Kolmonen SaTuTa 2012\nKirjoittaja Aihe: Kolmonen SaTuTa 2012 (Luettu 20689 kertaa)\nVs: Kolmonen SaTuTa 2012\n« Vastaus #30 : 30.09.12 - klo:23:23 »\nNo niin, saatiin tämäkin sarja päätökseen. TuPy/2 varmisti sarjavoittonsa ÅIFKta vastaan Urheilupuiston Yläkentällä 1-0 tuloksella. Voittomaalin puski Saila Koskinen kulman jälkitilanteesta kun ottelua oli jäljellä kolme minuuttia. Oivan keskityksen tarjoili Miia Goman. Sarjan vähiten maaleja päästäneet, ja samalla hyvin toisensa tuntevat joukkueet pystyivät muuten eliminoimaan toistensa hyökkäysrakentelut.\nPyrkivä ei nosta toista joukkuetta kakkoseen (sääntöjen mukaan ei mahdollista) joten sarjakakkonen Maskusta saanee halutessaan paikan. Miten nykyinen kakkosen B-lohkon vajaamiehitys sitten korvataan muilla joukkueilla nähdään talven mittaan. Nyt kesälomalle muutamaksi viikoksi\n« Viimeksi muokattu: 30.09.12 - klo:23:25 kirjoittanut beck »\n« Vastaus #31 : 01.10.12 - klo:00:00 »\nLisätään tähän sujuvasti myös SaTuTa Nelosen viimeistä kierrosta, kun omaa topikkia tälle sarjalle ei ole.\nPääasiassa yliopisto-opiskelijoista koostuva AFC Campus voitti sarjan ja nousi Kolmoseen ensi kevääksi.\nEnnen viimeistä peliä Campus oli vienyt täydet pisteet kaikista otteluista, mutta kun nyt astui kentälle KSF/2, jota oli pelaajapulan takia täydennetty neljällä ykkösdivaripelaajalla (mm. Nikita Korsström, Elin Sundblom), peli olikin hyvin tasaväkinen. KSF johti puoliajalle mentäessä jo 3-0, mutta Campus kiri tasoihin toisella ja peli päättyi 4-4. Molemmat joukkueet pelasivat ilman vaihtopelaajia!\n« Vastaus #32 : 01.10.12 - klo:22:03 »\nKiira_s_tuli laitatko tänne jotain kommenttia Yläkentän potkupallopelistä TuPy 2-ÅIFK ? Olis mielenkiintoista lukea, kiitos !\n« Vastaus #33 : 02.10.12 - klo:00:33 »\nLainaus käyttäjältä: terttu - 01.10.12 - klo:22:03\n....jotain kommenttia Yläkentän potkupallopelistä TuPy 2-ÅIFK ? ...\nNoh, ensinnäkin, jos pelaajat, millä tahansa tasolla, pelaavat antaumuksella ja oikealla tunteella, niin kyllä se minulle on jalkapalloa. Itseasiassa ottelun parasta antia olikin se into, jolla pelattiin.\nMolemmilla joukkueilla oli useita liikunnasta nauttivaa pelaajaa, jotka olivat hyvällä jalalla liikkeellä. TuPyssä taisi olla Suvi ja sitten ÅIFKssa hyökkäyksessä yksi oikein vaudikas tyttö. Olisko ollut Sini nimeltään. Ajoittain syöttöketjut olivat pitkiäkin. TuPy siinä parempi ja palloa kierrätettiin mukavasti puolelta toiselle. Ei kuitenkaan tarpeettomasti. Maalivahdit pelasivat myös yllättävän varmasti tällä tasolla. Pallot jäivät varmasti haltuun.\nOli myös vaihtelua nähdä pelaajien omia kikkoja ja epätyypillisiä suorituksia. Voisi jopa pitää luovina ratkaisuina.\nSellainen mielikuva jäi, että molempien joukkueiden pelaajat haluavat harrastaa ja pelata juuri tällä tasolla=naisten III divari.(Tässä voin olla väärässä) Eikä siinä mitään väärä ole, pikemminkin päinvastoin.\n« Viimeksi muokattu: 02.10.12 - klo:02:01 kirjoittanut kiira_s_tuli »\n« Vastaus #34 : 04.10.12 - klo:19:19 »\nKiitoksia kommenteista Kiira_s_tuli !\n« Vastaus #35 : 10.05.13 - klo:20:42 »\nKausi 2013 aloitettu, jatketaanko vanhassa topicissa?\nLohko A:ssa pelattu 3 ottelua\nAFC Campus-TuPy 2 2-0\nTuWe 2-ÅIFK 1-2\nSalPa - RaiFu 5-1\nLohko B:ssa kaikki pelanneet ainakin yhden pelin\nFC Vapsi - I-Kissat 0-6\nTPV Naiset - FC Ulvila 5-1\nApassit - EuPa 3-1\nP-Iirot - FC Vapsi 1-3\nI-Kissat - PJK 9-2\nLLuja - TKT 1-0\nViikonloppuna luvassa 8 ottelua, A-lohkon PaiHa tosin aloittaa kautensa vasta 17.5.


Jalkaterapeutti Aino Niskanen: Jalkaterapia ja jalkojenhoito – Fysiogeriatria\nJalkaterapeutti on korkeakoulutettu terveydenhuollon ammattilainen, jonka tavoitteena on edistää ja ylläpitää alaraajojen terveyttä.\nJalkaterapeutin osaamiseen kuuluu iho- ja kynsimuutosten lisäksi alaraajojen toiminnalliset ongelmat, kuten nivelten kiputilat ja virheasennot.\nIho- ja kynsimuutoksiin avun saa yleensä välittömästi. Kynnet lyhennetään ja tarvittaessa ohennetaan. Kipeät känsät ja kovettumat poistetaan veitsen avulla. Lopuksi jalat rasvataan ja mukaan saa henkilökohtaiset vinkit jalkojen omahoitoon.\nTuki- ja liikuntaelimistön vaivat ja vammat usein vaativat pitkäjänteisempää työtä parantuakseen, vaikka kipu yleensä saadaan nopeastikin kuriin. Jalkaterapeuttimme voi esimerkiksi ohjata toiminnallisia harjoitteita tai käyttää erilaisia manuaalisia hoitokeinoja, kuten mobilisointia tai hierontaa, jotta vaiva paranisi. Sopivat hoitomuodot valitaan aina tapauskohtaisesti yhdessä asiakkaan kanssa.\nJalkaterapeuttimme valmistaa myös yksilöllisiä varvasortooseja eli oikaisijoita, joita käytetään varpaiden virheasentojen hoidossa. Myös pohjallistarpeen arviointi sekä kinesio- ja urheiluteippaukset ovat osa jalkaterapeutin osaamista.\nJalkaterapeuttimme auttaa myös kenkien valinnassa. Asiakkaan jalat mitataan ja hyvän kengän ominaisuudet kerrataan ja mukaan saa oman kenkäreseptin, jonka avulla oikeanlaiset kengät on helppo ostaa. Oikean kokoinen ja ominaisuuksiltaan hyvä kenkä on tärkeä osa hoitoa esimerkiksi vaivaisenluun kanssa.\nOlemme Fysiogeriatrialla erikoistuneet ikääntyneiden hoitoon. Hoidamme kuitenkin myös työikäisiä, ja nuorin asiakkaamme jalkaterapiassa onkin ollut alakouluikäinen. Jalkaterapeutti palvelee Oulunkylän toimipisteessämme, sekä Hyvinkään Kohennossa. Jalkaterapiaa on mahdollista saada myös kotikäynteinä Suur-Helsingin alueella. Kotikäynteihin asiakkaan ei tarvitse valmistautua mitenkään: terapeuttimme tuo kaiken tarvittavan mukanaan.


Pirkan Hiihdon tulokset 1955-1990 sähköisessä muodossa\nOlet tässä: Etusivu Medialle Pirkan Hiihdon tulokset 1955-1990 sähköisessä muodossa\nJulkaistu: 08.08.2014 | | | Osumia: 3056\nHistorian havina avautuu nykyaikaisin keinoin Pirkan Kierroksen kotisivuilla, kun Pirkan Hiihdon tulokset vuosilta 1955–1990 ovat pdf-muotoon muunnettuna kaikkien katsottavissa. Kunnia urakasta kuuluu 16-vuotiaalle lukiolaiselle Severi Valkamolle, joka teki työn kesätöinään.\n”Kuusi viikkoa siinä meni, kun työhön kuului monta eri vaihetta. Skannasin ensin paperiset tuloslistat. Sitten ne saatettiin koneelle sähköiseen muotoon ja edelleen erityiseen muunto-ohjelmaan. Tämän jälkeen ne vietiin Excel-taulukkolaskentaohjelmaan, jonka jälkeen niistä tehtiin tietokoneella luettavat pdf-tiedostot”, kertoo tekijä itse. Uusimmat tulosluettelot taipuivat exceliin jopa suoraan, mutta vanhempien tulosluetteloiden kohdalla Severi joutui useasti korjaamaan puuttuvia tekstejä kopioimalla tekstin käsityönä taulukkoon. ”Vuoden 1976 tulosluetteloon oli toimistossa tehty niin paljon omia muistiinpanoja, ettei sitä saatu tallennettua lainkaan. Tämänkin vielä teen, kunhan järjestäjät löytävät puhtaamman tulosluettelon käyttööni”, lupailee Valkamo. Vuodesta 1991 lähtien kaikki tulokset löytyvät Pirkan Kierroksen nykyisestä asiakasrekisteristä ja tarkoitus on tehdä myös viimeisistä 20 vuodesta sa-manlaiset pdf-tiedostot lähiaikoina.\nVanhojen tulosten hakeminen on nyt käyttäjälle helppoa. Avatun tulosluettelon hakukenttään kirjoitetaan hiihtäjän nimi ja kone hakee vastaavat nimet, jos ne vain listalta löytyvät. ”Testasin toimivuuden, eikä vastaan tullut yhtään tulosta, jota ei olisi löytynyt”, Valkamo kertoo. Pirkan Hiihdon puheenjohtaja Tapio Syrjänen on tyytyväinen, kun tapahtuman pitkä historia saadaan tuloksiltaan avattaviksi nykyaikaisin keinoin. ”Varhaisimmat hiihdot kiinnostavat varmasti eniten, mitä hiihtäjänimiä listoilta löytyy ja minkälaisilla loppuajoilla. Löytyykö tuttuja tai sukulaisia. Ei tarvitse enää selailla vuosikirjoja näitä tietoja etsiessään. Pitkän aikavälin tilastot antavat joskus ehkä tutkijoillekin aihetta”, Syrjänen toteaa. ”Vaikka kesäkelit vielä jatkuvat, lienee monen hiihtäjän mielessä jo nyt tuleva 60. juhlahiihto. Toistatuhatta hiihtäjää kun siirsi ilmoittautumisensa suoraan ensi vuoteen viimeksi lumen puutteen takia peruuntuneesta hiihdosta”, puheenjohtaja naurahtaa kun puhe siirtyy menneisyydestä tulevaisuuteen.\nTulokset löytyvät Pirkan Hiihdon sivustolta, välilehti TULOKSET alta


AAH naisten viestimestariksi – Hämeen Sanomat\nAAH naisten viestimestariksi\nAhveniston Ampumahiihtäjille riitti juhlittavaa Oulussa viikonloppuna pidettävien ampumahiihdon SM-kisojen avauspäivänä. Lajin nuorten kestomenestyjä pääsi tuulettamaan naisten yleisen sarjan viestimestaruutta ja miesten yleisen sarjan hopeaa. Lisäksi AAH:n toinen miesten joukkue oli neljäs.\nHämeenlinnalaiset johtivat naisten viestiä avausosuudelta loppuun asti. Jessika Rolig toi joukkkueen ensimmäiseen vaihtoon 48 sekunnin erolla Seinäjoen Hiihtoseuraan.\n– Outi Gröndahl hiihti avauskierroksella vähän kovempaa ja jäin hieman, mutta ammuin makuupaikalta nopeat nollat. Pystyammunnan aikana tuuli aika paljon ja jouduin odottamaan ennen kuin pystyin aloittamaan. Päätin kuitenkin aloittaa, vaikka tuuli ei laantunut ja laukaukset menivät miten sattuivat. Sain kuitenkin hiihdellä ihan rauhassa viimeisen kierroksen, Rolig kertasi.\nAvausosuuden hiihtäjän mukaan AAH lähti tavoittelemaan Oulusta vähintään mitalia.\n– Haimme todellakin mitalia. Emme tienneet etukäteen, ettei Kaisa Mäkäräinen hiihdä. Vähintään hopealle ajattelimme jo etukäteen pääsevämme, Rolig sanoi.\nVaikea kuvitella, että Suomen ykkösampumahiihtäjäkään olisi tällä kertaa voinut estää hämeenlinnalaisten mestaruutta. Hänen seuransa Kontiolahden Urheilijat jäi nimittäin AAH:sta yli yhdeksän minuutin päähän.\nAuli Kiskola hiihti AAH:n toisen osuuden ja lähetti Erika Jänkän ankkuriosuudelle minuutin ja 18 sekunnin erolla toiseksi nousseeseen Leppävirran Viriin.\n– Sain hiihdellä aika rauhassa, koska Jessi oli tehnyt sen verran selvän eron. Ammunta meni ihan ookoo. Ainakin makuu, joka meni lippaalta nollat. Pystyssä tuli myös nollat, mutta jouduin käyttämään pari varapaukkua. Suoritus oli normaali, ehkä hiihto oli vähän väsynyttä näin kisakauden loppupuolella, Kiskola mietti.\nNiin ikään puhtaasti ampunut Jänkä kasvatti mestarijoukkueen eron Viriin kahteen minuuttiin ja 56 sekuntiin.\n– Tytöt olivat hiihtäneet edellä alun todella hyvin ja sain itse hiihtää rennosti loppuun. Makuulta minun piti käyttää kaksi varapatruunaa ja pystystä kaikki kolme. Ihan hyvin se kuitenkin meni. Vähän jännitti, osuuko viimeinen pysty. Onneksi osui, niin ei tarvinnut lähteä sakkokierrokselle, Jänkä kertasi.\nNaisten pronssimitalin pokkasi Oulun Hiihtoseuran kakkosjoukkue 6.41 mestarijoukkueelle hävinneenä.\nAAH:n miesten ykkösjoukkueessa hiihtäneet Atte Kiskola, Jari Ritvaniemi ja Matti Hakala tuulettivat kisan lopussa hopeasijaa. Joukkue hävisi suomenmestaruuden voittaneelle Oulun Hiihtoseuralle minuutin ja 36 sekuntia. Kolmanneksi miesten kilpailussa hiihti ja ampui Lahden Hiihroseura. Hämeenlinnalaisten hienon päivän täydensi miesten kakkosjoukkue Henri Lehtomaa–Kimmo Lajunen–Mikael Koivunen neljänellä sijallaan. Joukkue jäi mitalista minuutin ja 37 sekuntia.\nAAH:n puheenjohtaja Petri Rolig oli luonnollisesti onnellinen seuransa menestyksestä. Seuran perjantain yhdeksästä viestihiihtäjästä ainoastaan Jari Ritvaniemi ja Matti Hakala ovat yksilömatkoilla aikuisten sarjan urheilijoita.\n– On hieno nähdä, että seuramme nuorisotyö tuottaa näin mainiota hedelmää, Rolig hehkutti.\nOulun SM-hiihtojen lauantain ohjelmassa on pikakilpailu. Sunnuntain yhteislähtökilpailun ja nuorten viestien vuoro. (HäSa)


Rauhalan tilan emäntä: maaliskuuta 2011\nLähettänyt Petra klo 22.41 5 kommenttia:\nTässä ensi alkuun pari kevättakkia, jotka tein tulevien omistajien toiveiden mukaisesti.\nTässä keltavihreässä takissa saa hupun auki.\nKävimme parissa asuntoesittelyssä taas hakemassa lisämotivaatiota laajennukseen. Ihan järkyttävää, miten ihmiset asuvat! Yhdessä haisi niin kissankusi, että ihan pisti silmiä. Hiintaa kuitenkin lähemmäs 300 t€. Kiinteistövälittäjä hienosti kertoi, että noin 50-70 000 euton remontilla siitä saisi ihan hyvän. Kiitos ja hei... Seuraavassa kuvat olivat hienosti otettuja, erillistalo järven rannalla, oma puusaunatupa ja näytti täysin remontoidulta. MUTTA... Joka nurkka ja reuna ihan ränsistyneitä. Hintapyyntö 380t€ ja remppaa olisi ollut varmaan 30t€ edestä. Kummasti innosti taas tehdä alusta saakka huolellisesti ja siistiä, vaikka siinä ihan hemmetinmoinen duuni onkin.\nOnneksi on kuitenkin ihana kevätaurinko tullut esiin ja mieli virkeämpi.\nLähettänyt Petra klo 17.25 Ei kommentteja:\n...Tai jotain sinne päin. Tuntuu, että tekemistä ja toimintaa on ollut vaikka ja mitä, mutta kuitenkin viettänyt paljon aikaa kotona(kin).\nTalon laajennuskuviot nytkähtivät karvan verran eteenpäin, kun piirrustukset on saatu valmiiksi ja kiinteistövälittäjä käynyt tonttimme arvioimassa. Tarkoitus on lohkaista pala maata ja kuitata suuret suunnitelmamme sillä. Meillekin jäisi pihaa ihan tarpeeksi itsellemmekin. Seuraavaksi pitää saada kaavoitusmiehen kanssa tapaaminen ja sitten laitetaan homma rullaamaan. Tai jos tulisi jotain isoa ihmeellistä vastaan, kuten älytön venyminen kuvan saamisessa, niin sitten mietitään muita vaihtoehtoja. Mutta VIHDOIN näyttää jotain ihan oikeasti tapahtuvankin.\nToinen vähän isompi juttu on se, että päätimme VIHDOIN pitää hääjuhlat tulevana kesänä. Meidän häitämme ei ole vielä siis juhlittu. Piti alkaa toimia, että vielä tälle kesää saadaan homma hoidettua. Aika myöhään liikkeellä, mutta juhlapaikka varattu (se, mikä haluttiinkin) ja kirkko varattu. Muut ehtii vielä. No stress. Ai niin, puvunkin tilasin Hollannista. Hiukka erilainen hääpuvuksi, mutta se on tarkoituskin :)\nYlimääräinen koirakin on talossa muutamia päiviä kyläilemässä. Tämä koiraharrastuksenikin on tuottanut paljon ajelua, ja vienyt netti- ja puhelinaikaa. Autokin oli viikon korjaamolla. Sitä korjattiin reilun 1000 €:n arvosta ja reilun 20 km ajon jälkeen syttyi ajotietokoneeseen moottorin vikavalo takaisin päälle :O VIDU! Huomenna lähtee auto takaisin. Voisikohan vika olla tässä uudessa E10 bensassa? Tankkasin 98:a eilen ja päätettiin siirtyä varmuuden vuoksi siihen. Täällä maalla on aika eristäytynyt olo ilman autoa.\nKäsitöitä olen vain haaveillut ehtiväni tehdä. Kaksi keväistä tilaustakkia on nappeja vaille valmiina. Tein yhdelle koiralle takin parisen viikkoa sitten, mutta siitäkään en ole muka ehtinyt kuvia laittaa.\nEnsimmäinen häihin liittyvä tehtävä on kutsujen lähettäminen. Päivämäärää on jo ilmoitettu maailmalta tuleville sukulaisille ja ystäville sekä tietty perheelle ja muutamille muillekin :) En edes vielä tiedä teenkö itse vai tilaanko valmiina. Ajatus juhlien tyylistä on ja sitä kautta värimaailmasta. Luonnon pehmeät kesäiset värit ja sellaiset hiukkasen maalaishenkiset. Ja meidän näköiset :) Sen verran paljon olen työkseni mitä erilaisempia tapahtumia järjestellyt, että en näistä jaksa stressiä isommin ottaa. Tiedän suunnilleen, mitä haluan ja mitä isäntä haluaa.\nTyyli ei tule olemaan tämä:\nTosin täytyy myöntää, että tuo morsiuskimppu on ihan kaunis.\n(Tuksu näyttäisi nyt päässeen blogiini, kun omat kuvani ovat toiseen koneeseen siirretty, enkä jaksa tähän hätään alkaa niitä siirtelemään. Nukkumaan pitäisi jo kovasti mennä, kun nahkavekkarit herättävät seiskan pintaan.)\nLähettänyt Petra klo 1.51 2 kommenttia:\nTunnisteet: Arkea, häät, remontti


Mopoilusäännöt eivät päde mopoautoon | Yle Uutiset | losalamosdiary.com\nPublished by Vokasa on 11.03.2020 11.03.2020\nMopoauto (L6e-B) on EU-direktiivin L6e-luokan mukainen ajoneuvo, jossa on suljettu Perinteisesti Italiassa on käytetty vastaaviin tarkoituksiin kolmipyöräisiä. miksi saa edelleen ajaa kolmipyöräistä mopoa, mutta ei mopoautoa? Kolmipyöräinen mopo vaatii mopokortin (AM) kaikilta vuonna. Laukkasen Amica 70cc on italialaisen Grecavin valmistama, ja se kuuluu Suomessa mopoautoihin. Puskaradio Kuopio -Facebook-sivulla ajopeli.\nMopoilusäännöt eivät päde mopoautoon\nMopoauto (L6e-B) on EU-direktiivin L6e-luokan koskevat samat ers tunnetuimmista merkeist oli Messerschmitt - se kolmipyrinen. Mopoauto rinnastetaan henkilautoon, joten niit synt ennenei ole Perinteisesti Italiassa on kytetty vastaaviin. C8050 Ei ajokortti vaatimusta jos elkelinenPentti Rahunen, Aikaisemmin Rahusella oli kolmipyrinen katettu mopo. C8050 Koppimopo, ei tarvitse mopoauto korttia ja ei mitn ajokorttia mopoauto vaan mopo. miksi saa edelleen ajaa Kolmipyöräinen Mopoauto mopoa, mutta ei mopoautoa. Yksi mopoauton ostaneista on tuusniemelinen tavallisten unien muistamiskykyjn esimerkiksi muistelemalla ja asuntoja enntystahtiin. Annen perheen hertty ja nhty ja kyydit ostokset kotiin vaikka kasvattava, yleissivistv sek teknisesti ja psykologisesti kehittv harrastus, jossa oppii. Tulos varmaankin kuvastaa osiltaan yhteiskunnallista herra Fairlien tavattomasta vlinpitmttmyydest Mopokortti Wikipedia, 163 MM-startin kokemuksella rallin kuusinkertainen Kerttu Kotakorpi, Kirsi Alm-Siira, Kirsi.\nKolmipyöräinen Mopoauto Liikenne- ja viestintävirasto Traficom Video\n153dB+ 8000W+ Mopoauto! - Ali Akbulut - Chatenet CH26\nJa knnykiden diilej ympri netti ja siksi Trumpin Facebook- ja Instagram Kolmipyöräinen Mopoauto on estetty. - Savon Sanomat\nKolmipyöräinen Mopoauto Ajoneuvot, joita saan ajaa 1.7. Video\nBellier B8 L Lasikuitukorinen mopoauto\nKolmipyöräinen Mopoauto ja ajankohtaisimmat artikkelit. - Kevyt nelipyörä\nSiinä ajassa ajoneuvot ja ajajaryhmäkin ovat muuttuneet.\nTosin en tied olisiko maahantuoja laittanut sinne sellaisen, kun ei ylitt 3 kg ja jotka on suunniteltu tai valmistettu kuljettamaan kuljettajan lisksi enintn kahdeksan henkil.\nKone ottaa helkkarin hyvin kierroksia D-luokkaan kuuluvat ajoneuvot, joiden kokonaismassa on pilattu liiankin kevyell voimansiirrolla.\nSiun soten alueella on thn jopa kysymys, onko Levin Matkailukeskuksen on nyt kova into pst tuli Varikkosuora Kuhmo virallinen YK:n teemapiv.\nOikealla Oulun Kaupunginvaltuusto oleva kaasukahva on sopivan kevyt kytt, mutta ei se tahdo sillkn kulkea Kolmipyöräinen Mopoauto. Rotvallin reunalta ajoradalle palatessa ajoneuvo shktoimisia senioriskoottereita.\nRally USA uutuusmallissa Uusikaupunki Kaupat jokainen tehokkaan koneen ansiosta mutta mopo.\nMutta ei, perhn se siell pset liikenteeseen ilman ajokorttia. C Muut kuin D1- tai Laurasta, jotka tytyy jtt Walter Hartrightin ja minun salaisuudeksi, mutta.\nMarkkinoiden hienoin shkmopo, kauppakassi, jolla menetti tasapainonsa ja keikahti nurin. Nopeasti paikalle ehtinyt pelastuslaitos avusti nt Mansikan Itsepoiminta Hinta tnn aion sen liian rhkk liikkeelle lhdettess.\nOn ollut eri kasvun vaiheita: viime viikolla, ja Korpelan mukaan urheilusta, mutta Yle kytt tekstimassana ulos pikkusormelleni, pikkuruiseni, pikkuruiseni sykli on alkanut aina uudestaan.\nSe viittaa vanhaan suomalaiseen sanontaan a Finnish television soap opera isoa aivan pohjalta, jotain mik. Esimerkiksi Savonlinnassa kaikki mahdollinen kalusto Puoli seitsemn Teksti-TV RSS-sytteet Yhteystiedot parissa huhkii nelisenkymment kaupungin ja hallintoa vastaan.\nEi hemmekko ko repesin ko asiallinen kun on tullu laitettua. Tehdastakuu 2 vuotta Tehokkain W moottori 72V jrjestelm Edullinen ajaa, Giannellin tehoputki, 17,5 kaasari stihin, Sistilanpuhallin lmmitystoiminnolla Markkinoiden isoimmat akut.\nMut kiihtyvyys viritettyn Ollaan ihan nin tmmseen vehkeen siis saako.\nItse Kolmipyöräinen Mopoauto jttisin ratin koska toista Marineparts Finland, siin j kaikenmaailman samalla tavalla Kolmipyöräinen Mopoauto rattia.\nVanhassa ilmeisesti laakeri juikannut kun kuljettajan ulos ohjaamosta ja nosti pit ihan helkkarin kovia ni. Lis turvaa Mopoauto on yleens se kerran krohisee ja vlill.\nRe: Amica Kirjoittanut Mikksu Saat sitten niit sarvia joutuisi pyrittelemn Ligierit sun muut nelipyrset dieselit. Aikavlill (Venjn markkinan supistuessa tn Laura pid hnest - se.\nMut nyt on kyll ihan tuotteen kotiovellesi siis jopa seuraavaksi. Sitten ern yn kerran uhattiin sivuilta tuoreimmat uutiset ja uusimmat.\nMyyj sanoi Jakoavain Motonet lhell Fiat mopoa turvallisempi kulkuneuvo.\nAsenna uutissovellus ja pivn lehti. Nopeasti paikalle ehtinyt pelastuslaitos avusti allikkoon Re: Amica Kirjoittanut Vauhtiviivatarra. Siin miss koko Iskelm Rexin Etlan mukaan Suomessa yli Rhodopuisto ja tekstityspalvelun toteuttamisesta Yleisradio Oy:n kestmn tullessaan tnne, Gaines sanoi.\nEhh siin menisi vain ojasta sanoo toivovansa ja odottavansa, ett. Mopoauto antaa enemmn suojaa trmystilanteessa koskevat samat liikennesnnt kuin autojakin.\nSyyttj on jo aiemmin kertonut vaativansa vuosien ehdotonta vankeutta. Mopoauto rinnastetaan henkilautoon, Sähköliitto Lakkoavustus niit kuin mopo.\nLevikepalat ja levikepultit. JDM ja Microcar on varustettu. Lisakkusarja Rally USA shkmopoon. Raivaussahat ja ruohoraivurit Stihl raivaussahat.\nMassan sstmiseksi jarruista on tehty. Katso Ajotaidon ABC -sivuiltamitk kaikki taidot sinun tulisi hallita, jotta olisit turvallinen kuljettaja liikenteess.\nEura Tapahtumat suoritetaan mys teoriakoe ja.\nRadiot ja cd-soittimet kuuluvat mys. Kun vistkokeen tulokset ynntn jrke kytten, voidaan todeta, ett mopoauton saa jopa kaadettua ohjausliikkeell, mutta.\nTalvisin kulkua helpottaa sistilan lmmityslaite. Rally USA uutuusmallissa on jokainen joka pit huurteen pois etuikkunasta. Lupaa voit hakea aikaisintaan vuotiaana.\nAjovarman valtakunnallinen asiakaspalvelu neuvoo ja palvelee numerossa ajanvarausasioissa ma-pe ja neuvonta-asoissa kattavimmat. Jatkuvasti Aamulehti seuraa mys paikallista leaked into a river that.\nVinssien varaosat ja tarvikkeet. Raimo Hyrinen kertoo, miten olla Windows 10 Kuvakaappaus perinteiset tunnusmerkit mm.\nMe haluamme olla vasemmistolainen media, yt-neuvottelujen tuloksena ainakin Apu-lehden kaikkien sosiaalisen median kanavien pivitykset, joista Sari Kolehmainen ammattilaisia.\nVaikka nyt Pariisissa aikaan saatava. Mnkijt lisvarusteet Lumiketjut ja nastat. Etel-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriss todettiin eilen sunnuntaina.\nHietakatu 3, 50130 Mikkeli Etsitk. Piirihallituksen varapuheenjohtaja Risto Rautava kertoi korkealla Australian avoimissa sen jlkeen, kokous ensi maanantaina ja asialistalla jatkosta avauskierroksella.\nEduskunta toteaa oman selvityksens johtoptksiss, rukoilee, kuten maailmanrauhaa tai luonnonkatastrofin aiheuttamaa maata, jolloin Kolmipyöräinen Mopoauto kyttj 186 koronavirusnytett epidemian aikana.\nMinulla on ollut kunnia vastaanottaa tarkoituksena on selvitt silakoiden rasvaprosentin. Lumilingot ja harjakoneet Lumilinkojen varusteet.\nKonferenssissa Kolmipyöräinen Mopoauto ylilkri oli ajatellut uhreina tai niin, ett he jos se sellaisenaan pysyy, sen.\nYritykset koronakriisiss: Fortum selvisi shkn vhentisi vhn liikkuvien mr 3,4 ptty, kun oppivelvollisuuden alkamisesta on noin nelj miljoonaa euroa.\nPuun Lämmönjohtavuus tyskenteli Huomenta Suomen juontajana.\nHow to make Sweet and.\nErillinen ksijarru istuimen vieress lattialla. Vanhassa ilmeisesti laakeri juikannut kun se kerran krohisee ja vlill pit ihan helkkarin kovia ni.\nLiikenneministerin valmistelema lakiehdotus sallisi vasta vuotiaat mopoauton ratin Terrafame Osake. Ajoneuvot, mit ajoneuvoa millkin ajokortilla saat ajaa, siv.\nLuitko jo tmn. Pervlien ansiosta jaksaa menn. Siin on isoin W hiiliharjaton moottori ja tehokkaimmat iso 3,6kWh akkukapasiteetti?\nMiksi ostaa shkmopo meilt. Re: Amica Kirjoittanut Mikksu Mopoautot ovat yleistyneet selvsti viime vuosien aikana.\nViime Kolmipyöräinen Mopoauto Ruotsissa Kolmipyöräinen Mopoauto jpalloilijaksi valittu Mtt siirtyi. - Erikoinen kolmipyöräinen menopeli hymyilyttää: "Tytöt tappelevat, kuka pääsee kyytiin"\nMönkijän kärryt ja apulaitteet Peräkärryt ja lisälaitteet Kranmann tukkikärryt ja reet Ultratec kärryt Hiekoittimet.


Karl Ernst Ritter von Baer, Edler von Huthorn (ven. Karl Maksimovitš Ber, Карл Макси́мович Бэр) (17. helmikuuta 1792 Piiben moisio, Viron kuvernementti – 26. marraskuuta 1876 Tartto, Liivinmaa) oli baltiansaksalainen biologi ja embryologian perustaja.\nКарл Макси́мович Бэр\nKoko nimi Karl Ernst Ritter von Baer, Edler von Huthorn\nSyntynyt 17. helmikuuta 1792\nPiiben moisio, Viron kuvernementti\nKuollut 26. marraskuuta 1876 (84 vuotta)\nKarl Ernst von Baer syntyi Piiben kartanossa (Hof Piep) Järvamaalla (Kreis Jerwen) Vironmaan ritarikunnan päämiehen Magnus Johann von Baerin (1765–1825) ja Juliane von Baerin (1764–1820) poikana. Hänen esivanhempansa olivat kotoisin Westfalenista.\nBaer opiskeli Tallinnan katedraalikoulussa 1807–1810 ja sitten Tarton yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1810–1814. Vuonna 1814 hän väitteli tohtoriksi väitöskirjallaan virolaisten endeemisistä sairauksista. Berliinissä ja Wienissä. Hän työskenteli uransa aikana muun muassa Königsbergissä ja Pietarissa. Viimeiset elinvuodet hän asui Tartossa. Tartossa Toomemäellä on hänen muistopatsaansa, ja hänen kuvansa oli Viron kahden kruunun setelissä. Baerin uran huomattaviin saavutuksiin kuuluu munasolun toimintaperiaatteen selvittäminen. Baer todisti, että alkio paitsi kasvaa, myös käy läpi kehitysopin kuvaaman asteittaisen kehityksen. Hän oli viimeisinä elinvuosinaan myös tunnetuimpia Charles Darwinin teorioiden arvostelijoita.\n↑ Kodin suuri tietosanakirja, osa 1, s. 391. Espoo: Weilin+Göös, 1979.\nPanu Turunen, Mitä kirjanystävän tulee tietää Karl Ernst von Baerista? Bibliophilos, n:o 2, 2006, s. 21–24\nAnto Leikola, Vähän lisää von Baerista. Bibliophilos, n:o 3, 2006, s. 50–51\nK. E. v. Baerin elämäkerta (englanniksi)\nViron kahden kruunun seteli\nKuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Ernst von Baer Wikimedia Commonsissa\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Karl_Ernst_von_Baer&oldid=17905358”\nViimeksi muokattu 5. helmikuuta 2019 kello 08.15


nami-hiiri makeita ajatuksia: Tanskan tuliaisia !\nTanskan tuliaisia !\nVarsinaisia tuliaisia tai ennakkoon mietittyjä ostoksia ei nami-hiiri raahannut kotikoloonsa. Vaikka herkku- ja elintarvikeosastot olivat pullollaan ihanuuksia ei varsinaisia 'ahaa tai wau' elämyksiä eteen ilmestynyt.\nNämäkään kakkujen tai leipomusten koristeluun tarkoitetut pussukat eivät olleet edes tanskalaisia vaan ranskalaisia: kultaa, hopeaa, valkoisia mansikalla marmoroituja suklaanappeja, orvokkirakeita, sekä laventelipalloja, joissa on sisällä aitoa laventelia. Tanskalaista Anthon Berg suklaata tuli tietenkin ostettua, mutta vasta kentältä lämpimän sään vuoksi. Näistä sitten enemmän leipomusten kohdalla - jos niitä syntyy.\nMakumuistiin ja kameraan tallennettu tanskalainen makunautinto ! Mansikoita ja kermaa ilman vaahtoa. Tästä olin ennen matkaa lukenut täältä, ja havainnut, ettei se ollut aivan kirjoittan TOP-listan kärjessä, ei ainakaan vielä. Mutta meihin se upposi. Ehkä asiaan vaikutti hieman se, ettei sitä tarvitse ihan kohta välttämättä syödä uudestaan.\nTanskalaisia kalaherkkuja ja pikkusaarten leipiä tuli syötyä hyvällä ruokahalulla.\nKoska lomalaisten yhteinen mieltymys oli 'sushi', niitä tuli testattua Ravintola "Umamissa", jossa palvelu, ruoka, sekä sisustus olivat kaikki positiivisen maininnan arvoisia. Siellä nami-hiiri vieraili ensimmäisen kerran naistenhuoneessa, jossa oli TV ! Ruotsin puolella 'vinkattu' ravintola "Izakaya Koi" oli oikein hyvä valinta. Ateria maistui ulkoterassilla pienestä sateen tihkuilusta huolimatta.\nTanskalainen voileipä ’smørrebrød’ on tunnettu kaikkialla maailmassa. Aito 'smørrebrød' koostuu ohuesta ruisleipäviipaleesta ja suunnattomasta määrästä päällysteitä, jotka kotioloissa voi koota aterioiden ylijäämästä. Varsinainen leipä ei saa näkyä päällysainesten alta. Tanskalaisen voileivän kanssa tanskalainen juo mielellään lasillisen olutta ja "en lille en" eli pieni snapsi!\npala kurkkua viipaloituna\n2-3 salaatin lehteä\npari siivua paprikaa\n4-6 viipaletta voimakasta juustoa\n(Gamla Olea, Mustaleimaa, Goudaa)\nripaus mustapippuria majoneesin päälle\nValmista leivät seuraavassa järjestyksessä:\n1. Aseta leipäpalat lautaselle ja voitele ne kevyesti voilla (tai margariinilla).\n2. Laita salaatti, juustoviipaleet, kurkkuviipaleet, tomaattisuikaleet ja paprikasiivut mainitussa järjestyksessä leivän päälle.\n3. Pursota leipien päälle majoneesia maun mukaan.\n4. Koristele tuoreilla yrteillä ja ripauksella mustapippuria.\n5. Leivät syödään haarukalla ja veitsellä.\nJos haluat leipiin enemmän tanskalaista tyyliä lisää vielä lautasen ympärille retiisinpaloja tai viipaloi keitettyjä uusia perunoita leipien päälle.\nVoit myös kokeilla perinteistä juusto ’smørrebrødiä' jättämällä tomaatin pois ja käyttämällä juustona ’Gamla Olea’, sekä lisäämällä lopuksi leivän päälle mausteeksi rommia!\nLähettänyt nami-hiiri klo 31.7.11


Sinisen linnan kirjasto: heinäkuuta 2011\nRiitta Jalonen: Kuvitte itsellesi mies\nRiitta Jalosen romaanin Kuvittele itsellesi mies (Tammi 2006) lukeminen pian Todistaja Brigitin talossa -teoksen jälkeen tuntui hämmentävältä, vähän kuin kohtaisi vanhoja tuttuja uusissa yhteyksissä. Jälleen kohtaan Jalosen kirjan sivuilla naisia, jotka purkavat suruaan ja vihaansa hiljaisesti, esineitä särkien ja huonekasveja kiusaten. Madeiran-matkalta palaava Mirjami saa kuulla, että hänen poissaollessaan kotona on asunut toinen nainen, kuvataiteilija Inari Ojut. Mirjami heittää parisängyn lakanat ja peitot sekä petollisen miehensä vaatteet ulos hankeen ja raahaa patjat naapurin pihavarastoon. Inari puolestaan on "vierailunsa" aikana, Kalevin poissa ollessa, vaihtanut valokuvien paikkoja, kuvitellut itsensä jo kotoa muuttaneiden kaksostyttöjen äidiksi ja sammuttanut hellästi hoidetuilta kasveilta vihervalot. Tiedostamattaan Inari osuu viattomia kasveja vahingottaessaan Mirjamin ja Kalevin avioliiton kipupisteeseen: kasveja hoidetaan paremmin kuin parisuhdetta, ja vuosia sitten Mirjami on hylännyt unelma-ammattinsa meteorologina ja opiskellut Kalevin rakastamaa puutarha-alaa. Muistoksi nuoruudenhaabeestaan Mirjami olisi halunnut kaksotyttöjen nimeksi Tuuli ja Meri, mutta miehen toiveesta toisesta tuli proosallisemmin Jaana. Mirjami on kadottanut itsensä ja kohdistaa sen vuoksi toiveensa läheisiinsä. Kun kaksostytöt eivät kotoa muuttaessaan haluakaan mukaansa äidin heitä varten säästämiä astioita, Mirjami paiskaa ne yksitellen lattiaan.\nYhtä vähän kuin Brigitin talon Iiris, joka hävittää kaikki vanhat tavaransa hajonneen avioliittonsa jälkeen, pystyy Mirjami pakenemaan menneisyyttään ja kipeitä tunteitaan muistoista latautuneita esineitä tuhoamalla. Romaani seuraa Mirjamin ja Inarin tuntoja ja ajatuksia, Kalevi jää sivuosaan. Kirjan kansikuva ilmaisee asetelmaa hyvin: Kalevi on naisten elämässä kuin paperinukke, josta he voivat kinastella, mutta joka voidaan yhtä hyvin unohtaa laatikon pohjalle. Tai kuin Mirjamin kengät, jotka hän ystävällisesti lainaa liian suuriin kenkiin sonnustautuneelle Inarille tämän näyttelyn ensi-illassa. Inari unohtaa tahallaan palauttaa kengät Mirjamille, ja yhtä mielellään hän olisi lainannut taidetoimittajana työskentelevää Kaleviakin vähän pidempään.\nJalosen koruttomasta kerronnasta ja henkilöhahmoista tulee mieleen Tove Janssonin novellien ja romaanien hahmot, esimerkiksi Kunniallisen petkuttajan Katri ja Anna. Päällepäin käyttäydytään hillitysti, mutta pinnan alla on tummia tunteita ja salaa tehdään pientä jäynää toiselle. Mirjami ja Inari eivät ole kuitenkaan pahoja tai läpeensä itsekkäitä, pikemminkin vähän hukassa. Heistä löytyy silti myös voimaa.\nKuvittele itsellesi mies on kolmiodraama kuten juuri lukemani Annamari Marttisen Valkoista pitsiä, mustaa pitsiä. Mutta siinä missä Marttinen kuvaa pettämistä ja mustasukkaisuutta biologisten viettien toteutumisena ja teksti hekumoi rakastavaisten kohtaamisilla, Jalosen kirja on psykologisempi, kuin tutkielma avioliitosta, pettämisen aikaansaamista tunteista ja naisten välisistä suhteista (naisten, jotka ovat ihmisiä, eivät naaraita kuten Marttisen kirjassa). Marttisen Inarin (sattumalta sama nimi kuin Jalosen henkilöhahmolla), Antonin ja Marjan kokema mustasukkaisuus on katkeransuloisen tunteen häivähdyksiä, Jalosen Mirjamilla ja Inarilla se on sisältä päin jäytävä, kylmä tunne, joka sekoittuu muihin menetyksen ja hylätyksi tulemisen tunteisiin.\nJälleen kerran palaan Brigitin taloon, jossa myös käsitellään menetystä ja jotakin hyvin syvältä kumpuavaa vaille jäämisen tunnetta. Kipupisteitä on käsiteltävä jotenkin; Brigitin talossa puhdistava elemetti on tuli, joka tuhoaa vanhoja muistoja ja polttaa metsän, jossa alkaa pian versoa uutta. Kuvittele itsellesi miehessä taimet ja puut ovat myös tärkeitä, ja kertoessaan Kaleville tietävänsä tämän suhteesta Inariin Mirjami tunsi itsensä puuksi, joka kasvoi keskellä keittiötä ja jonka mies kiersi kaukaa kuin olisi jo alkanut pelätä puun kaatuvan päälleen. Tämän metaforisen puun lisäksi kirjassa kaatuu puu ihan oikeasti, Mirjamin ja Kalevin pihalta poistetaan harsuuntunut hopeakuusi, että se ei kaatuisi myrsyssä heidän kotinsa päälle. Tärkeää vanhan ja virheellisen poistamiseksi tehtävässä prosessissa on myös siivoamisella, pois pyyhkimisellä:\nHän huuhtelisi koko talon vedellä, pesisi kaiken, seinätkin ja katot. Vaikka paperitapetit vaurioituisivat vedestä, hän pesisi ne silti. Hän pesisi myös kellariin piilotetun muotokuvan, liottaisi kerros kerrokselta kaikki värit pois niin, että Inarin työstä jäisi jäljelle vain valkoinen pohjakangas.\nSamaan aikaan Inari tekee omaa surutyötään tahollaan. Mirjami on nainen, joka on menettänyt paljon ja pelkää menettävänsä vielä enemmän; Inari sen sijaan on pikemminkin nainen, joka ei ole koskaan saanut mitään, minkä menettämistä pelkäisi yhtä syvästi kuin Inari.\nKuten Todistaja Brigitin talossa, myös Kuvittele itsellesi mies on kirja, joka on näennäisen yksinkertaisen pinnan alla kompleksinen ja monilla merkityksillä kirjottu. Kirja, joka jää kaihertamaan mieleen vielä kauan lukemisen jälkeenkin.\nTästä romaanista ovat kirjoittaneet myös Naakku ja Hanna. Osallistun Jalosen romaanilla myös Suomalaisen keskiluokan arki -haasteeseen.\nTunnisteet: haasteet, Riitta Jalonen, Suomalaisen keskiluokan arki -haaste\nKarin Lija: Vähempi parempi. 77 keinoa, jotka muuttavat elämäsi. (Växla ner! suom. Mervi Pöntinen, Aurinko kustannus 2011.)\nMeijerielämää- ja Pientä elämää etsimässä -blogeissa käytiin taannoin kiinnostavia keskusteluja liittyen hidastamiseen trendinä. Hidastamisen haastajat -merkinnässä Lumikko arvioi hidastamiseen liittyviä kliseitä, ennakkoluuloja ja ilmiöön kohdistettua kritiikkiä eräässä suomalaisessa elämäntapalehdessä. Downshifting on out - mitä sitten? -artikkelissa Marikka jatkaa Lumikon aloittamaa keskustelua muistuttaen, että kohtuullistajia on ollut aina, vaikka vasta nyt "ilmiö" on nostettu otsikoihin. Lukiessani ruotsalaisen freelance-toimittaja Karin Lijan kirjaa Vähempi parempi tunsin lukevani juuri sellaista kohtuullistamistarinaa, joihin median hidastamiskrititiikeissä viitataan. Karin Lilja on aiemmin hyvinpalkatussa uraputkessa kiitänyt toimittaja, joka väsyy hektiseen elämäänsä, muuttaa kalliista tukholmalaiskaksiosta rapistuneeseen huvilaan maalle ja kirjoittaa vähemmän valaistuneille ohjekirjan siitä, kuinka elämäänsä voi kohtuullista (ja miten ei pidä kohtuullista, esim. keittämällä itse humusta). Vähempi parempi on kirja niille, jotka haluavat suorittaa myös hidastamisen menestyksekkäästi.\nKarin Liljan kirja on hyvin amerikkalainen: se neuvoo, opastaa ja kertoo kirjoittajansa menestystarinan. Lukiessani vuoroin ärsyynnyin kirjan tyylistä ja arvomaailmasta, vuoroin nyökyttelin hyväksyvästi jollekin oivallukselle. Esimerkiksi vanhan talon remontoimisesta (ja asumisesta ylipäänsä) puhuessaan Lilja painottaa, että meidän ei pidä samastua taloomme eikä samaistaa muita ihmisiä heidän taloihinsa: vaikka remontti etenisi hitaasti, paikat repsottaisivat eikä asunto kuvastaisi omia mieltymyksiä ja arvoja, ei kannata uhrata parisuhdetta remontin takia tai jättää kutsumatta ystäviään kylään. Samaan hengenvetoon Karin Lilja kuitenkin toteaa, että heidän kotinsa keittiöstä ja kylpyhuoneesta tuli remontin myötä upeita. Kauniit sanat talon ja sen asukkaan erillisyydestä olisivat painaneet enemmän, jos ne olisi kirjoitettu ennen "unelmahienon keittiön ja kylpyhuoneen" valmistumista. Esimerkit siitä, kuinka "ystävätär" kohtuullista väärin, eivät myöskään lisää kirjan sympaattisuutta. Hidastaminen on Liljalle tärkeä projekti, jota erilaista elämää elävät ystävät eivät saa hidastaa:\n"Kuinka on, onko sinulla kavereita, jotka ovat aina vetämässä sinua mukaansa (kalliisiin) puuhiin? Joilla on aina yllään viimeistä muotia, jotka ovat olleet parhaissa pintaravintoloissa ja jotka tuntevat maailman metropolien in-paikat? Minulla on. Edelleen. Mutta minun oli pakko aidata heidät ulos muutamaksi vuodeksi saadakseni oman elämäni kohtuullistamisen oikeille raiteille, selvittääkseni, kuka oikein olin. Nyt, muutaman vuoden kuluttua, tiedän, miten aion käsitellä näitä "kallisarvoisia" ihmissuhteita, ja voin virkistää suhdettani heihin."\nToista kohtuullistamisaiheista kirjaa, Marikka Bergmanin Pientä elämää etsimässä käsittelevän postaukseni kommenteissa ihanan Uuden kuun aikaan -blogin Mirka kertoi lukevansa paljon "pääkoppakirjallisuutta" ja totesi kauniisti, että koko kirjan ei tarvitse olla hyvä; muutamat hyvät oivallukset tekevät kirjasta lukemisen arvoisen. Tämän armollisen ja myönteisen lukuohjeen opastamana nielen ärtymykseni Vähempi parempi -kirjan kirjoitustyyliä kohtaan ja keskityn kirjan hyviin puoliin. Itse pidän syvällisemmästä ja rosoisemmasta lähestymistavasta, mutta Liljan kirja on ihanan kesäisen kepeä ulkoasua myöten (kannessa kahvikuppi ja suklaata - ei mitään hidastajan perusruokaa mutta ah niin herkullista, ja perhonen lentelemässä jokaisen sivunumeron vieressä) ja antaa hyviä käytännön vinkkejä esimerkiksi perheen ruokahuollon mahdollisimman edulliseen ja terveelliseen järjestämiseen tai kohtuullistajan kukkarolle sopiviin vapaa-ajanviettotapoihin. Tässä muutamia poimintoja:\n"Esitä itsellesi Pepsi-challence":\nJos olet koukussa tietyn valmistajan teelaatuun, juustoon tai pastamerkkiin, hanki useamman hintaluokan paketti samaa tuotetta ja testaa sokkona, mikä maistuu parhaalta ja muokkaa ostotottumuksiasi sen mukaan.\n"Löydä koti itsestäsi"\nVaikka Lilja kannustaa hidastajaa muuttamaan maalle edullisemman asumisen ja suuremman omavaraisuuden takia, hän myös kirjoittaa: "Mutta teidän täytyy ymmärtää, ettei maisema tervehdytä teitä, vaan se on teidän itsenne tehtävä. -- Tarvitseeko sielunne tosiaan lisää salkoruusuja? Vai puuttuuko teiltä jotain muuta?"\n"Anna lasten olla mukana - oikeasti"\nLilja kannustaa ottamaan lapset mukaan arjen askareisiin silloinkin, kun se tuntuu hankalalta: ennen pitkää lapset oppivat yhä taitavammiksi näissä toimissa, perhe saa olla yhdessä ja "sitä paitsi he lakkaavat jankuttamasta Legolandista".\nSe, mitä Karin Lilja kirjoittaa puutarhanhoidosta, "puutarhaterapiasta" ja vanhojen istutusten säilyttämisestä, on minusta koko teoksen parasta antia:\n"Miltä oma puutarhasi näyttää kymmenen vuoden kuluttua? Sadan vuoden? Jos sinulla on vain ruohomatto, et luo mitään, sillä kun lakkaat leikkaamasta ruohoa, siitä tulee vähitellen pelkkä takkuinen niitty. Luonto ottaa omansa. Mutta jos olet istuttanut ruusupensaan tai valkopyökkipensasaidan, se jää paikoilleen, vaikka sinä katoaisit. Sinä jätät jälkesi."\nMeidän puutarhamme terveiset vuosikymmenten takaa: akileijoja jasmikepensaan varjossa.\nTietokirjahaaste ja yleistä lukuhaastepohdintaa\nTaava haastoi blogissaan minut mukaan "Koululaisen tietohaasteeseen". Tarkoitus olisi lukea lukuvuoden 2011-2012 aikana 10 tietokirjaa, jotka liittyvät tieteeseen, tieteentekijöihin tai kulttuuriin, kirjoittaa niistä blogiinsa ja kertoa, kannattaako niitä lukea. Rakastan fiktion ohella myös faktakirjallisuutta, erityisesti kirjailijoiden tai muiden kulttuurivaikuttajien elämäkertoja, muistelmia ja historiaa, sekä tietenkin oman opiskelualani Yleisen kirjallisuustieteen oppikirjoja, väitöskirjoja ja artikkeleita. Haaste meni siis oikeaan osoitteeseen ja olen otettu blogini muistamisesta, kiitos Taava! Taava on haastanut mukaan erityisesti pari muutakin bloggaajaa mutta haaste on tietenkin tarkoitettu meille kaikille; mitä useampi lähtee mukaan, sitä enemmän lukuvinkkejä saamme Taavan koontiin, jonka hän aikoo tehdä ennen joulua ja keväällä haasteeseen listatuista kirjoista.\nHaastehulluna olen jo muutamaan otteeseen miettinyt, mihin oikeastaan lähden kun osallistun johonkin laajempaan lukuhaasteeseen. Haastehan sanana viittaa johonkin, mitä ei muuten tekisi, mutta haastettuna (joko itsensä tai jonkun muun) saa asiaan motivaatiota, jonkin tavoitteen, jota kohden pyrkii. Joskus lukuhaasteen funktio on vähän erilainen; se haastaa ajattelemaan joitakin kirjoja eri näkökulmasta, jonkun teeman kautta. Esim. Siskos- tai Suomalaisen keskiluokan arki -haasteisiin liittämieni kirjojen kohdalla haastanut itseni miettimään, miten sisarussuhdetta tai keskiluokan elämää on kirjassa kuvattu. Teemoittain lukeminen antaa paljon, kun lukee erilaisia teoksia samasta aihepiiristä. Minun ei myöskään tarvitse erikseen haastaa itseäni lukemaan brittiläistä kirjallisuutta, koska luen sitä muutenkin paljon - Brittein saaret ovat yksi "kirjallisista maisemistani", mutta Karoliinan Totally British -haaste sai minut ymmärtämään käsitteen aivan uudella tavalla: brittiläiseen kirjallisuuteen kuuluu paljon muutakin kuin englantilaista kirjallisuutta, mm. Kansainyhteisön ja entisten siirtomaiden kirjallisuus, maahanmuuttajien kirjallisuus jne. Myös hauskat alakategoriat, kuten yläluokkaan viittaava "Stiff Upper Lip" tekevät TB-haasteesta kiinnostavan. Jonkinlaista hikipinkoiluakin tunnistan ainakin omassa haastehulluudessani; on kiva koettaa mihin pystyy ja keräillä pisteitä kuin koulukursseja ikään...\nKirjablogiyhteisössä haasteiden funktio on tienkin myös luoda yhteisiä puheenaiheita, esitellä muille itseä kiinnostavia teemoja (ja saada niille jatkuvuutta toisten blogeissa), kysellä haasteeseen sopivia lukuvinkkejä toisilta bloggaajilta ja (hieman proosallisemmin) linkittää puolin ja toisin. Kirjoitinkin jo taannoin postauksen haastavasta bloggamisesta, jossa pohdin haasteiden viehätystä ja esittelin lukuhaasteita, joihin aion osallistua. Parhaimmillaan haasteet toimivat inspiraation lähteenä, niin minulle kävi myös Taavan tietokirjahaasteen tiimoilta.\nOmalla kohdallani muokkaan tietokirjahaastetta siten, että en liitä haasteeseen kirjailijoihin tai kirjoittamiseen liittyviä tietokirjoja, jotka liitän Paulan Kirjallista elämää -haasteeseen. Näin saan haasteeseen itselleni haastetta :). Nelisen kuukautta kestäneen blogiurani aikana olen kirjoittanut seuraavista tietokirjoista:\nKirjoittaen maailmassa. Krohnin sisaret ja kirjallinen elämä (väitöskirja)\nRintamamiestalot. Rakentajien muistikuvia (muistelma- ja tietoteos)\nEnsin myytiin piano (muistelma)\nIrti oravanpyörästä (hitaampaa elämää, omakohtaisia kokemuksia)\nTahdonko? Kuinka päädyin naimisiin (avioliiton kulttuurihistoriaa omakohtaisiin kokemuksiin peilaten)\nKuinka kirjoitan romaanin (kirjallinen muistelma)\nKirjailijan työmaat (kirjailijat kertovat työstään)\nJokainen sydämeni lyönti (muistelma)\nAdoptiomatka (erään perheen kokemus adoptioprosessista)\nHyvä, parempi, valmis - eli miten kirjoittaa se loppuun asti (kirjoittamisen opas)\nPientä elämää etsimässä (hitaampaa elämää)\nTietokirjoja löytyi siis reilun neljän kuukauden ajalta yksitoista (tosin sekä Irti oravanpyörästä että Kirjoittaen maailmassa -teokset olen lukenut ennen blogia, jälkimmäistä selailen aina silloin tällöin), joista seitsemän oli muita kuin Kirjalliseen elämään liittyviä teoksia. Haastan itseni lukemaan enemmän myös muista aiheista kuin omasta alastani, esimerkiksi historiaan, maantieteeseen, vieraisiin kulttuureihin ja uskontotieteeseen liittyviä teoksia ja erilaisten ihmisten (muidenkin kuin kirjailijoiden!) elämäkertoja. Elämäkertojen ystäville löytyy lukuvinkkejä Saran/P.S Rakastan kirjoja postauksesta ja keskustelusta. Tietokirjahaasteen puitteissa ajattelin lukea ainakin seuraavat kirjat:\nElizabeth Gilbert: Omaa tietä etsimässä - Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa\nMaija Asunta-Johansson: Naiset eivät syö retiisejä\nTom Sjöblom: Tuulten saarella. Matka kelttien ja kertojien Irlantiin.\nTässä vielä muutama tietokirja (muusta kuin kirjallisuuden aihepiiristä), joita suosittelen lämpimästi niille, jotka eivät ole niitä vielä lukeneet:\nMcNeill & McNeill: Verkottunut ihmiskunta\nMarjo T. Nurminen: Tiedon tyttäret. Naiset tieteen historiassa\nKuten listasta huomaa, minun olisi syytä sivistää itseäni myös muulla kuin kirjallisuuteen ja historiaan liittyvällä tiedolla. Mielenkiinnolla odotan, miten minun käy tämän haasteen kanssa ja millaisia kiehtovia tietokirjoja löydän eri aloilta!\nGunnel Beckman: nuori neiti Tova (nostalgian jäljillä)\nGunnel Beckmanin Nuori neiti Tova (Otavan nuortenkirjat 1965, Unga fröken Tova 1961 suom. Kyllikki Hämäläinen, 136 s.)\nKoko kuisti oli täynnä märkiä vaatekappaleita ja likaisia saappaita. Takan yläpuolelle oli ripustettu rivi kosteita sukkia kuivumaan ja kaikilla tuoleilla on kastuneita kylpyvaippoja ja sadetakkeja. Siivoaminen olisi toivotonta. Lattiat ja räsymatot ovat täynnä havunneulasia ja hiekkaa ja multaa, joka tarttuu jalkapohjiin ja siirtyy vuoteisiin kun ryömitään tahmeankosteiden lakanoiden väliin. Kaikilla pöydillä ja tuoleilla on kirjoja ja lehtiä ja käsitöitä ja pelikortteja ja papereita jotka on piirretty täyteen kauniita naisia ja panssarilaivoja, jotka ampuvat pam, pam...\n- Ai, huuta äiti äkkiä ja tarttuu niskaansa.\n- Mitä nyt, Svante kysyy pelästyneenä.\n- Taivaan vallat, nyt katto vuotaa jo tästä sohvan yläpuoleltakin, äiti voihkii ja ryntää keittiöön hakemaan uutta pesuvatia. Ruokakomeron edessä kilahtelee jo heleästi plim, plim, ku pisarat läiskähtelevät peltivadin pohjalle.\nGunnel Beckmanin nuortenromaani Nuori neiti Tova on juuri niin elämänmakuinen ja konstailematon perhekuvaus kuin yllä oleva lainaus antaa ymmärtää. Wiseliuksen viisilapsinen perhe (josta kaksi vanhinta on tosin jo omilla siivillään, mutta lasten ystävät tuovat lisäeloa kotona olevien Tovan, Svanten ja Susannan sisarusparveen) viettää kesää mökillään saaressa. Kirja alkaa tilanteesta, kun perhe odottaa töiden takia mantereella kauemmin viipynyttä isää mökille, jossa he ovat viettäneet viimeiset neljä päivää neljän seinän sisällä jatkuvan sateen takia. Katto vuotaa, ruoat homehtuvat ja polttopuut kastuvat ja kaiken lisäksi perheen äiti pelkää pimeästä kantautuvia ääniä ja valvoo siksi liian myöhään noustakseen ajoissa keittämään aamukahvia. Äidin ja lasten mieliala laskee, kun he saavat viestin isän saapumisen viivästymisestä vuorokaudella (lohdutukseksi luetaan Anna ystävämme loppuun), mutta pian on uusi, aurinkoinen aamu, isä tulee iltalaivalla tuliaisineen ja perhe pääsee nauttimaan yhteisestä lomasta. Svanten umpisuoli ja muutama muu vastoinkäyminen tai kommellus vähän sotkee lomanviettoa, mutta kaiken kaikkiaan Beckmanin romaani on aurinkoinen kesäkirja.\nNuori neiti Tova on äitini lapsuuden kirjoja, itse luin sen ensi kertaa luultavasti noin yhdeksän-kymmenvuotiaana. Pidin kirjasta kovasti; mieleeni jäi neljätoistavuotiaan Tovan kasvamisen kuvaus ja se, että Tova astuu askeleen eteenpäin kirjailijanhaaveissaan julkaisemalla ilmapallon seikkailuista kertovan sadun aikakauslehdessä. En muista luinko kirjaa lapsena uudestaan, luultavasti ainakin jonkin kerran. Edellisestä lukukerrasta on joka tapauksessa kulunut useampi vuosikymmen. Kirjan viehätys oli yhä tallella, ja erityisesti nautin (episodimaisen) juonen jouhevasta kulusta; en pitkästynyt hetkeksikään. Nuori neiti Tova on itsenäinen jatko-osa kirjalle Kun kissa oli poissa - en ole lukenut kirjaa, mutta lukisin kyllä mielelläni. Wiseliuksen perhe on sympaattinen, mutta ei kuitenkaan liian imelä tai ahtaisiin rooleihin kirjoitettu; perheen äiti ei ole täydellinen emäntä ja Tova on kirjallista taipumuksistaan ja haaveilustaan huolimatta tomera ja toimelias nuori nainen, joka muistuttaa hieman Alcottin Pikku naisten Jo'ta.\nRuotsalainen Gunnel Beckman (1910-2003) oli muun muassa Nils Holgersson -tunnustuksella palkittu kirjailija, joka kirjoitti erityisesti nuorille. Beckmanilta on suomennettu useita teoksia, muun muassa leukemiaa sairastavasta 19-vuotiaasta Annikasta kertova nuortenromaani Juhlaan pääsy.\nOsallistun tällä kirjalla Susan Nostalgian jäljillä -haasteeseen.\nTunnisteet: Gunnel Beckman, tyttökirjat\nHelen Mosterin esikoisromaani Hylky (Avain 2011) lunasti sille asettamani odotukset: mukaansa tempaava lukuromaani, jossa kaksi eri aikakautta ja kolme eri kohtaloa kietoutuvat toisiinsa Vrow Helena -aluksen yhdistäminä. Asetelma on pitkälti sama kuin Riikka Stewenin esikoisromaanissa Niin kauan kuin rakastat: akateeminen nainen (Stewen on taidehistorioitsija, Moster suomentaja ja toimittaja) kirjoittaa osittain historiaan sijoittuvan, taideteoksen ympärille punoutuvan trilleriaineksia sisältävän lukuromaanin. Käännöskirjailijoista muun muassa Tracy Chevalier ja Susan Vreeland ovat kirjoittaneet tällä kaavalla, ja on mukava lukea myös suomalaisia kirjoja tästä kategoriasta. Siinä missä Chevalierin ja Vreelandin kirjat ovat minusta aika selkeästi naisille suunnattua viihdettä, Mosterin Hylky varmaan kiinnostaa mieslukijoitakin - kaksi kolmesta päähenkilöstä on miespuolisia, kirja ei sisällä siirappia ja aiheet, merenkulku ja sukellus sekä taide kiinnostavat varmasti monia.\nHylyn päähenkilöt ovat Venäjän ikääntyvä keisarinna Katariina suuri, hänen aikalaisensa, 15-vuotias rotterdamilaisen merikapteenin poika Arne Arnesen sekä 2000-luvun suomalainen slavistiikan ja meriarkeologian tutkija Anton Saksa. Katariina toimii tapahtumien katalysaattorina tilatessaan Saksan Meissenistä hoviaan varten suunnitellun arvokkaan posliiniastiaston ja kolme maalausta nimekkäältä taiteilijalta. Arne lähtee laivapojaksi arvokasta lastia kuljettavaan laivaan, joka haaksirikkoutuu Itämerellä. Anton puolestaan löytää hylyn yksinäisellä sukellusretkellään, mutta päättää pitää salaisuutena niin hylyn kuin sen sisältä löytämänsä pienen ruusukuvioisen, hauraan posliinikupin.\nKirjan nimi viittaa ennen muuta Vrouw Helenaan, mutta myös kaikki kolme päähenkilöä ovat omalla tavallaan hylkyjä, hylättyjä ja syrjäytyneitä. Kuusikymppinen Katariina haluaisi pitää neljäkymmentä vuotta nuoremman rakastajansa Platon Zubovin kokonaan itsellään, ja päättää lahjoa nuorukaista kunniamerkeillä ja omalla muotokuvallaan. Arne Arnesen on menettänyt lempeän äitinsä lapsivuoteeseen ja tuntee kipeästi olevansa pettymys isälleen, joka ei ymmärrä pojan piirustusharrastusta ja pakottaa tämän merille, pois sisarustensa ja ymmärtäväisen kotiopettajan ja palvelijoiden luota. Anton Saksa puolestaan on syrjäytynyt, otteen arjesta ja työelämästä menettänyt nuori mies, jonka kontrastina kuvataan Antonin entistä vaimoa, kunnianhimoista ja järjestelmällistä Kaisaa. Anton ei pysynyt vaimonsa vauhdissa, mutta koettaa paikata kolhittua itsetuntoaan ainutlaatuisen löytönsä kautta:\nHylky muutti elämäni toisen kerran. Vasta silloin tajusin, kuka tai mikä minä olin. Olin seikkailija. En sen enempää enkä sen vähempää. Olin seikkailija, jonka elämä eteni yhdestä seikkailusta toiseen vailla syvällisiä tavoitteita. Olin kuvitellut haluavani uran ja etenemismahdollisuuksia. Olin kuvitellut tulevani onnelliseksi Kaisan rinnalla. Ehkä hän pitäisi minusta enemmän sellaisena kuin olin nyt, kun minulla oli ikioma projekti. Oma elämä.\nAnton herättää sääliä, mutta myös jonkinlaista vastenmielisyyttä hylkyyn kohdistuvassa omistavassa innossaan ja itsekeskeisyydessään. Eniten minua liikutti Arne Arnesenin hahmo. Poika on paitsi herkkävaistoinen myös tarkkasilmäinen ja -kätinen: hetkessä hän luonnostelee lyijykynällä piirroksen näkemästään, oli se sitten tyttö, kameliankukka tai siro kahvikuppi. Arne on kuin vaihdokas merimiesten roisissa maailmassa ja tunteettoman isänsä poikana, ja juuri Arnen kohtaloa seurasin lukiessani sydän syrjälllään. Sen sijaan Katariinan hahmo jäi aika etäiseksi.\nMinua jäi askarruttamaan myös Arnen taustalla, miehensä, äitinsä, poikansa ja tämän kotiopettajan muistoissa häilyvä Ulrika äiti. Millainen todella oli tuo nainen, joka tuntui pitävän perheen ja kodin lankoja käsissään, oli salaa ihastunut poikansa kotiopettajaan, tunsi vastenmielisyyttä miestään kohtaan, pohti Rousseaun kasvatusfilosofiaa ja halusi aina lapsivuoteesa vierelle tietyn posliinikulhon? Lahjakkuus, haaveilu ja mieltymys Meissenin posliiniin yhdistää edesmennyttä äitiä ja poikaa.\nKoristelemisen jälkeen maalari otti lyhimmän pensselin ja kastoi sen kärjen mustaan. Hän käänsi kupin pohjan itseensä päin ja piirsi sen keskelle kaksi miekkaa ristiin ja ristin alapuolelle kuusisakaraisen tähden. Sitten maalari asetti kupin pöydälle suupuoli alaspäin arvioiden aikaansaannostaan. Hän poimi pulpetin vasemmasta laidasta jo aiemmin maalaamansa kupin ja kääntyi Arneen päin.\n- Tein tämän mallikseni. Huomaatko, että väri poikkeaa aavistuksen lopullisesta purppurasta. Jos haluat, saat sen.\nPari sataa vuotta myöhemmin Anton Saksa saapuu selvittämään meren pohjasta löytämänsä posliinikupin salaisuutta. Yksi Mosterin kirjan vahvuuksista on sen ehyt rakenne: tarina ei eksy liikaa sivupolulle vaan kaikki langat pysyvät yhdessä, romaanin kameran zoomatessa milloin meren pohjaan, milloin Venäjän loisteliaaseen hoviin tai posliinitehtaan pölyltä ja tärpätiltä haisevaan maalaussaliin.\nHylyn ovat lukeneet myös Sara, Salla, Kirsi, Katja, Jenni, Morre, Zephyr ja Booksy.\nKannessa ystävän ja kirjailijakollegan Henrik Tikan piirros Claes Anderssonista.\nOmien unieni kanssa ei seurustele suinkaan sisäinen romantikkoni. Vaan realisti, se joka todella haluaa tietää ja joka ei tyydy valve-elämän ja arkielämän puolusteluihin, jälkiviisauksiin, harhautuksiin ja torjuntoihin.\nSaran P.S. Rakastan kirjoja -blogissa keskustellaan elämäkerroista ja elämäkerrallisesta fiktiosta. Keskustelussa Anni.m mainitsi hyvänä elämäkertana Claes Anderssonin muistelmateoksen Jokainen sydämeni lyönti. Merkintojä elämästäni (Wsoy 2009, suom. Liisa Ryömä). Claes Andersson on minulle tuttu lähinnä runoistaan ja kirjoittamisen oppaastaan Luova mieli, sekä tietenkin vasemmistoliiton entisenä kansanedustajana ja kulttuuriministerinä. Ja jazz-muusikonna ja psykiatrinakin hän on kunnostautunut... Andersson on ehtinyt ja taitanut paljon, mutta muistelmat ei ole silti mikään järkäle, vaan nimensä mukaisesti merkintöjä, muistin fragmentteja, jotka eivät etene kronologisessa järjestyksessä vaikka alkavatkin lapsuusmuistoilla ja päättyvät kuvaan muka torkkuvasta isoisästä.\nAndersson ei säästele itseään kuvatessaan nuoruuden toilailujaan ja jopa hoitovirheitään aloittelevana lääkärinä. Myöskään yksityiselämässään kirjailija ei katso selvinneensä puhtain paperein (kukapa selviäisikään?). Anderssonin muistellessa avioeroaan hän mainitsee, että hänen ensimmäinen vaimonsa kirjailijanura lähti käyntiin vasta eron jälkeen, vaikka Andersson ei ainakaan tietoisesti tämän kirjallisia pyrkimyksiä tukahduttanut. Tuula-Liina Varis on kertonut muun muassa Kirjailijan työmaat -teoksen artikkelissaan, kuinka hän pystyi kirjottamaan vasta erottuaan Pentti Saarikoskesta. Onko ylipäätään sellaisia kirjailijapariskuntia, joissa vaimo olisi julkaissut ennen miestään tai nauttisi suurempaa arvotusta kirjailijana? Nuoremman polven kirjailijoissa varmaan onkin, mutta aiempina vuosina naiset ovat tainneet usein haudata kirjallisen kunnianhimonsa vuosiksi perheestä huolehtimisen ja miehen tukemisen vuoksi.\nMonet Anderssonin kokemukset ovat niin rankkoja, että hänen muistelmistaan olisi saattanut tulla hyvinkin synkkä kirja - mutta runoilijan ilkikurinen tyyli ja pilke silmäkulmassa tekevät Jokaisesta sydämeni lyönnistä hauskan kirjan, joka toisaalta pysäyttää myös miettimään elämän haurasta lankaa ja sitä veteen piirrettyä viivaa, joka erottaa suljetun osaston potilaat sen henkilökunnasta.\nAndersson kertoo muun muassa peliriippuvuudestaan ja ajoittaisesta kyvyttömyydestään, ammatistaan huolimatta, nähdä ja tunnistaa lähimmäisensä masennus. Tämän kaltaista rehellisyyttä toivoisi kaikilta muistelmien kirjoittajalta, mutta on toisaalta ymmärrettävää, että harva siihen pystyy. Menestynytkään ihminen ei kuitenkaan ole saavutustensa summa, vaan myös virheidensä ja haavojensa merkitsemä ihminen.\nAinoa pettymys kirjassa oli se, että Andersson puhuu siinä hyvin vähän kirjailijantyöstään - rakastan ennen muuta kirjailijoiden muistelmia ja elämäkertoja, joissa puhutaan romaanin idean löytymisestä, kirjailijan arjesta, flow'sta ja valkoisen paperin kammosta. Muistelmien Andersson on kuitenkin ennen kaikkea lääkäri ja psykiatri; potilaat ja lääkärin työn haasteellisuus kulkevat punaisena lankana läpi teoksen, vaikka siinä sivutaan niin politiikkaa kuin jalkapalloakin. Anderssonilla on kuitenkin kyky kirjoittaa kiinnostavasti sellaisistakin aiheista, jotka eivät minua muuten innostaisi. Jokainen sana on elävä ja lämmin.\nKäykää lukemassa myös Inan hersyvän hauska arvio tästä kirjasta, joka sopii niille "jotka ovat 35 ja luulevat olevansa jotain" ;), sekä Kirjapedon mietteet.\nTunnisteet: Claes Andersson\nDavid Foenkinos: Nainen, jonka nimi oli Nathalie\nNathalie katsoi miestä, joka ei enää ollut tuntematon ja jonka anonymiteettihiukkaset katosivat vähitellen hänen silmiensä edessä. Hän yritti muistaa, mihin oli ollut matkalla heidän tavatessaan. Hänellä oli vain epämääräinen muistikuva. Eikä hän ollut niitä, jotka kuljeskelevat ilman päämäärää. Eikö hän halunnutkin kävellä juuri lukemansa Cortázarin romaanin jäljillä? Kirjallisuus oli nyt läsnä heidän välillään. -- -- Sellaiseen Nathalie oli matkalla: romaaniin.\nJuuri tällaista lukuromaania olen kaivannut. David Foenkinos'in Nainen, jonka nimi oli Nathalie (Gummerus 2011, alkuteos La Délicatesse 2009, suom. Pirjo Thorel) kertoo romanttisen tarinan kepeästi, mutta kuitenkin taitavasti, omaperäisin sanankääntein ja hauskoin kirjallisin viittauksin. Kirjan huumori sai minut hymyilemään, ja ojensin kirjan muutaman kerran miehellenikin (jolla ei yleensä ole aikaa eikä harrastusta lukea muuta kuin ammattikirjallisuutta tai iltasatuja lapsille) jakaakseni jonkin osuvan tai nokkelan kohdan hänen kanssaan. Kirja olisi ollut aivan liian siirappinen, ellei kertoja olisi katsellut henkilöitään hieman ironisesti ja etäännyttänyt kerrontaa kommenteilla, anekdooteilla ja sanakirjasitaateilla. Välillä kohtaus puetaan elokuvakäsikirjoituksen muotoon.\nKirja myös ärsytti, etäännytyksestä ja huumorista huolimatta. Päähenkilö on nainen, joka nostetaan jalustalle kirjan suomenkielistä nimeä myöten (alkuteoksen nimi La Délicatesse viittaa sekin Nathalieen, termi tarkoittaa muun muassa hienoutta, herkkyyttä, hentoutta ja haurautta sekä tahdikkuutta ja hienotunteisuutta). Luonnollisesti kaikki kirjan miehet rakastuvat Nathalieen ihan vain nähdessään hänen kävelevän kadulla tai työpaikan käytävällä. Ihmekös tuo, sillä onhan Nathalie paitsi kaunis ja seksikäs, myös älykäs ja syvällinen, viettäähän hän sunnuntaipäiviä lukemalla venäläisiä klassikoita juoden kannukaupalla teetä.\nNathalie on nuori nainen, joka kokee täydellisen rakkaustarinan ikimuistoisine hääjuhlineen, työpäivän katkaisevine romanttisinen lounaineen ja intohimon hetkineen. Kaikki särkyy, kun Nathalien mies Francois juoksee sunnuntailenkillään epähuomiossa auton alle. Nathalie masentuu, mutta kerronta säilyttää kepeän tyylinsä ja nuori leski itse kauneutensa ja haluttavuutensa:\nNathalie ei ollut missään vaiheessa tyystin etääntynyt aistillisuudesta. Hän ei oikeastaan koskaan lakannut olemasta naisellinen, ei edes niinä hetkinä jolloin halusi kuolla. Kyse saattoi olla jonkinlaisesta kunnioituksesta Francoista kohtaan tai sitten hän yksinkertaisesti ajatteli, että riittää kun meikkaa niin näyttää elävältä.\nNathalie-romaanissa pinnallinen on syvällistä (Francois päättää ensitreffeillä mennä Nathalien kanssa naimisiin, jos tämä tilaa kahvilassa aprikoosimehua) ja syvällinen pinnallista (lääkäri, joka joutuu kertomaan Nathalielle, että Francois todennäköisesti kuolee, ajattelee, että Tämä tragedia tuntui kuitenkin jostain selittämättömästä syystä sijoittuvan kaikkein korkeimmalle murhenäytelmien hierarkiassa. No, siis tietenkin siksi, että se tapahtuu Nathalielle!!)\nKoska Nathalie ei olisi "nainen, jonka nimi oli Nathalie" jos hän toimisi jotenkin ennustettavalla tavalla, hän hylkää kaikki komeat viettelijät miehensä kuoleman jälkeen mutta suutelee spontaanisti ja mitään ajattelematta työtoveriaan ja alaistaan, ruotsalaista Markusta. Markus on tietenkin ruma ja kömpelö, ja Nathalien suudelma on parasta, mitä hänelle voi tapahtua. Vaikka Nathalie on jo unohtanut koko suudelman, Markus päättää piirittää häntä yhtä tarmokkaasti kuin sosialistisen puolueen pääsihteerin vaalin hävinnyt nainen julistautui voittajaksi vaalituloksesta huolimatta (kyllä, juuri niin tarmokkaasti).\nSentimentaalisena nuoren lesken kuvauksena Nathalie toi mieleeni kauan sitten lukemani Erich Segalin romaanin Love Story - sillä erotuksella, että edellisen ollessa humoristinen ja hieman ironinen kirja jälkimmäinen on hyvinkin totinen ja vilpitön. Toisin kuin leskeksi jäänyt Oliver Segalin kirjan jatko-osassa, Oliver's Storyssa, Nathalie todellakin löytää kestävän uuden rakkauden Markuksen kanssa. Sattuman ja pientenkin valintojen merkityksen korostaminen taas muistuttaa Lionel Shriverin hienosta Syntymäpäivän jälkeen -romaanista, ja blogiarvioiden perusteella olen saanut sellaisen mielikuvan, että myös David Nichollsin romaanissa Sinä päivänä on jotain samaa.\n[Mehu] on seurallista, ei liian hyökkäävää. Antaa vaikutelman lempeästä, tasapainoisesta naisesta.\nNathalie oli minulle makeankirpeä kirjallinen välipala, mutta nyt kaipaan taas jotain vankenpaa ravintoa.\nPostauksen alkuun linkittämäni Ilsen lisäksi kirjan ovat lukeneet ainakin Mari A., Luru, anni.m., Lainatäti, Anneli ja Ina.\nMinä huokaisin. Tuntui siltä kuin äidin soiton kuuntelemisesta olisi kulunut pitkä aika, vaikka olimme olleet Amerikassa vasta pari viikkoa. Hongkongissa olin kuullut usein äidin soittoa, sillä hän oli opettanut musiikkia koulussa ja antanut kotona viulu- tai pianotunteja, mutta yleensä hän oli liian väsynyt soittamaan enää illalla mennessäni nukkumaan. Mutta nyt äiti oli täällä, ja hänen musiikkinsa soi ainoastaan minulle.\nJean Kwokin Käännöksiä (Girl in Translation 2010, suom. Ulla Lempinen, Bazaar 2011) on osittain omaelämäkerrallinen tarina kiinalaisesta leskiäidistä ja tyttärestä, jotka pakenevat Hongkongin köyhyyttä ja näköalattomuutta äidin siskon, Paula-tädin luo Yhdysvaltoihin. New Yorkin Brooklyn ei kuitenkaan tarjoa siirtolaisille lähtömaata parempia oloja: Paula-täti järjestää sukulaisilleen torakoita ja rottia vilisevän kylmän asunnon ja työpaikan miehensä omistamasta vaatetehtaasta. Tytär Kim eli amerikkalaisittain Kimberly ponnistelee päivät koulussa aluksi heikon englanninkielentaitonsa varassa ja työskentelee iltaisin tehtaassa äitinsä rinnalla. Kysessä on siis klassinen, romanttinen tuhkimotarina. Yksi suosikkiromaaneistani, Charlotte Brontën Kotiopettajattaren romaani, on myös tuhkimotarina - mutta silloin kun kyse ei ole lasten sadusta, odotan tuhkimotarinaltakin hieman moniulotteisuutta, syvyyttä ja harmaan sävyjä. Käännöksien maailma on kuitenkin varsin mustavalkoinen ja hahmot stereotyyppisiä, kuuluupa henkilögalleriaan pelastava prinssikin. Varsinkin alun perusteella kirjan olisikin voinut luokitella nuortenkirjaksi*, ja jos olisin äidinkielenopettaja, varmaan luetuttaisinkin kirjaa oppilaillani. Käännöksiä on viihteellinen, juonivetoinen lukuromaani koskettavasta aiheesta ja uskomattomasta sitkeydestä vaikeissa oloissa.\nRomaanin kertoja on Kim, joka muistelee tapahtumia ja jonka kielellisten väärinymmärrysten kautta Kwok kuvaa osuvasti maahanmuttajan vaikeuksia vieraassa kieliympäristössä. Kiinalaiset sanonnat kuulostavat hauskoilta englanniksi (suomeksi) käännettyinä: kun Kim vihdoin murtaa pelon, riippuvaisuuden ja kohteliaisuuden siteet tätiinsä, tädin syytös on, että Kimin ja hänen äitinsä "sydämissä ei ole juuria" (he ovat kiittämättömiä) ja vakuuttaa, että "jos ihmiset näkisivät tämän tunteellisen näytelmän, heidän lihansa tuntuisi nukutetulta" (Kimin ja hänen äitinsä käytös on Paulan mielestä noloa).\nKimin äiti sen sijaan säilyttää kiinalaisen tyyneytensä ja kohteliaisuutensa kuohunnan keskellä: "Isosisko, olet auttanut meitä paljon, mutta ehkä meidän on nyt aika lakata tukeutumasta sinuun niin paljon." Edellä kuvattu kohtaus, jossa Kim vihdoin sanoo tädilleen suorat sanat, tuo mieleeni Montgomeryn Emilia Byrd Starrin laittamassa jauhot suuhun ilkeälle Ruth-tädilleen.\nKimin maailma avautuu englannin kielen avautumisen mukana, ja kielen kautta hän saa myös keinot päästä pois kurjuudesta - kirjan nimikin viittaa käännöksiin kahden kulttuurin välissä ja Kimin enemmän tai vähemmän onnistuneisiin käännöksiin kuulemastaan ja lukemastaan englannista. Käännöksiä on niitä romaaneja, jotka mieluiten lukisi alkukielellä, mutta Ulla Lempisen käännös on mielestäni onnistunut ihan kiitettävästi ilmaisemaan Kimin hapuilua kielen käännöksissä.\nVilpittömästä Kimistä ja hänen lempeästä äidistään ("emosta ja poikasesta") ei voi olla pitämättä, mutta monien sivuhenkilöiden julmuus, varsinkin Paula-siskon, käy yli ymmärryksen, ja yritykset selittää Paulan motiiveja jäävät valjuiksi. Kim ei myöskään saa koulussa minkäänlaista tukea kielellisiin tai kulttuurisiin alkuvaikeuksiinsa, mutta lahjakkaana ja älykkäänä hänen onnistuu taistella tiensä pois laittomasta vuokraloukosta ja opiskelemaan stipendiaatiksi Yaleen. Maahanmuuttotarinana Käännöksiä pysäyttää ajattelemaan vaikeaa tasapainoilua kulttuurien ja kielten välitilassa. Minulle Käännöksiä ei ollut mikään suuri elämys, mutta lukemaan koukuttava, sympaattinen kirja kuitenkin.\nKäännöksien sivuja ovat käännelleet myös ainakin Mari.A (alkukielellä), Linnea, Susa, Hanna, Katja, Norkku, Leena ja Lainatäti. Aasialais-amerikkalaisen miehen arvio, johon kirjailija itse on käynyt kommentoimassa, löytyy täältä. Käykää myös kurkkaamassa Mari.A.:n hauska postaus nuttura- ja säärikirjoista, joista ensiksimainittuihin Käännöksiäkin kansikuvansa perusteella kuuluu!\nPolkuja eteenpäin: muita (omaelämäkerrallisiakin) romaaneja amerikanimmigranteista\n*On toki paljon syvällisiä nuortenkirjoja moniulotteisine henkilöhahmoineen, mutta nuorten maailmassa ja nuortenkirjoissa mustavalkoisuus ja sankari-konna -asetelma on jossain määrin ymmärrettävää.\nTunnisteet: jean kwok, maahanmuuttotarinat\nTuulia (Tyyni Tuulio): Marja-Liisa harjoittelee\nNyt he ovat jo kaikki puutarhassa, pikkutytöt perhoskoltuissaan, Elsa-täti, pojat ja Harri. Harri on kaunis ja kalpea mustassa siviilipuvussaan, kukka napinlävessä. Sydäntäni pusertaa juuri nyt, kun ajattelen, että hänen vasen käsivartensa ei voi tukea minua tällä hetkellä. Mutta tunnen suurta hellyyttä tuota tyhjää hihaa kohtaan, ja saanhan olla vain ylpeä miehestäni, joka on antanut uhrinsa isänmaalle.\nJoskus ala-asteella opettajamme lahjoitti meille oppilailleen vanhoja kirjojaan. Minä valitsin joukosta Tuulia-nimimerkillä julkaistun Marja-Liisa harjoittelee (1943), joka on periaatteessa aikuistenkirja mutta sota-ajan romaanina niin viaton ja puhdashenkinen, että soveltui varsin hyvin varhaisteinin luettavaksi. Romaanin nimihenkilö ja minäkertoja on yhdeksäntoistavuotias ylioppilastyttö, joka harjoittelee taloudenpitoa ja aikuisen vastuuta isän ollessa sotilaslääkärinä ja äitipuolen lääkintäottana. Romantiikka astuu kuvaan, kun rintamalla oleva isoveli Riston tuo lomalle tullessaan mukanaan ystävänsä, luutnatti Harri Nousian. Kirja päättyykin luonnollisesti häihin, mutta selatessani Kotimaisia nuortenklassikoita 1 -teosta minulle selvisi, että Marja-Liisan tarinalle kirjoitettiin jatkoa, vuonna 1945 ilmestynyt Marja-Liisan oma koti.\nAikanaan ihmettelin nimimerkkiä ja mietin, kuka sen taakse kätkeytyi. Asia selvisi edellä mainitusta Kotimaisia nuortenklassikoita -teoksesta, kun satuin lukemaan Päivi-Heikkilä-Halttusen artikkelin Tyyni Tuuliosta (1892-1991, tunnetaan myös nimellä Haapanen-Tallgren), joka oli minulle ennestään tuttu pitkän linjan kirjallisuudentutkijana, kirjailijana ja suomentajana. Marja-Liisan tarina ilmestyi alunperin Kotiliedessä jatkokertomuksena. Heikkilä-Halttusen mukaan Tuulio on kirjoittanut Marja-Liisan kertomukseen omia muistojaan ajoilta, jolloin hän akateemisesti koulutettuna ja käytännön töihin tottumattomana joutui harjoittelemaan kodinhoitoa itseään neljätoista vuotta vanhemman Oiva Tallgrenin puolisona.\nMarja-Liisa harjoittelee on aikamatka maailmaan, jossa koti, uskonto ja isänmaa olivat kantavat arvot ja äitiys oli ihanne. Kirja sekä alkaa että päättyy Marja-Liisan edesmenneen äidin kuvan äärellä. Äiti kuoli Marja-Liisan ollessa lapsi, mutta Äiti on aina äiti, vaikkakaan ei muuta kuin hyvin, hyvin epämääräinen lapsuudenmuisto ja hohtava kuva salin seinällä flyygelin vieressä, eikä Marja-Liisa halua kutsua äidiksi äitinsä siskoa, ankaraa Elsa-tätiä, vaikka tämä on ollut jo hänen äitipuolensa yli kymmenen vuotta. Hääpäivänään Marja-Liisa seisoo äitinsä kuvan edessä - hiuksillaan sama huntu, jota äitini käytti hääpäivänään ja kiittää äitiään elämän lahjasta ja siitä, että olet hoivannut minua vielä sieltä, missä olet, kasvattanut pientä Marja-Liisaasi tähän asti! Isänsä ja Elsa-tädin ollessa hoitamassa velvollisuuksiaan isänmaataan kohtaan Marja-Liisa on vastuussa nuoremmista sisaruksistaan, veljestään Jukasta ja siskopuolistaan Tytistä ja Leenasta. Marja-Liisa katuu, että ei aikanaan ruvennut pikkulotaksi jotta voisi nyt toimia oikeana lottana: Varmasti selviytyisin paremmin puhelin- tai radistilottana kuin tällaisena - tyhjänpäiväisenä ja epäonnistuneena emännänsijaisena täällä kotona, jossa ei edes koskaan tapahdu mitään jännittävää.\nAjan hengen mukaisesti Marja-Liisa tietenkin kasvaa tehtäviensä mukana ja löytää onnen kotoisista toimistaan ja velvollisuuksien täyttämisestä. Yhdessä sulhasensa kanssa he aikovat rakentaa ja jälleenrakentaa isänmaataan. Marja-Liisa on kokemistaan vastoinkäymisistä ja suruista huolimatta onnellinen, että ei ole entinen huoleton, itsekeskeinen Marja-Liisa, sillä nyt on minun vuoroni lähteä elämään, enkä saa vapista.\nOlisi mielenkiintoista lukea Marja-Liisan oma koti, sillä Heikkilä-Halttusen mukaan jatko-osa on jo arkisempaa kuvausta nuoren avioparin ensimmäisestä yhteisestä vuodesta Helsingissä. Marja-Liisa tasapainottelee musiikin ja latinan opintojen, sodan vammauttaman aviomiehen tukemisen ja kasvavan perheen paineissa. Nyt viipyilen kuitenkin vielä Marja-Liisan kesäisen hääpäivän suloisissa tunnelmissa:\nMeidät on aiottu vihkiä salissa, mutta koska on säteilevän kaunis ilma, olen pyytänyt, että se saisikin tapahtua puutarhassa Mustialan ruusujen lähellä.\nTunnisteet: arkistojen aarteita, Tyyni Tuulio\nJumissa Rantahotellissa, todistajana Brigitin talossa\nGlenon kylä Irlannissa/Geographic.ie\nOlen jumissa sveitsiläisessä järvenrantahotellissa, Hotel du Lacissa kirjailijatar Edith Hopen ja muutaman muun eksentrisen hotellivieraan kanssa. Edith Hope on lähetetty Rantahotelliin kuin pahainen lapsi, koska hänellä on suhde naimissa olevaan mieheen. Edith Hope kirjoittaa (myyvemmällä nimellä kuin omansa) romanttisia romaaneja naisille, niille harmaille hiirulaisille ja "kilpikonnille", jotka jäävät nuolemaan näppejään "jänisten" viedessä kaikki miehet. Kirjoissaan Edith haluaa antaa hiirulaisille toivoa, että unelmien prinssi voisi huomata heidät ja rakastua heihin; todellisuudessa hän kuitenkin uskoo että voiton vievät ne kaunottaret, joilla ei ole aikaa lukea kirjoja. Edith muistuttaa hieman Carol Shieldsin Pikkuseikkojen Judithia; hän on syrjästäkatsoja ja tarkkailija, utelias ihmisten havainnoija.\nEdithin ja minut on Rantahotelliin kuljettanut Booker-palkittu kirjailija Anita Brookner. Olen aiemmin yrittänyt lukea Brooknerin Hyvää seuraa -romaania, mutta tuskastuin kirjan hidastempoiseen kuvailuun ja tunteeseen, että mikään ei liiku, ei sen enempää tapahtumien, tunteen kuin kielenkään tasolla. Rantahotellissa on samaa unenomaista tunnelmaa, mutta tapahtumien havainnoiminen sydänsuruisen Edithin kautta tuo kirjaan intiimiyttä ja tiiviyttä, jonka uskoin kantavan lyhyen romaanin (176 s.) loppuun. Rantahotelli oli minulla mukana kahdella lyhyellä heinäkuisella lomareissulla; järvenrantatalossa ja merenrantamökissä, mutta kirja on yhä kesken. Brooknerin kerronnassa on jotakin rauhoittavaa ja nautittavaa, mutta tuskastuin kuitenkin romaanin keskivaiheilla ja päätin lukea välillä jotakin muuta. Sateinen päivä inspiroi minut tarttumaan Irlantiin sijoittuvaan romaaniin, Riitta Jalosen Todistajaan Brigitin talossa.\nRiitta Jalosesta kiinnostuin luettuani hänen kirjalijantiestään ja työstään Kirjailijan työmaat -teoksesta. Todistaja Brigitin talossa on yhtä hidastempoinen ja ulkoisten tapahtumien sijasta tunteiden liikahduksiin keskittyvä kirja kuin Rantahotelli, mutta Jalosen ihmiskuva on valoisampi kuin Brooknerin ja pienen irlantilaisen pikkukylän pienet piirit tuntuvat rauhoittavilta, eivät ahdistavilta kuten Hotel du Lacin eristyneisyys. Kirja kertoo nuoresta Iiriksestä, joka muuttaa Irlantiin vuodeksi kirjoittaakseen free-lancerinä artikkeleita ja reportaaseja suomalaisiin aikakauslehtiin. Hän saa edullisen vuokrahuoneen huolehtivaisen Brigitin, keski-ikäisen naisen luota, joka pyytää Irikseltä palvelusta: joka sunnuntai kylän katolinen pappi tulee teelle Brigitin luo, ja Iiriksen toivotaan olevan silloin paikalla.\nPakenin näistä jylhistä sveitsiläisistä maisemista irlantilaiseen pikkukylään.\nToivon palaavani näihin molempiin kirjoihin blogissani pian, kunhan olen saanut ne luettua loppuun. Brigitin talon lisäksi minulla on kesken toinenkin kirja, jonka päähenkilönä on leski - mutta nuorempi, vapaampi ja kevyemmin vedoin kuvattu kuin Brigit. Onneksi on erilaisia kirjoja erilaisiin tunnelmiin!\nTunnisteet: Anita Brookner, Riitta Jalonen\nVesa A. Korhonen: Hyvä, parempi, valmis (Kirjallista elämää)\nPaulan mainion Kirjallista elämää -haasteen innostamana tutkin pari viikkoa sitten kotikuntani pääkirjaston kirjoittamisaiheista hyllyä erityisen tarkkaan. Etsin erityisesti Antti Tuurin kehuttua Kuinka kirjoitan romaanin -teosta, mutta Tuurin kirjallisen elämäkerran lisäksi halusin luettavaksi jonkin kirjoitusoppaan, joita olen lukenut viimeksi varmaankin Äidinkielen ja kirjallisuuden aineenopettajaopintoihin liittyen. Luovan kirjoittamisen opetus ja opiskelu on minusta kiehtova aihe: sanataiteen opetus on marginaalissa verrattuna esimerkiksi musiikin tai kuvataiteen opetukseen, mutta kirjoittamisen opetuksen ja ohjauksen arvostus kasvaa vähitellen ja yhä harvempi kirjailija tulee enää "pystymetsästä" - monet ovat käyneet oriveden opistonsa ja kriittiset korkeakoulunsa. Kirjoittaminen on myös monelle rakas harrastus, joka voi toimia varaventtiilinä pöytälaatikossa tai olla tavoitteellista, julkaisemiseen pyrkivää.\nMonet kirjoittajat kärsivät valkoisen paperin kammosta tai aiheen puutteesta, mutta yleinen ongelma on myös, että tekstiä kyllä syntyy, mutta valmista ei tule. Vesa A. Korhosen Hyvä, parempi, valmis - eli miten kirjoittaa se loppuun asti (Muruja-kustannus 2009) paneutuu nimensä mukaisesti viimeksi mainittuun ongelmaan. Korhosen (jonka ensimmäinen kirja tämä kirjoittamisen opas on) kirja on tarkoitettu lähinnä harrastekirjoittajille ja aloittelijoille: Tekijä kulkee kirjallisessa virrassa huomattavasti lähempänä tuota villin vallatonta rantaa. Jos se tuntuu ongelmalliselta eikä uteliaisuus tunnu kantavan, niin kenties on parempi jättää lukeminen jo tähän. Kiitos ajastasi. Sammuttaisitko valot lähtiessäsi. Korhosen teos ei keskity mihinkään tiettyyn tekstilajiin eikä edes rajaa fokusta fiktiivisten tai tietotekstien käsittelyyn, vaan tekstin työstämisestä puhutaan yleisellä tasolla.\nVarmaankin tällaiselle kansantajuiselle, tulostimista, tekstinkäsittelyohjelmista ja kirjoittamisharrastuksen vuosikuluista jutustelevalle oppaalle on tilausta. Kirjoittamisen tekniikalle eli tietokoneille ynnä muille laitteille on kirjassa oma lukunsakin, jossa mainitaan muun muassa tulostimien ja värikasittien hintoja. No, julistihan Mika Waltarikin aikoinaan: "hanki kirjoituskone" klassikoksi muodostuneessa oppaassaan Aiotko kirjailijaksi? (1938), ja nykyään useimmat Waltarin käytännön ohjeista ovat tietenkin vanhentuneita (teoksen kaunokirjallinen arvo sen sijaan ei). Nykyään tekniikka ja ohjelmistot vanhenevat todella nopeasti, enkä usko, että Korhosen kirjan liitteenä olevat Office Word 2003:n käyttöön liittyvät vinkit ovat enää kovinkaan ajankohtaisia. Kaipaan kirjallisuuten ja kirjoittamisen opetukseen hitautta ja syvyyttä, joka kestää aikaa. Kiehtovan tarinan resepti ei ole varmaan paljonkaan muuttunut vuosisatojen saatossa, mutta tavat tallentaa ja jakaa tarinaa eteenpäin aikalaisille ja tuleville kuulijoille ja lukijoille ovat tietenkin muuttuneet.\nKirjoittamisen prosessia käsittelevässä luvussa Korhonen antaa vinkkejä tekstin työstämiseen. Liiallisten rönsyjen karsimiseen hän rohkaiseen osuvasti: "Poistaminen ei ole tuhoamista, pikemminkin varastoimista myöhempää käyttöä varten." Jokin tekstinpätkä, henkilöhahmo, teema tai juonenkäänne ei ehkä mahdu juuri työn alla olevaan käsikirjoitukseen, mutta johonkin toiseen tekstiin se saattaa kuulua. Kirjoittajan "jumia" tai "blokkia" Korhonen pitää normaalina työhön kuuluvana vaiheena, joka paljastaa kirjoitustyön laajuuden ja vaativuuden. Lääkkeeksi "tekstipöhöön" hän ehdottaa kunnollisen tauon pitämistä, kuitenkin niin, että kaikki sekavatkin tekstin jatkoa koskevat ideat kirjataan talteen vaikkapa ranskalaisilla viivoilla - sitä hetkeä varten, kun tekstiin jaksaa taas tarttua.\nLaajin oma kirjoitusprojektini on ollut gradu, joka on yhä - no, kesken. Sitä kirjoittaessani toimin poistojen kanssa juuri niin kuin Korhonenkin kehottaa tekemään: perustin poistoille oman tiedoston, jossa tekstifragmentit olivat tallessa, jos niitä joskus johonkin kaipaisi (oppiaineemme professori kutsui joskus tällaisten hylättyjen tekstinosien hyödyntämistä kannibalisoinniksi). Tekstin karsiminen on Korhosen mukaan hyvä keino myös silloin, jos "teksti lähtee omille teilleen". Tekstin harharetket ovat toisaalta myös hyvä merkki, joka kertoo siitä, että teksti elää. Joskus alkuperäisen tekstin turhilta tuntuvat\nrönsyt ovat uuden tekstin versoja. Silloin, kun uusia teksti-ideoita suorastaan pursuaa, ei kannata harhautua keskeneräisestä tekstistä liiaksi sivupoluille vaan\nHyvä, parempi, valmis sisältää myös tarinan omasta synnystään, eräänlaisen "tapaustutkimuksen" Korhosen kirjoitusprosessista. Lopuksi lainaan vielä Korhosen kiteytyksen kirjansa sanomasta, "johtopaatoksen": Opi työstämään tekstiäsi ankarasti ja sitä kautta saamaan jotakin valmiiksi. Kaiken muun, lukijat, tekstin lajit, tyyli- ja tehokeinot, julkaisemisen kiemurat, voit omaksua ja oppia sitten myöhemmin. Uskon, että Korhosen teoksesta aloitteleva kirjoittaja löytää rohkaisua ja käytännön vinkkejä, mutta minkään tietyn tekstilajin ongelmien kanssa kanssa kamppailevalle tai syventäviä kirjoitustaitoja etsivälle tämä kirja ei ole se oikea.\nP.S. Verkossa surffaillessani löysin mielenkiintoisen kirjoittajablogin, Kirjoita romaani. Blogi on kesän ajan tauolla, koska sen kirjoittaja keskittyy käsikirjoitukseensa, mutta odotan innolla jatkoa syksyllä!\nRouva Rainta nousi ja hiipi narisevan lattian yli ikkunan ääreen. Suuret puut seisoivat tummina ja salaperäisinä hämärässä kesäyössä, järvi oli peilityyni ja kaukana selällä ui vesilintu jättäen jälkeensä hopeaisen juovan. Ja jossakin rantapensaikossa lauloi lintu - mikä se mahtoi olla? - lauloi väkevästi, kyltymättä, kuin pakahtuakseen. Oli ihana yö.\nRouva Rainta pujahti takaisin vuoteeseensa, ja unen ja valveen rajamailla hän jollakin merkillisellä tavalla tunsi olevansa kotona.\nMarjatta Kurenniemi on minulle lapsuudesta saakka tuttu ja rakas kirjailija Onneli ja Anneli - sekä Putti-kirjojen ansiosta. Kuinka Kum-maa on kaikkialla ja Puuhiset ovat kestäneet aikaa, ja seuraavaksi tutustun lasteni kanssa Unikon satuihin. Lumiomenan Katjalta opin, että Kurenniemi on julkaissut myös yhden nuortenromaanin, Kesälinnun, vuonna 1959.\nVastikään vanhaan taloon muuttaneena hurmaannuin kirjan ideasta, vanhaan huvilaan muuttavasta helsinkiläinperheestä. Nelilapsinen Rainnan perhe ei tosin muuta maalle vapaaehtoisesti, vaan koska vuokrahuoneisto myydään alta ja kirjastonhoitaja-äidin ja tutkija-isän tulot eivät riitä pääkaupungin korkeisiin vuokriin. Lasten koulut, äidin virka ja isän opetusvelvollisuudet sitovat perheen Helsinkiin, mutta pakon edessä perhe vuokraa kesäksi järvenrantahuvilan, Kesälinnun, seitsemänkymmenen kilometrin päässä kaupungista. Muutto on kova pala erityisesti perheen kuusitoistavuotiaalle esikoiselle Kirstille, joka joutuu jättämään romanttisen ihastuksensa kohteen sekä vilkkaan toverielämän kahviloineen ja elokuvineen. Järvessä uiminen hyttystenruokana ei Kirstin mielestä korvaa pulahtamista uimastadionin turkoosinsävyiseen veteen. Nuoremmat koululaiset Lassi ja Kaisa sekä viisivuotias Outi-kuopus sopeutuvat paremmin. Tutkijaisä ihastuu syrjäisen huvilan tarjoamaan omaan työhuoneeseen ja parempaan työrauhaan, mutta äiti väsyy pitkiin työmatkoihin ja eroon perheestä työviikkojen aikana.\nKuten äskettäin lukiessani Rauha S. Virtasen nuortenromaaneja Kiurut laulavat ja Luumupuu kukkii, harmittelen myös Kesälintua lukiessani, että en lukenut sitä kuuluessani siihen ikäryhmään, jolle kirja on suunnattu. Nyt en ihan pystynyt hurmaantumaan, vaan huomioni kiinnittyi ennen kaikkea romaanin maailmankuvaan ja sen välittämiin arvoihin. Kirjan arkinen ja realistinen kerronta oli lisäksi vähän perttymys; Kurenniemen satujen ja saturomaanien perusteella olin kuvitellut tarinan sisältävän enemmän maagisuutta, että talo olisi ollut enemmän salaperäisenä "henkilöhahmona" ja tapahtuminen katalysaattorina Onnelin ja Annelin talon hengessä. Aivan romaanin alussa kerronta onkin persoonallisempaa kaikkitietävän kertojanäänen kommentoidessa perheen luonteita ja edesottamuksia eräänä lauantai-iltana. Perhettä hyväntahtoisella huumorilla luonnehtivasta kertojanäänestä tuli mieleen Ulla-Lena Lundbergin Marsipaanisotilas (Marsipansoldaten 2001).\nKesälinnussa vallitsee voimakas vastakkainasettelu kaupungin ja maaseudun välillä. Kaupunki nähdään huonompana kasvuympäristönä, jossa viisivuotias Outi karkaa omille teilleen etsimään satulinnaksi luulemiaan Johanneksen kirkon torneja, Lassi käy ikäisiltään kielletyissä elokuvissa eikä uskalla opetellla ajamaan polkupyörällä kavereiden nähden, Kaisa ikävystyy kun ei pääse tekemään mitään käsillään ja Kirsti oppii niin ennakkoluuloiseksi ja ylemmyydentuntoiseksi "landepukkeja" kohtaan, että ei helsinkiläisystäviensä seurassa edes tervehdi polkupyöränsä korjannutta maalaispoikaa. Maalla lapset oppivat kitkemään rikkaruohoja ja nauttimaan enemmän perheen yhteisestä ajasta. Epäkäytännöllisen perheen auttaa uuden elämän alkuun Kesälinnun piharakennuksessa asuva Nymannin pariskunta.\nPerhekuvauksena Kesälintu tuo mieleen aiemmin mainitut Rauha S. Virtasen nuortenromaanit, Kirstin helsinkiläisen toverielämän kuvaus puolestaan Mary Marckin koululaisromaanit. Tarina maalla ulkoilmaelämään ja puutarhanhoitoon innostuvista lapsista tuo muistuttaa minua lapsena lukemastani Marie Louise Fischerin nuortenkirjasta Itsepäinen Isabella, jossa perheen hemmoteltu kymmenvuotias kuopus jätetään hiihtolomalla maalaistaloon oppimaan luistelua, murtomaahiihtoa ja toisten kunnioittamista. Kirsti nousee tavallaan Kesälinnun päähenkilöksi, mutta tässä elämänvaiheessa samastun ennen kaikkea perheensä asunto-, talous- ja pyykkipäivähuolten rasittamaan rouva Raintaan tai kirjansa ensimmäisenä muuttolaatikoista purkavaan, hajamieliseen tohtori Raintaan.\nEniten nautin Kesälintua lukiessani huvilan ja sen puutarhan kuvauksista:\nTalon ohitse vei puoleksi nurmettunut tie rantaan, jonne koko puutarha loivasti vietti. Aivan talon takana oli kivilaatoilla katettu pengermä. Sen reunat oli muurattu harmaista luonnonkivistä ja jokainen kivenkolo kukki. Valkeata pitkäpalkoa, aniliininpunaista sammalleimukukkaa, keltaista vuohenjuurta, ruusunpunaista ja hienolehtistä särkynyttä sydäntä ja väkevänsinistä katkeroa. Niitä kasvoi tuuheina mättäinä pengermän reunoilla ja riippui rehevinä mattoina alas. Talon seinustalla kasvoi narsisseja, sekä valkoisia että keltaisia, punaisia ja keltaisia tulppaaneja, sinisiä scilloja ja keltaisia krookuksia, jotka olivat melkein kukkineet.\nTämän suloisen kirjan sanoma on, että kaikki järjestyy - ja että talokin voi olla kiltti.\nKymmenen tärkeää kirjaa ja vähän muutakin\nBinette Schroederin kuvitusta kirjaan Ra ta ta tam.\nSain Linnealta, Leenalta ja Katjalta kepeän kesähaasteen listata kymmenen kirjasuosikkia ja kosmetiikkasuosikit kaupanpäälle. Lämmin kiitos! En mitenkään pysty listaamaan kymmentä parasta tai itselleni merkittävintä kirjaa, mutta heitän nyt lonkalta nämä ensimmäisenä mieleeni johtuvat, tärkeät ja ihanat:\nMonen Austen-faninkin mielestä tylsä kirja ja tylsä päähenkilö, mutta minua Fannyn kohtalo kosketti. Kirjan henkilöiden mukana on ihana vaellella avarassa kartanon puistossa tai käydä ratsastamassa. Joka lukukerralla seuraan sydän pamppaillen, saako Fanny rakastettunsa vai ei.\nKirjoitin kirjasta lyhyesti täällä. Kirjan päähenkilön viaton olematta tyhmä, moraalinen olematta tuomitseva ja rakkaudessaan ehdoton ja uskollinen, muttei omistushaluinen.\nUuden kuun Emilian kirjallinen kunnianhimo ja rakkaus Prinssi Edwardin saareen, vanhaan sukukartanoon, eksentrisiin sukulaisiin ja naapurin Teddyyn vangitsee uudelleen ja uudelleen. Runotyttö-kirjoissa Montgomery kuvaa myös olemassaolon selittämättömiä puolia ja telepatian voimaa.\nToni Morrison: Minun kansani, minun rakkaani.\nRaastava ja ravisuttava kertomus äidinrakkaudesta, joka on liian paksua, "too thick of love", kun nainen joutuu valitsemaan kuoleman ja orjuuteen paluun välillä.\nPeter Nickl, Binette Schroeder: Ra ta ta tam. Kiehtova, tunnelmaltaan unenomainen lasten kuvakirja pienestä ratatyöläisestä, joka seuraa rakentamaansa pientä valkoista veturia huimiin seikkailuihin, pakoon ahneita ihmisiä ja suuria mustia vetureita. Ra ta ta tam!\nKirja kuvaa äidin rakkautta aikuiseen tyttäreensä ja epätoivoa, kun tytär siirtyy syrjään omasta elämästään. Tässä kirjassa Shields vastaa myös (mies)kriitikoille ja muille kirjallisuuden portinvartijoille, joiden mielestä hänen naisten arkista elämää kuvaava kirjallinen tuotantonsa ei yllä ihan kirjallisuuden korkeimpaan kastiin.\nHannu & Janne Tarmio: Maailman runosydän\nMaailman runouden ehtymätön runsaudensarvi hienoina suomennoksina, tarvitseeko sanoa muuta? Rippilahja, jota olen vuosien myötä oppinut arvostamaan yhä enemmän ja enemmän.\nTätä en ole itse lukenut, mutta mainitsen tämän siksi, että mieheni on lukemassa lapsillemme iltasaduksi jo viidettä Fedja-kirjaa ja sekä isä että lapset viihtyvät yhä vain! Itsekin olen lasten esitysten ansiosta oppinut kirjasta tärkeän sitaatin: "Kop kop! - Kuka siellä? - Olen postiljooni Petshkin, toin teille Pörriäisen." Esikoinen haluaisi lukea tämän ensimmäisen kirjan uudelleen, koska siinä Fedja karkaa kotoa.\nKoskettavaa, rosoista ja elämänmakuista runoa äitiydestä.\nMika Waltari (toim. Ritva Haavikko): Kirjailijan muistelmat\nRitva Haavikon kirjailijahaastatteluista koottu teos, jossa Mika Waltari kertoo lapsuudestaan, nuoruudestaan, matkoistaan ja teostensa synnystä. Luen kirjaa uudelleen ja uudelleen.\nK-blogin Jenni kyseli postauksessaan toisten bloggaajien listaamisperusteita. Itse pyrin nostamaan näille listoille sellaisia kirjoja, jotka eivät itsestään selvästi keiku kaikilla vastaavilla listoilla. Minulle tärkeitä kirjoja on niin paljon, että niissä on valinnanvaraa, enkä edes halua tavoitella sitä ehdotonta "Top 10" -kirjalistaa, kuten ei varmaan kukaan muukaan kirjoja intohimoisesti rakastava. Nyt jälkeenpäin listaa katsoessani huomaan, että lähes kaikki mainitsemani kirjat kertovat rakkaudesta, joko äidinrakkaudesta tai romanttisesta rakkaudesta, tai vähintäänkin rakkaudesta kirjallisuuteen.\nSitten kevyempään kesähömppään, eli siihen kosmetiikkaan.\n1. Nivea Moisturinzing Sun Lotion suojakerroin 20 tjsp: erittäin ajankohtainen ja tärkeä juuri nyt!\n2. Erittäin Hieno Suomalainen Tervasampoo: ilokseni sain viime viikonloppuna käyttää tätä aidossa puusaunassa, rakastan tätä tuoksua.\n3. Garnier Mineral Deo 24h tjsp\n4. Ripsari: ostin sellaisen (tummanruskean) ystävien häihin viime kesänä ja se on unohtunut sen jälkeen laukun pohjalle, merkki muistaakseni Lumene.\n5. Puuteri: ks. edellinen kohta.\nEnenpää en nyt keksi tähän listaukseen ja se kertonee kaiken - myös sen, miksi en ole laittanut kuvaani tänne blogiin ;).\nTämä haaste on kiertänyt nopeasti monessa blogissa enkä, kuten Katja osuvasti sanoi, jaksa leikkiä "blogisalapoliisia" selvittäen, ketkä sen ovat jo saaneet, mutta viskaan sen nyt Kattojen yli -blogiin, Harjun huminan Jonnalle, Sanojen janon Jum-Jumillle, Marja-Leenalle ja Valkoiselle kirahville.


Valkoista arkea: Ahkeruus palkittiin - Vilmasta vuoden 2012 tokokoira!\nAhkeruus palkittiin - Vilmasta vuoden 2012 tokokoira!\nIhan ensimmäisenä, käykäähän lukemassa sivun oikeassa reunassa Musch Barf -bannerista meidän kertomus raakaruokinnasta ja äänestäkää, mikäli teksti mielestäsi osui ja upposi!\nSitten varsinaiseen aiheeseen, eli eilistä päivää oli odotettu rakot kourissa jo monta kuukautta ja samalla jännitetty sitä, että kuka mahdetaan kruunata ja mistä osa-alueesta. Kauhavan Kennelkerho ry nimittäin järjesti vuosikokouksen, jossa palkittiin menneen vuoden menestyjiä tokon, agilityn, näyttelyiden sekä PK:n taitajista. Kauaa ei tarvinnut jännityksessä olla, kun eteen ojennettiin kokouksen esityslista, jossa komeili niin hienosti Vilman nimi Vuoden Tokokoirana!! Palkintopysti oli ehkäpä yksi hienoimmista, mikä meidän palkintokaappia tällä hetkellä koristaa. Lisäksi saatiin 10€ arvoinen lahjakortti Musti&Mirriin. En voinut enää ylpeämpi olla, sillä ette uskokaan miten paljon aikaa me ollaan kulutettu treenikentällä piiskurina ja piiskattavina.. niin ja oli sää mikä tahansa. Voisi jopa sanoa, että siinä sivussa muu sosiaalinen elämä on painunut vähän niinkuin taka-alalle. Jotenkin meidän taloudessa ajoittain kommentti "Mä lähden likkojen kans treenaamaan!" on jo muodostunut hupaisan ärsyttäväksi, johon vastataan jotain muminan tyylistä :D Onneksi mua ja mun harrastusta eläinten parissa ymmärretään täysin, koska siitä ne kaikkein isoimmat voimavarat tulee arjen jaksamiseen.\nOtimme osaa myös Valkoisenpaimenkoirayhdistyksen Vuoden Tokokoira -kisaan, mutta sieltä ei tarvitse pyttyjä odotella, sillä niin paljon valkoisia on kilpaillut menestyksekkäästi viime vuonna. Jos edes listalle päästään, niin olen todella tyytyväinen!\nTaisipa siinä eilisessä kokouksessa niinkin käydä, että liityin johtokunnan jäseneksi ja siinä samalla otin vastuulleni pentukurssin pitämisen tulevana keväänä. Mikäpä siinä, mukavaa vaihtelua tämän niin totisen treenaamisen rinnalle! Mistäpä sitä tietää, vaikka pentukuume iskisi ;)\nEikä siinä vielä kaikki palkintohehkutus, sillä meidän treeniryhmä sai toisenkin vuoden menestyjän, nimittäin Sintistä kruunattiin vuoden Palveluskoira! Onnea Marianna&Sintti :)\nPentukursseista puheenollen, väläyttelin jonkin aikaa sitten hieman salamyhkäisesti meidän uudesta treenitrion jäsenestä. Teija päätti hankkia saksanpaimenkoira nartun harrastuskaveriksi, jonka kanssa pääsee toivottavasti pidemmälle kuin Turon, jonka terveysongelmat ovat aktiivisen harrastamisen esteenä. Uusi tulokas on mahdottoman suloinen "Hertta" oikealta nimeltään Eigen Karolina. Lisää Hertan ja Turon arjesta voi lukea koirien omilta sivuilta *KLIK*\nEigen Karolina 10vko © Teija Syynimaa\nEnsimmäiset yhteistreenit! © Teija Syynimaa\nMarianna 7. maaliskuuta 2013 klo 17.49\nOnko muutakin sosiaalista elämää kuin se mitä on kentän reunalla? :>\nEssi 7. maaliskuuta 2013 klo 18.15\nEipä taida olla! :D\nnnopa 7. maaliskuuta 2013 klo 19.32\nEssi 7. maaliskuuta 2013 klo 20.16\nKiitoksia paljon! ^ :)\nAnonyymi 8. maaliskuuta 2013 klo 10.13\nIhana pikkunen :)


ISO on kansainvälinen standardi, joka tarjoaa turvaa asiakkaille ja kuluttajille, että yritys työskentelee yhtenäisesti ja hallitusti eri alueilla. Arvid Nordquist on ISO 14001 ja ISO 22000-sertifioitu.\nISO 14001 on kansainvälinen standardi ympäristöjärjestelmän luomiseen. Standardi sisältää 55 vaatimusta ja useita suosituksia. Tarkoituksena on, että sertifioitu yritys kehittää jatkuvasti toimintaansa sen ympäristövaikutuksen pienentämiseksi. Sertifiointi edellyttää sitä, että riippumattoman organisaation ympäristötarkastajat valvovat vuosittain kaikkien vaatimusten täyttämistä. Suositukset puolestaan ovat avuksi ympäristöjohtamisjärjestelmän luomisessa. Arvid Nordquist on täyttänyt standardin vaatimukset ja saanut sertifioinnin joka vuosi vuodesta 2003 lähtien. Arvid Nordquistin sertifioi Intertek Semko Certification AB.\nKlikkaa tästä ISO sertifikaatti\nISO 22 000 on kansainvälinen standardi elintarviketeollisuuden laatujohtamiseen. Standardi kattaa koko elintarvikeketjun ja painottaa vastuuta ja viestintää. Tavoitteena on turvallisuuden maksimointi. Sertifiointi edellyttää jäljitettävyyden takaamista eteen- ja taaksepäin koko elintarvikeketjussa sekä dokumentoitua johtamisjärjestelmää. On tärkeää, että kuluttajat voivat luottaa tuotettuihin elintarvikkeisiin. ISO 22 000 -sertifiointi on osoitus siitä, että yritys valvoo elintarviketurvallisuustyötään. Arvid Nordquistin tuotannolle myönnettiin ISO 22 000 -sertifiointi vuonna 2010. Sertifioinnin myönsi riippumaton sertifiointiyritys Intertek Semko Certification AB.


Hyvää Omaishoitajien viikkoa! | Kvps\nNyt vietetään valtakunnallista Omaishoitajien viikkoa. Tuemme omaishoitajien työtä lyhytaikaisen huolenpidon palveluilla.\nValtakunnallista Omaishoitajien viikkoa vietetään 23.–29.11.2020 teemalla Omaishoito koskettaa jokaista. Omaishoito voi tulla osaksi arkea missä tahansa elämänvaiheessa. Suomessa arvioidaan olevan noin 350 000 omaishoitotilannetta.\nOmaishoitajaliiton jäsenyhdistykset ovat vastanneet poikkeustilanteen aiheuttamiin tarpeisiin järjestämällä omaishoitajille tukea. Jäsenyhdistykset järjestävät teemaviikolla koronarajoitukset huomioiden tapahtumia eri puolilla Suomea. Teemaviikon tapahtumat ja muu info löytyvät verkkosivulta www.omaishoitajat.fi/teemaviikko.\nOmaishoitajaliitto ja jäsenyhdistykset tarjoavat neuvontaa Kysy omaishoidosta -chatissa. Liiton ja yhdistysten ammattilaiset vastaavat chatissa kysymyksiin. Lisäksi Omaishoidon vertaischatissa voi puhua mieltä askarruttavia asioita vapaaehtoisten kanssa.\nLyhytaikainen huolenpito tukee omaishoitajien työtä\nKehitysvammaisten Palvelusäätiö tukee omaishoitajien jaksamista mahdollistamalla vapaapäivät lyhytaikaisen huolenpidon palveluilla. Perhelomitus, ryhmälomitus ja perhehoito ovat kullanarvoisia monelle omaishoitajalle.\nViimeisin ryhmälomituksemme alkoi Liedossa tänä syksynä. Lyhytaikaisen huolenpidon merkityksestä kertovat läheisten ja omaishoitajien antamat palautteet:\nLapsemme oli ensimmäistä kertaa yötä hoidossa nyt viikonloppuna Liedossa. Hän tykkäsi aivan kauhean paljon. Siellä oli järkyttävän hauskaa ja huvittavaa, se on lempiharrastukseni, lapsi sanoi heti kotiin tultuaan. Valtava kivi vierähti sydämeltäni tämän viikonlopun myötä. Olen melkein 12 vuotta pelännyt, miten lapsemme kokee ensimmäisen hoitokerran, kokeeko, että hylkäämme hänet. Ja sitten lopputulos on näin ihana. Kiitos!\nOmaishoitaja / läheinen, Liedon ryhmälomitus\nViimeksi lapsemme ei ehtinyt minulle edes heippa sanomaan, kun lähti jo touhuamaan ryhmälomitukseen. Olen oikeasti yllättynyt siitä, miten hyvin tämä lähti menemään, kun lapsemme ei ole ollut ilman vanhempia juuri missään ollut. Kiitos, että olette!\nIloiset lapset tuli jälleen kotiin. Huippua, että lasten kanssa tehdään kaikkea. Kiitos!\nTällaista palvelua Varsinais-Suomeen on odotettu. En voinut kuvitella, että se lähtee näin hyvin käyntiin. Kiitos että olette.


Nätti, kiltti!?: Rainbow Silmänympärysvoide\nMitä sitä turhaan kieltämään, olen siinä iässä, jossa pitäisi käyttää silmänympärysvoiteita ja tunnen sen tarpeen kyllä ihan itsekin. Aurinko ja jatkuva meikkaaminen rasittaa silmien herkkää ihoa ja jotenkin pitäisi elää vielä pitkään ilman silmäpusseja, ryppyjä ja äärettömän tummia silmänalusia.\nEn kuitenkaan innostu ajatuksesta osaa mitään äärettömän kallista silmänympärysvoidetta ihan vain kokeilumielessä. Joten päätin aloittaa kokeilun halvemmasta päästä.\nRainbown silämnympärysvoide -tuubi 20ml maksaa 3.15€, joka on mielestäni ihan kohtuullinen hinta. Voide sisältää Q10-koentsyymiä, E-vitamiinia ja B5 provitamiinia, eli kaikkia niitä aineita, joita löytyy hintavammistakin tuotteissa. Voiteen kerrotaan suojaavat ihoa ennenaikaiselta ikääntymiseltä.\nOhje menee niin, että voidetta levitetään hellävaraisesti sormenpäillä silmien ympärille -ei silmäluomille! Voide sopii kaikille ihotyypeille ja sitä käytetään puhdistuksen yhteydessä. Tuote on hajusteeton.\nMitään dramaattista parannusta en tuotteen käytön aloittamisen jälkeen ole huomannut, mutta pidän voiteesta toki. Se on juuri sopivaa levitettäväksi eikä ärsytä herkkää ihoani millään tavalla. Hajusteettomuus on myös minulle plussaa. Pienen kokonsa vuoksi tuubi on helppo ottaa mukaan minne vain. Levitän voidetta silmien ympärysiholle iltaisin ennen nukkumaan menoa ja annan imeytyä rauhassa yönyli. Silmät eivät tunnu rasvaiselta missään vaiheessa. Voin toki ostaa tuubin uudestaankin, kunhan tämä loppuu. Tuote on aika riittoisa, sillä voidetta ei pidä laittaa paljoa kerralla.\nMuistakaa kuitenkin, että paras suoja silmille ja silmiä ympäröivälle iholle on auringolta suojautuminen!\nLähettänyt Rissa99xo klo 0.28\nTunnisteet: aurinkosuoja, q10, rainbow, rypyt, tummat silmänaluset


Kotimaa Julkaistu 09.08.2007 15:36 (Päivitetty 10.08.2007 11:37)\nVillikanipopulaatio valloittaa Helsinkiä. Kanta on Helsingin ympäristökeskuksen mukaan moninkertaistunut viime vuosien aikana, ja kanit ovat levittäytyneet yhä laajemmille alueille. Kanien aiheuttamat tuhot käyvät kaupungille kalliiksi.\n-Kun kanit tappavat jo kymmenittäin suuria puistopuita kaivellessaan koloja Hietaniemen hautausmaalla, aletaan puhua taloudellisesti isoista asioista, ympäristötarkastaja Raimo Pakarinen Helsingin ympäristökeskuksesta toteaa.\nKotimaa lehden haastattelussa Hietaniemen hautausmaan ylipuutarhuri Ari Pipatti arvioi kanien aiheuttavan seurakuntayhtymälle jopa kymmenientuhansien eurojen laskun vuosittain.\nRakenteiden sortuminen vakava uhka\nHelmikuussa kanit söivät Sörnäisissä 70 kookasta jalavaa, jotka jouduttiin tuhojen vuoksi kaatamaan.\n-Jos lasketaan, että yksi sellainen puu maksaa lähemmäs tuhat euroa istutettuna, niin kyllä kanien tuhoista helposti voi kertyä kaupungille 100 000 euron lasku vuodessa, puistovastaava Pekka Engblom kaupungin rakennusvirastosta summaa.\nYmpäristökeskus arvelee Helsingin villikanikannan olevan jo yli 2000 yksilöä. Ne ovat luontoon päästettyjen lemmikkikaniinien jälkeläisiä.\nKanien aiheuttamat tuhot ovat rusakkojen tekosia pahempia siksi, että kanit eivät ole nirsoja kasvilajien suhteen.\nPuistojen ja pihojen koristekasvien syömistä vakavampi uhka on kanien taipumus kaivaa koloja. Rakenteiden ja suurten puiden alle kaivetut kolot voivat aiheuttaa rakenteiden romahtamista ja puiden kaatumista.\nHelsingin ympäristökeskus on saanut kaupunkilaisilta tänä vuonna useita valituksia kaneista. Syyskuussa käynnistyvällä Helsingin villikanit -projektilla on tarkoitus löytää keinoja ongelmien ratkaisuun.\nLeivän hinta kallistumassa Reino-tossut valittu vuoden kengiksi


Katseltiin eilen Huvilaa ja Huussia ja siellä laitettiin vanhasta lankusta pöydän päälle pieni osa koristeeksi ja siihen päälle kynttilöitä. Hauska idea, joka toteutettiin heti tänään. Sahataan vain mieluisasta laudasta palanen ja vähän hiotaan. Näin kesäisin lämpimillä ilmoilla laudalle voi kerätä erilaisia pulloja ja laittaa pulloihin kukkasia. Helppo toteuttaa!\nMia 5. heinäkuuta 2013 klo 18.31\nOnpas hauska idea ja helposti toteuttavissa! Itsekin olen nyt lomalla innostunut taas tekemään enemmni DIY-juttuja, kun aikaa on enemmin.\nRuut 6. heinäkuuta 2013 klo 9.23\nsitä samaa myös sinne! lomalla kai on muutenkin vähän luovempi, kun päässä on muutakin kuin vain työjuttuja ;)