemmin, jonka\nmyötä koettiin oman toiminnan kehittymistä. Sairaanhoitajat kertoivat pohtineensa\noman työn tarkoitusta ja sen vaikuttavuutta. Tämä tulos on erityisen tärkeä hoitotyön\nkannalta. Projektin myötä sairaanhoitajien oman ohjaamisen ja työn tarkastelu kuvaa\n”…on hyvä tarkastella miten mä tätä mun työtä teen ja mitä vaikutusta sillä on.”\nKolmas alaluokka Projekti hyödytti uusia sairaanhoitajia ja opiskelijoita kuvailee sairaanhoitajien kokemuksista, että projektista oli hyötyä varsinkin uusille sairaanhoitajille\nja opiskelijoille. Ohjausintervention kirjallinen materiaali koettiin toimivan hyvänä ohjauksen mallina, koska siinä käsiteltiin ohjausta yksityiskohtaisesti. Aiempaa tilannekohtaista ohjausmateriaalia ei osastolla ollut.\n”Sellainen mikä toimii myös opetusvälineenä vaikkapa uusille hoitajille tai opiskelijoille.”\nNeljäs alaluokka Projekti oli hyödyllinen lapselle ja perheelle muodostui, kun osa sairaanhoitajista kuvaili projektilla olleen merkitystä lapsen ja perheen kannalta. Kun ohjausta kehitetään siitä hyötyvät lapsi ja perhe.\nTaulukko 6. Projektin merkitys oli myönteinen.\nProjekti on herättänyt keskustelua ohjauksesta\nProjekti oli onnistunut\nProjekti oli kiinnostava\nSairaanhoitajat arvioivat, että projekti\nYmmärrettiin projektin tärkeys\noli hyödyllinen ja kiinnostava\nProjekti on hyödyttänyt työyhteisöä\nProjektista on ollut hyötyä ohjauksessa\nProjektin myötä puhun laajemmin ohjaustilanteessa\nOn hyvä pohtia, miten työtään tekee\nOn hyvä pohtia oman työn vaikutusta\nOhjausinterventio on ollut opettava tilanne\nOmaa työtä tuli pohdittua\nProjektin merkitys oli\nOn merkityksellistä miettiä omia toimintatapoja\nOn merkityksellistä miettiä oman työn tarkoitusta\nUudemmille sairaanhoitajille projektista oli apua\nOhjausintervention materiaali toimii opetusvälineenä uusille hoitajilla\nProjekti hyödytti uusia sairaanhoitajia\nAiempaa materiaalia ohjaustilanteisiin ei ollut\nProjekti on ollut hyvä lapsen ja perheen kannalta\nProjekti oli hyödyllinen lapselle ja\nYläluokka Sairaanhoitajat eivät kokeneet projektia merkitykselliseksi muodostui kahdesta alaluokasta (Taulukko 7). Ensimmäiseksi alaluokaksi muodostui Sairaanhoitajat eivät\nolleet tyytyväisiä projektiin. Osa sairaanhoitajista ei mielestään hyötynyt projektista.\nNämä sairaanhoitajat kuvailivat projektia muun muassa sanoilla monimutkainen, epämääräinen ja hankala. Haastatteluissa tuli ilmi, että joidenkin sairaanhoitajien mielestä\nprojekti ei palvellut käytäntöä. Osa oli sitä mieltä, että ei saanut projektin myötä mitään uutta tietoa tai kokenut projektia edes merkitykselliseksi sairaanhoitajan työssä.\nYhdelle sairaanhoitajalle tuli tunne, että he keräsivät aineistoa jonkun toisen työtä varten ja projekti oli tutkimusta tutkimuksen vuoksi.\n”…sen verran kauan tätä työtä tehneenä en kokenut saavani siitä (projektista)\nToiseksi alaluokaksi muodostui Sairaanhoitajat kokivat projektin kuormittavan perhettä.\nOsa sairaanhoitajista koki projektin ylimääräiseksi asiaksi ohjaustilanteessa. He kertoivat perheiden olleen sokkivaiheessa lapsen sairastuessa ja sen vuoksi äärirajoilla. Sairaanhoitajista tuntui pahalta esittää ohjaustilanteessa mitään ylimääräistä. Tämän\nvuoksi nämä sairaanhoitajat eivät olisi halunnut käyttää ohjausinterventiota.\n”Perheiden kohdalla vähän säälitti, et joutui esittää jotain ylimäärästä, koska ne\ntuntu olevan aika äärirajoilla muutenkin.”\nTaulukko 7. Sairaanhoitajat eivät kokeneet projektia merkitykselliseksi.\nProjekti oli monimutkainen\nProjekti oli epämääräinen\nProjekti oli hankala\nProjekti palveli jotain muuta kuin käytäntöä\nEi mitään uutta tietoa projektin myötä\nSairaanhoitajat eivät olleet tyytyväisiä\nEi koettu projektia merkitykselliseksi sairaanhoitajien työssä\nEi tietoa, mitä projekti antaa jatkossa\nAineistoa on kerätty jonkun toisen työtä varten\nProjekti oli tutkimusta tutkimuksen vuoksi\nTuntui pahalta esittää perheelle ylimääräistä\nSairaanhoitajat kokivat projektin\nPerheet olivat ohjaustilanteessa äärirajoilla\nYläluokka Sairaanhoitajien kehittämisehdotukset projektille muodostui kahdesta alaluokasta (Taulukko 8). Ensimmäinen alaluokka Kehittämisehdotus ohjausinterventiolle\nmuodostui yhden sairaanhoitajan kuvailusta, että ohjausinterventio olisi ollut tiiviimpänä parempi.\nToinen alaluokka Ohjausinterventio ei ollut parhaassa vaiheessa sairautta muodostui\nyhden sairaanhoitajan pohdinnasta, että ohjausinterventio olisi ollut parempi sairauden\ntoisessa vaiheessa esimerkiksi insuliinin ohjaustilanteessa. Silloin perhe ei olisi enää\nniin sokissa ja ohjausinterventio olisi ollut mielekkäämpi toteuttaa.\nTaulukko 8. Sairaanhoitajien kehittämisehdotukset projektille.\nOhjausinterventio olisi tiiviimpänä parempi\nOhjausinterventio olisi voitu kehittää sairauden eri vaiheeseen\nOhjausinterventio ei ollut parhaas-\nSairaanhoitajien kehittämisehdotukset projektille\nsa vaiheessa sairautta\nTutkimuksen eettisiä periaatteita ovat haitan välttäminen, ihmisoikeuksien kunnioittaminen, oikeudenmukaisuus, rehellisyys, luottamus ja kunnioitus, huolellisuus ja tarkkuus. Periaatteisiin kuuluu myös kriteerien mukaiset tiedonhankinta-, tutkimus- ja arviointimenetelmät sekä avoimuus tuloksien julkaisussa ovat toimintatapoja, jotka on\notettava huomioon eettisyyttä arvioidessa. Työssä tulee antaa arvoa ja kunnioitusta\ntutkijoille, jotka liittyvät oman työn toteutukseen. Tutkimus tulee suunnitella, toteuttaa\nja raportoida yksityiskohtaisesti ja tieteelliselle tiedolle asetettujen vaatimusten mukaisesti. Vastuu tutkimuksen eettisyydestä on itse tekijöillä, tutkimusryhmän ja tutkimusyksikön johtajalla. Tutkimusetiikkaan kuuluu myös se, että kokeeseen osallistuvalta on\nsaatava vapaaehtoinen suostumus, tutkimuksesta on saatava hyötyä yhteiskunnalle,\ntutkimus on oltava oikeutettu ja osallistuminen tutkimukseen on voitava lopettaa missä\nvaiheessa tahansa. Tutkimukseen osallistujaa on informoitava riittävästi esimerkiksi\nsiitä, että osallistuja tietää kyseessä olevan tutkimus ja siitä mihin tutkimuksella saatua\ntietoa aiotaan käyttää. (Kylmä – Juvakka 2007: 138–155; Tuomi\nTutkimuksen alkuvaiheessa tulee pohtia tutkimuksen seurauksia, koska tutkimuksen\nvaikutukset voivat ulottua hyvinkin kauas tulevaisuuteen tai koskettaa lukuisia ihmisiä.\nAiheen valinta ja tutkimuskysymyksien muodostaminen ovat merkittäviä eettisiä ratkaisuja. Eettinen tutkimus edellyttää sekä tiedollisia että taidollisia valmiuksia. Aineistoa\nanalysoitaessa on suojeltava haastateltavina olleita ihmisiä. Haastateltavina olleiden\nihmisten nimiä ei saa käyttää ääninauhoissa, litteroiduissa haastatteluissa tai muistiinpanoissa vaan niiden tilalla tulee käyttää esimerkiksi numeroita. Tutkijan tulee varmistua siitä, että kukaan ei voi tunnistaa tutkimukseen osallistunutta henkilöä hänen käyttämistään lainauksista. Tutkimuksessa, jossa osallistujia on vähän, tunnistamisen riski\non suurempi. Tutkimustulosten raportointi on eettinen velvoite tutkimuksen tekijältä.\n(Kylmä – Juvakka 2007: 143–154.)\nLapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektille oli haettu tutkimuslupa HUS:n eettiseltä toimikunnalta. Tutkimuslupa kattoi koko projektin eli myös tämän opinnäytetyön.\nLapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus-projektin ja tämän opinnäytetyön aihe oli eettisesti perusteltu, koska sen avulla saatiin tietoa siitä miten ohjauksella voidaan lisätä\nlapsen, nuoren ja perheen voimaantumista sekä kehittää hyvää ja turvallista hoitoa.\nOpinnäytetyön aiheen valitsimme, koska kaikki haluamme työskennellä lapsen ja nuoren hoitotyön parissa. Tällä voimme eettisesti perustella, miksi olemme valinneet juuri\ntämän aiheen opinnäytetyöhömme. Hyvää tieteellistä käytäntöä on noudatettu projektin kaikissa vaiheissa sekä eettistä harkintaa esimerkiksi tulosten julkaisemisessa. Pro-\njektissa on kiinnitetty erityisesti huomiota, että haittaa ei tule aiheutua lapselle tai nuorelle. (Kelo 2009: 10–17.)\nTässä opinnäytetyössä eettisyys näkyy siten, että olemme rehellisesti merkinneet lähteet teksteihimme. Täten olemme antaneet arvoa tekstien alkuperäisille kirjoittajille.\nOpinnäytetyön prosessin aikana emme ole vahingoittaneet ketään esimerkiksi haastateltavia sairaanhoitajia kohdeltiin kunnioittavasti. Ennen haastattelujen tekoa osastolle\nlähetettiin tiedote (Liite 3), jossa kerrottiin projektista sekä millä tavalla tämä opinnäytetyö siihen liittyy. Näin tutkittavat tiesivät, mistä opinnäytetyössä oli kyse. Tiedotteessa kerrottiin haastatteluista ja niihin osallistumisen vapaaehtoisuudesta sekä keskeytysmahdollisuudesta missä vaiheessa tahansa. Tämä on perusteltu siten, että tutkimukseen osallistuvalla on oikeus kieltää itseään koskevan aineisto käyttö missä vaiheessa tahansa ja hänen tulee tietää nämä oikeutensa. Ennen haastatteluiden aloitusta\nkerrattiin tiedotteessa olevat asiat vielä suullisesti ja sairaanhoitajat allekirjoittivat kirjallisen suostumuslomakkeen (Liite 4). Olemme perehtyneet kerättyyn aineistoon huolellisesti ja sisällönanalyysia teimme useita kertoja. Raportoimme tulokset totuudenmukaisesti. Haasteltavien anonymiteetti säilytettiin opinnäytetyön jokaisessa vaiheessa,\nesimerkiksi suorat lainaukset muutettiin yleiskielelle, jottei niistä voida ketään tunnistaa. Haastattelutallenteita sekä litteroitua aineistoa ei luovutettu kenellekään ulkopuoliselle. (Tuomi\nSarajärvi 2009: 127–133.)\nLuotettavuutta tulee arvioida kriittisesti ja totuudenmukaisesti. Laadullisen tutkimuksen\nyhtenä vaatimuksena on, että tutkijalla on riittävästi aikaa tutkimuksen tekoon. Luotettavuuden arvioinnissa tulee muistaa tutkimuksen kohde ja tarkoitus, oma sitoutuneisuus tutkimukseen, aineiston keruun erityispiirteet, tiedonantajat tutkimuksessa, tutkija-tiedonantaja-suhde, tutkimuksen kesto, aineiston analyysi, tutkimuksen luotettavuus\nja tutkimuksen raportointi. (Tuomi\nSarajärvi 2009: 140–142.) Tutkimuksen luotetta-\nvuuden arvioinnissa selvitetään, kuinka totuudenmukaista tietoa tutkimuksella on kyetty tuottamaan. Luotettavuuden arviointi on välttämätöntä tutkimustoiminnan, tieteellisen tiedon ja hyödyntämisen kannalta. (Kylmä – Juvakka 2007: 127.) Laadullisen tutkimuksen luotettavuuden arvioinnissa ei ole olemassa yksiselitteisiä ohjeita. Tutkimusta\narvioidaan kokonaisuutena, jolloin sen sisäinen johdonmukaisuus painottuu. Laadullisen\ntutkimuksen piirissä luotettavuutta kuvaavia käsitteitä ovat esimerkiksi uskottavuus,\nvastaavuus, riippuvuus, vakiintuneisuus ja vahvistettavuus. (Tuomi 2007: 150–152.)\nTässä opinnäytetyössä käytetty kirjallisuus on luotettavaa, laadukasta ja aiheeseen\nsopivaa. Lähteinä on käytetty niin suomenkielistä kuin englanninkielistä tutkittua tietoa.\nTutkimusten kesken ei ole tullut esiin ristiriitaisuuksia tutkimustuloksissa, mikä tekee\nkirjallisuudesta luotettavaa. Tutkittua tietoa on täydennetty oppikirjoista löytyneillä\ntiedoilla. Luotettavuutta lisää myös se, että merkitsimme lähdeviitteet aina tarkasti ja\npyrimme menemään alkuperäisille lähteille. Luotettavuutta voi heikentää englanninkielisen aineiston käyttö, koska jouduimme tekemään paljon käännöstyötä. Joidenkin aineistojen kohdalla oli esimerkiksi epäselvyyttä sanojen merkityksestä ja lauseyhteydestä.\nTämän opinnäytetyön tuloksien luotettavuutta arvioidessa tulee ottaa huomioon seuraavia asioita. Alkuperäisen suunnitelman mukaan haastateltavia sairaanhoitajia olisi\ntullut olla 15 eli viisi jokaista opiskelijaa kohden. Kävi kuitenkin ilmi, että ohjausinterventioon osallistuneita sairaanhoitajia ei ollut riittävästi. Haastatteluihin osallistui lopulta kahdeksan sairaanhoitajaa, joista kaksi sairaanhoitajaa eivät olleet osallistuneet ohjausintervention havainnointiin. Vaikka haasteltavia oli vain kahdeksan, aineisto selkeästi saturoitui eli uutta tietoa ei enää tullut. Haastatteluista saatiin kattavasti aineistoa,\nkoska sairaanhoitajat kertoivat avoimesti kokemuksistaan projektista. Aineiston luotettavuutta arvioitaessa on tärkeää osoittaa, että tutkimushenkilöt ovat ilmaisseet käsityksensä juuri tutkittavana olevasta asiasta. Tutkijan on myös osoitettava, että tutkimushenkilöt ovat ilmaisseet sen, mitä todella ajattelevat, eivätkä esimerkiksi ole otaksuneet\nmitä haastattelija tai tehtävän antaja haluaa heidän sanovan. (Syrjälä – Ahonen – Syrjäläinen – Saari 1994: 152–154.)\nLuotettavuuteen vaikutti se, että teimme haastatteluja ensimmäistä kertaa. Ensimmäisissä haastatteluissa emme osanneet tehdä riittävän paljon täsmentäviä kysymyksiä,\njoilla olisi saatu vielä täsmällisempää tietoa sairaanhoitajilta. Huomasimme, että haastattelutaidot kehittyivät haastatteluiden myötä ja viimeisissä haastatteluissa osasimme\ntehdä enemmän tarkentavia kysymyksiä. Haastatteluaineiston luotettavuus riippuu täysin sen laadusta. Jos esimerkiksi tallenteiden kuuluvuus on huonoa ja vain osaa haastateltavista on haastateltu, haastatteluaineistoa ei voida sanoa luotettavaksi. (Hirsjärvi –\nHurme 2008: 185.) Opinnäytetyön haastattelut nauhoitettiin varmuuden vuoksi kolmella eri nauhurilla, joilla voitiin varmistaa tallenteen laatu. Näin voitiin varmistua aineistojen luotettavuudesta, kun epäselvä ilmaus pystyttiin tarkistamaan vielä toiselta nauhurilta. Luotettavuuteen vaikuttaa myös se, että haastatteluja tehdessä projektin toteutusvaiheesta oli jo pitkä aika ja tästä syystä sairaanhoitajat vetosivat muistamattomuuteen joissakin kysymyksissä.\nOpinnäytetyön sisällönanalyysiin perehdyttiin huolella. Aineistoa analysoitiin useaan\notteeseen. Opinnäytetyön ohjaajan perehtyminen analyysiin oli tärkeää. Saimme ehdotuksia luokittelun muokkaamiseen. Ulkopuolinen henkilö näki luokittelun eritavalla ja se\nlaajensi näkökulmaa. Emme olleet tehneet aiemmin laadullista tutkimusta tai induktiivista sisällönanalyysiä, joten aluksi luokittelimme aineistoa väärällä tavalla ja pelkistimme alkuperäisilmauksia liikaa. Laadukkaan ohjauksen ansiosta saimme pelkistyksistä, alaluokista sekä yläluokista mielestämme riittävän informatiivisia sekä luotettavia.\nSairaanhoitajien iällä ja työkokemuksella ei ollut suurta merkitystä siihen, millaiseksi he\nprojektin kokivat. Samaa ikäluokkaa olevat sairaanhoitajat saattoivat olla projektin tärkeydestä ja merkityksestä täysin eri mieltä. Kuitenkin kävi ilmi että vähemmän työkokemusta omaavat sairaanhoitajat kokivat hyötyneensä projektista enemmän.\nSairaanhoitajien kokemuksista ilmeni, että projekti esiteltiin hyvin ja perehdytys siihen\noli kattavaa ja monipuolista. Projektin alussa sairaanhoitajat kuvailivat osaston tunnelmaa innostuneeksi, joten voidaan olettaa projektin esittelyn ja perehdytyksen onnistuneen. Alkuinnostus kuitenkin laantui, kun sen hetkistä ohjaustilannetta kartoitettiin ja\nohjausinterventiota kehitettiin. Sairaanhoitajat odottivat, että ohjausinterventio olisi\nsaatu nopeammin käyttöön. Toteutusvaiheessa myös projektin eteneminen tuntui sairaanhoitajista hitaalta, koska tutkimukseen sopivia lapsia ei tullut osastolle hoidettavaksi niin usein kuin oli oletettu. Tähän vaikutti esimerkiksi se, että diabetesta sairastavia lapsia hoidettiin jonkin aikaa toisessa sairaalassa. Tämä taas osaltaan vaikutti siihen, että projekti välillä unohdettiin ja siihen jopa loppua kohden kyllästyttiin.\nTämän opinnäytetyön tuloksien perusteella sitoutuneisuus projektiin oli vaihtelevaa. Ne\nsairaanhoitajat, jotka kokivat projektin merkityksellisesti, kuvailivat olleensa sitoutunei-\nta ja yrittivät innostaa myös työkavereitaan. Projektiin sitoutunut sairaanhoitaja saattoi\nkuitenkin kokea projektin lisätyöksi, varsinkin kiireisenä aikana materiaaliin perehtyminen koettiin haastavaksi. Yksi ohjausta hankaloittava tekijä on kiire. Kiireen takia ohjaukseen ei ole käytettävissä tarpeeksi aikaa. Kiire vaikuttaa myös ohjauksen suunnitelmallisuuteen ja vähentää potilaan ja hoitajan välistä vuorovaikutusta. (Kyngäs ym.\nProjektin kestolla oli selkeä vaikutus sairaanhoitajien motivaatioon ja innostumiseen,\nmutta osa sairaanhoitajista vastusti projektia jo alusta asti, eivätkä näin ollen olleet\ntäysin sitoutuneita projektiin. Voimme tehdä johtopäätöksen, että sairaanhoitajat, jotka\neivät olleet sitoutuneita projektiin, eivät ehkä olleet voimaantuneita. Sairaanhoitajien\ntulee itse olla voimaantuneita, jotta he voivat voimaannuttaa potilaitaan. Voimaantuneen sairaanhoitajan ominaisuuksia ja toimintaa kuvaavat moraaliset periaatteet esimerkiksi ihmisen kunnioittaminen ja tasa-arvo, persoonan vahvuus esimerkiksi kykyä\ntoimia paineen alla, asiantuntijuus, suuntautuminen tulevaisuuteen ja sosiaalisuus.\nHyviä ominaisuuksia ovat myös esimerkiksi motivaatio, osallistuminen ja sitoutuminen\nprojektiin, molemminpuolinen luottamus ja kunnioitus sekä kyky ongelmanratkaisuun\nja realistiseen arviointiin. Hänellä on positiivinen itseluottamus eli itsetunto. Hän myös\nomaa kyvyn asettaa tavoitteita ja saavuttaa niitä. Voimaantunut hoitaja uskaltaa sanoa\nja tehdä ja hän pitää myös huolta tietoisesti omasta hyvinvoinnistaan. Voimaantunut\nsairaanhoitaja toimii suunnitelmallisesti ja löytää uusia tapoja tehdä työtä ja perustaen\ntyönsä tutkittuun tietoon. Uusien työtapojen kehittäminen perustuu oman työn jatkuvaan arviointiin. Sairaanhoitajien voimaantumista edistäviä tekijöitä ovat ammattipätevyys, ammatillinen aktiivisuus ja motivoituminen työhön. Myös esimiehiltä ja kollegoilta\nsaatu tuki ja arvostus ovat voimaantumista edistäviä tekijöitä. (Sines 1994: 898; Rodwell 1996: 305- 313; Kuokkanen 2003: 34; Kuokkanen 2005: 31–32 ; Homan-Helenius\n– Aho 2010: 16.)\nOhjauksen kehittäminen nousi tärkeäksi elementiksi kaikissa haastatteluissa ja se koettiin haastatteluissa projektin tärkeimmäksi tavoitteeksi. Ohjauksen tavoite taas oli olla\nyhtenäistä, samanarvoista ja laadukasta. Laadukkaassa ohjauksessa on ohjaukselle\nasetettu tavoitteet ja ohjauksen kannalta on tärkeää, että ohjausta arvioidaan koko\najan. Jotta hoitaja voisi kehittyä ohjaajana, tulee hänen arvioida säännöllisesti omia\nohjaustaitojaan ja toteutunutta ohjausta. (Kyngäs ym. 2007: 45.) Projektin aikana osa\nsairaanhoitajista oli arvioinut antamaansa ohjausta ja ohjauksen merkitystä lapselle ja\nperheelle. Tämän myötä sairaanhoitajat olivat pohtineet oman työnsä merkitystä ja sitä\nkautta kokeneet ammatillista kasvua.\nKaiken kaikkiaan ohjausinterventio koettiin pääosin hyväksi ja toimivaksi, etenkin uusille sairaanhoitajille ja opiskelijoille. Haastatteluissa kävi ilmi, että ohjausinterventio ei\nollut sairaanhoitajien mielestä parhaassa mahdollisessa vaiheessa perheen sokkivaiheen takia. Kuitenkin ohjaustilanteet sairauden jokaisessa vaiheessa ovat tärkeitä ja\nohjausta tulee kehittää. Tämä interventio oli keskittynyt sairauden alkuun, joka oli\nhaasteellinen ohjaustilanne ja siksi oli hyvä, että sitä kehitettiin. Ohjaustilanne on varmasti ollut haastava, koska se herätti paljon tunteita sairaanhoitajissa ja projektin tuloksia odotettiin kovasti. Voimaantuneen sairaanhoitajan ominaisuuksia ovat rehellisyys\nja oikeudenmukaisuus toiminnassaan (Kuokkanen 2005: 31). Perheen sokkivaiheen\ntakia osa sairaanhoitajista ei olisi halunnut käyttää uutta ohjausinterventiota verensokerin mittauksen alkuharjoittelussa. Sairaanhoitajista tuntui, että uudenlaisen ohjausmallin käyttö vahingoitti perhettä, koska perhe oli muutenkin äärirajoilla lapsen äkillisen\nsairastumisen takia. Tästä syystä on eettisesti oikein, että sairaanhoitajat eivät joka\ntilanteessa käyttäneet ohjausinterventiota, koska hyvään tieteelliseen käytäntöön kuulu\nettei tutkimus saa vahingoittaa ketään (Tuomi – Sarajärvi 2009: 131).\nHoitajan omalla motivaatiolla ja asennoitumisella on merkitystä onnistuneeseen ohjaukseen (Kyngäs ym. 2007:32). Tämän opinnäytetyön tuloksista ilmeni, että sairaanhoitajat panostivat ohjaustilanteeseen esimerkiksi kertaamalla kirjallista materiaalia ennen\nohjaustilannetta. Näin ollen ohjaustilanteesta tuli sellainen kuin projektiryhmä oli sen\nsuunnitellut olevan. Tämän myötä kun tehdään päätös otetaanko uusi ohjausinterventio käyttöön, on ohjausinterventiota arvioitu realistisesti.\nSairaanhoitajien kokemukset projektin onnistumisesta vaihtelivat eri sairaanhoitajien\nkesken. Osa sairaanhoitajista piti projektia onnistuneena ja he olivat sitä mieltä, että\nprojektista oli hyötyä oman työn, työyhteisön ja perheen kannalta. Toiset sairaanhoitajat taas eivät pitäneet projektia merkityksellisenä, vaan saattoivat jopa sanoa sitä turhaksi. Projektia voidaan useissa tapauksissa kuitenkin pitää onnistuneena, vaikka asiakkaan eli tässä tapauksessa sairaanhoitajien odotukset eivät täsmälleen toteutuisikaan\n(Horine 2005: 28). Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektia on toteutettu mo-\nnilla eri osastoilla, joten tämän opinnäytetyön tulokset kertovat vain yhden osaston\nsairaanhoitajien näkemyksen projektin onnistumisesta. Projektia voidaan pitää myös\nsiinä mielessä onnistuneena, että sairaanhoitajat ovat pohtineet oman työn merkitystä,\nvaikka eivät projektista niin innostuneetkaan. Sairaanhoitajat arvioivat projektia liian\npitkäksi ja sen vuoksi siihen kyllästyttiin. Kyllästymisestä huolimatta projektin tuloksia\nodotettiin mielenkiinnolla. Vastauksien hajonnan perusteella emme voi tehdä johtopäätöstä projektin täydellisestä onnistumisesta.\nTämän opinnäytetyön tuloksia voidaan hyödyntää osastolla, jossa tutkimus tehtiin.\nOsastolla toteutettua ohjausinterventiota on arvioitu samalla kuin itse projektia. Arvioinnin kautta on saatu tietoa ohjausintervention käyttökelpoisuudesta, joka tukee osaston päätöstä otetaanko uusi ohjausmalli käyttöön. Tuloksia voidaan hyödyntää myös\nmuilla lastenosastoilla, joissa on diabetekseen sairastuneita lapsia kun mietitään ohjausintervention käyttöä.\nOpinnäytetyön kautta Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus -projektin projektiryhmä\nsaa palautetta sairaanhoitajilta projektin onnistumisesta. Sen myötä he saavat tietoa,\nmihin asioihin on hyvä kiinnittää huomiota jatkossa. Tuloksista ilmeni, että hyvä perehdytys sai sairaanhoitajissa aikaan innostusta. Kuitenkaan tätä innostumista ei saatu\npidettyä yllä koko projektin ajan. Kehityshaasteena onkin, että sairaanhoitajat saataisiin\nosastolla motivoitumaan uusiin projekteihin ja sitoutumaan niihin alusta loppuun asti.\nOlisi myös tärkeää, että saataisiin kaikki sairaanhoitajat toimimaan yhtenäisesti ohjausta antaessa.\nSairaanhoitajien koulutuksessa tuloksia voidaan hyödyntää ohjauksen opetuksessa.\nTuloksista kävi ilmi, että ohjausinterventio oli käytännön työssä toimiva ja kirjallinen\nperehdytysmateriaali tilannekohtainen. Jos tämän ohjausintervention mukaan opetettaisiin ohjausta ammattikorkeakouluissa, olisi opetus käytännön työn kanssa yhtenäistä. Ohjausintervention materiaali on myös hyvä osastolla opiskelijan perehdytyksessä.\nOpinnäytetyön tulokset hyödyttävät hoitotyötä, kun kehitettyä ohjausinterventiota ja\nprojektia on arvioitu. Kehitetyllä ohjausinterventiolla vanhemmat saivat laadukasta ja\nsamanarvoista tietoa ohjauksessa, joka edesauttoi perheen voimaantumista.\nClar, Christine – Waugh, Norman – Thomas, Sian 2007. Routine hospital admission\nversus out-patient or home care in children at diagnosis of type 1 diabetes mellitus.\nEloranta, Sini – Vähätalo, Mervi – Rasmus, Mari – Elomaa, Leena – Johansson, Kirsi\n2010. Avannepotilaan voimavaraistumista tukeva polikliininen ohjaus. Tutkiva Hoitotyö\nFunnell, Martha – Anderson, Robert – Arnold, Marilynn – Barr, Patricia – Donnelly, Michael – Johnson, Patricia – Taylor-Moon, Denise – White, Neil 1991. Empowerment: An\nIdea Whose Time Has Come in Diabetes Education. The Diabetes Educator 1 (17).\nHaarala, Risto (toim.) 1992. Suomen kielen perussanakirja toinen osa. Helsinki: VAPKkustannus.\nHalme, Nina – Rantanen, Anja – Kaunonen, Marja – Åstedt-Kurki, Päivi 2007. Äidin\nkokemukset lapsen äkillisen ja vakavan sairastumisen alkuvaiheesta. Tutkiva hoitotyö\nMertsola, Jussi – Rajantie, Jukka (toim.) 2010. Lastentau-\nHeikkinen, Katja – Johansson, Kirsi – Leino-Kilpi, Helena – Rankinen, Sirkku – Virtanen,\nHeli – Salanterä, Sanna 2006. Potilasohjaus tutkimuskohteena suomalaisissa hoitotieteellisissä opinnäytetöissä vuosina 1990-2003. Hoitotiede 3 (18).\nHirsjärvi, Sirkka – Hurme, Helena 2008. Tutkimushaastattelu. Teemahaastattelun teoria\nja käytäntö. Helsinki: Gaudeamus.\nHoman-Helenius, Päivi – Aho, Soile 2010. Hoitohenekilökunnan työssä voimaantumiseen yhteydessä olevat tekijät: kirjallisuuskatsaus. Tutkiva Hoitotyö 1 (3).\nHorine, Gregory M. 2005. Absolute Beginner’s Guide to Project Management. United\nStates of America: Que Publishing.\nHämäläinen, Mari – Kalavainen, Marja – Kaprio, Eero A. – Komulainen, Jorma - Simonen, Ritva 2008. Lapsen diabetes. Suomen diabetesliitto ry.\nIvanoff, Päivi – Risku, Aija – Kitinoja, Helli – Vuori, Anne – Palo, Raija 2001. Hoidatko\nminua? Lapsen, nuoren ja perheen hoitotyö. Helsinki: WSOY.\nJanhonen, Sirpa – Nikkonen, Merja (toim.) 2003. Laadulliset tutkimusmenetelmät hoitotieteessä. Helsinki: WSOY.\nJohansson, Kirsi – Leino-Kilpi, Helena – Salanterä, Sanna – Lehtikunnas, Tuija – Ahonen, Pia – Elomaa, Leena – Salmela, Marjo 2003. Need for a change in patient education: a Finnish survey from the patien't perspective. Patient Education and Counselling\nJulkunen, Ilse – Lindqvist, Tuija – Kainulainen, Sakari 2005. Realistisen arvioinnin ensimmäiset askeleet. Stakes, FinSoc Työpapereita 3. Helsinki.\nKankkunen, Päivi – Vehviläinen-Julkunen, Katri 2009. Tutkimus hoitotieteessä. Helsinki:\nKelo, Marjatta 2009. Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus. Projektisuunnitelma.\nKieffer C.H. 1984. Citizen empowerment: a developmental perspective. Prevention in\nKoistinen, Paula – Ruuskanen, Susanna – Surakka, Tuula 2004. Lasten ja nuorten hoitotyön käsikirja. Helsinki: Tammi.\nKoivisto, Outi – Kylmäniemi, Marika 2010. Kyselylomakkeen laatiminen diabetesta sairastavien kouluikäisten lasten insuliinipumppuhoidon ohjauksen arviointiin. Opinnäytetyö. Helsinki: Metropolia Ammattikorkeakoulu. Terveys- ja hoitoala. Hoitotyön koulutusohjelma.\nKopra, Elina – Korhonen, Sanna – Kykkänen, Päivi 2007. Perheen voimavaroja vahvistava ohjaus: tyypin 1 diabetekseen sairastuneen lapsen ja nuoren verensokerin mittaus. Opinnäytetyö. Helsinki: Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia. Sosiaali- ja terveysala. Hoitotyön koulutusohjelma.\nKovanen, Päivin 2004. Lapsi- ja perhekeskeinen työskentely ei ole itsestään selvää.\nJyväskylän yliopisto: Väitöskirja. Verkkodokumentti. <\nhttps://www.jyu.fi/ajankohtaista/arkisto/2004/12/tiedote-2009-10-01-20-36-10079405> Luettu 31.10.2011.\nKuokkanen, Liisa 2003. Nurse empowerment. A model of individual and environmental\nfactors. Väitöskirja. Turun yliopisto.\nKuokkanen, Liisa 2005. Millainen on valtaistunut hoitaja? Tutkiva Hoitotyö 3.\nKyngäs, Helvi – Kääriäinen, Maria – Poskiparta, Marita – Johansson, Kirsi – Hirvonen,\nEila – Renfors, Timo 2007. Ohjaaminen hoitotyössä. Helsinki: WSOY.\nKääriäinen, Maria – Kyngäs, Helvi – Ukkola, Liisa – Torppa, Kaarina 2005. Potilaiden\nkäsityksiä heidän saamastaan ohjauksesta. Tutkiva hoitotyö 1 (3).\nKääriäinen, Maria – Kyngäs, Helvi – Ukkola, Liisa – Torppa, Kaarina 2006. Terveydenhuoltohenkilöstön käsitykset ohjauksesta sairaalassa. Hoitotiede 1 (18).\nKääriäinen, Maria – Kyngäs, Helvi 2005. Potilaiden ohjaus hoitotieteellisissä tutkimuksissa vuosina 1995-2002. Hoitotiede 17 (4).\nLämsä, Annikki – Tervaskanto-Mäentausta Tiina 1997. Mikä on hoitotieteellisen tutkimuksen merkitys terveydenhuoltoalan koulutukselle? Hoitotiede 2 (9).\nMaijala, Hanna – Åstedt-Kurki, Päivi – Helminen, Mika 2011. Äkillisesti sairaan lapsen\nperheen ja hoitavien henkilöiden välisen vuorovaikutuksen arviointitutkimus. Hoitotiede\nMustajoki, Pertti. 2011. Tyypin 1 diabeteksen hoito. Duodecim. Verkkodokumentti. Päivitetty 24.10.2011.\nNuutinen, Helena 2005: Asiantuntijuudet kohtaavat. Diabetes ja lääkäri 4.\nOlli Seija 2008. Diabetes elämänkumppanina: nuoren ja perheen diabetekseen sopeutumista kuvaava substantiivinen teoria. Väitöskirja. Tampereen yliopisto.\nPaasio, Petteri 2003. Vaikuttavuuden arvioinnin rakenne ja mahdollisuus sosiaalialalla.\nFinSoc työpapereita 3. STAKES.\nPaasivaara, Leena – Suhonen, Marjo – Nikkilä, Juhani 2008. Innostavat projektit. Helsinki: Suomen sairaanhoitajaliitto ry.\nPelkonen, Marjaana – Hakulinen, Tuovi 2002. Voimavaroja vahvistava malli perhehoitotyöhön. Hoitotiede 14 (5).\nRealistinen arviointi. 2008. Sairaanhoitaja.fi. Verkkodokumentti.\nRodwell, C. M. 1996. An analysis of the concept of empowerment. Journal of Advanced\nNursing 23 (2).\nRuuska, Kai 2006. Terveydenhuollon projektihallinta. Helsinki: Talentum.\nRuuska, Kai 2007. Pidä projekti hallinnassa. Helsinki: Talentum.\nSadeniemi, Matti (toim.) 1996. Nykysuomen sanakirja 4. Juva: WSOY.\nSiitonen, Juha – Robinson, Heljä 2001. Pohdintaa voimaantumisesta. Teoksessa Järvisalo, Lea (toim.). Muutoksen kautta kasvuun. Pieksänmäki: RT-Print Oy.\nSilfverberg, Paul 2007. Ideasta projektiksi. Helsinki: Edita.\nSines, D 1994. The arrogance of power: areflection on contemporary mental health\nnursing practice. Journal of Advanced Nursing 20 (5).\nSyrjälä, Leena – Ahonen, Sirkka – Syrjäläinen, Eija – Saari, Seppo 1994. Laadullisen\ntutkimuksen työtapoja. Helsinki: Kirjayhtymä Oy.\nTuomi, Jouni 2007. Tutki ja lue, johdatus tieteellisen tekstin ymmärtämiseen. Helsinki:\nHeikinheimo, Markku; Mertsola, Jussi; Rajantie, Jukka (toim.) 2010. Lastentaudit.Helsinki: Duodecim.\nKankkunen, Päivi – Vehviläinen\nJulkunen, Katri 2009. Tutkimus hoitotieteessä. Hel-\nKoistinen, Paula; Ruuskanen, Susanna; Surakka, Tuula (toim.) 2004. Lasten ja nuorten\nhoitotyön käsikirja. Helsinki: Tammi.\nTuomi, Jouni; Sarajärvi, Anneli 2009. Laadullinen tutkimus ja sisällönanalyysi. Helsinki:\n1. Haastateltavien taustatiedot\nKuinka kauan olet osallistunut ohjausintervention toteutukseen?\n2. Sairaanhoitajien kokemukset projektiin osallistumisesta\nKuvaile, mikä oli mielestäsi projektin tausta ja merkitys\nKuvaile, miten projekti esiteltiin\nKuvaile, kuinka projekti käynnistyi osastollasi\nKuvaile, miten pääsit vaikuttamaan projektin käynnistymiseen\nKuvaile, mitkä ovat mielestäsi projektin tavoitteet\nKuvaile, perehdytystäsi ohjausintervention käyttöön\nKuvaile sitoutumistasi projektiin toteutusvaiheessa\nKuvaile, kuinka usein käytit ohjausinterventiota\nKuvaile ohjausintervention käyttökelpoisuutta työssäsi\nKuvaile kokemuksiasi perheiden ohjausinterventiosta antamasta palautteesta\nKuvaile toiminnan yhtenäisyyttä sairaanhoitajien kesken\nKuvaile kokemuksiasi projektin merkityksestä oman työsi kannalta\nKuvaile kokemuksiasi projektin merkityksestä työyhteisön kannalta\nKuvaile kokemuksiasi projektin merkityksestä lapsen ja perheen kannalta\nKuvaile, miten projekti mielestäsi onnistui\n3. Mitä muuta haluaisit vielä kertoa?\nTaulukko 9. Sairaanhoitajien kokemukset projektin aloitusvaiheesta.\nProjektista on puhuttu useammalla osastotunnilla ennen projektin käynnistymistä\nPerehdytys projektiin oli onnistunut\nTaulukko 10. Sairaanhoitajien kokemukset projektin toteutusvaiheesta.\nOtettiin projektipäällikköön yhteys, vaikka yöllä, sopivan ikäisen lapsen tullessa\nSairaanhoitaja ohjasi vain yhden potilaan, joka hänen mielestään kertoo sitoutumi-\nKaikki osaston sairaanhoitajat eivät ohjaa niin laajasti ensimmäisessä ohjaustilanteessa, kun projektissa pyydettiin\nlaadukas ja yhdenmukainen ohjaus lapselle ja\nlapselle ja perOhjausinterventio oli\nOhjauskertoja oli vähemmän, kuin odotettiin\nTaulukko 11. Sairaanhoitajien kokemukset projektin lopetusvaiheesta ja arvioinnista.\nettä projekti oli hyödylli-\nnen ja kiinnostava\nOhjausintervention materiaali toimii opetusvälineenä uusille hoitajilla tai opiskelijoille\nProjekti hyödytti uusia\nsairaanhoitajia ja opiskelijoita\nProjekti oli hyödyllinen\nlapselle ja perheelle\nolleet tyytyväisiä projektiin\nOhjausinterventio ei ollut\nTIEDOTE KEHITTÄMIS- JA TUTKIMUSTYÖSTÄ\nOsastosi on ollut mukana Lapsen, nuoren ja lapsiperheen ohjaus projektissa, joka on\nHelsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin (HUS) Naisten- ja lastentautien tulosyksikön\nja Metropolia Ammattikorkeakoulun yhteistyöprojekti. Projektin tarkoituksena on kehittää lapsen ja perheen ohjausta sairaalassa. Projektiin liittyen osastollasi on ollut vuoden ajan (15.2.2010 15.2.2011) kokeilussa uusi interventio diabetesta sairastavan\nlapsen ja perheen ohjaamiseen.\nSinua pyydetään osallistumaan opinnäytetyöhömme, joka on osa Lapsen, nuoren ja\nlapsiperheen ohjaus -projektia. Opinnäytetyömme tarkoituksena on kuvata osaston\nsairaanhoitajien kokemuksia projektiin osallistumisesta. Opinnäytetyömme tavoitteena\non saada tietoa, millä tavalla projekti on onnistunut sairaanhoitajien näkökulmasta ja\ntämän tiedon kautta pystytään kehittämään mahdollisia uusia projekteja. Sairaanhoitajien kokemuksia kartoitamme teemoitetulla yksilöhaastattelulla.\nKaikkia Sinulta kerättyjä tietoja käsitellään ehdottoman luottamuksellisesti ilman nimeäsi tai muita henkilötietojasi. Keräämme tutkimuksen aineiston ja käytämme sitä\nopinnäytetyöhömme. Tutkimusaineistoa säilytetään lukollisessa kaapissa ja se tuhotaan, kun projekti päättyy ja projektiraportti on julkaistu. Opinnäytetyön tulokset julkaistaan opinnäytetyön raportissa ja julkistamistilaisuudessa. Projektille on saatu tutkimuslupa Naisten- ja lastentautien tulosyksikön johdolta.\nOpinnäytetyöhön osallistuminen on vapaaehtoista. Sinulla on oikeus keskeyttää osallistuminen missä vaiheessa tahansa. Ennen haastattelua Sinulta pyydetään kirjallinen\nsuostumus opinnäytetyöhön osallistumisesta.\nLisätietoa voit kysyä projektipäälliköltä.\nSairaanhoitajaopiskelijat, Metropolia Ammattikorkeakoulu\nSAIRAANHOITAJAN SUOSTUMUS HAASTATTELUUN\nOlen saanut sekä suullista että kirjallista tietoa lapsen ja perheen potilasohjauksen tutkimusprojektista ja mahdollisuuden esittää niistä kysymyksiä projektipäällikölle.\nYmmärrän, että haastatteluun osallistuminen on vapaaehtoista ja että minulla on oikeus kieltäytyä\nAnnan suostumukseni ohjauksen toteutusta koskevaan haastatteluun ja sen käyttöön tutkimusprojektissa.\nSAIRAANHOITAJIEN KOKEMUKSIA OIREENHALLIN- TAKURSSIN MERKITYKSESTÄ MIELENTERVEYSKUN- TOUTUJAN HOIDOSSA\nSAIRAANHOITAJIEN KÄSITYKSIÄ AGGRESSIIVISISTA POTILAISTA AKUUTTI24-YHTEISPÄIVYSTYKSESSÄ\nSaimaan ammattikorkeakoulu Sosiaali- ja terveysala Lappeenranta Hoitotyön koulutusohjelma Minna Leppänen\nSAIRAANHOITAJIEN KUVAUKSIA PSYKIATRISESSA HOIDOSSA OLEVAN POTILAAN VASTENTAHTOISISTA LÄÄKITYSTILANTEISTA\nKARELIA- AMMATTIKORKEAKOULU OMAISTEN JÄLKIHOITO LÄHEISEN KUOLEMAN JÄLKEEN Hoitotyön koulutusohjelma\nSAIRAANHOITAJIEN KOKEMUKSIA JA ODOTUKSIA TYÖYHTEISÖN ULKOPUOLELTA TULEVASTA ARVOS- TUKSESTA\nSAIRAANHOITAJIEN KOKEMUKSIA OMAHOITAJUUDESTA OIKEUSPSYKIATRISESSA SAIRAALASSA\nESBL- ja MRSA–potilaiden arjessa selviytyminen ja hoito vuodeosastolla − sairaanhoitajien kokemuksia