Anwar Troy menehtyi suolikierteeseen 12.7.2013 19-vuotiaana. Olin itse jo iltateen äärellä yöpuku päällä, kun tallityöntekijä soitti, että Aatulla ei ole kaikki hyvin. Puin nopeasti jotain päälleni ja juoksin talliin. Lähdin kylmään vesisateeseen taluttamaan oria, jolla oli selvästi ähky. Eläinlääkäri oli kuulemma jo tulossa. Aatu oli todella kipeä ja liikkui haluttomasti. "Koita jaksaa poika, kohta helpottaa", kuiskasin sen korvaan. Aatu kävi yrityksistäni huolimatta maahan ja jäi makaamaan siihen silmät puoliummessa. Juoksin hakemaan loimia sen suojaksi ja samalla eläinlääkäri saapuikin paikalle. Pidin rakkaan orini päätä sylissäni, kun eläinlääkäri totesi, että mitään ei ole enää tehtävissä - hevosen kannata parasta on lopettaa se heti. En uskonut korviani, mutta onneksi tallityöntekijä sai sovittua asian eläinlääkärin kanssa. Olin niin shokissa koko asiasta. Silmäteräni, tallin kantaori ja yksi vanhimmsita hevosistani nukkui pois tihkusateen saattelemana laitumen laidalle. Istuin vielä pitkään muiden lähdettyä sen vierellä ja silittelin silkkistä turpaa viimeisiä kertoja. Aatu oli ori, jota en tule koskaan unohtamaan. Se on taivaltanut kanssani jo syntymävuodestaan asti.\nAnwar Troy "Aatu"\nsyntymäaika 21.04.2005 (ikääntyminen) koulutustaso ko Helppo A, re 150cm\nsäkäkorkeus, väri 166 cm, rautias kasvattaja ph\nVH-tunnus VH00-031-9448 omistaja Infinity Sporthorses\nentinen omistaja - saavutukset ERJ-I, YLA2, KTK-III, SJP-II, SPL-II, ERL-III\nAnwar Troy on ensimmäisiä ostamiani suvullisia hevosia, joiden kanssa aloin tosissani harrastamaan virtuaalihevostelua. Ori on ollut minulla vuodesta 2006 asti ja tulee olemaan vielä pitkään. Näin upealle hevoselle toivoo pitkää ikää ja onneksi se on virtuaalimaailmassa mahdollista. Luultavasti en raaski luopua ikinä tästä orista. Aatu on mamman kultapoika, joka saa erityiskohtelua ja -oikeuksia. Esimerkkinä jokailtainen herkkutuokio (tiedän ettei hevosia saa lelliä puhumattakaan kädestä syöttämisestä) tai se, että järkyttävällä ilmalla haen Aatun ensimmäisten joukossa sisälle. Ori tietää oman arvonsa ja tietää selkeästi että on tallin upein ori.\nLuonteeltaan Aatu on hyvinkin sisukas hevonen, joka on pohjimmiltaan kuitenkin kiltti kovan ulkokuoren alla. Orin sisimmästä löytyy vielä pieni varsa, joka tulee esiin esimerkiksi tarhassa - se saattaa kirmata nuorien varsojen kanssa kuin olisi itsekkin sellainen. Kuitenkin Aatu osaa myös tilanteen vaatiessa käyttäytyä nätisti ja hienosti. Ori on lähinnä yhden ihmisen hevonen ja hermostuukin, jos ympärillä häärii monia tuntemattomia ihmisiä. Hoitaessa se on kovin malttamaton, sekä hieman höhlä; esimerkiksi loimi on maailman pelottavin asia, mutta vain joka toinen päivä. Ratsastaessa Aatu aika vauhdikas ja villi, mutta tarvittaessa ja oikealla kuskilla osaa olla rauhallinen ja varma ratsu. Aatu rakastaa esteitä ja eteen ei ole tullutkaan vielä estettä jonka ylitse oria ei saisi.\nHoitaessa Aatu on kiltti, mutta malttamaton. Jos toimit liian hitaasti tai vaikka unohdut juttelemaan jollekkin, alkaa Aatu kuopia maata kaviollaan ja huomauttaa, että häntä pitäisi nyt harjata, ei tehdä mitään muuta. Varusteet saa helposti tälle pojalle, sillä se on aina innokoas lähtemään töihin. Kaviot nousevat mukavasti ylös ja ennen kaikkea pysyvät ylhäällä niin kauan kuin on tarvetta. Loimea Aatu pelkää satunnaisesti, joten täytyy osata loimittaa varovasti. Joskus myös tavalliset asiat, kuten harjapakki tai juoksutusraippa voivat olla ylivoimaisen pelottavia asioita. Pesemisestä tämä ori pitää paljon. Se tykkää roiskutella vettä ja kuopia kavioillaan, kun ollaan esimerkiksi uittamassa hevosia. Se ei malttaisi tulla pesupaikalta tai järvestä pois vaan haluaisi jäädä sinne. Mutta tälläinen orhi on vain, jos kyseessä on yksi, tuttu ja turvallinen ihminen. Muuten Aatu on hyvinkin hermostunut ja orimainen.\nRatsastaessa Aatu on vauhdikas ja villi. Joskus se kuumenee liikaa ja silloin ori menisi vaikka läpi harmaan kiven. Aatulta löytyy valtavasti kapasiteettiä ja intoa. Se jaksaisi treenata esteitä vaikka koko päivän ja ei ole tullut vielä eteen estettä jota tämä poika ei hyppäisi. Yleensä poika kuuntelee apuja tarkasti ja yrittää vastata niihin parhaansa mukaan, jos vain ei kuumene liikaa. Aatu kaipaa rauhallisen ratsastajan, joka osaa olla hermostuttamatta oria epäselvillä avuilla. Kouluratsastuksessa se on ihan ok, mutta sen kärsivällisyys ei riitä kuin hetken. Jos aletaan vääntämään koulua tarkasti ja orin kyllästyessä alkaakin pään viskominen ja mörköjen etsiminen. Esteillä Aatu on parhaimmillaan - se on innokas ja eteenpäin pyrkivä. Se hyppää esteet aina korvat hörössä. Erityisesti uusinnat ja tiukat tiet ovat Aatun bravuuri. Vaikka ori on varma ja luotettava hyppääjä, se hermostuu helposti, esimerkiksi esteiden pudotessa (joka on yleensä ratsastajan moka) tai jos kuski on jatkuvasti suussa kiinni. Silloin ori protestoi takamustaan heittelemällä tai viskomalla päätään. Aatu haluaa muistuttaa, että osaa kyllä asiansa, anna hänen toimia rauhassa! Maastossa poika on aika vauhdikas tapaus - tosin, niinhän se aina. Joskus se saattaa intoilla ja laukata pitkän matkaa. Kuitenkin Aatu on maastovarma, ettei säikähtele mitään, jos luottaa ratsastajaan. Epävarmalla ratsastajalla menee minne itse haluaa, samoin tuntemattomia tuppaa riepottelemaan minne lystää. Maastoesteet ovat mukavaa vaihtelua Aatulle ja nekin se ylittää leikiten.\nTaluttaessa Aatu joko kulkee nätisti vierellä, tai sitten ei kulje. Jos sillä on huono päivä, se hyppii pystyyn ja saattaa tanssahdella vierelläsi. Hyvänä päivänä Aatu kulkee kiltisti vierellä ja saattaa välillä pysähtyä kihnuttamaan päätään taluttajan olkapäähän. Tarhasta ori antaa helposti kiinni, mutta tarhatessa voi tulla ongelmia. Aina Aatu ei malttaisi odottaa, että se päästetään vapaaksi vaan saattaa lähteä riimunnarun kanssa juoksemaan ympäriinsä. Tarhassa se usein pukittelee ja muutenkin on kuin pieni varsa.\nKilpailuissa Aatu osaa olla asiallisesti ja käyttäytyä niin ettei häpäise omistajaansa. Tammoille se joskus huutelee, mutta muuten pysyy hyvin hallinnassa. Traileriin Aatu menee hienosti ja se onkin kokenut matkustaja. Ori tietää, että kun mennään traileriin, päästään kilpailemaan ja pitämään hauskaa. Kisapaikalla se on hetken hermostunut ja aikansa katseltua ympärilleen se rauhoittuu. Suorituksessa Aatu pistää peliin parhaansa ja joskus on jopa parempi kuin kotikentällä. Koulukilpailuissa se tympiintyy helposti ja ei jaksa keskittyä ollenkaan suoritukseensa. Estekilpailuissa ori taasen on parhaimmillaan ja todella yritteliäs. Palkintojenjaossa Aatu ei malta kauaa seistä paikallaan ja kunniakierroksella se menee eikä meinaa!\nMuiden hevosten seurassa Aatu viihty hyvin. Jos toinen ori vain tulee Aatun kanssa toimeen, niin ei ole mitään ongelmia orienkaan suhteen. Tammoille Aatu tykkää joskus hieman esittää. Ruunista tämä poika ei välitä mitään, se on ihan hyvää pataa niittenkin kanssa. Tarhassa Aatu viihtyy parhaiten jonkun seurana - mieluiten aika nuoren hevosen, jolloin Aatu saa olla omassa varsamaisessa persoonassaan.\ni. Jotflow CF\nKTK-III, YLA3 ii. Jack Daniels W\niii. FNS Matthew\nKTK-II, Vir Mva Ch, KRJ-I, ERJ-I\niie. Sprietland´s Spirit of America\nie. Nectar's Daylight\niei. Dancarino R\niee. Mansikkamäen Päivänsade\ne. Catherin's Eviny\nei. Waterfall´s Gravity\nsivut kadonneet eii. WW Avaldo\neie. Nellan v. Björkof SWE\nee. Starl Speedway\neei. AG Daniel\nAnwar Troyn suku ei ole täynnä arvonimiä tai tunnettuja hevosia, mutta omalla tavallansa se on korvaamaton. Aatun suku on täynnä vanhoja nimiä (mm. kolmannen polven hevoset syntyneet oikeasti 2002-2004 vuonna, jolloin itse aloitin virtuaalihevostelun). Nämä hevoset ovat olleet aikanansa upeita ja osa oikeinkin arvostettuja. Nykypäivänä tuollaiset hevoset eivät menestyisi tai olisi arvostettuja.\nAatun isä Jotflow CF on jo edesmennyt komea kimo puoliveriori. Topiksi kutsuttu ori nukkui pois karsinassaan vanhuuden vaivojen johdosta 29-vuotiaana. Luonteeltaan Topi oli hankala ja orimainen. Sen erikoisalaa olivat rikkinäiset tarhat, sekä ihmisille kenkkuilu. Ratsastaessa ori ei antanut periksi lainkaan ja vaati kokeneen ratsastajan. Topi hallitsi esteratsastuksen upeasti ja sijoittuikin monissa kilpailuissa elinaikanaan. Jälkikasvua ori jätti viisi kappaletta.\nIsänisä Jack Daniels W, tuttujen kesken Jakke, oli tummanruunikko ori. Jakke hallitsi niin este- kuin kouluratsastuksenkin. Paremmin se teki silti tulosta kouluradalta, kunhan malttoi keskittyä. Luonteeltaan ori oli melkoisen kärsimätön tapaus, mutta omasi hyvän hyppytyylin ja upeat liikkeet kouluratsastuksessa. Jälkeläisiä Jakella oli vain kolme kappaletta.\nIsänemä Nectar's Daylight oli yleispainotteinen tummanruunikko tamma. Liliksi kutsuttu neiti hallitsi niin kouluratsastuksen kuin esteetkin. Se sijoittui kummassakin lajissa muutamia kertoja. Lili taisi olla enemmän siitostamma, sillä se on jättänyt jälkeensä kuusi hienoa varsaa. Luonteeltaan neiti itse oli ystävällinen, mutta hieman arka. Se jännittyi helposti kouluradalla ja vieraiden ihmisten seurassa, mutta estekentillä se oli kuin kotonaan.\nAatun emä Catherin's Eviny oli punarautias tamma, joka oli melkoinen monitaituri. Se kilpaili niin kenttäratsastuksessa, kuin esteillä ja koulussa, sekä valjakkoajossa. Jälkeläisiä Eevillä on vain kolme kappaletta, sillä se keskittyi enemmän kilpailemiseen ja treenaamiseen. Luonteeltaan tamma oli kiltti ja uskalias, mutta kaipasi kokeneen ratsastajan tai saattoi tehdä omia temppujansa.\nEmänisä Waterfall´s Gravity, tuttujen kesken Kalle, oli kulomusta ori. Se oli ehdottomasti estepainotteinen. Kalle kilpaili pääosin hyvällä menestyksellä 140cm radoilla. Ori rakasti hyppäämistä, eikä sietänyt ollenkaan kouluratsastusta. Luonteeltaan Kalle oli haastava, eikä todellakaan mikään lasten ratsu. Hoitaessa se testaili hoitajaansa ja ratsastaessa kuumeni helposti. Kalle jätti jälkeensä neljä varsaa.\nEmänemä Starl Speedway oli Tepaksi kutsuttu tummanruunikko tamma. Tepa on pärjännyt esteillä, kouluratsastuksessa ja näyttelyissäkin. Se oli luonteeltansa oikein kultainen. Se oli hoitaessa ystävällinen ja seurallinen, eikä temppuillut koskaan. Ratsastaessa Tepa kulki aloittelijoillakin nätisti. Sen oli tarkoitus olla lähinnä siitohevonen, mutta menehtyi varsomisen yhteydessä.\n★ ERJ-I ★ YLA2\n★ KTK-III ★ SJP-II\n★ SPL-II ★ ERL-III\n★ 114 ERJ sijoitusta (22 voittoa)\n21.12.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/40)\n11.12.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/50)\n10.12.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (6/50)\n08.12.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (4/50)\n28.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/40)\n26.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/50)\n25.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/60)\n23.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/50)\n23.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/40)\n23.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/40)\n22.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/60)\n15.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (4/40)\n15.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (6/40)\n11.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (5/50)\n10.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/50)\n10.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (4/50)\n01.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (5/30)\n01.11.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/30)\n31.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (5/30)\n29.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/50)\n28.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (4/30)\n27.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/30)\n27.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/40)\n26.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/30)\n25.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/30)\n25.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/30)\n25.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/40)\n24.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (2/40)\n29.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (4/30)\n28.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/30)\n27.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (5/30)\n23.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (7/50)\n23.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/50)\n21.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (1/50)\n20.10.2011 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (4/50)\n24.08.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 160cm (2/40)\n23.08.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (4/40)\n21.08.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 160cm (3/40)\n24.04.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (2/43)\n27.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (2/100)\n27.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (5/100)\n20.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (3/40)\n20.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (3/36)\n15.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 140-150cm (3/30)\n15.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (6/40)\n13.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (6/50)\n11.03.2009 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (2/50)\n08.07.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 110cm (8/119)\n02.06.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (2/50)\n01.06.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 140-160cm (1/9)\n19.04.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-140cm (6/89)\n18.04.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (8/91)\n10.02.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/39)\n10.02.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (1/17)\n10.02.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 100cm (1/23)\n10.02.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (3/16)\n16.01.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 80cm (6/76)\n14.01.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 110cm (6/40)\n14.01.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (4/40)\n14.01.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (2/111)\n14.01.2008 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-140cm (6/96)\n25.11.2007 kutsu, ERJ esteratsatus, 110-120cm (3/42)\n25.11.2007 kutsu, ERJ esteratsatus, 130-140cm (6/41)\n21.11.2007 kutsu, ERJ esteratsatus, 150cm (1/17)\n21.11.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (1/40)\n21.11.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, (tarina) 110cm (1/4)\n10.11.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (5/34)\n12.11.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (1/20)\n04.11.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (3/82)\n04.11.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (3/53)\n28.10.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, (FIHS) 130cm (3/26)\n05.08.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (2/12)\n10.07.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 140m (4/60)\n15.07.2007 kutsu, ERJ estecup, 140cm (1/102)\n15.07.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (5/39)\n22.06.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 110-130cm (1/22)\n18.04.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 90-110cm (4/28)\n20.04.2007 kutsu, ERJ esteratsastus, 140cm (5/34)\n25.12.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (1/40)\n15.12.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 100-110cm (5/30)\n03.02.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-150cm (6/36)\n24.11.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 100cm (4/35)\n18.11.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 160cm (1/29)\n24.09.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-160cm (3/16)\n15.09.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 90-100cm (4/30)\n15.09.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 110cm (2/30)\n04.09.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-140cm (5/11)\n01.08.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (5/50)\n06.07.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130cm (2/84)\n29.06.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-140cm (6/40)\n26.06.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/33)\n23.04.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 110-130cm (2/40)\n19.04.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-140cm (4/35)\n15.04.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-140cm (4/28)\n02.04.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 140-150cm (2/50)\n20.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-150cm (5/30)\n20.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120cm (3/45)\n18.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 110-130cm (6/40)\n17.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 110-130cm (6/40)\n16.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (3/30)\n15.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 100-110cm (6/40)\n14.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (1/31)\n07.03.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 150cm (6/37)\n22.02.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 130-140cm (5/50)\n16.02.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (1/30)\n13.02.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (1/50)\n11.02.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (2/30)\n20.01.2006 kutsu, ERJ esteratsastus, 120-130cm (10/133)\n23.10.2011 sadas ERJ-sijoitus (päiväkirja)\nLisäsin juuri kalenteriin 19 ERJ-sijoitusta syksyltä ja samalla tuli täyteen tasan 100 ERJ-sijoitusta. Sen kunniaksi lähdin tänään kokeilemaan onneani maastolenkille ilman satulaa. Alkumatka sujuikin mallikkaasti ja ehdin jopa ihailla kaunista syksyistä maisemaa. Ravipätkän jälkeen Aatu alkoi hieman steppailla ja fiksuna tyttönä päätin tietenkin laukata suurimmat höyryt pois. Aatu innostui laukasta valtavasti. Yritin vain pysyä kyydissä ja nauttia vauhdista. Tuuli sai aikaan sen, että vesi valui silmistäni poskia pitkin. Kohta tulisi aika hidastaa - jos se vielä onnistuu - sillä on aika kääntyä kotia kohti. Aloin ajoissa keräämään ohjia tiukemmalle ja se sai tietenkin Aatun vain kiihdyttämään vauhtia. Jouduin irrottamaan kädet ohjista ja otin niin kovan pidätteen kuin pystyin. Ensimmäinen ei mennyt läpi mutta toisella kertaa Aatu melkeimpä pysähtyi istualteen. Oli aika lähellä etten pudonnut kaulan ylitse maahan kuperkeikalla. Aatu puuskutti ja puuskutin itsekin. Viileän ilman vuoksi hengitys höyrysi hämärtävässä illassa. Se oli tavallaan oikein satumainen hetki ja mitä parasta, kerrankin Aatu kuunteli minua. Taputin pojan kaulaa ja käänsin kotio päin. Aatun mielestä kotiokin pitäisi mennä laukalla ja se otti muutaman kummallisen loikan kun en päästänytkään sitä laukalle. Loppumatka meni kuitenkin oikein hienosti rauhallisessa käynnissä pitkillä ohjilla. Vielä se vanhakin jaksaa, vaikka eihän Aatu todellisuudessa ole edes mikään ikäloppu hevoseksi.\n05.10.2011 Aatu-pappa valtaa kilpakentät (päiväkirja)\nYlpeä omistaja - tai mamma, kuten itse tuppaan kutsumaan - lisäsi juuri 8 sijoitusta kilpailuista ja niistä kaksi ovat voittoja. En ole orilla vielä kovin moneen kilpailuun edes ehtinyt osallistua. Aatu näytti että kyllä ne vanhatkin vielä jaksavat ja jätti jälkeensä monia upeita, nuoria hevosia. Kuinkas monen 15-vuotias hevonen hyppää vielä voitokkaasti 150cm ratoja? ;) Minä hölmö harkistin Aatun jättämistä kilpaeläkkeelle ja poika ilmeisesti päätti näyttää mihin hänestä on vielä. Muutenkin Aatu on ollut todella pirtsakka tapaus ja on kiikuttanut minua kentällä vähän miten lystää. Joka syksy sama homma, mutta onneksi tähän mennessä ainakin Aatu on rauhoittunut myös ennen lumien tuloa. Tiedä vaikka se kuvittelisi taas olevansa nuori oripoika.\n21.10.2009 talvea odottaessa (päiväkirja)\nAatulla on ollut taas hieman vapaata ja energiaa on kertynyt liiaksikin. Myös raikas syysilma on saanut orin pään sekaisin. Aamulla mentiin tarhaan kiskoen ja tanssien, hyvä etten alle jäänyt! Tarhassa Aatu kirmaili kuin pieni varsa ja pelkäsin, että se satuttaisi jalkansa pian. Ori riehui kuitenkin varman näköisesti, eikä kompuroinut ollenkaan, olihan se kokenut riekkuja. ;) Kun orhi löysi heinät ja jäi niitä syömään, lähdin putsaamaan karsinaa.\nKahdentoista aikaan hain Aatun takaisin sisälle. Se luimisteli hieman korviaan, sillä olisi kaiketi halunnut jäädä pidemmäksi aikaa ulos. 'NYt mennään lenkille!' puhelin orille ja kiristin satulavyön. Painoin kypäräni tiukasti päähäni ja lähdin taluttamaan hermostuneen orin ulos. Enhän minä päässyt edes selkään, joten turvallisuussyistä talutinkin orin maneesiin ja aloin vääntämään koulua. Piankos Aatun into laantui ja se löntysteli tehtävät läpi alistuneen oloisesti. 'Ei sitten mentykään lenkille', se tuumi.\nTunnin koulutreenin jälkeen olimme kummatkin yhtä puhki. Nappasin katsomosta ratsastusloimen ja taitelin sen pojan päälle. Aatu puuskutti hieman, mutta liian hiessä se ei ollut - joten suuntasin matkani kohti maastoa. Ja johan tuli Aatuunkin eloa, se virkistyi heti ja käveli ripein askelin pitkin hiekkatien reunaa. Pääsimme juuri metsän siimekseen, kun alkoi sataa lunta. Aatu ei oikein pitänyt siitä, kun hiutaleita putoili sen turvalle - se viskoi päätään ja olisi halunnut laukata hiutaleita karkuun. Nauroin ja annoin orille laukkapohkeet. Rauhallinen maastolenkki jäi taakse ja painelimme laukkasuoran päästä päähän täydellä vauhdilla. Kotiopäin ravailimme hiljakseen ja ori tuntui säpsyvän kaikkea. Taisi olla täynnä energiaa vieläkin.\nPihalla taputin Aatua kaulalle ja lumisadekin oli helittänyt - ei tainnutkaan tulla viellä talvea. Otin Aatulta varusteet pois ja jätin sen karsinaan hyvin loimitettuna. Aatu oli hyvässä kunnossa, joten ajattelin taas aloittaa varovasti kilpailemista, joka oli jäänyt oman innostukseni lopahtamisen takia. Aatu tuntui tykkäävän ideasta ja se hörähti tyytyväisenä.\n25.03.2009 menestystä kilparadoilla (päiväkirja)\nKannatti jatkaa Aatun kanssa kilpauraa, se on kerännyt sijoituksia melko tasaisesti ja tuntuu todellakin nauttivan hommasta! Nyt ei tarvitse enää jättää poikaa karsinaan ja lähteä muiden hevosten kanssa kilpailuihin. Aatu on aina ihan täpinöissään, kun alan sitä kuurailemaan kilpa-aamuna ja eritoten, kun talutan sen traileriin. Sinne ori kumma kyllä menee nykyään ihan nätisti ilman suurempia tappeluita. ;) Ori on ollut pirteä ja terve, hieman jalat olleet turhankin lämpimät treenien jälkeen, mutta kylmäyksellä siitä on selvitty eikä Aatu ole alkanut edes ontumaan. Tammoja olisi myös tarkoitus satunnaisesti ottaa kilpauran lomassa.\n25.02.2009 kilpauran jatkoa vai ei? (päiväkirja)\nHuh, eilisen valmennuksen jälkeen olimme kummatkin ihan puhki ja tuntui siltä, että olemme varsinaisia vanhuksia. Aatu puuskutti tosin tyytyväisenä ja oli todella energinen, mutta samaa en itsestäni voisi sanoa. Tänään Aatu oli vieläkin pirteä ja menohaluinen. Aloin miettimään, että mitähän ihmiset tuumisivat, jos noin 15-vuotias orivanhus kilpailisi vielä metriviidenkympin luokkia. On niin sääli pitää Aatu vain harrastekäytössä, sillä pojalla todellakin on halua hypätä ja halua kilpailla, se ei sovellu ollenkaan eläkepäiville.\nTänään esimerkiksi olin lähdössä Mossen kanssa kilpailuihin. Kuurasin Mossea tunnin ajan, leititin ja laitoin hienoksi. Aatu seisoi innokkaana karsinassaan (ei sitä voinut vielä pihalle viedä, kun ori olisi omatoimisesti kuitenkin tullut takaisin sisälle) ja tuntui oikein tärisevän. Se varmaan ajatteli, että seuraavaksi on sen vuoro tulla kuurattavaksi. Puin Mosselle kuljetussuojat ja talutin ulkona odottavaan traileriin. Hain kilpatavaroita ja Aatulle tutun kilpakaapin. Se hirnui kovalla äänellä ja raukka vieläkin luuli pääsevänsä mukaan. Kun se ymmärsi, että tänään ei ole hänen päivänsä päästä mukaan, ori huusi sydäntä raastavasti. Silloin päätin, että jos orin kunto vain kestää, me jatkamme kilpailemista - sanokoot ihmiset mitä vain, kun kilpailen vanhuksella! Hevosen hyvinvointi on tärkeämpää kuin se, mitä ihmiset minusta ajattelevat. ;) Joten Aatu-rakas pääsee vielä satunnaisesti kilpailemaan.\n09.11.2008 kantakirjaus (päiväkirja)\nHui että jännitti, kun lastasin Aatun kuljetusautoon ja lähdin ajamaan kohti tallia, jonka tiloissa kantakirjaus pidettäisiin. Aatu oli hieman hermostunut, mutta tuttuun tapaan rauhoittui kuljetuksen ajaksi syömään heiniä innoissaan. Kahden tunnin ajomatkan jälkeen oli hieman väsynyt olo. Viimein saavuimme kilpailupaikalle ja Aatu lastattiin pois. Tällä kertaa ei ollut yhtään tammoja paikalla, joten Aatulla ei ollut mitään syytä huudella. Vähän se uhosi muilla oreille tuttuun tapaansa.\nPuunasin Aatun nopeasti, sillä tapahtuma oli hieman aikataulusta edellä ja olimme itse hieman myöhässä. Aatu oli onneksi aika siisti, se ei tykkää liata itseään. Sitten juosten kehään - meitä ehdittiin kuulutella muutamaankin kertaan. Aatu ei malttanut seistä paikoillaan ja se näytti siltä, kuin sillä olisi muuraihaisia takamuksessa. Tuomari katsoi hieman vihaisen näköisenä oria ja sydän pamppaili kurkussani asti. Sitten olikin aika juosta ja ori meinasi lähteä käsistä täysin. Onneksi pienen kurinpalautuksen jälkeen poika alkoi keskittyä ja esitti parhaat puolensa. Lopussa se malttoi seistäkin hienosti. Tuloksia jännittäessä meni hetki, mutta kyllähän Aatu kantakirjattiin - kolmannella palkinnolla tosin, mutta sillä nyt ei ole väliä. Olin ylpeä Aatusta.\n10.05.2008 kilpauran lopettelua ja löysäilypäiviä (päiväkirja)\nAatu on saavuttanut todella upean suorituksen kilparatsuna ja pian on sen aika siirtyä harrasteratsuksi, siitokseen ja näyttelykäyttöön. Muutaman kuukauden vielä kilpailemme pikkuhiljaa siirtyen kevyempään ja kevyempään käyttöön. Aatu on voinut todella hyvin ja intoa riittää, mutta se on ansainnut todellakin "puolieläkepäivät". Voi tosin olla ettei kumpikaan meistä malta pysyä pois kilpakentiltä. Aatun kanssa kilpaileminen on niin helppoa ja voi olla ettei orillakaan pää kestä puolieläkettä. Se jää nähtäväksi!\nPojalla on pitkästä aikaa ollut vähän pidempi vapaa. Pientä köpöttelyä maastossa ja ei kilpailuita ainakaan viikkoon tiedossa. Tänään puunasin tarhassa piehtaroineen Aatun oikein hyvin, otin pitkän riimunnarun ja lähdin taluttamaan oria maastoon. Voi kuinka se nauttikaan! Ori pysähtyi metsän siimekseen, nosti päänsä ylös ja nuuhki tulevan kesän tuoksuja. Suuntasin matkani läheiselle järvelle ajatuksena että uskaltautuisin kahlailemaan pojan kanssa. Kokeiltuani vettä tulin pian toisiin aatoksiin; tein riimunnarusta ohjat ja kapusin Aatun selkään. Se loiskutteli aikansa vettä ja käveli sitten kuuliaisesti rantaviivaa pitkin. Ratsastin hetken kahlailun jälkeen tallille ja kerrankin Aatu kulki oikein nätisti.\n23.12.2008 estevalmennus, valmentajana Johanna\nTaas tullessani maneesiin, Aatu ratsastajineen jo ravaili ja olivat tehneet kuullemma paljon ympyröitä.\n- Tänään alussa menemme taas hieman samantyylisiä tehtäviä kuin viimeksikkin. Lopussa kokeilemme Aatun rajoja ja kokeillaan korkeushyppäämistä, mutta ei kuitenkaan 150- senttiä korkeampaa.\nAlussa teimme aikalailla samoja juttuja. Taivuteltiin hevosta ja pidennettin askelta. Tälläkertaa Aatu meni aika rauhallisesti ja polki välillä kunnolla takajaloillaan. Sen jälkeen aloimme työstämään pienen käyntitauon jälkeen laukkaa. Päädyissä piti tehdä aina iso pääty-ympyrä ja pitkän sivun keskellä pieni voltti. Ympyrä päädyssä meni aina tosi hienosti, mutta voltilla Aatu rikkoi melkein aina raville, kunnes saimme ymperän onnistumaan tosi hyvin! Aatu meni selvää laukkaa, taipui ja käytti takajalkojaan. Sen jälkeen rupesimme hyppäilemään.\n- Aloitetaan tälläkertaa kahdeksastakymmenestä senttimetristä.\nTein lävistäjälle sarjan, jonka väliin tuli 3 isoa laukka-askelta. Sen jälkeen käännyttiin oikealle, mentiin suoraan uranviertä ja hypättiin okseri. Okseri sujui melkein aina hyvin, ja korotin sen nopeasti 90 senttiin. Sarja onnistui muuten hyvin, mutta askeleita tuli aina 2 tai 4. Aloimme siis tulemaan sarjaa ihan kunnolla, enkä määrännyt tulemaan enään okseria sen mennessä niin hyvin. Korotin samalla sarjankin 90 senttiin, koska ajattelin Aatun silloin kunnioittavan esteitä paremmin. Vaikka ratsastajakin teki kaikkensa, askeleet eivät vain osuneet kohdalleen. Emme silti antaneet periksi pienentämällä väliä, vaan jatkoimme.\n- Nyt askeleita on tullut kokoajan liian vähän, joten pidätä vain kunnolla!\nPäätin korottaa sarjan jo metriin. Aatu ei näyttänyt kyllästyvän samoihin hyppyihin, vaan jatkoi aina innokkaana. Sarja oli jo 120 senttiä, ja vihdoin saimme askeleet sovitettua. Käskin ratsukon sen jälkeen tulemaan sarjan vielä uudestaan, ja askeleita tuli tasan 3.\nAnnoin ratsukolle käyntitauon ja lisäilin esteitä. Nyt okserin jälkeen piti jatkaa hetken suoraan ja kääntyä toiselle lävistäjälle, mutta nyt lävistäjän lopussa oli pysty, jonka korotin 130 senttiin. Otin sarjan B-osan pois, muuten tehtävä oli sama. Nämä Aatu tuli oikein mallikkaasti, välillä kolautti pienimmälle esteelle, eli pelleili taas vähän. Äkkiä korotin pienimmän pystyn suurimmksi, 150 senttiin. seuraavan kerran kun ratsukko tuli esteen, Aatu hieman ihmetteli estettä mutta hyppäsi sen tosi hyvin, jonka jälkeen ratsastaja ei kunnolla muistanut viimeistä estettä, mutta sai kumminkin hypättyä senkin. Päätin lopettaa valmennuksen tähän, lopussa taas ravailtiin ja käveltiin.\n20.12.2008 estevalmennus, valmentajana Johanna\nKun tulin maneesiin, ratsukko ravaili. Aatu näytti menevän tosi mukavasti.\n-Heippa! Oletkos ravaillut jo paljonkin?\n- Mooi. En vielä hirveästi, ehkä noin minuutin tai pari.\nAloimme heti työstämään ravia kunnolla. Askelta piti saada kunnolla pidentymään ja hevonen rentoutumaan, ja hevosta muutenkin rauhallisemmaksi. Kyselin samalla, mitä Aatu osaa ja millainen se on. "Aika kuuma ja hieman villi, tykkää hypätä ja taitaa hyvin tiukat mutkat.." Sain vastaukseksi. Alussa Aatu hieman kaahaili ja ei oikein asettunut, mutta pienen taivuttelun jälkeen (mitä teimme ravissa) alkoi jo itse hakeutua kuolaimelle.\n- Nyt kun on ensimmäinen valmennus, emme hyppää mitään hirveän korkeita, ok?\nLaitoin toisen pitkänsivun viereen ravipuomit, joita tulimme. Alussa Aatu jätti väliin välillä yhden puomin ja kyttäili, mutta meni pian oikein mallikkaasti. Sen jälkeen pidensin välit todella isoiksi, ja annoin seuraavanlaisen tehtävän:\n- Aina yhden puomin jälkeen iso voltti, katso että hevonen ei fuskaa oikomalla ja taipuu.\nAlusta alkaen ratsukko suoritti tehtävän hienosti, vaikka jotkut voltit menivät hieman oikaisten. Lopetimme tehtävän siihen, kun hevonen meni ne täydellisesti. - Kävele pitkin ohjin silläaikaa, kun pystytän vähän esteitä. Voisit kohta työstää itseksesi laukkaa, kun minulla kestää hetki. Hetken kuluttua olin rakentanut seuraavanlaisen tehtävän: lyhyeltä sivulta tehdään suht. tiukka mutka pienelle pystylle (60cm) jonka jälkeen käännytään loiva mutka okserille (75cm) ja okserilta vielä toiselle puolelle kenttää pystylle. (70cm)\n- Älä huoli, kyllä nämä esteet nousevat vielä reippaasti!\nEnsimmäisellä kerralla Aatu melkein vei ratsastajaansa, mutta silti sai hallittua hevosta ihan okei. Ensimmäisen pystyn hyppäsi hieman kaukaa ja korkealta, okserille ratsastaja toi hevosen paremmin ja ponnistus onnistui hyvältä kohdalta. Viimeinen meni vielä hieman kaukaa, ja todella, todella korkealta! Tajusin itsekseni hevosen vain hieman pelleilevän näillä pikkuesteillä. Korotin ensimmäisen esteen 70 senttiin, okserin 85 senttiin ja pystyn jo 90 senttiin. Esteitä koroteltuani Aatu keskittyi jo vähän paremmin. Ratsastaja uskalsi pidättää reippaamin ennen estettä. Ainoastaan okserille tuli hieman kaukaa ponnistus, muuten meni tosi hyvin!\n- Hyvä, toi oli hieno suoristus. Tullaan vielä nämä vielä korkeammilla, sitten tulee uusi tehtävä.\nNyt pysty oli 80cm, okseri 90cm ja viimeinen pysty 100cm. Tästäkin Aatu ratsastajineen suoriutui todella hyvin. Ensimmäiseen ja pienimpään esteeseen hieman kolautti, mutta arvelin sen vain johtuvan siitä, että hevonen ei ottanut vaan nuin pientä estettä tosissaan. Ratsukko sai käskyn kävellä tai ravailla. Asettelin esteitä hieman lisää ja uudestaan. Tein toiseen päätyyn okserin jonka korotin heti 100 senttiin, sitten kentän keskellä vinosti oleva (siis piti tulla vinolla linjalla) pysty oli myös metrin. Sen esteen jälkeen tuli kaartaa tiukasti sen esteen vieressäolevaalle muodostivat siis puolikkaan neliön, u know? pitkälle trippelille, jonka viimeinen ja korkein puomi oli 110'ssä senttimetrissä. Aatu hieman hosui ja kuumeni, mutta ratsastaja oli jämäkkänä ja sai hyvin pidätettyä hevosta. Ensimmäinen okseri meni hyvin, hyppy lähti hieman kaukaa. Toinen pysty meni myös mallikkaasti. Kolmaskin meni hyvin, mutta tiukan mutkan jälkeen neljännelle ratsastaja hieman nukkui ja ei toi hevosen hieman vinosti esteelle, jolloin hevonenkin hyppäsi vinosti, mutta ei edes kolauttanut.\nUudelleen tultaessa kaikki menivät taas hyvin. Komensin tekemään isomman mutkan viimeiselle, ja hyppy onnistuikin paremmin mutta hevonen ponnisti aika kaukaa.\n- Kyllä sinä voit pidättää sitä ihan kunnolla! Tee reilu pidätys, pohkeet todella hennosti kiinni ja hartiat taakse ennen hyppyä!-käskin.\nVieläkään ratsastaja ei uskaltanut pidättää ihan kunnolla, ja hyppyyn lähdettiin vieläkin hieman kaukaa. Kunnes uskalsi pidättää kunnolla, ja hypystä tuli oikein hyvä! Aatulle annettiin pieni käyntitauko ja itse muokkailin taas esteitä. Tälläkertaa tehtävä kuului näin: ensin kentän keskellä oleva vino pysty, jonka korotin 120 senttiin. Sen jälkeen kuului ratsastaa suoraan uralle ilman oikomisia, menä uralla parin askeleen verran ja kääntyä okserille, jonka korotin 130 senttimetriin. Tehtävä muodosti siis U- kirjaimen.\nTämä tehtävä tuottikin hieman vaikeuksia. Ensin Aatu oikaisi ja ei mennyt kunnolla uralle kun ratsastaja ei kunnolla käyttänyt sisäpohjetta. Kun Aatu saatiin menemään kunnolla uralle, esteiden jättölinjat mutkittelivat hieman. Siitähuolimatta, hevonen ei kolautellut, pudotellut eikä kiellellyt kertaakaan. Lopussa tuli todella hyvät hypyt ja lähestymis-ja jättölinjat joten lopetimme siihen, ainakin melkein.. Tein vielä toisen lyhyensivun viereen pienen ristikon jota ratsukko tuli lopussa. Aatu taas vähän pelleili pienen esteen kanssa, mutta tuli ne hyvin. Loppuravit menivät tosi hyvin, vaikkakin välillä kaahotti.\n- Tosi hyvin ratsastat, uskallat vaan pidättää ihan kunnolla!\n24.02.2008 estevalmennus, valmentajana Fenella\nAatu oli jo alkuverryttelyssä erittäin innokas ja eteenpäinpyrkivä. Siitä näki heti että on täysillä mukana hommassa eikä vastustellut apujasi ollenkaan. Alkuverryttelyn laukannostot nousivat heti kun kantapääsi vain hipaisi sen kylkiä, joka oli todella hyvä merkki. Kun pääsimme hyppäämään ensimmäisiä verryttelyesteitä oli Aatu jo heti lentoon lähdössä. Hypyt olivat ilmavia eikä mitään suurempia virheitä löytynyt. Kunnon alkuverryttelyn jälkeen annoin sinulle ohjeet tulevalle esteradalle ja hyppäsitte sen hienosti. Hevosen hyppytyyli on erittäin hyvä ja näkee selvästi että se on kapasiteettinen hevonen. Viimeisen kierroksen esteet olivat 130cm korkuisia.\n20.08.2007 estevalmennus, kutsu\nOlitte aivan hulvaton pari koko valmennuksen ajan! Aatu oli selkeästi saanut lisää virtaa uudesta paikasta sekä vieraista ratsukoista, sillä orilla riitti tänään vauhtia vaikka valmennustovereillekin jakaisi. Odottelin jo innolla milloin kentän aidat saavat kyytiä – misery. sai kuitenkin orisi toiselta kantilta pidettyä hallinnassasi vaikka vauhtia ei saatu kitkettyä pois yhtään. Puomitreeni meni siis teiltä miten meni – Aatu ei millään tahtonut lyhentää askeltaan ja kyllä sen arvaakin puomien kolinasta. Pidemmillä puomiväleillä sinun ei tarvinnut edes pidentää orisi askelta, sillä Aatulla oli jo riittävä askelpituus näille väleille. Toivottavasti teillä oli edes hauskaa! Esteiden ylitys teiltä sujui kuitenkin hyvin. Ori ei epäröinyt yhtään näillä meidän pelottavilla erikoisesteillämme. Misery. – jäit kuitenkin selkeästi orisi ”varjoon” hypyissä. Et oikein päässyt mukaan hyppyyn, varsinkaan kun hypyt olivat esteistä johtuen suurempia ja pidempiä. Aatu kuitenkin pelasti tilanteen, vaikka ratsastaja ei ollutkaan täysin mukana. Rata sujui teiltä kuitenkin huomattavasti paremmin kun pääsit sinäkin hyppyihin mukaan! Okserit ja pystyt Aatu hyppäsi huikealla ilmavaralla ja teidän yhteistyönne oli todella tyylikkään näköistä heti kun sinäkin pääsit tekemään osuutesi. Esteistuntasi oli loistava – uskalsit irrottaa takapuolesi satulasta ja kädet olivat hyvin mukana. Loistavaa! Annoin teidän hypätä yhden huomattavasti korkeamman esteen Aatun tason takia. Alusta huolimatta onnistunut tunti teiltä kahdelta\nLämmittely sujui hyvin, minun ei tarvinnut kovinkaan useasti muistuttaa hevosen liikkumisesta, temposta, istunnastasi tai mistään muustakaan. Pienellä lämmittelyristikolla Aatun korvat nousivat pystyyn ja pikkuhypyt sujuivat hyvin. Muutaman kerran sait jo vähän toppuutella sitä, sillä vauhtia alkoi olla vähän liikaakin, koska kyseessä oli kuitenkin vain pieni lämmittelyristikko. Kun tehtävänä oli hypätä kolme estettä, joista toinen oli muuri, Aatu innostui hieman ensimmäisen hypyn jälkeen, etkä ehtinyt koota sitä ja toiselle tuli huono lähestyminen. Sen vuoksi hätäännyit hieman itse apujen kanssa ja Aatu protestoi sitä muutamalla takapään heitolla. Yrittäessänne uudestaan pidit vauhdin kurissa ja suoritus meni hienosti. Peltitynnyreidenkin yli hyppääminen sujui oikein hienosti, muutaman kerran tosin jäit vähän jälkeen, tosin se ei Aatun menoa haitannut. Päätäväinen ratsastuksesi toi tulosta, hyvää työtä!


Martti Saario Henkilökuva - PDF\nDownload "Martti Saario Henkilökuva"\n1 Kati Pajunen Martti Saario Henkilökuva Johdanto Professori Martti Saariolla on ollut kiistatta suuri merkitys suomalaisessa laskenta-ajattelussa, koska hänen kehittämänsä meno-tulo-teoria oli kirjanpitolain teoreettinen perusta vuodesta 1973 vuoteen 1997 (KPL 655/1973, KPL 1336/1997). Toisaalta Saario oli myös omaperäinen ja kiinnostava persoona. Tässä artikkelissa esitetään henkilökuva Martti Saariosta tai Masa Saariosta. Parhaimmat tuttavat käyttivät hänestä tätä nimeä. Artikkeli keskittyy Saarion uran kehittymiseen ja Saarioon henkilönä, eikä niinkään hänen tieteellisten kirjoitustensa sisältöön, kuten Pihlanto ja Lukka (1993). Tutkimusaineistoa on kerätty haastatteluin. Lisäksi aineistona on käytetty aikaisempaa kirjallisuutta. Suullisen historian (oral history) metodologinen vahvuus on siinä, että haastattelujen avulla on mahdollista saada tietoa asioista, joista ei ole merkintöjä aikaisemmin kertyneessä kirjallisessa materiaalissa (kts. esim. Collins & Bloom 1991; Carnegie & Napier 1996; Hammond & Sikka 1996). Haastattelin tätä tutkimusta varten viittä ihmistä: emeritusprofessoreita Pertti Kettusta, Kalervo Virtasta, Pekka Pihlantoa, Reino Majalaa ja Veijo Riistamaa. Haastattelut kestivät kukin noin tunnin. Haastattelut nauhoitettiin ja litteroitiin kokonaisuudessaan. Kuudetta henkilöä, lehtori Tuula Viljaa Turun kauppakorkeakoulusta olisin myös haastatellut, mutta omien sanojensa mukaan muistikuvia ja kokemuksia Saariosta hänellä oli kovin vähän. Nauhoitin kuitenkin sen, mitä hän Saariosta muisti ja olen sisällyttänyt tämän materiaalin tutkimusaineistoon. Haastateltavilla oli mahdollisuus tutustua artikkelin käsikirjoitukseen sen valmistuttua. Tarkoituksena oli varmistaa, että haastattelut oli litteroitu ja tulkittu oikein. Haastattelulainauksista karsittiin epäolennaisia täytesanoja pois. Pertti Kettusta haastattelin hänen kotonaan Jyväskylässä. Kettunen aloitti opinnot Kauppakorkeakoulussa Helsingissä vuonna Saario tuli Kettuselle tutuksi toisena opiskeluvuonna. Haastattelun aluksi Kettunen painottaa kahta tärkeää opettajaa elämässään: Martti Saariota ja Henrik Virkkusta. siellä erottu Saario ja Virkkunen, kaksi hyvin erilaista ihmistä, he erottuivat selväs- 452 Kati Pajunen, KTT, YTM Itä-Suomen yliopisto, Joensuun kampus\n2 LTA 4/11 K. Pa j u n e n ti muusta luennoijaporukasta. Heissä oli jotain enemmän kuin sitä että he oisivat olleet tällaisia tutkijoita, jotka vaan ovat johonkin asiaan perehtyneet ja puhuvat siitä. Heillä oli selvästi tämmöinen oma näkemys myös siitä, miten asioitten pitäisi olla, eikä vaan siitä miten ne ovat juuri sillä hetkellä. (Kettunen) Kalervo Virtasta haastattelin hänen kotonaan Helsingissä. Virtanen aloitti opinnot vuonna 1961 Kauppakorkeakoulussa Helsingissä. Saarion Virtanen oppi tuntemaan toisena opiskeluvuotenaan. Kalervo Virtanen muistelee: Mutta jos tuohon Saarion historiaan mennään, niin mä alotin -61 kaup pa kor keakoulussa opiskelun ja -62 ensimmäisen kerran luennoilla törmäsin Martti Saarioon ja kuuntelin hänen luentojansa. Silloin ekonomin tutkinnossa oli esikurssi, lyhyt oppijakso ja pitkä oppijakso. Hänellä oli luentosarja ensin siinä lyhyessä oppijaksossa ja sitten pitkässä oppijaksossa. Ja -64 mä valmistuin. Kun mä -65:stä siirryin kou lupuolelle töihin, niin siellä tietysti olin hänen kanssaan eri yhteyksissä monella lailla tekemisissä. Hänhän jäi, jos oikein muistan, niin -71 hän kai jäi eläkkeelle. Ja eläkeläisenä, mä väittelin vuonna -79, hän oli mun väi tös karonkassani vielä läsnä. Ja sitten, ootas kun mikä vuosi se on kun hän, 80- lukua hän eli pitkään, mutta -88 hänestä aika jätti. (Virtanen) Pekka Pihlantoa haastattelin Turun kauppakorkeakoululla. Pihlanto suoritti ekonomin tutkintoa Turussa vuodesta 1961 vuoteen Kolmella viimeisellä vuosikurssilla Saario toimi hänen opettajanaan. Pihlanto totesi Saarion reheväksi tyypiksi : Pajunen: Teillä on yhtenäistä historiaa mistä vuodesta asti Saarion kanssa? Pihlanto: Nyt täytyy vähän kelata, milloin se mahtoi olla kun hän tuli, vuosilukuja näkis tuolta vuosi-kertomuksista että milloin mä Saarion oikeastaan tapasin... Nyt mä muistan. Kun mä suoritin ekonomintutkintoa, aloitin -61 ja -64 se päätty. Kolmella viimeisellä vuosikurssilla Saario oli luen noit sijana meillä. Silloin mä häneen törmäsin opiskelijan ominaisuudessa. Hän hoiti professorin virkaa ja piti muutaman luennon. Hän osoittautui heti hyvin värikkääksi persoonaksi, toisenlaiseksi kuin mihin oli tottunut. Meidän aikaisemmat opettajat oli enemmän tai vähemmän värikkäitä, mutta Saario oli rehevä tyyppi. Lehtori Tuula Viljaa Turun kauppakorkeakoulusta en varsinaisesti haastatellut, mutta nauhoitin sen, mitä hän Saariosta muisti, ennen Reino Majalan haastattelua Tuula Vilja kertoo: Turun kauppakorkeakoulun silloinen silloinhan kutsuttiin nimellä Liiketaloustiede 1 ja 2 Liiketaloustaloustiede 1:n professori Unto Virtanen kuoli sydänkohtaukseen syksyllä 1963 ja siihen aikaanhan ei ollut laskentatoimessa väitelleitä juurikaan, niin Martti Saario ja Jaakko Honko ryhtyivät yhdessä hoitamaan tätä laskentatoimen professorin virkaa omien virkojensa ohella. Ja se että he tekivät sen yhdessä, johtui siitä, että valtiolla oli määräykset, ettei saanut hoitaa kahta virkaa samanaikaisesti, että sen piti olla jotenkin vajaa sen toisen. Se tuli sitä kautta. Saariohan oli tietenkin jo siihen aikaan sillä tavalla nimekäs, että oli tää menotulo-teoria ym. sillä tavalla tuttua, koska vaikka kirjanpitolaki oli ihan staattisella 453\n3 454 pohjalla, niin opetus oli täällä jo silloin ikään kuin meno-tuloteorian mukaista. (Vilja) Reino Majalaa haastattelin Turun kauppakorkeakoululla. Reino Majala toimi Saarion assistenttina. Majala muistelee Saariota hyvin lämpimästi: Ihan ensiksi mä voin sanoa, että tosi hyvät, miellyttävät muistot minulla on Saariosta. Hän oli hyvin rehti ja avoin ja avuliaskin sillä tavalla, ja jotenkin avoin. Kävi sillä tavalla, että kun täällä vakituiseksi nimitetty professori Unto Virtanen kuoli yllättäen -63 loppusyksystä, niin Saario tuli hoitamaan tätä virkaa yhdessä Hongon kanssa niin, että he ottivat siitä puoliksi; Saario otti toisen puolen ja Honko toisen puolen. (Majala) Veijo Riistamaa haastattelin Tuokon tilintarkastustoimistossa Helsingissä. Veijo Riistama aloitti opinnot Kauppakorkeakoulussa vuonna Ensimmäinen tapaaminen tapahtui jo opiskeluaikoina kun Saario opetti kirjanpitoa 50-luvulla. Aloitin opiskelut kauppa kor keakoulussa -52 ja hän oli meidän kirjanpidon opettaja. Ja silloin oli hyvin tyypillistä, että professorit opettivat esikursseja. No sitten assistentit, jos niitä oli, niitä ei 50-luvun alussa juuri ollut, pitivät harjoituksia. Jos sanoisin nyt karrikoiden, Saarion luentoja ei pidä ottaa ihan täydestä mutta Saario aloitti aina sillä, että hän piirsi tiliristikot auki. Kassatili, siitä lähettiin viemään asiaa eteenpäin. (Riistama) Luvussa kaksi esitellään Saarion elämän ja uran alkuvaiheita. Kolmas luku käsittelee Saariota professorina Helsingin ja Turun kauppakorkeakouluissa. Neljäs luku keskittyy Saarion persoonallisuuden keskeisiin piirteisiin. Viidennessä luvussa esitellään Saarion tekemisiä ja sanomisia matkan varrelta sekä Saarion elämän ja olemuksen ulkoisia puitteita. Kuudes luku päättää artikkelin. Saarion elämä ja ura ennen professuureja Martti Kaarlo Saario syntyi Nummella ja kuoli Helsingissä. Saarion vanhemmat olivat ammatiltaan maanviljelijöitä. Saario oli kaksi kertaa naimisissa. Ensimmäinen vaimo, Terttu Soininen (s. 1907) kuoli vuonna (Virtanen 2006.) Veijo Riistaman mukaan Terttuvaimo kuoli yllättäen sairauskohtaukseen kesken uintireissun Saarioiden kesäpaikalla Nummella. Minulla oli se käsitys, että hänen avioliittonsa oli ihan ok, paitsi että sitten vaimo menehtyi siellä kesämökillä. Muistini mukaan kävi niin, että hän oli uimasta tulossa ja sai sitten jonkun sydänkohtauksen ja meni äkillisesti. Että sellainen suuri suru Martti Saarion elämään sisältyi. Olisko se ollut sitten, kyllä ne silloin oli jo yli viisikymppisiä, kun tämä tapahtui. (Riistama) Tästä avioliitosta Saarioille syntyi kaksi tytärtä, Riitta (s. 1935) ja Kaiju (s. 1938). Toisen kerran naimisiin Saario meni vuonna 1967 Helsingin kauppakorkeakoulun kielten lehtori Hilkka Sarion kanssa. (Virtanen 2006.) Kalervo Virtanen muistelee toista vaimoa seuraavasti: hänen ensimmäinen vaimonsahan oli kuollut, ja hän oli pitkään yksinään sitten. Hän vanhoilla päivillään meni kaup pa korkeakoulun kielten lehtorin kanssa naimisiin. Sario oli nimeltään hänen vaimonsa. Saario ja Sario. Mutta hän oli silloin jo ikämies. (Virtanen)\n4 LTA 4/11 K. Pa j u n e n Reino Majala muistaa Saarion kerran sanoneen, että mies kestää painetta joko töissä tai kotona, mutta ei molemmissa. Jonkin verran paineita akateemisessa elämässä lienee ollut, koska professuurin saaminen ei ollut ihan helppoa, kuten myöhemmin tässä artikkelissa tulee esille. Saarion elämä kotiloissa lienee ollut tasapainoista ensimmäisen vaimon äkillistä kuolemaa lukuun ottamatta. Ylioppilaaksi Saario kirjoitti vuonna 1925 Helsingin koelyseosta. Saario suoritti alemman oikeustutkinnon vuonna Vuonna 1929 Saario suoritti ekonomin tutkinnon Kauppakorkeakoulussa Helsingissä. Vuonna 1931 Saariosta tuli kauppatieteiden kandidaatti 1 ja vuonna 1932 kauppatieteiden lisensiaatti. Saario toimi Viipurissa kauppaoppilaitoksen lehtorina vuodesta 1929 vuoteen (Virtanen 2006.) Vuonna 1931 tohtorin tutkinnon suorittaminen tuli mahdolliseksi Helsingin kauppakorkeakoulussa. Ensimmäinen kauppatieteiden tohtori Suomessa ja samalla Pohjoismaissa oli Vilho Nurmilahti. Hänen väitöskirjansa Der formale Aufbau der Jahresvermögensbilanz tarkastettiin vuonna (Korhonen 2010). Vuonna 1943 Viljo Nurmilahti kuoli kuitenkin traagisesti jäätyään auton alle Helsingissä (Lehtonen 2008). Toinen väittelijä Kauppakorkeakoulussa oli sitten Martti Saario. Saarion akateeminen ura olisi ehkä voinut muodostua hieman erilaiseksi, jos Nurmilahti ei olisi kuollut nuorena. Olisi saattanut käydä niin, että Nurmilahti olisi ollut Kauppakorkeakoulussa sellaisessa virassa, jossa Saario lopulta oli ja jossa Saario sai mahdollisuuden kehittää ja levittää omia ajatuksiaan. Kauppakorkeakoulu haki vuonna 1939 liiketaloustieteellisen alan tohtoriopiskelijoita, 1 Tuohon aikaan kandidaatin tutkinto vastasi nykyistä maisterin tutkintoa. joille myönnettiin apurahaa. Hakijoita oli kaiken kaikkiaan kahdeksan, ja Saarion hakemusta pidettiin tässä joukossa hyvänä. Tuona aikana Saario oli julkaissut verotus- ja poistoaiheisia kirjoituksia Liiketaito-lehdessä. Professori Huugo Raninen sai positiivisen käsityksen Saariosta. Raninen lausuikin Saariosta näin: Saariota voidaan pitää sitkeän työteliäänä ja tunnollisena henkilönä, joka pyrkii saattamaan aloittamansa työn päätökseen saakka ja kun hänen työnsä ainakin suureksi osaksi on liiketaloustieteellinen, pidän kandidaatti Saariota hakijana, joka ensimmäisten joukossa on otettava huomioon Suomen Kulttuurirahaston stipendejä haettaessa. (Michelsen 2001.) Saario sai apurahaa tohtoriopintojaan varten. Sota-aika aiheutti kuitenkin Saariolle hieman hankaluuksia väitöskirjan tekemisessä. Saariolla jäi sodan aikana Viipuriin sellaisia kirjoja, joita hän olisi tarvinnut tutkimuksessaan. Saarion tarkoituksena oli laatia käyttöomaisuuden poistoista teoreettinen malli, jota olisi testattu empiirisellä aineistolla. Empiiristä aineistoa kuitenkin hävisi sodan aikana ja tutkimus jäi siinä mielessä keskeneräiseksi. Kun Viipuri menetettiin sodassa, Saario vapautui kauppaoppilaitoksen työstä, ja toisaalta aikaa tutkimukselle siten löytyi. Keväästä 1940 lähtien Saario teki tutkimustaan Helsingin veroviraston arkistossa. (Michelsen 2001.) Saario esitti Kauppatieteellisen yhdistyksen kevätkokouksessa hotelli Kämpissä esitelmän Poistoista verotukseen. Kauppalehti piti Saarion esitystä tuoreena ja erilaisena näkökulmana. Esitelmä aiheuttikin kokouksessa vilkasta keskustelua. (Lehtonen 2008.) Sota-aikana vuosina Saario toimi sotatalouden tarkastuksen ylireviisorina (Virtanen 2006). Sodan jälkeen Martti Saario jätti väitöskirjansa tarkastettavaksi. Väitöskirjan 455\n5 456 esitarkastajiksi valittiin Huugo Raninen ja Helsingin Osakepankin johtaja, tohtori Carl-Erik Olin. Kauppakorkeakoulun rehtori O.W. Louhivuori toimi väitöstilaisuudessa kustoksena. Vastaväittäjänä toimi Huugo Raninen, koska Olin oli kieltäytynyt tehtävästä. Raninen ei ollut juurikaan perehtynyt Saarion aihepiiriin eikä hän näin ollen erityisesti pitänyt siitä, että hän joutui vastaväittäjäksi. (Michelsen 2001.) Martti Saarion väitöskirja Realisointiperiaate ja käyttöomaisuuden poistot tuloslaskennassa tarkastettiin Helsingin Kauppakorkeakoulussa Esipuheessaan Saario kiitti professori Huugo Ranista: Erikoisen suuressa kiitollisuuden velassa olen professori Huugo Raniselle, joka on monin eri tavoin rohkaissut ja auttanut minua siten ratkaisevasti myötävaikuttaen työni päätökseen saattamiseen. Saario kiitti myös Suomen Kulttuurirahaston ja Suomalaisen Liikesivistysrahaston apurahoista. (Saario 1945.) Molemmat esitarkastajat löysivät puutteita Saarion väitöskirjasta. Ranisen mukaan väitöskirjan näkökulma oli liian rajattu, keskeisissä käsitteissä oli epäselvyyksiä ja työ oli kokonaisuudessaan liian teoreettinen. Olin kritisoi käytännön näkökulman puuttumista. Raninen toisaalta myös väitöstilaisuudessa kehui tutkimusta siitä, että se tarkoitti edistystä suomalaisessa liiketaloustieteessä ja siitä, että Saario oli käynyt hyvin läpi saksalaista teoreettista keskustelua, jonka pohjalta oli luotu omaperäinen teoria. Väitöstilaisuudessa annettiin väitöskirjalle puoltava lausunto. Opettajaneuvosto päätti myöhemmin lopullisesti opinnäytteen hyväksymisestä. Opettajaneuvostossa löydettiin runsaasti puutteita väitöskirjasta, mutta lopulta väitöskirja hyväksyttiin arvosanalla non sine laude approbatur. Toisaalta jotkut väitöskirjassa nähdyistä puutteista olivat ehkä hieman hakemalla haettuja. (Michelsen 2001.) se hänen väitöskirjansa on aika eri koi nen... sen hyväksymisessäkin oli omat ongelmansa. Professori Huugo Raninen joka oli silloin liiketaloustieteen professorina niin hän vei sen läpi. Kun perinteisen las ken ta toi men ihmiset, joilla oli tase yhtä lö teo reettinen kirjanpitotausta ja muuta, niin ne vähän varauksella siihen suhtautuivat. Kyllä se väitöskirjana sitten hyväksyttiin. (Vir tanen) Martti Saario nimitettiin vuonna 1945 Viljo Nurmilahdelta vapautuneeseen lehtorin virkaan Kauppakorkeakoululle Helsinkiin. Martti Saario vihittiin tohtoriksi Kauppakorkeakoulun ensimmäisessä virallisessa promootiossa toukokuussa Saario oli tässä promootiossa ainoa vihittävä tohtori. (Lehtonen 2008.) Saario professorina Saarion tie Helsingin Kauppakorkeakoulun professoriksi ei ollut mutkaton. Professorin virka vapautui vuonna 1944, kun I.V.Kaitila 2 jäi eläkkeelle. Vapautunutta professorin virkaa hakivat Martti Saario ja filosofian tohtori Esa Kaitila, I.V. Kaitilan poika. Arvioijat eivät pitäneet ensimmäisessä viranhaussa kumpaakaan hakijaa pätevänä. Virkaa ei täytetty, mutta Saario ja Kaitila hoitivat tehtävää kahdestaan lukuvuoden 1946 loppuun saakka. Vuonna 1947 virka laitettiin uuteen hakuun ja hakijoina olivat uudestaan samat Saario ja Kaitila. Arvioijat olivat edelleen kriittisiä eikä kumpaakaan hakijaa vieläkään todettu päteväksi. Opettajaneuvosto päätyi kuitenkin valitsemaan Esa Kaitilan professorin virkaan. (Michelsen 2001.) 2 I.V. Kaitila toimi Helsingin Kauppakorkeakoulun liikelaskentaopin professorina vuosina (Näsi & Näsi 1997). Myös Näsi ja Näsi (1997) kirjoittavat, että kilpailu professuurista Saarion ja Esa Kaitilan välillä oli kova. I.V. Kaitila teki myös vuoden 1945 kirjanpitolain valmistelutöitä (kts. esim. Virtanen 2007).\n6 LTA 4/11 K. Pa j u n e n Saario sen sijaan valitti Opettajaneuvoston päätöksestä Kauppakorkeakoulun hallitukselle. Vuonna 1948 Opettajaneuvosto äänesti lopulta Saarion liikelaskentaopin professoriksi; Saario kun oli loppujen lopuksi huomattu hyväksi opettajaksi. Rehtori Louhivuori oli kuitenkin tyytymätön siihen, että Saario lopulta valittiin virkaan. Ilmeisesti Louhivuori ei henkilökohtaisesti pitänyt Saariosta. Louhivuori ja Saario olivat näkyvästi konfliktissa keskenään. (Michelsen 2001.) Toisaalta valintaan saattoi vaikuttaa se, että Saarion akateemiset saavutukset nähtiin merkittävämmäksi kuin Esa Kaitilan (Haastattelut). Esa Kaitila ( ) valittiin sittemmin vuonna 1950 Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professoriksi ja vuonna 1958 Helsingin yliopiston kansantaloustieteen apulaisprofessoriksi. Esa Kaitila loi uran myös ministerinä ja kansanedustajana. (Uola 2004.) Saarion uraa tarkastellessa toinen tärkeä aikaansaannos meno-tulo-teorian ohella oli kustannusten etuoikeusjärjestysteoria (kts. esim. Pihlanto & Lukka 1993; Virtanen 2006). Tällä teoksella on ollut oma roolinsa professorin viran haussa. Pihlannon (2010) muistelmien mukaan Saario jätti teoksen julkaisematta siitä syystä, että hänet olisi omien sanojensa mukaan viety hullujenhuoneelle, jos teksti olisi julkaistu. Majala kuitenkin kertoo, että Saariota kehotettiin pidättäytymään teoksen julkaisemisesta. Ainakin semmosen mä tiedän, että jotakin siellä Helsingissä täytyi olla, kun se tämä kustannusten etuoikeusteoria, se kirjoitus, tutkimus mikäs sen nimi nyt olikaan.. joku se on se julkaisematon tutkimus. Se esiintyy kyllä tutkimusten lähdeluettelossa ja joku on sen saanut lukeakin, mutta Saario ei koskaan sitä julkaissut. Täällä ainakin Saario sanoi minulle, että sitä pidettiin niin radikaalina ja vallankumouksellisena, että muut joilla oli toisenlainen kustannuskäsite niin ne jotenkin, ne ei varmaan sitten ymmärtäneet. Saario ei ollut silloin vielä saanut professorin virkaa, niin hän sanoi täällä, että hänelle sanottiin että älä julkaise sitä, mutta se kyllä otetaan huomioon professorin pätevyyttä arvosteltaessa, mutta älä julkaise sitä. (Majala; Majala ei muista sanantarkasti, että kiellettiinkö Saariota julkaisemasta teosta, mutta ainakin Saariota kehotettiin pidättäytymään sen julkaisemisesta.) Kun Saario lopulta valittiin professoriksi, hän oli ahkera ja aikaansaava. Saario oli työssään merkittävä laskentatoimen oppiaineen kehittäjä 1950-luvulla yhdessä Henrik Virkkusen ja Jaakko Hongon ohella (Virtanen & Kinnunen 2010, 102). Saario ohjasi tohtoriopiskelijoita, kuten Jaakko Honkoa. Saario oli suosittu, tarmokas ja innostava professori. (Michelsen 2001.) Saario esimerkiksi vaikutti merkittävästi siihen, että Veijo Riistama päätyi assistentiksi Kauppakorkeakoululle. Tuohon aikaan assistenttien palkat olivat hyvin pieniä, joten yliopistouraa ei kannattanut aina valita vaikka haluja siihen olisi ollutkin. Saario sai houkuteltua Riistaman loppujen lopuksi töihin lupaamalla hänelle myös hieman apurahaa. Meno-tulo-teoria alkoi pikkuhiljaa saada hyväksyntää Saarion toimiessa virassaan Kauppakorkeakoululla. Vuonna 1959 meno-tuloteoria oli valmiiksi kehitetty, kun oppikirja meno-tulo-teoriasta ilmestyi. Vuonna 1945 julkaistu väitöskirja sen sijaan esitti aihiot lopulliselle teorialle. (Kts. esim. Pihlanto & Lukka 1993.) Saario toimi myös vt. professorina Turun kauppakorkeakoulussa vuosina (Pihlanto & Lukka 1993). Ilmeisesti Saario koet- 457\n7 458 tiin Helsingissä erilaisena persoonana kuin Turussa. Reino Majala toimi aiemmin Unto Virtasen assistenttina ja jatkoi sen jälkeen Saarion assistenttina. Reino Majalalle kerrottiin ennen Turkuun tuloa, että Saario saattaa olla hieman hankala ihminen. Turussa sen sijaan havaittiin, että Saario oli ystävällinen ja isällinen hahmo. Hän oli yleensä hyvin leppoisa kaveri kyllä. Oli aika helppo tulla toimeen hänen kanssaan. (Pihlanto) Juuri näin, että hän oli hyvin reilu ja avoin. Siinä olikin aika jännä, kun silloin kun hän tuli tänne, tai kun tiedettiin sitten että hän tulee tänne, niin jotkut meidän opettajat, jotka olivat olleet Helsingissäkin opettajana tai suorittaneet tutkintonsakin Helsingissä, niin muistivat että Saario on hyvin tiukka ja ilkeä ja hankala mies. Tää oli täydellinen yllätys, että hän ei ollut ollenkaan hankala. Hän oli hyvin joviaali ja ei vaatinut mitään erityisempää. Niinkuin kuka tahansa itse asiassa opettaja oikeastaan. Ei hän vaatinut mitään erikoispalvelua itselleen. (Majala) Tuula Vilja Turun kauppakorkeakoulusta muistelee Saariota seuraavasti: Niin oliko se toisena tai kolmantena vuotena, kun mä opiskelin täällä. Mä aloitin vuonna -63 ja Unto Virtanen kuoli heti sinä syksynä, ett hänen opetustaan mä en ole kuullut, niin sitten Saario piti kirjanpidon luentoja oikein isolle joukolle. Hänellä oli aika persoonallinen luennointityyli, hänhän oli jo kohtuuiäkäs, mä en muista minä vuonna hän on syntynyt No ei hän niin kauhean vanha, 58-vuotias. Hän luennoi ikään kuin lainausmerkeissä kirjanpidon teoriaa, lähinnä meno-tuloteorian pohjalta ja sen lisäksi vielä jossain määrin, kun hänellä oli se veroaspektikin siinä. Niin siihen liittyi myöskin sitä, ja hän piti ihan mukavia luentoja meidän isommassa luentosalissa. (Vilja) Saario on ollut kunnianhimoinen ja sitkeä. Väitöskirjan valmistuminen ja Helsingin professuurin saaminen ei tapahtunut helposti. Siitäkin huolimatta Saario voitti vastaan tulleet vaikeudet ja lopulta onnistui siinä, mitä tavoitteli. Saario lienee ollut leppoisampi professori Turussa kuin Helsingissä. Tähän vaikutti toki se, että Saario oli jo vanhempi kun hän vastaanotti professuurin Turussa. Toisaalta ympäröivä kollegaverkosto ja sosiaaliset suhteet olivat Turussa erilaiset kuin Helsingissä. Eläkkeelle Saario jäi Helsingissä vuonna 1971 ja Turussa vuonna Saarion persoonallisuus Karismaattisuus oli keskeinen piirre Saariossa. Pihlannon mukaan Saario oli yleisesti ottaen karismaattinen ihminen, ja Majalan mukaan Saariolla oli olemassa vahva aura. Majalan mukaan karisma syntyi pitkälti myös Saarion älykkyydestä. Riistaman mukaan karisma johtui ennen kaikkea Saarion henkisistä ominaisuuksista ja ajattelun tuotoksista. Myös Kettunen korosti kirkasta ja omaperäistä ajattelua Saarion karisman selitystekijänä. se karisma näkyi kyllä, säteili hänestä. Karismaattisen henkilön tunnistaa vaikkei tuntiskaan. Kun sellainen tulee huoneeseen, niin sen kyllä huomaa. (Pihlanto) Kyllä hänellä oli jotakin sellaista että hän oli...no, hän oli tietysti kirjanpidon auktoriteetti jo silloin, että se tietysti jo tuli hänen mukanaan se aura. Kaikki tiesi jotta jaha tää on nyt se Saario. Totta kai se oli meillekin\n8 LTA 4/11 K. Pa j u n e n suuri asia kun tämmönen mies tuli hoitaan professorin virkaa, niin muistan, ne sai ihan uutta vauhtia opintoihinsa. Ei hän mikään kädestä pitäen ohjaaja ollut, eikä hänellä sen päivän aikana niin kovin paljon ollut aikaa uhratakaan, mutta sen, mitä keskusteltiin niin kyllä ne oli aika teräviä ne hänen huomionsa ja heti tiesi mistä on kysymys. Vaikka mä en usko, että hän koskaan on niitä käsikirjoituksia kovin huolellisesti lukenut. Saattoi vähän junassa silmäillä tänne tullessaan, mutta niin yleensäkin paljon tehdään, jos matkalaukkuprofessorina ollaan. (Majala) Tämä karisma ei tullut esittämistavasta, vaan kyllä se tuli niiden ajatusten selkeydestä. Ne ajatukset sopi siihen tilanteeseen. Ne oli niin selkeästi esitetty, että melkein sanoisin, että soinimaisen selkeästi esitetty. Paitsi että Soinilla ei ole samanlaista pohjaa niille ajatuksille. Juuri tämä looginen esitys. (Riistama) Saarion karismaattisuutta selittää osaltaan hänen innostuneisuutensa ja impulsiivisuutensa. Impulsiivisuus näkyi siinä, että luennot eivät aina menneet kovin johdonmukaisesti, vaan niitä ohjasi pikemminkin luovuus ja innostus. Haastattelujen aikana usein mainittiin myös se, että Saario paukutteli henkseleitä luentoja pitäessään ja oli muutenkin eloisa esiintyjä. Kaiken kaikkiaan hän oli tämmönen hyvin impulsiivinen henkilö, ja hältä tuli sitä juttua hirveesti, kun hän vauhtiin pääsi, niin ne oli hyvin vauhdikkaita ne hänen luentonsa. Hän seisoi siellä kateederin reunalla, hän laittoi peukalot tuonne alle (olkainten alle) ja keikkui siinä niin että monet pelkäsi että putoo siitä kateederista alas. Ja tosiaan sitä juttua häneltä tuli, mutta hän oli epäsystemaattinen sikäli, että kun hän alotti luentoa niin hän totesi, että nyt tulee kohta 1 ja sitten lähti juttu siitä ja puhetta tuli. Mutta kun ei tullut kohtaa 2. Mutta koko tunnin ajan tuli asiaa, sitä pulppusi häneltä. Tällainen systemaattisuus häneltä puuttui, mutta ne oli asiaa kaikki mitä hän puhui. (Virtanen) Muistan kun hän piti luentoja, niin hänellä oli liivipuku päällä. Tässä liivin aukossa hän piti peukaloa oikein rempseästi. Hän teki heti karismaattisen vaikutelman, ja puhui meille uusista asioista. Tietenkin hän sitä omaa meno-tulo-teoriaansa varmaan meille nuorille selosti. Jäi vaan mieleen, kun hän yrityksen substanssiarvoa laskeskeli ja puhui teurastusarvosta, siitä joka jää jäljelle kun yritys lopetetaan, että se teurastetaan niin kuin eläimet. Jäi tällainen värikäs ilmaisu mieleen. (Pihlanto) Hänen vaatetuksesta muistan, että hänellä oli kyllä ihan puku päällä, mutta sitten hän otti sen puvuntakin pois ja hänellä oli vanhanaikaiset henkselit, joita hän sitten paukutteli tällä tavoin kun luennoi siellä edessä. Niin se poikkesi, jos ajatellaan, miten Jaakko Honko joka sittemmin oli Helsingin rehtori ja kanslerikin, niin käyttäytyi Joo, ja paukuttelee henkseleitä, oikein vanhan papparaisen henkselit. Niitä hän paukutteli. Mun täytyy sanoa, että ne hänen luentonsa oli tosi selkeitä. Jos oli jotain epäselvyyttä ollut kirjanpidon kokonaisnäkemyksessä, niin se kyllä aukaisi sen ihan kokonaan. Hän ikään kuin itse osasi luennoida sitä hänen teoriaansa. (Vilja) Saario oli enemmän ajattelija ja luoja, kuin kirjoittaja. Virtanen kuvaakin Saariota siten, että 459\n9 460 hänelle riitti, että sai ajattelemalla mitään välttämättä kirjoittamatta jonkun probleeman valmiiksi. Sen jälkeen Saario sitten siirtyi ratkomaan seuraava kiinnostavaa kysymystä. Pihlannon (2010) mukaan Saario kuvasi itseään enemmän keksijäksi kuin tiedemieheksi. Riistama kuvaa Saarion impulsiivisena ja luovana kirjoittajana. Toinen keskeinen piirre Saariossa oli teräväkielisyys. Saariota jopa pelättiin hänen suorasanaisuutensa johdosta. Oma merkityksensä on ollut myös sillä, että terävä kieli aiheutti jossain määrin myös konflikteja Saarion suhteissa muihin ihmisiin. Siinä on vielä sitten oma piirteensä: Saario, mennään sitten hänen henkilöönsä, mutta ei ihan vielä niin pitkälle. Hän ei juurikaan ollut minkään toimikunnan tai komitean jäsen. Se johtui ymmärtääkseni ensisijaisesti siitä, että hän sanoi suoraan mitä hän ajatteli. Ehkä yhtenä esimerkkinä siitä, hän oli poikittain noissa veroratkaisuissa tuomioistuinten ja veroviranomaisten kanssa varsinkin, ja yksi hänen sanonnoistaan juuri joka kuvasti hänen karkeaa ilmaisutapaansa oli se, että KHO:n (Korkein hallinto-oikeus) jäseniä vaivaa TOL-kuppa (TOL = silloinen tulo- ja omaisuusverolaki). Hän suomi sitä että KHO:n ratkaisut eivät olleet dynaamisen talouselämän mukaisia, vaan perustuivat arvostus- ja vastaaviin ongelmiin ja olivat hyvin konservatiivisia. Hän ilmaisi sen tällä tavalla, niin voi hyvin kuvitella, ettei hän ollut kovin suosittu jäsen tuollaisissa erilaisissa komiteoissa. Hän päästeli suustaan tällaisia. (Riistama) Joku joka häntä huonommin tunsi ja esimerkiksi opiskelijat saattoivat häntä pikkuisen jopa pelätä. Hän sanoi aika suoraan ajatuksensa ja käsityksensä. Esimerkiksi ne viimeiset vuodet kun silloin oli opiskelijalevottomuudet, jotka ei nyt kauppakorkeassa olleet kauhean voimakkaat. Mut kumminkin silloin 60-luvun lopulla, ei hän oikein tahtonut niitä ajatuksia ymmärtää. Mä muistan kun hän piti vastaanottoa, niin sinne yleensä meni joku assistentti aina paikalle, ettei tullut mitään pahoja törmäyksiä. Mutta kun Saarion oppi tuntemaan hän oli hyvin ystävällinen ja lämminsydäminen ja avulias henkilö. Tavallaan piti päästä hänen ulkokuorensa alle, ne jotka häntä vähemmän tunsivat, niin ne ehkä kokivat hänet vähän etäisempänä. (Virtanen) Teräväkielisyydestä kertoo tarina Axel Grandellin väitöskirjasta. Grandellin väitöskirja käsitteli tilintarkastuskertomusta. Saario ei pitänyt Grandellin tuotoksesta, koska siinä ei ollut Saarion mielestä tarpeeksi laskentatoimen substanssia. Saarion mukaan Grandellin väitöskirja oli kuin talonrakennuksen väitöskirja, joka keskittyi lipputangon nuppiin, mikä juuri ja juuri oli vielä taloon kuuluva osa. (Pihlanto 2010.) Saarion akateemiseen uraan kuuluu keskeisenä seikkana se, että Saarion ajatukset koettiin hyvin erilaisiksi kuin olemassa oleva laskenta-ajattelu oli. Muun muassa tästä syystä Saarion ajattelu koki myös vastarintaa eivätkä kaikki suinkaan kritiikittömästi hyväksyneet hänen näkemyksiään. Suorapuheisuudellakin on ollut oma merkityksensä siihen, miten Saarion ajatuksiin suhtauduttiin. Kyllä hän niinkun asiakysymyksissä, jos oli jotain selviä näkemyseroja joittenkin asioiden hoitamisessa, kyllä hän saattoi sanoa aika selvästikin sen oman kantansa ja kaikki ei ehkä aina pitäny siitä. Ja se voi olla sitten syynä siihen ettei ne hänen ajatuksen-\n10 LTA 4/11 K. Pa j u n e n sa sitten että se kesti aikansa ennenkuin ne levisivät sitten niin, että niistä tuli kirjanpidon perusta ja muuta. Ensin niitten piti voittaa tämä laajempi porukka, meidät ja muut saada mukaan siihen ja opettamaan seuraaville polville ja muille tätä ajattelua ja niille nuorille opiskelijoille, niin sitten siitä tuli semmoinen yleinen. Mutta hän voitti tän meidän porukan niin hyvin että me otettiin se omaksemme sama asia ja vietiin sitä eteenpäin ja sitä ajattelua ja sitä kautta se sitten levisi. (Kettunen) Teräväkielisyys näyttäytyi Saarion keskeisenä piirteenä erityisesti sellaisille henkilöille, jotka eivät häntä hyvin tunteneet. Teräväkielisyyden ohella vähintään yhtä keskeisenä piirteenä Saariolla oli kuitenkin myös sydämellisyys. Haastattelujen perusteella Saario oli ystävällinen ja mukava lähimmille työtovereille. Saario oli esimerkiksi hyvin kollegiaalinen nuoria assistentteja kohtaan Kauppakorkeakoululla Helsingissä. Saario suhtautui meihin nuoriin hyvinkin näin kollegiaalisesti ja muihin opettajatovereihin tietysti kanssa. Siellähän oli nämä lentopalloillat, ne oli kerran viikossa. En mä tiedä onko tätä palloilusalia enää olemassa, vai onko otettu muuhun käyttöön. Mut kerran viikos Saarioki oli pelaamassa lentopalloa meidän kanssa. Ei hän nyt mikään erityinen lentopalloilija ollu, meitä selvästi vanhempi ja muuta, mutta oli mukana kuitenkin. Ei hän ollut mikään semmonen erakko tai eristäytyny ihminen, vaan halus pitää yhteyttä. (Kettunen) Mutta sitten jos mennään hänen persoonaansa, niin tässä tulikin sitä jo sivuttua, niin hän saattoi käyttää varsin suorasukaisia ja jopa lähellä karkeita olevia ilmaisuita, niin hän oli pohjimmiltaan hyvin sydämellinen ihminen. Hän oli todella sydämellinen ihminen. Omasta näkövinkkelistäni en voi muuta sanoa kuin että siinä suhteessa eniten arvostamiani henkilöitä henkilönä, vaikka otettais pois kaikki nämä hänen vaikutuksensa meikäläisen elämään noin muuten. (Riistama) Saario kutsui työtovereitaan joskus myös kotiinsa ja kesämökilleen, joten yhdessä olo kollegoiden kesken ei rajoittunut pelkästään työpaikalle. määkin oon ollut ainakin kerran, ellen useammin, hänen kesämökillään siellä Nummi-Pusulassa. Hän kutsu meitä nuoria tutkijoita sinne. Siellä oltiin ja uitiin. Yks semmonen kaunis kesäpäivä on jääny oikein mieleen. Uitiin ja juteltiin asioista. Tietysti näistä opiskeluasioista ja korkeakouluasioista ja semmosista sitten tuli juteltua. Ja myös hänen kotonaan siinä, mikähän se nyt on, siinä onko se Albertinkatu vai Bulevardi niin siinä kulmassa hänellä oli niissä taloissa se asunto, sielläkin käytiin joskus. (Kettunen) Kalervo Virtanen havainnollistaa Saarion ystävällisyyttä seuraavalla esimerkillä: Siihen aikaan vielä kun ilmoittauduttiin tenttiin ja jokaisesta tentistä piti maksaa, ja ne maksut sai tentin laatija ja korjaaja. Kun oli Saarion tenttejä, ei hän niitä itse korjannut, me niitä korjasimme. Mutta hän antoi ne rahat, mitkä olis hälle mennyt Hän sanoi, että ne ilman muuta kuuluu niille jotka työt tekee, kun ei hän enää vanhemmiten itse niitä tenttejä korjannut. (Virtanen) 461\n11 462 Riistaman mukaan Saarion sydämellisyyttä kuvastaa se, että Saario järjesti Riistaman perheelle kesänviettopaikan, kun sellaista ei Riistaman perheellä omasta takaa tuohon aikaan ollut. Assistenttien palkat olivat hyvin pieniä noina aikoina. Saario halusi tällä tavalla auttaa nuorempaa kollegaansa myös henkilökohtaisessa elämässä. Esimerkkinä vaan voin mainita, että kun me tulimme -63 elokuussa Helsinkiin, kun olimme siihen saakka asuneet Raisiossa eikä kesäpaikoista ja muusta ollut tarvettakaan kun käytännössä asuttiin maalla, vaikka kerrostalossa asuttiinkin. Niin sitten keväällä -64 rupesi tulemaan mieleen että joku kesäpaikka tarttis olla mihin tenavat pääsisi kesäksi, niin Martti Saario puhui sieltä sukulaistalosta meille kesäpaikan. Luokkatoverinikin perhe oli siellä. Niin me saimme sellaisen vanhan renkien asuntona käytetyn rakennuksen. Toisessa päässä oli luokkatoverini perhe ja toisessa päässä me ja olimme siellä Nummella koko kesän. Se oli lähellä hänen omaa kesäpaikkaansa, niin tämmöisiäkin asioita hän katsoi asiakseen hoitaa. Hän todella osoittautui hyvin sydämelliseksi ja ymmärtäväiseksi. (Riistama) Sanomisia, tapahtumia ja ulkoinen olemus Saario on ollut omana aikanaan tietyissä piireissä merkittävä henkilö. Saario esiintyi vuosittain erilaisissa asiantuntija- ja koulutustapahtumissa. Kalervo Virtanen kertoo, että Saario toimi vuosittain puhujana Tilinpäättäjien päivässä. Mitähän aikaa sitten eletään, se on varmaan 70-luvulla, kun silloin ulkopuolinen koulutustoiminta ei ollut lainkaan tämmöistä kuin se nyt on. Silloin taloushallinnon ihmisillä oli kerran vuodessa yksi tärkeä tilaisuus Helsingin Kalastajatorpalla nimeltään Tilinpäättäjien päivä. Siinä oli päivän ohjelma, jossa kerrottiin tilinpäätökseen ja verotukseen liittyvistä asioista. Siellä oli paljon verojuristeja ja muita. Siitä tehtiin etukäteen paksu kirjanen, jossa oli nämä alustukset; verojuristien esitykset sanasta sanaan ja sitten kun ne esiintyivät, niin ne lukivat siitä paperista ja sadat ihmiset käänsivät yht aikaa sivua. Sitten Saario puhui, hänellä oli aina siellä esitys. Se ei koskaan ehtinyt siihen kirjaan, vaan se oli irtolehtiversiona siellä kirjan välissä. Siellä hän näitä veroasioitaan pohti. Väitän että valtaosa porukasta ei aina ymmärtänyt hölkämänpöläystä, kun ne oli semmoisella teoriatasolla, että ei ne auennut käytännön tili-ihmiselle. (Virtanen) Pihlanto kertoo siitä kun Saario meni veropäiville pitämään perinteistä esitystään. Yleisö hullaantui, kun Saario oli saanut piirrettyä tiliristikot taululle. Joku sitä kertoi, taisi olla Lehtovuori, että hän meni pitämään esitelmää meno-tuloteoriasta, niin siellä oli aina liitutaulu, tai hän halusi ainakin että siellä on semmonen. Kun hän meni sinne lavalle, niin hän piirsi heti kassatiliä kuvaavan tiliristikon. Sitten hän kääntyi yleisöön päin ja kumarsi yleisö aplodeerasi. (Pihlanto) Saario oli eloisa tentaattori. Saarion aikoina oli käytössä suullisia tenttejä. Kalervo Virtasen mukaan niissä saattoi käydä niin, että Saario itse puhui enemmän kuin kuulusteltava. Toisinaan opiskelija saattoi päästä osalliseksi Saarion tarjoamista virvokkeista, jos tentti järjestettiin Saarion kotona. Ainakin Seppo Lehtolalle, joka\n12 LTA 4/11 K. Pa j u n e n toimi Turun kauppakorkeakoulussa lehtorina, Saario tarjosi alkoholijuomia tentin päätteeksi. (Pihlanto 2010.) Muistan sitten vaan, tenteistä tuli mieleen, että sitten silloinen kanditutkinto kun oli, sitten kun laudaturia suoritettiin, niin siellä oli myöskin suulliset kuulustelut siihen aikaan. Koska se oli harvinaista vielä että, oli kirjallinen ja suullinen. No kun Saariolla oli suullinen kuulustelu, se oli kuulusteltavalle helppo kun Saario puhui lähinnä. Hän innostui näistä omista asioistaan ja puhui ja puhui, ei tarvinnut kun kuunnella. Kyllä hän jotain saattoi kysyä, mutta valtaosa ajasta meni siinä että hän puhui mitä hänellä just oli sillä hetkellä mielessä ja mitä hän oli miettinyt. (Virtanen) Kalervo Virtanen muistaa erään reissun vuodelta 1979, jolloin hän vei juuri valmistuneen väitöskirjansa Saariolle kotiin. Tosiaan kun mä -79 väittelin Vanhaan aikaanhan oli sellainen tapa että väitöskirja vietiin professorille kotiin. Saario oli eläkkeellä, niin mä soitin hänelle ja vein väitöskirjani hänelle kotiin. Hän oli siitä kovasti ilahtunut ja hän kaivoi kaksi sherrypulloa esiin, kuivaa ja makeata ja sanoi, että tulee hyvää kun pannaan näitä sekaisin. Me nautimme siinä sherryä ja kyllä minulla meni melkein se koko päivä. Sitten hän alkoi puhumaan näistä kaikista mitä hän on taas miettinyt ja sitä juttua tuli. Joskus iltapäivällä lähdin sieltä pois. (Virtanen) Tenttikysymysten järjestäminen Helsingistä Turun kauppakorkeakouluun oli oma jännitysnäytelmänsä. Tenttikysymykset valmistuivat usein vasta viimeisillä hetkillä, jonka jälkeen ne kiikutettiin Helsingissä postiin. Turun päässä jännitettiin puolestaan, että tulevatko tenttikysymykset ajallaan. Viime tippaan jäämisestä tulee vielä mieleen. Hän hoiti Turussa myöskin professorin virkaa ja kävi siellä luennoimassakin ja jossakin vaiheessa hoiti niitä tenttejä sinne, ainakin kanditenttejä. Ja kysymyksiä tehtiin täällä, kun häneltä kaikki jäi viime tippaan niin, Turun kysymykset, siihen tarvittiin sitten assistenttiporukkaakin mukana. Kyllähän ne valmistui aina edellisenä iltana, ja pikakirjeellä toimitettiin Turkuun. Pääposti meni kahdeksalta illalla kiinni, niin joku yleensä viime hetkessä vei sen kuoren sinne pääpostiin, että se pikakirjeenä lähti vielä, ja oli seuraavana päivänä Turussa Siihen piti varautua, että jonkun piti olla siellä päivystämässä, että kunhan saadaan ne kysymykset että ne menee. Ei hän niitä saanut koskaan etuajassa, niitä piti patistaa että tee ne nyt ja kyllä hän ne teki, ei se siitä ollut kiinni, mutta jäi vähän viime hetkeen. (Virtanen) Tuli se pikakirje Turkuun, ja alkoiko se tentti joskus yhdeltä iltapäivällä. Ja ne tuli aina ihan viime tipassa. Kerran se pikakirjeen tuoja oli myöhässä ja muistan että mä olin päivystämässä tuolla pääovella, että koska se tulee, että saadaan heti kiikuttaa saliin ne tenttikysymykset. Että se oli aika sillä tavalla ongelmallista, kun siinä oli aina se pelko, että onko niitä tarpeeksi edes monistettu, kun ei siihen aikaan ollut kopiokoneita. Varmaan tää Helsingin tieto, että ne vietiin sinä aamuna, ja sitten sitä oli selvitetty se että kuin kauan se pikakirje vie Turkuun, että se on klo 13 muistaakseni alkoi se tentti, ja se tuli just aina ennen se pikakirje. Oltiin ihan hikenä, että onko siinä nyt kaikki ja toivottavasti ja niin edelleen. Et en mä tiedä 463\n13 464 mikä siinä oli että hän ei niin kuin sillä tavalla luottanut, että olisi lähettänyt ne ennen, niin kyllä me olisi osattu laittaa ne holviin ja Et tää oli sitten se, mitä me oltiin täällä aina ihan hikenä että tuleeks ne tentit vaiko eikö. Jos ne sinä aamuna lähti pikakirjeenä kun ne yhdeltä piti jo avata tenttisalissa. Sitten tosiaan kerran mä olin vastassa tuolla ovella oikein sitä, kun ne ei ollu tullu vielä ja tentti oli alkanu. Opiskelijat pistettiin saliin ja sitten mä menin päivystämään tuonne, ja yksi toinen henkilö oli siellä salin ovella kattomassa. Sitten se kirjekuori tuli, oisko se tullu yli sen tentin alkamisesta sinne saliin. Sitten se tentti käynnisty. (Vilja) Saario teki sivutoimenaan tilintarkastusta. Auktorisointia ei hänellä kuitenkaan ollut. Veijo Riistamalle jäi Saariolta joitakin tilintarkastuskohteita. Pertti Kettusen mukaan tilintarkastusreissut olivat joskus hyvinkin kosteita. Muuten haastateltavat kuvasivat Saarion alkoholinkäyttöä tuolle ajalle ihan tyypilliseksi. Hän sitten otti minut tilintarkastajaksi kans joihinkin firmoihin missä hän oli. Kyllä hänellä niitä jonkun verran oli tämmösiä Joissa minä olin mukana, ne oli rakennusliikkeitä. Rakennusalakaanhan ei nyt ihan kaikkein kuivimpia aloja ole. Niin kyllähän siellä joskus kävi niin että kun aamulla mentiin tilejä tarkastaan johonkin rakennusliikkeeseen ja sitten mentiin lounaalle niin sitten iltapäivällä ei kyllä enää pystytty tilejä tarkastaan paljon. (Kettunen) Ulkoiselta olemukseltaan Saariosta voidaan sanoa, että hän on myös näyttänyt tuon ajan professorilta. Saario pukeutui usein harmaaseen tweed-pukuun ja kaulassa oli usein rusetti. Saario pukeutui kohtalaisen siististi, mutta ei liian hienosti. Pukeutumista kuvattiin toisaalta myös hieman boheemiksi. Saario oli hieman pyylevä, eikä häntä voinut urheilulliseksi mitenkään kuvata, vaikka lentopallo kuuluikin viikoittaiseen elämään Kauppakorkeakoululla. Hänellä oli liivipuku, mulle on jäänyt mieleen, että se oli sellaista, voisiko se olla tweediä, paksua, vaaleaa kangasta, ja solmio, mutta ei hän tummassa puvussa ollut. Joskus hänellä taisi olla rusetti. Ekonomimatrikkelin kuvassa hänellä on semmonen kissan rusetti, niin kuin sanotaan. (Pihlanto) Saarion ulkoinen olemus ei kyllä muistuttanut mitään adonista eikä kuntoilijaa. Hän oli vähän sellainen vanhahkon herrasmiehen näköinen, ja hän liikehti hyvin eloisasti luennolla ja usein toinen käsi taskussa hän luennoi. Elekieli oli hyvin vahvaa. Kyllä sitä outokumpuakin sen verran oli kuin nyt kohtuullista oli vanhenevalla professorilla olla. Ei hän sillä tavalla ollut mikään adonis. (Riistama) Saarion asunto Helsingissä näytti Riistaman mukaan professorin asunnolta. Tyylihuonekalut ja ei välttämättä mitään modernia, avaraa, suuria seinäpintoja. Päinvastoin mielikuva siitä oli, että kaappeja ja vastaavia oli ja huonekaluja oli riittävästi. Kyllä se vastasi sellaista 1900-luvun puolivälin professorikotia, arvokkuutta, tyylihuonekaluja, mattoja ja sillä tavalla tulee sellainen oma miljöönsä, joka varsin pitkälle myöskin kuvasti tavallaan ylemmän keskiluokan kotia. (Riistama) Saariolla oli myös hieno auto. Majala muistaa Saarion todenneen, että kun tähän ikään pää-\n14 LTA 4/11 K. Pa j u n e n see, niin sitten voi hankkia jo kohtalaisen hyvän auton. Saario on nauttinut siitä, että pienemmän palkan jälkeen sai nauttia hyvästä professorin elintasosta. Kaiken kaikkiaan Saario vaikuttaa olleen elämäänsä tyytyväinen; ja loppujen lopuksi aika leppoisa mies. Kerran hän kertoi kun hän oli joutunut mökkitiellä kolariin. Oli naapuri tullut vastaan ja olivat pamauttaneet kyljet yhteen. Naureskeli, että ei kumpikaan antanut tietä, että häntä enemmänkin huvitti se, että kyljet naarmuuntui molemmista. (Riistama) Lopuksi Martti Saario oli toinen kauppatieteiden tohtori Suomessa Vilho Nurmilahden jälkeen. Väitöskirjan tekeminen ei ollut Saariolle helppoa, koska aineistoa ja kirjallisuutta hävisi sodan aikana. Väitöskirjan hyväksyminenkään ei sujunut mutkattomasti. Ei ollut myöskään mitenkään itsestään selvää, että Saariosta tuli lopulta professori Helsingin Kauppakorkeakouluun. Kilpailu Esa Kaitilan kanssa oli kova. Toisaalta jos Vilho Nurmilahti olisi elänyt pitempään, olisi kilpailussa professorin paikasta ollut yksi kilpailija lisää. Se, että Saario lopulta sai professorinviran ja tohtorin tutkinnon tehtyä, osoittaa sitkeyttä ja kunnianhimoa. Mutta Saarion vahvuudet eivät rajoittuneet pelkästään sitkeyteen ja kunnianhimoon, vaan myös älykkyyteen ja omaperäisyyteen. Värittömämpi ihminen ei olisi ehkä kyennyt aikaansaamaan samanlaista menestystä meno-tulo -teorialle. Saarion karisma ja kyky esittää asioita vaikuttivat siihen, että hänen teoriansa saavutti merkittävän aseman Suomessa. Aikaisemmissa kirjoituksissa, joissa puhutaan pääasiassa Saarion tieteellisistä töistä, sivuavat Saarion persoonaa, mutta näissä ei ole aiemmin tuotu esille Saarion sydämellisyyttä yhtä vahvana ominaispiirteenä kuin mitä karismaattisuus ja teräväkielisyys Saariossa olivat. Toisaalta tämä artikkeli keskittyi Saarioon henkilönä. Persoonallisuus ja erilaiset tapahtumat olivat mielenkiinnon kohteena tutkimusten sisällöllisen perustan sijaan. Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu täytti sata vuotta vuonna 2011 ja siitäkin syystä on hyvä muistella hieman suomalaisen kauppatieteen historiaa ja sitä, millaista oli professorien tai assistenttien elämä tuohon aikaan. Tutkimuksen teon aikana tuli hetkiä, jolloin vanhat hahmot tuntuivat eläviltä, seminaarisalien sankka tupakansavu tuntui kantautuvan sieraimiini ja olin kuulevinani myös massiivipuisen viinakaapin narahduksen. Tutkimuksen rajoitteena on se, että Saarion 1940-luvun vaiheista ei ole ollut mahdollista saada haastattelumateriaalia. Suullisen historian kohdalla on syytä myös tiedostaa, että muisti asettaa omat rajoituksensa haastatteluille. (Haastattelulainauksista näkyy monessa kohtaa, että muistikuvat eivät täysin kirkkaina ole mielessä.) Kymmenen vuoden päästä tämän tutkimuksen ja historiantallenteen tekeminen kuitenkin olisi jo vaikeutunut huomattavasti. Lähteet: Carnegie, C.D. & Napier, C.J. (1996), Critical and interpretive histories: insights into accounting s present and future through its past. Accounting, Auditing & Accountability Journal, Vol. 9, No Collins, M. & Bloom, R. (1991), The Role of Oral History in Accounting. Accounting, Auditing & Accountability Journal. 4: Hammond, T. & Sikka, P. (1996), Radicalizing accounting history: the potential of oral history. Accounting, Auditing & Accountability Journal. Vol 9, No Virtanen, K. (2006). Saario, Martti ( ). Liiketaloustieteen professori. Kansallisbiografia /. 465\n15 Korhonen, P. (2010) Kauppatieteiden jatkotutkinnot ja tohtorikoulutus. Teoksessa Pöykko, E. & Åberg, V. (2010) Tulkintoja, tosiasioita, tarinoita. Helsingin kauppakorkeakoulun historiaa Lehtonen, E.-L. (2008), Pohjoismaiden ensimmäinen kauppatieteiden tohtori Vilho Paavo Nurmilahti. Helsingin kauppakorkeakoulun julkaisuja B 97. Michelsen, K.-E. (2001). Vuosisadan tilinpäätös. Helsingin kauppakorkeakoulu Helsinki: Edita Oy. Näsi, S. & Näsi, J. (1997), Accounting and business economics traditions in Finland from a practical discipline into a scientific subject and field of research. European Accounting Review. 6: Pihlanto, P. & Lukka, K. (1993), Martti Saario suomalaisen laskenta-ajattelun kehittäjä. Liiketaloudellinen aikakauskirja. Vol 41, No Pihlanto, P. (2010), Tiedettä ja ihmisiä. Humanistinen laskentamies muistelee. Tekeillä oleva käsikirjoitus Pöykko, E. & Åberg, V. (2010) Tulkintoja, tosiasioita, tarinoita. Helsingin kauppakorkeakoulun historiaa. Saario, M. (1945) Realisointiperiaate ja käyttöomaisuuden poistot tuloslaskennassa. Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja 6. Uola, M. (2004) Kaitila, Esa ( ). Ministeri, kansanedustaja, liiketaloustieteen professori, Valtiokonttorin pääjohtaja. Kansallisbiografia. 762/ Virtanen, A. (2007) Kauppamiehen käytännöstä kansainväliseen kirjanpitoon. Kirjanpidon historia Suomessa Jyväskylän yliopisto, Taloustieteiden tiedekunta, Julkaisuja No 159. Virtanen, K. & Kinnunen, J. (2010) Laskentatoimi ja rahoitus 1950-luvulta uudelle vuosituhannelle. Teoksessa Pöykko, E. & Åberg, V. (toim.) Tulkintoja, tosiasioita, tarinoita. Helsingin kauppakorkeakoulun historiaa


teollinen vallankumous: miten se alkoi Yhdysvalloissa lapsille\nTärkein Historia Kuinka se alkoi Yhdysvalloissa lapsille\nKuinka se alkoi Yhdysvalloissa\nHistoria >> Teollinen vallankumous\nTeollinen vallankumous alkoi Isossa-Britanniassa 1700-luvun lopulla. Se levisi pian Yhdysvaltoihin, missä se muutti tuotteiden valmistustapaa ja ihmisten työskentelyä ja asumista. Ensimmäinen osa teollisen vallankumouksen Yhdysvalloissa tapahtui Koillis.\nNational Biographic Publishing Companyn julkaisema. Mistä teollinen vallankumous alkoi ensin?\nMonet historioitsijat viittaavat tekstiilitehtaan avaamiseen Rhode Islandin Pawtucketissa vuonna 1793 Yhdysvaltojen teollisen vallankumouksen alkuun. Tehtaan perusti englantilainen maahanmuuttaja Samuel Slater, joka oli oppinut käyttämään tekstiilimyllyä Englannissa. Slater avasi myöhemmin kolmetoista tekstiilitehdasta koko alueella.\nTekstiilitehtaat Lowellissä, Massachusettsissa\nTekstiilitehtaat alkoivat avautua koko koilliseen. Massachusettsissa Frances Lowell -niminen liikemies avasi ensimmäisen integroidun tekstiilitehtaan Yhdysvalloissa. Toisin kuin aikaisemmat myllyt, Lowellin myllyt kutoivat myös langan kankaaksi. Hänen myllynsä sisälsi kaikki vaiheet kankaan tuottamiseksi raakasta puuvillasta yhdessä tehtaassa.\nLowellin tehdas kasvoi yhdeksi Yhdysvaltojen suurimmista tekstiilikeskuksista. He palkkasivat enimmäkseen naisia, jotka tunnettiin nimellä 'Lowell Mill Girls'. Vuoteen 1840 mennessä Lowellissä työskenteli noin 8000 työntekijää ja suurin osa heistä oli naisia. Nämä naiset osallistuivat myös varhaiseen työuudistukseen, kun he järjestivät lakkoja vuosina 1834 ja 1836.\nVuoden 1812 sodalla oli vaikutusta teollisen vallankumouksen aloittamiseen Yhdysvalloissa. Sodan jälkeen ihmiset tajusivat, että maa oli liian riippuvainen ulkomaisista tavaroista. He kokivat, että Yhdysvaltojen on tehtävä omia tavaroitaan ja rakennettava parempia kuljetuksia.\nHöyrykone oli yksi teollisen vallankumouksen tärkeimmistä uusista keksinnöistä. Vuonna 1807 Robert Fulton kehitti ensimmäisen kaupallisesti menestyvän höyrylaivan. Tämä vene voisi matkustaa ylävirtaan paljon nopeammin kuin aikaisemmat kuljetusmuodot. Höyrylaivat parantivat huomattavasti tavaroiden ja ihmisten kuljetusta. Heistä tuli pian yksi tärkeimmistä teollisen vallankumouksen vetureista Yhdysvalloissa.\nVuonna 1825 Erie-kanava valmistui Erie-järven ja Hudson-joen väliin. Tämä avasi liikenteen Suurten järvien ja Atlantin valtameren välillä. Tällä kanavalla oli valtava vaikutus siihen, miten tuotteita voitaisiin toimittaa koilliseen.\nTeollinen vallankumous jatkuu\nTeollinen vallankumous alkoi koillisosassa, mutta se levisi lopulta suuressa osassa maata 1900-luvun alkuun mennessä. Tehtaiden ympärille muodostuneet suuret kaupungit ja uusi tekniikka parantivat tavaroiden tuotantoa, kuljetusta ja viestintää. Amerikkalaisten elämäntapa muuttui ikuisesti.\nMielenkiintoisia tietoja teollisesta vallankumouksesta Yhdysvalloissa\nKun Samuel Slater muutti Yhdysvaltoihin, hän itse rikkoi Englannissa lakeja, jotka yrittivät estää ammattitaitoisia työntekijöitä lähtemästä maasta. Hän ansaitsi lempinimen 'Slater the Traitor' Englannissa.\nLowell, Massachusetts, tuli tunnetuksi 'Karan kaupungiksi' huippunsa aikana 1800-luvun puolivälissä.\nFrancis Lowell sai tietää tekstiilitehtaista vieraillessaan Englannissa vuonna 1810.\nViestintää muutettiin Amerikassa, kun Samuel Morse keksi sähköisen sähkeen vuonna 1837.