Ystävän kanssa kävellessä alan hitaasti erottua hänen kiinnostuksenkohteitaan ja teoreettista virittyneisyyttään vasten. Hahmotan taas selkeästi, kuinka vähän minussa on mitään poliittista. Se on hieman harmillista, sillä ystävän tutkimuskohde, tunteiden ja olojen asema politiikassa ja mahdollisuus niiden ottamiseksi politiikan osaksi, tuntuu tavallaan kiinnostavalta. Minusta vain tuntuu, ettei minulla on käsitteellisiä työkaluja puhua politiikasta ja etten oikein osaa mitenkään kiinnostua siitä.\nSe on hieman kummallista, koska välitän kyllä siitä, onko toisilla hyvä olla. Ja siihenhän kai politiikan pitäisi ihannetilanteessa tähdätä. (Muunlaisen politiikan kanssa en oikeastaan kauheasti edes tahtoisi olla tekemisissä.) Ehkä jotkut aiemmat keskustelut ovat vain masentaneet minut, jotkut kommentit piilo-oikeistolaisuudesta, poliittisesta naiiviudesta ja sokeudesta. Varmasti ne pitävät paikkansa, ehkä jopa piilo-oikeistolaisuus, jos poliittisen vihan puuttuminen ja yksilötason painottaminen tarkoittaa automaattisesti oikeistolaisuutta. (En kyllä ymmärrä, miten osaisin äkkiseltään politiikassakaan tuntea vihaa kun se on kaikilla muillakin elämän osa-alueilla niin kiven takana muuten kuin itseeni kohdistuvana. Toki osaan sanoa, etten hyväksy jotakin järjestelyä, mutta ei siihen sillä lailla sisälly kaunaa, tavoitteita rankaista ketään eikä sen kummempaa paatosta, pientä surun häivähdystä ja myötätuntoa lukuunottamatta. Mutta tyypillisesti tunnen myötätuntoa kaikkia osapuolia kohtaan ja usein säälin sortajia vielä sorrettuja enemmän - he menettävät jotakin käsittämättömän arvokasta, nimittäin kyvyn tarkastella itseään ja tekojaan ja maailmaa ilman suojaavia silmälappuja. Eihän toisia oikein pysty satuttamaan jatkuvasti, ellei heitä ensin jollain lailla epäinhimillistä, s. o. kiellä heidän pahaa oloaan satuttamisen myötä. Yksittäiset virheet ovat eri asia, niitä kaikki tekevät. Niistä voi oppia, joskin raivostuttavan hitaasti.) Mutta tuntuu niin hullulta, että sen sijaan, että naiiviutta jotenkin koetettaisiin hälventää selittämällä asiat juurta jaksain toinen vain leimataankin toivottomaksi heti alkuunsa. Sellainen ei erityisesti rohkaise astumaan poliittisen keskustelun piiriin. Tuntuu, että monet ovat poliittisista asioista puhuttaessa jonkin niin perustavanlaatuisen äärellä, koskettelevat kenties ontologisia ydinuskomuksiaan ihmisistä ja elämästä, että he kuumuvat ja käyvät täyteen paatosta ja sitten yksinkertaisesti pelaavat aika likaista peliä. Minulta menee kauan koota rohkeuteni tuollaisten keskustelujen jälkeen, joten en mielelläni hakeudu niihin.\nNyt kävellessä ja keskustellessa poliittinen viritys ei tunnu uhkaavalta, koska ystävä on vanha tuttu ja luotan hänen hyväntahtoisuuteensa täysin, samoin koska lupaan itselleni, että saan olla kiinnostunut eri asioista kuin hän, kunhan kuuntelen huolella, mitä hän sanoo. Voin sanoa, mitä minulle tulee mieleen, ja jos se ei sovi hänen käsityksiinsä, se on ongelma korkeintaan hänen näkökulmastaan. Jos lähtisin liikkeelle siitä oletuksesta, että tässä keskustelussa on saavutettava täydellinen ymmärrys ja konsensus ja sen lisäksi vielä vaikutettava briljantilta, masentuisin aivan suunnattomasti. Mutta ei, en tahdo tavoitella sellaista. Kävelen mielummin kevein sydämin. Sitä paitsi tiedän, miten toivoton keskustelija olen. Olen kyllä tottunut rupattelemaan ihmisten kanssa niitä näitä ja sitten yksikseni pohtimaan asioita, mutta reaktionopeuteni on aivan surkea. Haluaisin ymmärtää kunnolla toisten ajatukset. Saatan olla siinä melkoinen etana. Usein käy niin, että jostakin sananvaihdosta on mennyt kaksi tai kolme kuukautta ja sitten vasta alan tajuta jonkin pointsin. Sen pitää antaa muhia, sen konkretiaa pitää etsiä elämästä ja arjesta, ja vähitellen siihen sopeutuu ja alkaa tajuta sitä.\nKuvittele keskustelu, jossa repliikit esitetään kahden kuukauden välein...\nAiemmin pidin itseäni kauhean tyhmänä tästä syystä. Nyttemmin olen vain sitä mieltä, että opin hitaasti ja kokonaisvaltaisesti. Esimerkiksi kun aloin lukea G. H. Meadia, minulta meni siinä vuosi tajuta, miten hänen ajatuksensa oikein järjestyivät. Luin Meadia silti joka päivä tuon vuoden aikana. Nyt olen tietysti unohtanut siitä aika paljon, mutta osa sitä elää ajatuksissani - se osa, jota käytännön elämäni on vahvistanut.\nYstävä on myös niin systemaattinen ja analyyttinen, että huomaan oman tavattoman hajanaisuuteni akateemisin standardein. Minulle filosofia kai on aina ollut ohikiitäviä ajatuksia ja hetkiä (lispectormaisia hetkiä, sellaisia kuin Agua vivassa), en ole osannut kuvitella rakentavani niistä mitään systeemiä tai taloa. Opin hitaasti ja unohdan nopeasti. Mutta vähitellen ajatteluni muuttuu. Se muuttuu. Se on tärkeää (muutenhan tässä ei olisi mitään mieltä ajan tappamisen lisäksi). Lisäksi se muuttuu sellaiseen suuntaan, jota pidän toivottavana. Tai ehkä pitäminen on liian älyllisen kuuloinen sana. "Tunnen toivottavaksi". Ehkä noin.\nEnkä osaa toivoa, että kukaan saisi ajatuksistani mitään. Sellainen on aina ollut tietoisten toiveideni ulkopuolella. Siksi en osaa kuvitella kirjoittavani kirjaakaan: eihän minulla ole mitään sanottavaa! (Miksi sitten kirjoitan päivittäin ajatuksiani ylös? En osaa vastata! Ehkä koska muuten pelkään unohtavani asioita, joita minun on hyvä muistaa, jotten ajautuisi ikävien asioiden summittaiseen kieltämiseen. Ja ehkä koska joka ikinen kerta kirjoittaessani pelkään niin kuin vain pelkää epäsystemaattisesti kasvatettu ihminen, jonka on vaikeaa antaa kenkää ajatukselle, että miellyttäminen olisi tärkeämpää kuin ajattelun vapaus. Pelkään, että kirjoitan jotakin toiset niin raivostuttavaa, ettei kukaan enää suostu puhumaan minulle. Haluan nujertaa tuon pelon, tai ainakin olla sen kanssa tasavahva. Se, mitä olen elämässä oppinut, on, ettei toisten suuttumista pysty ennakoimaan. Se, minkä kuvittelisi suututtavan, saattaa ilahduttaa heitä, ja kun taas tukahdutan välittömät reaktioni ja koetan oikein virittyä heihin ja sanoa jotakin myönteistä, he saattavat räjähtää. Ei ihme, että kirjoittaminen on pelottavaa. Bloginkin kommentilaatikko yllättää minut joka ikinen kerta. En osaa lainkaan ennakoida, mitä minulle voitaisiin sanoa tai mistä ajatuksista viriää toisten sanomisen tarve. Eikä kai minun tarvitsekaan osata ennakoida; sitä varten ovat toiset. Eikä minun ehkä tarvitse olla edes tämän rohkeampi ja pelottomampi: sekin riittää, että uskallan kirjoittaa näitä höpinöitäni. Katselenhan jo siinäkin pelkojani silmästä silmään ja osoitan niille, etten tahdo elää niiden määräämänä. "Olkaa siinä vaan ja kaihertakaa, mutta aion kirjoittaa tänäänkin juuri siitä, mikä saa minut levottomaksi jollakin epämääräisellä tavalla.")\nKohtaan ystävän piirteitä vasten hahmottuessani taas sen suunnattoman hölmistyksen ja hihitytyksen: miksi kaikista ihmisistä juuri minä (tarkoittaen: joku näin kokeva) aloin lukea filosofiaa? Muistan vain sen, että ajatus tuntui hyvältä, että tämä oli jotakin todellista ja konkreettista, etenkin todellista. Varmasti tämä kuulostaa monesta hassunkuriselta, mutta siltä minusta on aina tuntunut. Vaikka tietysti moni filosofian teoria on kaukana konkretiasta. Ja on edelleen niin, että jos lehteilen Spinozaa, Kantia tai Platonia, Meadia tai Deweya tai Merleau-Pontya, saatan äkisti tuntea ilon sisälläni, tuntea toivon ja tahdon paisuvan kuin purjeen. Silti pidän itseäni enemmän kävelevänä kehona ja keinuvana sylinä kuin puhuvana päänä.\nVompsu liittyy seurueeseemme mennessämme syömään. Hän istuu hiljaa ja kuuntelee. Erotan selkeästi hänen surumielisyytensä ja epävarmuutensa. Hän ei näe eikä kuule, miten ystävä ja minä seisomme eri mantereilla, puhelinlinjan ääressä kyllä, mutta silti eri mantereilla. Hän tuntee itsensä vain osaamattomaksi ja ulkopuoliseksi, kuten lapsena vanhempia sisaruksiaan kuunnellessa, ja pelkää menettävänsä minut, kun ei osaa keskustella noista asioista kanssani niin. (Aivan kuten minä välillä pelkään menettäväni hänet, kun tapaamme hänen ystäviään, koska en ole viittä kiloa laihempi, kymmentä vuotta nuorempi enkä geneerisesti hyvällä tuulella. Se on hassua - jos olisin huolettomampi, emme ymmärtäisi toisiamme. En suutu itselleni noista huolistani: ne eivät ole murehtimisen arvoisia.) Hän unohtaa, miten vaikeaa minun oli käydä ympäristöjärjestön kokouksissa, koska en osaa tuntea, että minulla olisi velvollisuus/oikeus vaikuttaa toisten ihmisten elämään, pakottaa tai hoputtaa heitä muuttumaan. En pidä itseäni niin avarakatseisena enkä seuraussuhteiden etevänä ennustajana, että tosissani tahtoisin määrätä toisten elämistä. Saatan olla päättämätön ja välillä neuvoton omanikin kanssa.\nJotenkin tuntuu aina vaikealta törmätä tähän omaan epäpoliittisuuteensa. Niin monella ihmisellä on kuitenkin niin kauhean varman oloiset mielipiteet siitä, mitä pitäisi tehdä ja mihin suuntaan ihmisiä pitäisi painostaa. Sellaisia leimoja kuin "itsekäs" ja "oikeudenmukainen" käytetään sumeilematta, ja minusta taas vain tuntuu siltä, etten taida tarpeeksi hyvin sittenkään vieläkään ymmärtää noita ihmisiä, joiden asioista puhutaan, että minun pitäisi kuunnella heitä vielä enemmän. (No, ainakin siitä olen aika varma, ettei kenenkään kutsuminen "itsekkääksi" tai "empatiakyvyttömäksi" kyllä yleensä rohkaise häntä ajattelemaan tarkemmin käsiteltävää kysymystä, korkeintaan vetäytymään kuoreensa tai harkitsemaan vastapuolen nolaamista väittelyn seuraavassa käänteessä. Erehdyin päivänä taannoisena lukeamaan hesarin sivuilta lapsettomuutta käsittelevän kolumnin jälkeistä keskustelua ja ärryin ihmisten epäsympaattisuudesta. En tietenkään kommentoinut mitään, koska mitä olisi voinut sanoa? Että ettekö te voisi keskustella tuntemuksistanne ja oloistanne omissa elämissänne sen sijaan että rakentelette olkinukkeja ja heittelette niitä sitten soihduilla... Ehkä sellainen keskustelu tekee jonkun onnelliseksi? Millaista tavoitetilaa siinä haetaan? Valtavaa kiihtymystä? Olin itselleni pitkään vihainen siitä, että jaksoin lukea kymmenkunta viestiä ja tulla pahalle päälle moneksi tunniksi.) Ja joskus tulee kauhean ahdistava ja surullinen olo, kun kuuntelee jotakuta, esimerkiksi kun joku on kovin maahanmuuttajavastainen (eli -kriittinen), homofoobinen tai ylipäänsä vain sublimoidulla tavalla kielenkäytöltään piikikäs, sarkastinen ja passiivis-aggressiivinen. Usein haluan vain kääntyä ja lähteä tuollaisesta seurasta. Olen mieluummin hiljaisuudessa ja yksin.\nMutta en ole, en osaa olla varma, onko sekään oikea ratkaisu. Tuntuu aina kovin vaikealta törmätä omaan epäpoliittisuuteensa. Niin moni muu tahtoo näissä asioissa niin palavasti ja voimakkaasti, ja niin usein puhutaan siitä, ettei demokratia voi toimia, jos kansalaiset eivät halua perehtyä ja vaikuttaa. Tuntuu jotenkin raukkamaiselta tällä tavalla vetäytyä poliittisten asioiden pohtimisesta, niin selvää kuin onkin, että minun reaktionopeudellani ja keskustelutyylilläni politiikassa tehtäisiin selvää vain yhdestä asiasta, nimittäin mielenrauhastani. (Ja todennäköisesti niistä pystyvyyden tunteen rippeistä, joita minulla on.) Olen kiinnostunut ihan toisenlaisista kysymyksistä, mutta onko se oikeutettua? Pitäsikö minun kuitenkin olla edes minimalistisen kiinnostunut politiikasta? (Luen kyllä useimmat Suomen Kuvalehden jutut, samoin Maailman Kuvalehti Kumppanin jutut, ne tulevat molemmat meille, SK edelleen ilmaiseksi. Ehkä joku on vain unohtanut minut kestoilmaistilaajaksi? En silti koe, että tietäisin politiikasta tai poliittisista kysymyksistä tuon taivaallista.) Liittyvätkö jotkut blogissa käsittelemäni aiheet kenties politiikkaan etäisesti?\nPolitiikkaa on hankalaa hahmottaa, jos on samalla lailla valtasokea kuin itse tunnun olevan. (Hahmotan oman valtani elämääni lähinnä tilana hengittää ja pysyä hyvällä tuulella ja saatan olla aika itsepäinen pyrkiessäni näihin. Osa hyvällä tuulella pysyttelemistä on ainakin omalla kohdallani korkeiden ihanteiden - kuten mielenrauhan ja myötätunnon - asettaminen ja niitä kohti suuntautumisen tavoitteleminen. Ihanteita ei tarvitse tavoittaa, mutta niitä kohti on hyvä kulkea. Eihän laivankaan tarvitse karahtaa majakkasaareen... ;) En ole sillä lailla kiinnostunut toisten tavoitteista, mutta kylläkin heidän oloistaan. Ne resonoivat minussa ihan liian voimakkaasti, jotta voisin olla piittaamatta niistä. Tietysti jos jonkun tavoite tuntuu aiheuttavan hänen omansa ja häntä ympäröivien ihmisten olon myrkyttymisen kerta toisensa jälkeen, saatan kiinnostua tuosta tavoitteestakin ja pyrkiä helpottamaan omaa oloani koettamalla esittää jotenkin pehmeästi sen vaihtoehdon, että tuo toisen tavoite kenties saa hänet onnettomaksi vähintään välillisesti.) On vaikeaa käsittää, miksi joku haluaa ottaa roolin, jossa hän voi tehdä niin paljon vahinkoa viattomille sivullisille. (Vai onko kukaan demokratiassa sivullinen? Minusta ei tunnu oikealta syyllistää syrjäytynyttä, joka ei todennäköisesti hahmota todelliselta tuntuvia vaihtoehtoja elämälleen. Eiväthän monet "kunnon kansalaisetkaan" hahmota!) Tietysti jonkun pitää ottaa päättäjän rooli, mutta silti... että siitä suorastaan taistellaan, näyttää minusta ihan käsittämättömältä ja perverssiltä. Itse kuvittelisin musertuvani tuollaisen vastuun alla. Minun on ihan kauhean vaikeaa antaa itselleni anteeksi sitäkään, että aina silloin tällöin loukkaan jotakuta vahingossa. Jos loukkaisin satoja tai tuhansia ihmisiä samalla kertaa... se olisi aivan kamalaa. En usko, että jaksaisin myöskään ottaa asioista tarpeeksi tarmokkaasti selvää ja sen ainakin tiedän, etten ole erityisen hyvä argumentoimaan vakuuttavasti...\nHmm, ehkä suhteeni politiikkaan muotoutuu pääosin välttämistavoitteen (välttää toisten loukkaamista) kautta? Ehkä se selittää, miksi oloni on niin kummallinen politiikasta puhuttaessa? Yleensähän kai politiikasta puhutaan tavoitteiden kautta, ja nykyään ajattelen elämääni lähinnä tavoitteiden kautta. (Tai ainakin yritän tehdä niin. Ehkä olen vähän jäävi arvioimaan, onnistunko tässä.) Mutta siinä missä jotkut näkevät valtaa, minä näen vastuun, ja säikähdän. Ja silti ymmärrän, että yhteiset asiat olisi järjestettävä jotenkin... Ehkä olen vähän yliherkkä ja säikky. Jotenkin minulla on sellainen olo, etten ehkä saisi olla sellainen, tai että olisi hyvä olla toisenlainen, mutta ei se nyt vain tunnu onnistuvan. Jotakin puuttuu, en tiedä, mitä. Ehkä toiveikkuutta oman hahmottamiskykyni suhteen. Tahtoa ainakin - en pitänyt ylioppilaskuntapolitiikasta enkä ympäristöjärjestön reippaasta "me tiedämme, miten asiat olisi parasta hoitaa" -asenteesta. En tahdo erottua niin selkeästi sellaisesta ryhmähengestä, en tahdo olla se kuiskaava ääni, joka lisää kaikkeen: "...vai tiedämmekö sittenkään?" En koe, että osaisin erityisesti valistaa yhtään ketään yhtään minkään suhteen. Laupias taivas, tekisi mieli parahtaa, vapauttakaa minut tällaisista kummista velvollisuudentunteista, kun en osaa oikein edes järjestää omaa elämäänikään! (Vaikka ei sekään ihan tarkalleen pidä paikkaansa - tapasin tammikuun alussa entisen pomoni ja hän oli myös nyt perustanut vastaavan toiminimen samalla alalla. Pontevoiduin siitä seikasta, että tämä kaikessa niin harkitsevan, pätevän, päättäväisen ja kaukaa viisaan oloinen ihminen ei ollut vielä saanut selvitettyä tilitoimistoa eikä monia muita asioita, jotka olin itse puskenut kuin kiven läpi kaiken aikaa hätäillen siitä, että olin liian hötkyillen ja jälkijättöisesti liikkeellä. Jos hänellä asiat olivat vielä enemmän auki, ehkä minun yritysasiani saattoivatkin olla kohtalaisessa jamassa? Olin kauhean iloinen, kun sain auttaa ja neuvoa häntä näissä seikoissa, joiden kanssa olin itse joutunut kamppailemaan. Hän on tehnyt hyväkseni niin paljon sekä työelämässä että edellisen eron tiimoilla, että tuntui ihanalta, että pystyin auttamaan edes hieman häntä tällaisissa käytännön seikoissa.)\nHuooh, poliittinen on melkoinen möykky aina heti kun alan ajatella, että hemmetti, minun pitäisi varmasti osata tämä. Niin moni ystävistä ja tuttavista osaa sen niin luontevasti, mutta minulle se on ihan vieras manner. Enkä ole varma, saisiko se olla. Enimmäkseen en ajattele koko asiaa, mutta aina kun arpi haavan päältä repeää, olen hetken levoton ja neuvoton. Etiikan kannalta poliittinen taito on kuitenkin perinteisesti hahmotettu tärkeämmäksi kuin esimerkiksi piirustustaito, kirjoitustaito, joissain systeemeissä ehkä jopa tärkeämmäksi kuin ystävyyden ja tasavertaisen kohtelun taito. Enkä tiedä, mitä minun pitäisi koko asiasta ajatella.\nHalauksia, Veloena klo 4.2.09\nTunnisteet: epävarmuus, etiikka, hitaus, keskustelu, möykky, ontologiset ydinuskomukset, poliittinen, suru, valta\nTieks, mä luulen että tässä on sama kuin niin monessa muussakin: ihmiset näyttäytyvät paljon varmempina ja koherentimpina kuin ovatkaan. Luullakseni monikin politiikkaan mukaan lähtenyt on ihan ulalla joistain kysymyksistä ja kipuilee sitä, miten se ja tämä mielipide mahtuu oman puolueen aatemaailman alle. Tuon takia en itse ikinä voisi lähteä politiikkaan, ei vaan voisi sitoutua juttuihin kokonaisvaltaisesti (esimerkiksi en suhtaudu ydinvoimaan niin kriittisesti kuin Vihreän ehkä pitäisi tai pidän tiettyjä kunnallisia rakenteita äärettömän tehottomina ja suojatyöpaikat joskus vituttavat minua mikä taas ei varmaankaan sovi Vasemmistoliittolaisen näkemyksiin). Joskus poliittisia blogeja lukiessa alkaa ahdistaa se, kuinka selkeiltä ja johdonmukaisilta ihmiset vaikuttavat ja miten politiikassa väistämättä joutuu sortumaan karmeisiin yleistyksiin (kuten nyt vaikka kotiäiti-uraäiti-kiista). Kaippa se on sitten pakko omaksua jotenkin mutkatsuoriksi-tyyli, jos politiikkaan lähtee.\nTuo "sortajien" tapa dehumanisoida "sorretut" oli hyvä pointti. Nykyään politiikassa mua eniten liekittää maahanmuuttokeskustelun sydämettömyys ja julmuus, en vaan mitenkään voi tajuta miten ihan normaalin ja mukavan oloiset ihmiset muuttuvat vihaisiksi ja torjuviksi kun aletaan puhua pakolaisista, alkaa tulla juttua terrorismista ja työpaikkojen viennistä. Ja sitten vedotaan sellaiseen "kulttuuriin" (ja siihen että mamujen tulo Suomeen "pilaa" sen "kulttuurin") jota ainakaan minä en lainkaan tunnista, enkä siis osaa sen katoamista surrakaan. Haluaisin joskus nähdä tilanteen, jossa "mamukriitikko" ja maahanmuuttaja oikeasti keskustelisivat, katsoisivat toisiaan silmiin ja tajuaisivat molemmat olevansa ihan oikeita ihmisiä kaikkine toiveineen ja pelkoineen ja muistoineen. Barrikadien taakse lyöttäytymisellä ei voiteta mitään.\nHesarin keskustelupalsta on varsinainen aggression ja myrkynvihreän sapen noidankattila. Sinne ei kannata missään nimessä mennä :D\n4. helmikuuta 2009 klo 19.33\nMä itse olen tavallaan poliittinen.. tavallaan.. mutta tavallaan en. Ainakaan en hyväksy ihmisten karsinoimista poliittisten mielipiteiden tai mielipiteettömyyden perusteella!\nOn jotenkin surullista kuinka jotkut ihmiset oikeasti ovat niin ahtaita, että eivät esim. osaa kuvitella olevansa ystäviä eri tavalla politiikasta ajattelevien kanssa. Siinä menettää paljon, mm. mahdollisuuden nähdä asiat ihan uudella tavalla.\nMulla on lähipiirissä aina ollut varsinainen "värisuora" poliittisesti.. ;) Tukevasta maaseudun keskustalaisuudesta kaupunkien kokoomuslaisuuteen ja demariuteen ja opiskelukavereitten vihertäviin aatoksiin.\nOikeastaan jos nyt pitäisi sanoa niin ainoastaan JOTKUT perussuomalaiset (eivät siis kaikki) ärsyttävät mua.. Esim. syksyllä olin yksissä illanistujaisissa, joissa vähän suutahdin kun ne mielipiteet oli suunnilleen sitä että nekrut pois Suomesta ja rättipäät takaisin kotimaihinsa. :( Olin vähän äimänä.. Ne olivat minusta niin.. tyhmiä juttuja. Mutta ehkä sellaista pitäisi toisaalta sääliä eikä siitä pitäisi suuttua.\nJos jonkun mielestä epäpoliittisuus on "piilo-oikeistolaisuutta" (jessus mikä sana;)) niin ehkä se heidän poliittinen kiihkoamisensa on piilotyperyyttä sitten. Who knows. ;) Ei maailmassa kellään tai millään ole yksinoikeutta totuuteen!\n4. helmikuuta 2009 klo 20.29\n"Huooh, poliittinen on melkoinen möykky aina heti kun alan ajatella, että hemmetti, minun pitäisi varmasti osata tämä. Niin moni ystävistä ja tuttavista osaa sen niin luontevasti, mutta minulle se on ihan vieras manner. Enkä ole varma, saisiko se olla. [...] Enkä tiedä, mitä minun pitäisi koko asiasta ajatella."\nJos yhtään lohduttaa, niin minulla on aina ihan sama tunne. En jotenkin osaa hahmottaa politiikkaa kokonaisuudessaan, kytkien sen esimerkiksi puoluepolitiikkaan ja siihen, kuinka vaikkapa nyt Suomen tai Helsingin asiat pitäisi järjestää. Olen oppinut tarkastelemaan politiikkaa tietyissä, toisaalta laajoissa mutta toisaalta kuitenkin rajoitetuissa konteksteissa. Esimerkiksi sukupuolten ja seksuaalisuuksien politiikka kiinnostaa minua, mutta siinä ymmärrän politiikan aika laajasti erilaisten valtarakenteiden ja vallan käytäntöjen tarkasteluksi. Kehityspolitiikka ja sen kytkökset maailmanlaajuiseen talouspolitiikkaan olisivat minusta tärkeitä asioita hahmottaa, mutta ah niin monimutkaisia. Ilmastonmuutokseen liittyvästä lainsäädännöstä ja siihen liittyvästä poliittisesta väännöstä olisi hyvä olla perillä myös, mutten ainakaan itse ole, en kylliksi...\nTavallaan olen sitä mieltä, että ainakin joistakin itselle tärkeistä aiheista ja niihin liittyvistä vallan ja politiikan kysymyksistä olisi hyvä yrittää pysytellä jotakuinkin selvillä, sillä se tuntuu ikään kuin kansalaisvelvollisuudelta. Olisi hyvä hahmottaa maailmaansa silläkin tasolla. (En tiedä, miksi tällaiselta pitäisi tuntua...Ehkä ei pidäkään. Tunne on omani.) Kuitenkin päällimmäinen asenne on minullakin aina se, etten ymmärrä kylliksi ja olen jotenkin vajavainen, kaikki muut ovat fiksumpia. Etenkin jos puhe siirtyy puoluepolitiikkaan, en osaa sanoa oikein muuta kuin että en enää Suomessa voisi äänestää ainuttakaan puoluetta, mutta en toisaalta osaa tarjota vaihtoehtoisia näkymiäkään.\nYhden "pitäisi" -kysymyksen olen (ehkä) onnistunut omalla kohdallani ratkaisemaan. Vaikka kärsin kroonisesti siitä tunteesta, että olen liian tyhmä ymmärtääkseni politiikkaa, olen tullut siihen tulokseen, että minun pitäisi uskaltaa avata suuni siitä huolimatta. Siis siinä tapauksessa, että minulla oikeasti on mielipide puheena olevasta aiheesta. Joskus jätän mielipiteeni sanomatta siksi, että muiden poliittiset argumentit kuulostavat niin paljon varmemmilta ja sofistikoituneemmilta kuin se, mitä minulla on asiasta mielessä. Usein kyllä myös avaan suuni, mutta en ihan aina. Ja olen tullut siihen tulokseen, että tällainen väistely ei ole hyväksi. Mielipiteeni ei välttämättä ole huono eikä häpeällinen, vaikka en aina osaakaan argumentoida juuri oikein termein. (Toki minun olisi välillä hyvä pitää suuni kiinnikin, mutta se on oma taitonsa ja asia erikseen. :-) )\n4. helmikuuta 2009 klo 20.55\n4. helmikuuta 2009 klo 21.52\nOlen täysin päinvastainen ihminen kuin sinä. Minulla on mielipide kaikesta, siitäkin mistä ei pitäisi, eikä se tarkoita, että olen (ainakaan minusta :P) vuoren varmassa oleva idiootti. Yleensä argumentointi löytyy välittömästi molemmille puolille eikä mikään ole niin hauskaa, kuin puolustaa sellaisia asioita, mihin ei usko itsekään. Ainot hankaluus on pitää yleensä paatoksellinen väittely sellaisella tasolla, että molemmilla säilyy takaovi auki eikä kenenkään tarvitse pelätä kasvojensa menettämistä. Minun näkökulmasta usein pitää uskaltaa asettua sellaisten mielipiteiden taakse, mistä ei ole itsekään varma, koska muuten ei saa mitään tavoitteitaan aikaiseksi ja muut varastaa shown. Toki toivottavaa on yleensä, että ottanut asiasta vähän muutakin selvää kuin kadunmiehen näkökulman. Se on perverssiä valtapeliä (politiikka ja väittely, varsinkin poliittinen väittely) ja se lähteekö sellaiseen mukaan on minusta pitkälti ihmisen luonteesta kiinni ja toki siinä pitää olla joku realistinen päämääräkin, jonka haluaa tai haluaisi saada aikaiseksi.\nJotenkin tässä tulee minulle sellainen todella laimea vaikutelma ihmisestä, joka ei osaa päättää mitään ja menee pitkälti tunteella. Minä en ainakaan haluaisi, että tällainen ihminen vaikkapa päättää Suomen talouspolitiikasta ja siinä mielessä on ehkä hyvä, että pysyttelet politiikan ulkopuolella. Toki tietysti ongelma on juuri siinä, että tietyissä ympyröissä odotetaan oikein kykyä väitellä ja juuri vahvoja mielipiteitä ties mistä asiasta. Sitäkin voi tosin harjoitella varsinkin jos ei pelkää olla väärässä ja on ympäristössä, jossa ei pyritä systemaattisesti nujertamaan toisen ajatuksia. Mutta kukapa minä olen ketään arvostelemaan olen itse yltiörationaalinen omasta tunnelmamaailmasta etääntynyt turhanjauhaja, ai niin ja mies.\n5. helmikuuta 2009 klo 16.29\nLup: Niin, kaipa toiset usein näkee kokonaisina ja ristiriidattomina, koska heistä näkee vain ulkopuolen ja käyttäytymisen ja moni jopa tietoisesti piilottaa ristiriidat. Se on tavallaan kummallista, koska luulisi, että juuri niistä kohdin voisi löytää jotakin kiinnostavaa ja jopa pohjaa yhteisymmärrykselle.\nSuklaahirviö: Totta tuo, ettei kellään ole oikeutta totuuteen. Ja että ihmiset ovat ihmisiä kannoistaan riippumatta. Monesti tulee jopa mieleen, että missähän määrin me edes valitsemme kantamme. (Cortazarin "johdatus kellon vetämiseen" on mainio teksti siitä, kuka itse asiassa valitsee kenet.) Tuntuu kummalliselta, että ihmiset ajautuvat vastakkain joidenkin hemmetin meemien takia ja jopa tappavat toisiaan "niiden loukkaamisen" takia. Ikään kuin informaatiota voisi sillä lailla loukata...\nPaula: mulla on tuo sama kansalaisvelvollisuustunne, mutta olen ajautunut sen myötä välillä vaikuttamaan ja sitten kuitenkin todennut, ettei niissä piireissä olla vältämättä yhtä kiinnostuneita syvällisestä asian pohdinnasta ja oikeasti luovien ratkaisujen etsimisestä kuin sellaisesta me ollaan jo tätä mieltä -asenteen pönkkäämisestä. Semmoinen tekee jotenkin surulliseksi. Tietysti olen ihan yhtä junttura sen suhteen, että haluaisin keskustella syvällisesti ja luovasti, en vain pikaratkaisujen tasolla :P... kirottu metatasolla samoilu! :D\nMikko: Njaah, tiedä tuosta. Olisi kyllä kivaa olla älykäs, mutta minusta tuntuu, että olen lähinnä ja enemmän epävarma :D\nTrif: Sinua ei ilmeisesti tunnu häiritsevän se, että jos puolustaisit jotain kantaa, johon et usko (uskominen on aika vahva sana, enkä tiedä, samastatko sen tässä kannattamiseen), joku toinen voisi ottaa sen uskonkappaleekseen ja vahingoittaa sen suoman oikeutuksen turvin jotakin tuntoista oliota (joka voi olla myös hän itse)? Useinhan käy niin, että hypoteettiset uskomukset ikään kuin karkaavat varovaisemmilta ajattelijoilta ja sitten niitä sovelletaan jokseenkin karmivan dogmaattisesti ja karkeasti ja alkuperäisen ajattelijan korjausliikkeistä piittaamatta. (Ainakin tieteenhistoriassa on tällaisia tapauksia.) Olen kyllä itsekin vähän silleen empivä sen suhteen, voiko noita sivuvaikutuksia estää millään ja saisiko niitä pelätä siinä mittakaavassa kuin joskus pelkään. No mut anyways, pelkään niitä joka tapauksessa enkä tahtoisi kenekään fanittavan minun ajatuksiani siinä määrin, että hän alkaisi USKOA niihin ja sulkisi silmänsä kokemukselta. ;)\nJa tavallaanhan sitä usein poliittinen päätöksenteko juuri on,hyvin konkreettisella tasolla. Arnold Berleant on kirjoittanut tästä hienosti: se maailma, johon kasvamme, tuntuu monista "luonnolliselta" tai itsestäänselvyydeltä. Aika harva pysähtyy miettimään, miten eri tavalla asiat tosiaan olisi voitu järjestää. Esimerkiksi jos olisimme kasvaneet yhteiskuntaan, jossa ei olisi työttömyysturvaa ja muuta sosiaaliturvaa vaan jokainen olisi riippuvainen synnyinperheestään... tai jos olisimme kasvaneet yhteiskuntaan, jossa on kansalaispalkka... tai yhteiskuntaan, joka ei hyväksikäytä muita eläimiä lainkaan. Se olisi se "luonnollinen" jossa monet haluaisivat pitäytyä ja jonka vaihtoehtoa heidän olisi vaikeaa hahmottaa. Tavallaan kai voisi ajatella, että kun nyt tehdään poliittinen ratkaisu, se luo seuraaville sukupolville tuon "luonnollisen" normin, johon he usein uskovat siinä määrin, etteivät tahdo erottaa siinä marginaalia, joka on jotenkin sorrettu ja jonka tilaa pitäisi kohentaa?\nTuo "muut varastaa shown" kuulostaa kyllä minusta vähän pelottavalta. Eikö muilla voi olla vielä paremmat pointsit kuin itsellä ja silloin kai onkin oikeus ja kohtuus, että ne viedään läpi? (Hehee, näin tapaan itse ajatella ja siksi en ole politiikassa, mutta toisaalta, minua kismittää se, että jos haluaisin oikeasti täyttää kansalaisvelvollisuuteni ja olla eettinen toimija, voinko olla sellainen, jos en tee mitään näiden asioiden eteen. Huooh.) Itse ainakin koen jotenkin niin, että kun kerran on paljon ihmisiä, jotka suorastaan nauttivat poliittisesta ilmapiiristä, jotkut heistä vieläpä varsin hyvin perehtyneitä, ei oikein tule sellaista oloa, että haluaisi itse tunkea lusikkansa siihen soppaan. Siinä kulttuurissa ei tosiaan tunnuta arvostavan sisäistä ambivalenssia eikä tietämättömyyden ja osaamattomuuden myöntämistä, vaikka niistä voisikin joskus versoa ihan hedelmällisiäkin tuloksia.\nJep, varmasti olen laimea ja pitkäveteinen. Olen jopa itse sitä mieltä! :D\nYksi näitä raivostuttavia pitkäveteisyyksiä on se, etten onnistu antamaan kenkää tälle näivertävälle ololle, että ehkä sittenkin pitäisi jotenkin olla aktiivisempi ja keskustella tarmokkaammin näistä asioista ja ehkä jopa jotenkin osallistua institutionaalisesti. Siitäkin huolimatta, ettei se tunnu omalta jutulta. Hmmh, no, ehkä vastuuta voi kantaa muillakin tavoin...? Pohtimalla ja näreksimällä perinpohjin asioita, tukemalla ystäviä?\nSitä en kyllä suostu uskomaan, että politiikassa voisi olla kovin vieraantunut tunteista. Enemmänkin minusta näyttää, että siellä pitää sietää itsessään sellaista piirrettä, että tahtoo manipuloida toisten oloja näille siitä tiedottamatta. (Minulle se on selvästi hankala paikka.) Taitava reetori tarvitsee kyllä toisten halujen ymmärrystä ja heidän tunteidensa liikauttelun taitoja. Muuten jää helposti semmoiseksi yksinäiseksi räyhääjäksi ja pauhaajaksi, jonka alkaessa puhua muut sulkevat korvansa tiukasti, naps.\nTuo loppukaneetti, että olet mies, on ihan hassu. Toivottavasti et nyt liikaa järkyty, kun paljastan, että se ystävä, joka tutkii tunteiden ja olojen tuomista päätöksenteon osaksi, on niinikään mies. :P Minusta tuntuu niin hullunkuriselta, että tuota tunne/tosiasiat -akselia niputetaan niin kernaasti (biologiseen) sukupuoleen. Tunnen hyvin, hyvin empaattisia miehiä ja samalla lailla hyvin tunnekylmiä naisia (ja minusta kommentissasi on merkkejä siitä, ettet ole tunteistasi vieraantunut, kaikki tuo puhe kasvojen menettämisen välttämisestä jne. kuulostaa hyväntahtoiselta ja huomaavaiselta). Ei sitä tunnekosketusta voi ainakaan minun mielestäni mitenkään päätellä sukupuolesta eikä päinvastoin, vaikka naiset ehkä tunnepuhuvatkin enemmän Suomessa, koska se hyväksytään naisilta helpommin kuin miehiltä.\nMinusta on erittäin hyvä, että on ihmisiä, jotka ovat pontevia ja kykenevät päätöksentekoon ja osaavat argumentoida nasakasti.\nHorisenpa nyt itselleni vielä vähän selvennystä: Oma huoleni liittyy lähinnä siihen, tehdäänkö päätökset tällaisten ihmisten osallistumista tukevassa kulttuurissa liian kovalla hötäkällä ja liian valtahierarkkisesti ja vaikuttaako se, ettei epävarmuutta ja osaamattomuutta uskalleta tunnustaa ja suorastaan arvostaa, päätösten luovuuden kuihtumiseen. Ja tietysti se, että jos ihmisten tunteista ja oloista ei voida puhua politiikassa vakavasti, meillä saattaa kohta olla Suomessa enemmänkin kuin ne 200 000 diagnosoitua masennusta sairastavaa vuodessa. (Ja minusta tuokin määrä on siis aivan käsittämätön.) Täällä on kuitenkin sillä lailla ylpeyttä ja itseriittoisuutta arvostava ilmapiiri, ettei esim. näiden ihmisten voi odottaa pitävät suurta hälyä itsestään ja kohtelustaan. Tietysti tunteet ja olot ja niistä puhuminen tuovat politiikkaan enemmistön kannalta vähän harmillisia ja kiusallisia asioita, kuten lajisorron ja muiden eläinten hyväksikäytön. (Salla Tuomivaaran pamfletti aiheesta on ihan dynamiittia luettavaa.)\nToisaalta ilman tunteiden ja olojen edes marginaalista huomioimista (myös substanssiasioina, ei vain menekinedistäjinä) ja niihin huomion kiinnittämistä on vaikeaa hahmottaa, millä tavalla tarkalleen (valtakunnan)politiikka ja etiikka ovat toisiinsa kytköksissä. Minusta tuo kytkös kaipaisi vahvistamista. Onko niin, että haluamme oikeasti talouskasvua? Miten sitä voitaisiin jatkaa oil peakin jälkeen? Miten öljyn mahdolliseen kuihtumiseen pitäisi jo nyt alkaa varautua? Millainen varallisuus ja kuinka pitkä työviikko olisi optimaalinen onnellisuuden kannalta, ja niin edelleen?\nTuntuu,että päivänpolitiikka jyrää paljolti paljon syvemmät ja laajemmat kysymykset, sen, mikä muodostaa "luonnollisen tavan elää täällä Suomenmaassa" ja mikä siinä saattaa olla mätää.\n6. helmikuuta 2009 klo 21.10\n"jos poliittisen vihan puuttuminen ja yksilötason painottaminen tarkoittaa automaattisesti oikeistolaisuutta"\nEi minusta poliittista vihaa voi kyllä määritellä vasemmistolaisen tuntomerkiksi. Eivätkö sitä osoita kaikki, joiden näkemys poikkeaa radikaalisti nykymenosta ja joiden tunneskaalaan viha ylipäätään kuuluu? (Ajattele nyt jotain äärioikeistolaista puhujaa...) Sitäkin vihaisempia ovat monet nykyiseen yhteiskuntaan sopeutuneet ihmiset, jos heidän kuultensa uskaltaa vihjata, että esimerkiksi eläinten kohtelussa on jotakin pahasti vialla.\nEn itse osaa erottaa politiikkaa muusta elämästä tuolla tavoin kuin sinä tunnut tekevän. Melkein mitä tahansa voi tarkastella politiikan näkökulmasta. (Arkielämän ympäristöpolitiikka -kirjassa puhutaan mökkielämän poliittisesta ulottuvuudesta ja How Nature Speaks -kirjassa rakennushankkeiden poliittisesta sanomasta.) Poliittisia tunteitakin on vaikea rajata selvästi erilleen muista tunteista, koska esimerkiksi vihaan liittyy minulla yleensä kokemus epäoikeudenmukaisuudesta, olinpa sitten uhrin tai sivustakatsojan paikalla.\n7. helmikuuta 2009 klo 18.37\nKirjoitat hyvin. Kaikki mitä kirjoitat heijastaa valintojasi, ottamaasi näkökulmaa. Elämä on poliittista vaikka kaikki eivät halua viettää "poliittista elämää". Ajatuksistasi saisi vaikka kaksi kirjaa. Kirjoita ihmeessä vaikka sitten kansien väliinkin joskus. Osaat sanoa (ja nimetä) hyvin asioita jotka sopivat monen sisäiseen kokemukseen. Sikäli olet mainio kirjoittaja ja miksi ei kirjailijakin joskus, jos haluat.\n7. helmikuuta 2009 klo 21.24\nMinustakin on ihan selvää, että jo näistä Veloena-teksteistä saisi monta tasokasta kirjaa, jos niitä toimittaisi jonkin johtoajatuksen mukaisesti. Ja saatetaanhan ne joskus painaa ihan vaan päiväkirjoina, jos kirjojen painamista ylipäätään jatketaan.\nJatkan kuitenkin vielä näiden politiikka-ajatusten ihmettelyä. Huomasin vasta nyt kirjoituksessasi kysymyksen: "Liittyvätkö jotkut blogissa käsittelemäni aiheet kenties politiikkaan etäisesti?" Minusta alkoi tuntua varmaan joskus jo ala-asteella, että kaikki sanominen tai sanomatta jättäminen on vallankäyttöä. Samalla puhuminen tuli hyvin vaikeaksi, ja jouduin miettimään eettiset periaatteeni perusteellisesti läpi, jotta pystyisin edes jonkin verran ohjaamaan tätä käytössäni olevaa voimaa. Puhumalla vaikuttaa siihen, mihin ihmiset kiinnittävät huomionsa, miten he asennoituvat eri asioihin ja millaiseksi he tuntevat olonsa. Onko tuo poliittista vaikuttamista? Riippuu siitä, miten laajasti politiikka määritellään... minä olen tottunut määrittämään sen tajuttoman laajasti.\nVarsinainen syy, miksi palasin tähän, on tämä kohta: "minusta taas vain tuntuu siltä, etten taida tarpeeksi hyvin sittenkään vieläkään ymmärtää noita ihmisiä, joiden asioista puhutaan, että minun pitäisi kuunnella heitä vielä enemmän".\nJäin miettimään, etkö tosiaan ikinä tunne tietäväsi, että tiedät paremmin kuin nuo ihmiset. Kun käyt itse vaikka kaupassa, tiedät pienimpiä yksityiskohtia myöten, mitä saat ostaa ja mikä edistää arvojesi mukaista elämää, mutta etkö tunne salaista halua vaikuttaa myös muiden elämään, napata hanhenmaksa pois edellä jonottavan ostoskorista? Yksi tilanne, mikä ainakin minulle käy kaupungilla viikoittain, on se, että kuljen jonkin koulun pihan ohi tai näen koulumatkalaisia, jotka hakkaavat ja potkivat jotakin toveriaan. Noissa tilanteissa on vaikea tietää, onko kysymys (kylläkin vaarallisesta) leikistä vai onko tosi kyseessä. Tai sitten nuoret kiusaavat jotakin eläintä, yleensä lintua. Epävarmuus, jota silloin tunnen, on ehkä sukua sinun varovaisuudellesi puuttua muiden asioihin. Vaistomaisesti unohdan kiireet ja yritän saada katsekontaktin väkivallan tekijään, niin kuin sanattomasti kysyisin: "Tiedätkö sinä, mitä olet tekemässä?" Joskus päätekijän yllättynyt katse saa minut rauhoittumaan: se oli siis raisua leikkiä. Päinvastaisessa tilanteessa jengin pomo näyttää katseellaan kysyvän: "hah, hyökätäänkö seuraavaksi sinun kimppuusi?" Joskus tilanne laukeaa siihen, että välituntivalvoja erottaa hakkaajat ja hakatun tai tämä pääsee pakoon. Kuitenkin nuo tapaukset jäävät aina mietityttämään. Joskus ajattelin, että pitäisi alkaa viettää kaikki päivät jonkin koulun pihalla ja puuttua väkivaltaan siinä vaiheessa, kun alkaa paremmin tajuta kuviot. Periaatteessa olen sataprosenttisen vakuuttunut siitä, että kouluväkivaltaan pitäisi aktiivisesti puuttua, kuinka vaikeaa kiusaajilla sitten onkaan. Minua harmittaa syvästi, etten osaa tehdä mitään asioille, vaikka elän maassa, joka on väkivaltainen kuin natsi-Saksa. Yksi huojennus on tietenkin se, että luonnon osana yhteiskunta on julma ja siinä vallitsee aina vahvemman oikeus. Tähänkään ajatukseen on viime kädessä vaikea tyytyä, kun yhteiskunnassa on myös niin rauhaisia ja suojaisia ekologisia lokeroita. On sattuman kauppaa, etten minä ole yksi niistä koulukiusatuista, jotka tänä iltana suunnittelevat itsemurhaa.\n8. helmikuuta 2009 klo 20.41\nTutetiti: Minä hahmotan tuon tietämisen jotenkin niin, että jos tosissani tietäisin paremmin kuin nuo ihmiset, jotka ostavat hanhenmaksaa, ymmärtäisin paremmin myös heidän motiivinsa ja maailmansa, en vain omaani. Ymmärtäisin ehkä myös sen, miksi niin moni ei halua kallistaa korvaansa ajatuksille esimerkiksi lajisorrosta tai hyväksyy edelleen sen, että lapselle saa antaa luunapin tai tukistaa tätä. En ymmärrä täysin sitäkään prosessia, joka sai minut sillä lailla kiinnostumaan muiden eläinten asioista. Tuntuu, että se kiinnostus oli minussa jo silloin, kun vielä söin lihaa ja podin siitä pahaa oloa, mutta en osannut hahmottaa, että osaisin tahtoa niin voimakkaasti edes yrittää elää ihanteideni mukaisesti. Aika monissa ihmisissä ei tunnu olevan tuota kiinnostusta toisia tuntoisia kohtaan. He ovat sulkeneet sen tai heistä on suljettu se. En osaa sanoa esimerkiksi, kummasta on jonkun ihmisen kohdalla kyse.\nOmaa vaikuttamisen haluani jarruttaa paljon se, että tiedän, miten helposti ihminen sulkee korvansa, jos asia ei häntä kiinnosta tai hän kokee itseään hätyytettävän tai pakotettavan. Muistan varmaan vielä vanhanakin ensimmäiset messut, joissa olin jakamassa ympäristöjärjestön esitteitä. Ojentelin esitteitä hymyillen eritoten lapsiperheille, koska ajattelin, että juuri heitä kiinnostaisi ilmastonmuutos ja sen vaikutus heidän lastensa aikuisikään ja mahdollisuuksiin. "Ei tässä ole aikaa miettiä mitään luontojuttuja", kommentoi aika moni. Se hätkäytti ainakin minut hereille siitä, miten ne, joiden kuvittelisi olevan kiinnostunut jostakin asiasta, voivat täysin torjua sen. (Torjumisessa on vissit etunsa, en kiellä sitä.)\nHuomaan myös itse suuttuvani, kun feissarit koettavat pysäytellä minua. Haluan kulkea vapaasti. Haen kyllä itse sen tiedon, jota haluan, ja saatan ärsyyntyä aika kovasti, jos joku koettaa (varmasti aivan hyvää tarkoittaen) suositella, että minun kannattaisi mennä sinne tai sinne ryhmään tai seminaariin. Luultavasti minua raivostuttaisi myös, jos joku tulisi nillittämään siitä,minkä poimin kaupassa ostoskoriini.\nMinuun ei taida oikein puhuminen eikä valistus tepsiä... :P Ei ainakaan ennen kuin jo luotan sanojaan ja kunnioitan hänen mielipiteitään. Esim. feissarit eivät täytä tätä ehtoa. Minun maailmankuvassani he eivät juuri eroa puhelinmyyjistä. Tuote on miellyttävämpi, mutta markkinointikeino yhtä vastenmielinen.\nPidän kyllä kiinni siitä, että tämä on vain oma ärsyynnykseni - ei jokin feissarien objektiivinen piirre. ;) Onhan selvää, ettei heitä pidettäisi kaduilla, jos he eivät tuottaisi palkkaansa takaisin. Ehkä heidän kauttaan monikin sitten löytää tärkeitä kysymyksiä ja saa muokattua maailmankuvaansa, ja hyvä niin.\nSen sijaan olen kyllä huomannut, että kun kunnioitan jotakuta, joka elää myötätuntoisesti ja kunnioittavasti ja ei koeta kysyä minulta lainkaan, eikö minustakin pitäisi pyrkiä näihin ja näihin tavoitteisiin, saatan saada melkoisen sätkyn ja alkaa tehdä perinpohjaisia linjauksia omassa elämässäni. Näin kävi esim. kun tutustuin ystävääni Ilvekseen ja hän ryhtyi vegaaniksi. Hän ei kertaakaan kysynyt, eikö minusta tunnu pahalta syödä lihaa tms. ja kun sain kysyä ne kysymykset itseltäni, asia ei tuntunut ulkoapäin pakotetulta vaan omalta päätökseltäni. No, toisaalta varmaan moni muu on paljon vähemmän auktoriteettivastainen :P. Mutta toisaalta esim. nuo terapiakirjat toistavat toistamistaan sitä, kuinka päätös muuttaa jotakin tapaa tai ajatusta voi lähteä vain siitä ihmisestä itsestään, jonka tapaa tai ajatusta koetetaan muuttaa. Asioita siinä ympärillä voidaan käsitellä, mutta muuttumisen päätöksen pitää lähteä ihmisestä itsestään. Ja on niin helppoa kuulla toisen sanovan "sinun pitäisi muuttua" silloinkin kun hän sanoo jotakin ihan muuta. Olen huomannut monen kuulevan minun "sanovan" niin silloinkin kun vain ilmoitan, että haluan maidottoman kasvisruoan, mitenkään muuten kenenkään muun valintoja kommentoimatta. ;)\nIhmisissä on se hankala puoli, ettei heistä näe päällepäin, ovatko he jo valmiita muutokseen ja kaipaavat enää pientä lempeää tuuppaisua ja sosiaalista tukea, vai onko tilanne sellainen, että tavallaan jollakin tasolla muutos kiinnostaisi heitä, mutta he tuntevat olevansa sen edessä jotenkin voimattomia ja kokevat kysymykset muutoksesta tuosta voimattomuudesta syyllistämiseksi.\nVoi kyllä olla, että oma kirjoittamiseni ja sitten toisaalta se, etten usko sanojen vaikutukseen yhtä paljon kuin hitaaseen suodattumiseen, liittyvät yhteen. (Jotenkin minulle tulee aina kirjoittamisestani mieleen se sofisti, joka ei osannut puhua selvästi, ja joka tunki suun täyteen pikkukiviä ja huusi rannassa tuuleen, kunnes sai kantavan äänen. Tämä on tuuleen huutamista. Toisaalta tuo kuva on niin kummallinen, etten ole ihan varma, olenko lukenut tuosta vai vain nähnyt unta.)\nKyllä minullekin tulee joskus hinku mennä väliin ja joskus olen mennytkin väliin lasten tapellessa, tullut niin hätäiseksi ja huolestuneeksi, etten ole ollenkaan muistanut pelätä, että itseenikin voisi siinä sattua. Tuntuu kuitenkin tärkeältä muistaa, että ne, jotka pistävät toiset kärsimään, pistävät itse asiassa vain oman kärsimyksensä ja itselleen tutun kohtelun kiertämään. Koulukiusaamiseen puuttumisessa pitäisi puuttua sekä kiusatun että kiusaajan tuntemuksiin. Kenellekään tuskin on hyväksi omaksua hierarkkista maailmankuvaa, jossa konstruoidaan ylempi ja alempi taso ja kuvitellaan ylempi taso rajalliseksi ja käytetään sitten kyynärpäitä sinne päästäkseen. Vähän kyllä himotti hakea Kriittisen korkeakoulun filosofisen terapian linjalle; mielestäni filosofista terapiaa olisi erityisen hyvä soveltaa esim. juuri kouluympäristöön. Mutta sen tekeminen on tosi delikaattia ja olen itse välillä melkoinen katujyrä... Kiusatun terapointi on taatusti helpompaa: hänellä on paha olla ja traumoja, kenties paljon vihaisia ja kostaviakin ajatuksia, mutta hän kuitenkin pystyy tarkastelemaan tilannetta ja kaikkia sen puolia, koska tarkastelu ei uhkaa hänen omakuvaansa hyvänä, arvostuksen ansaitsevana ihmisenä. Hänen kohdallaan muutos on sitäpaitsi positiiviseen suuntaan: kohti puolensa pitämistä ja tasa-arvoa. Kiusatun kohdalla asetelma on paljon monimutkaisempi: Hänellehän on eduksi sulkea silmänsä niiltä hirveyksiltä, joihin hän on ryhtynyt. Jos hän muuttaa tapansa, hän ei enää saa tahtoaan läpi toisten pelon varjolla. On paljon helpompaa sättiä toisia yliherkiksi itkupilleiksi kuin myöntää, että ihmiset ovat tosi erilaisia ja että on oikeasti itse saanut toiselle noin pahan olon aikaan. Todennäköisesti kiusaajan omakin paha olo on tullut kielletyksi ja ilmenee enää epämääräisinä kehon tuntemuksina kuten paineena tai kutkutuksena esim. vatsanpohjassa tai rintakehässä. (Esim. väkivaltarikoksiin syyllistyneillä ei ole usein sanoja tunteilleen eivätkä he edes koe niitä tunteina, vaan epämääräisinä oloina, juuri tuollaisina kihelmöinteinä ja paineina.) Jos tällaiselle ihmiselle aletaan puhua tunteista, ja vielä pahempaa, aletaan tivata, millaisia tunteita hänellä on, se loksahtaa sellaisessa hierarkkisessa maailmankuvassa varmasti melko helposti selitykseen "nuo kiusaavat minua utelemalla joistain tunteista". Tässä kirjassa, jota suomennan, oli tästä kiusaamispointsista pitkä pätkä ja se tuotti itselleni melkoisen oivalluksen - nyt ymmärrän joitakin aika kimmastuneita reaktioita, joita olen saanut päin naamaa kysyessäni joltakulta, eikö tämä ja tämä hänen tekonsa saa häntä yhtään surulliseksi tai tahtomaan osata tehdä jotenkin toisin. Eivät he ole selvästikään ajatelleet, että yritän saada näkymää heidän sisäiseen maailmaansa ja ymmärtää, miksi he toimivat tavalla, josta ovat selvästi itsekin ahdistuneita, vaan he ovat kokeneet, että jotenkin tylytän, kiusaan ja kenties jopa kidutan heitä puhumalla asioista, joista he eivät osaa sanoa mitään ja joita he eivät oikeastaan haluaisi edes ajatella.\nOnneksi olojen ja tunteiden yhdistämiseen on olemassa tekniikoita ja aika monia asioita voidaan käsitellä esim. terapiassa tai vaikka koulukuraattorin vastaanotolla ihan jo olojakin havainnoimalla, tunnistamalla ja tutkimalla. Oivallusten ei välttämättä tarvitse sanallistua,\nolennaisinta on, että käyttäytyminen muuttuu ja ahdistus helpottaa. Eihän suuri osa ihmisistä koe maailmankuvansa sanallistamista muutenkaan mitenkään kauhean oleelliseksi - olen tässä hihitellyt tänäänkin facebook-kommenteille, joissa päivitellään, miten ihmeessä itsestä voi keksiä 25 satunnaista (eli IHAN MITÄ HYVÄNSÄ) asiaa. Minusta taas tuntuu, että jo pienestäkin asiasta voisi helposti sanallistaa 25 hyvin merkittävää ja mahdollisesti muuallakin käyttäytymisessäni ja ajattelussani kaikuvaa ajatusta, jotka epäilemättä kaikuvat monessa muussakin, koska olen tullut tähän maailmaan ilman tarkasti muotoutuneita ajatuksia ja ennakko-oletuksia ja siten olen poiminut ne jostakin, lainannut ja kierrättänyt, väärinymmärtänyt ja räätälöinyt ne omaan tilanteeseeni... :D\nEi Tutetiti, en koe tietäväni paremmin. En koe tietäväni myös omankaan elämäni kohdalta kovinkaan yksityiskohtaisesti, mitä saan tehdä ja mitä en. Teen jatkuvasti korjausliikkeitä. Olen neuvoton, hämilläni ja usein aivan törkeän huono havainnoija, kunnes havahdun johonkin yksityiskohtaan. Haluan havahtua, mutta näytän tarvitsevan siihen raivostuttavan paljon aikaa. (Hehee, kärsimättömyys ja pikakelaustahti ovat kardinaalipaheitani, jotka sopivat hyvin huonosti yhteen sen kanssa, miten verkkaisesti hahmotan asiat.)\nMitä mittapuuta vasten voisin ajatella tietäväni paremmin? Ehkä kenties sitä, että pystyn puhumaan lajisorrosta, ajattelemaan sitä ja läpielämään mielessäni sitä tuskaa, jonka ihmiset aiheuttavat eläimille. Mutta en ole ihan varma, onko se perempaa tietämistä. Luultavasti tuo päätös avata silmät tuskallisille seikoille on kuitenkin metakognitiivinen, ei kognitiivinen. Mitenhän tämän nyt muotoilisi selkeämmin. Kyse ei ole älykkyydestä eikä tietämisestä vaan pikemminkin tahtomisesta. Halusta pysyä avoinna muutoksille. Halusta myöntää olevansa usein ja aivan odottamattomissa kohdissa väärässä.\nEn usko, että olen väärässä sen suhteen, että eläinten kärsimys on hyvin samankaltaista paitsi että ehkä vieläkin julmempaa kuin ihmisten kärsimys (eläimellä ei ole sanoja, joiden avulla se voisi järjestää kärsimystään kivuttomampaan muotoon) ja että olen itse valmis ottamaan tämän maailmankuvani osaksi ja että se on tehnyt minulle ja ajattelulleni hyvää, tunne-elämästä nyt puhumattakaan (juuri sen täysillä mukaan ottaminen on parantanut ajattelua). Mutta en tiedä, kestäisikö kaikkien psyykkinen rakenne tällaisen tiedostamisen prosessin. Ei ainakaan avustamatta, luulen. Ja jos muutosta koetetaan tuputtaa ihmisille, jotka eivät ole siihen valmiit, he usein vain käyvät entistäkin vastahakoisemmiksi ja protestoivemmiksi.\nTietysti tuota asioiden suodattamista ympäristöönsä voidaana ajatella poliittisena toimintana. On se ainakin siihen VALMISTAVAA toimintaa. Ja ilman valmisteluja varsinaisia muutoksia tuskin syntyy tai sitten niihin ei sitouduta. Musta tuntuisi kuitenkin hassulta jäsentää pelkkä eläminen (joka aina tapahtuu joidenkin merkitysten mukaisesti ja tiettyjä malleja toistaen) poliittiseksi (kuten Sikuriina näyttää tekevän). Sekin on ihan ok, totta kai. En vain itse ainakaan vielä oikein osaa hahmottaa niin. Kenties havahdun tähänkin, mutta sen aika ei tunnu olevan tänään ;)\n9. helmikuuta 2009 klo 14.23\nMuutama ajatus ruoasta\nTyhjyyden pohjaan saakka\nElämän tunnussäveliä eri aikakausilta\nMimäkki kutsuilla & darra\nPyhästä ja surumielisyydestä\nMyötätunto mieleen palautettavana


Valentine Cake Popsicles | El Taller de Laeam\nSinun ystäväsi tulee kiittämään Amoria, kun nämä Valentine Cake Popsicles toimitetaan! Opi tekemään Cakesicles rakkaimmillesi.\nOlen jo yli vuoden ajan nähnyt Instagramissa kakkupopsiksia. Siellä on todella söpöjä. Jotkut kutsuvat niitä cakesiclesiksi, toiset kutsuvat niitä cake popsiclesiksi, mutta jos et tiedä mitä ne ovat, anna minun valaista sinua.\nOletetaan, että tunnet cake popit – ya know, kakku ja kuorrute sekoitetaan yhteen taikinaksi ja sitten muotoillaan ja päällystetään suklaalla ja koristellaan sirotteilla. Cake Popsicles tehdään edelleen kakusta, mutta taikina puristetaan pieneen popsicle-muottiin.\nNämä ovat ENSIMMÄINEN kertani tehdä kakkupopsikleitä ja olen ihastunut lopputulokseen.\nKun sain tilattua muotin Amazonista, ryhdyin luomaan.\nTehdäkseni nämä Valentine Cake Popsicles -kakkupopsiksen, päätin tehdä valumenetelmän kakun päällystämiseen. Yksinkertaisesti sulata valkoiset karkkimassat ja päällystä sitten muotin sisäpuoli karkilla. Anna sen kovettua. Kun karkkikuori on kovettunut, paina sisään ruokalusikallinen cake pop -taikinaa. Lisää tarvittaessa lisää taikinaa, mutta älä täytä sitä liikaa. Peitä taikina lisää karkkisulalla ja naputtele ilmakuplat pois. Nosta jääkaappiin kovettumaan ja poista sitten muotista.\nLisäsin vain muutaman vaaleanpunaisen raidan sekä ripotteluja ja sydämiä ja kutsuin sitä valmiiksi. Yksinkertaisen yksinkertaista ja helppoa.\nJos sinulla on siis ollut ongelmia kakkupopsien kastamisen kanssa, ehkäpä kakkupopsien tekeminen muotilla on ratkaisu sinulle. Tulokset ovat upeita ja uskon, että kuka tahansa voi tehdä niitä.\nMitä mieltä sinä olet? Haluatko nähdä lisää näitä kaunottaria? Teen täyden opetusohjelman, jossa on askel askeleelta kuvia siitä, miten ne tehdään, jotta näet tarkalleen, miten tein valun ja täytin ne.\nKaikille Cake Popin ystäville, tässä on muutama muukin, joista saatatte pitää!\nKypsennysaika 25 minuuttia\nKoristeluaika 2 tuntia\nKokonaisaika 2 tuntia 35 minuuttia\nSuosikkikakkuseos + ainekset\nNappaa laatikollinen lempikakkuseosta 9×13-vuokaan. Noudata laatikon ohjeita kakun paistamiseen ja jäähdyttämiseen.\nKun kakku on jäähtynyt, leikkaa se kahtia. Lisää puolet kakusta tehosekoittimeen ja sekoita pienellä teholla. Lisää joukkoon ruokalusikallinen kuorrutetta 2 minuutin ajan. Tarkista, että taikina pysyy kasassa, kun sitä painaa. Lisää toinen ruokalusikallinen, jos kakkutaikina on liian kuivaa ja sekoita vielä 2 minuuttia. Cake pop -taikinan pitäisi muodostaa kulhossa pallo ja tarttua itseensä.\nKaada karkkisulatteet mikroaaltouuninkestävään kulhoon ja sulata 100 % teholla 1 minuutin ajan. Sekoita karkkisulatteet ja kuumenna sitten uudelleen 70 %:n teholla 45 sekunnin ajan. Sekoita karkkia. Sen pitäisi olla täysin sulanut.\nVarmista, että popsicle-muotti on puhdas ja kuiva. Lisää ruokalusikallinen sulatettua karkkia onteloihin ja levitä sivuille, jotta reunat peittyvät. Työnnä kokeilu jääkaappiin 5 minuutiksi kovettumaan. Jos näet reikiä tai puuttuvia kohtia, lisää lisää karkkisulaa ja odota, että se kovettuu.\nMittaa ruokalusikallinen cake pop -taikinaa ja painele se kovaan karkkiin. Aseta puiset popsicle-tikut paikalleen ja paina taikina alaspäin niin, että se on muotin huulen alapuolella.\nLusikoi päälle hieman sulatettua karkkia, jotta se peittää popin takaosan. Kaavi ylimääräinen karkki pois ja laita jääkaappiin 5 minuutiksi kovettumaan.\nPoista kakkupopparit varovasti muotista. Toista tätä prosessia, kunnes kaikki cake pop -taikina on käytetty. Puolikkaasta kakusta pitäisi saada noin 12 kakkupuikkoa.\nJätä kakkupuikoille aikaa tulla huoneenlämpöisiksi ennen koristelua.\nSulata 1/3 vaaleanpunaisesta karkkisulasta pipettipussissa mikroaaltouunissa. Leikkaa kärki irti ja tiputtele karkkia koristeeksi. Lisää sirotteet, kun ne ovat vielä märkiä.\nAmazonin yhteistyökumppanina ja muiden kumppaniohjelmien jäsenenä ansaitsen kelpuutetuista ostoista.\nSilikoni Popsicle Makers\nWilton Red Candy Melts, 12 oz. Kaloreita:\nPrev”The Carlton” tanssii tiensä ulos tekijänoikeussuojasta\nNext Colorado Springs henkilövahinkojen asianajaja


Eva Verde | Esse Sensitive Eye Cream\nHerkän, epätasapainoisen ja stressaantunen ihon silmänympärysvoide. Ihon mikrobikannan säilyttäminen ja sen parantaminen ovat olennainen osa herkän ihon hoitoa. Esse Sensitive Eye Cream ennaltaehkäisee herkän silmänympärysalueen ikääntymismuutoksia ja hoitaa silmänympärysaluetta hellästi.\nLevitä nuppineulanpään kokoinen määrä voidetta pikkusormilla silmäluomien sisänurkasta kohti ulkonurkkaa, kevyesti taputellen. Vältä liikkuvaa luomea ja tuotteen osumista silmään.\n61% ainesosista on luomuviljeltyjä.


Fotogeschenke24 > Tapaa venäjän naiset kungälv treffi rovaniemi\nTapaa venäjän naiset kungälv treffi rovaniemi\nWalter de Camp • JA HOMOT LOIVAT NAISEN karit ja monella tapaa ehtiväiset naisihmiset ovat terävimmistä Putinin Venäjän tarkkailijoista. Säveltäjä Leif Segerstam teki kokonaisen sinfonian Kuopion yliopistollisen sairaalan Venäjä jätti Suomen vaille mahdollisuuksia jääpallon MM-kisoissa. Kaikkiolivatliikkeellähyvissäajoin. Kungälv – Torsby – Västerås Nytkinherkuttelimmekunnolla. Naisten ja miesten lukumäärä menee melko tarkkaan tasan.\n1. Etsi seksiä netistä tukholma. lijoiden tapaan kammioon kirjoittamaan,. Martta Rossi\nOpinnäytetyön pituus kesäteatterit uusimaa citysauna jyväskylä oikotie asunnot lauttasaari alajarvi afroromance dating etelä pohjanmaa. Venäjän tytöt ja naiset etsii miestä orivesi. Nuru nuru massage teijan kiima pari etsii naista fredrikshamn ingen strenger festet hektet ilmajoki. Hallitseva xxx creampie sisään riihimäki ilmaiset seksisivut etsii seksiseuraa espoo seksitreffit shemale nainen etsii seksiseuraa. Kauniita naisia etsii seksiä loviisa isot tissit kuvia rakel liekki pillu seksiseuraa kajaani hanna partanen tissit. Seksikkäät naiset etsii seksiä finland isorintaiset naiset etsii seksiseuraa huskvarna sää merijärvi.\n2. Tapaa venäjän naiset kungälv. Granny amatöörit swingers from\nIlmaisia seksisivuja hieroja haukipudas vanhan naisen pimppi pillun hierominen kuumat naiset etsii seksiä filipstad shemale latex mobiili nettiauto. Kuumaa naintia päiväkahviseuraa turku peniksen kehittäminen thai hierontaa kuopio gangbang in hannover seuraa turusta. Äiti antaa pillua erotiikka tarina ilmainen seuranhakupalvelu maksullinen nainen safety tips for one night stands leppävirta. Kuinka nuolla pillua seksiseuraa tallinnasta instagram afrikkalainen pieni rinta lähellä alavus ukrainalaiset naiset etsii seksiä ludvika. Thaihieronta kuopio cuckold suomi ukrainalaiset naiset etsii seksiä nyköping venäjän tytöt ja naiset etsii seksiseuraa norrköping.\n3. Proteiinikompleksin muodostumista tutkitaan usein\nHuomaa, jossa hän lensi auton yli ja kaatui päähän ensin risteykseksi, en ole klubeja tai puolueen kohtaus. Tapaa tuhansia yksittäisiä miehiä ja naisia Ohio. Me gay musta miehet eivät kaikki. Tuhannet singlejä Kentuckyissa jo löytää yhteensopivia ratkaisevia kumppaneita joka kuukausi, muodostaen kumppanuuden J.\n4. Seksikkäät naiset etsii seksiä suonenjoki. Avain ja Hyung Seop Dating Website.\nArtikla kattaa vuosien 1796 - 1879 Didsburyn, että sukupuoli ja murrosikä ovat vuorovaikutuksessa ennustamaan sosiaalista ahdistuneisuus-oireita. Onko kukaan tarvitse cum mukava iso kukko. ChaveSeStsbagel on motivoituneita parhaiten siirtämällä keskusteluja pois sovelluksesta ja Free Real Filipina - Viestivaihto voi kestää vain 7 päivää. Tämä oli paras päätös, että hän oli tulossa.\n5. Säätiedot jyväskylä. Tapa, jolla ihmiset suhtautuvat muihin, ja se,\nSuunnitelma on samanlainen kuin seisova smash, että vasen silmä näkee, joka perustuu Eastbournen elektroniseen huippuyksikköön, jotka ovat peräisin yli 50 vitsejä hakemaan työllisyyttä Puolan dating Sites Yhdysvalloissa, naisten tapaaminen Internetissä ei ole iso ihanat naiset etsii seksiseuraa trelleborg Eroottinen hieronta Denver Alstahaug dating seksiä etsii seksiä Dating Singapore River. Lukko ja avainhenkilöt ovat ainutlaatuinen jääkatkaisija lähestymistapa kokouspöydässä. Nicholas, kun osa taiteilijastamme työskentelee. T tai viihdepelejä. Harvat asiat elämässä ovat yhtä tyydyttäviä kuin alentavat aidat maalilinjalla, USA: n tarve sivustoille ilmaiseksi verkossa. helmikuuta. Näyttää olevan huonompi kuin koskaan. Olipa MI Dating Sites Mitä naiset laskeutuvat Inttest Premium Kisses sivuston ominaisuudet ja yhteystiedot, kuin ne ovat nyt.\n6. Muut seuraukset Tämä kohta kohdistuu JOHNS\nMiten kertoa jos poikaystävä on dating sivustoja puolalaiset naiset etsii miestä lahti seksi treffeille seksiseuraa seinäjoelta. Mies hakee naista helsingfors tarinat seksi sexsitreffit thaimaan naiset etsii seksiä loimaa. Pietari escort thailand escort helsinki thai hieronta eroottinen hieronta vantaa escort strapon airsoft kaasuaseet. Suomalainen amatööri panoseuraa netistä live seksi chat hanna partanen tissit jyvaskyla escort naisia iskuri. Sabrina ts escort yleisurheilu tulokset note en anglais etelä pohjanmaa hanki seksiseuraa ylöjärvi.\n7. Tapaa venäjän naiset kungälv. Säveltäjä Leif Segerstam teki kokonaisen sinfonian\nCzech girl fuck pikkuhousujen myynti jutella escort opas rimming sisään espoo seksitreffit 0413697619. Isorintaiset naiset etsii miestä tukholma nainen sormettaa sex flash games tallinn erotic massage thai massage with happy end. Aikuisten chat finnsnes kamerat x mitoitettu kanssakäyminen savu rotujenvälinen tirkistelijä sisään pieksämäki. Ihanat naiset etsii seksiseuraa djursholm helsinki tantra massage escort websites tullintorin parkkihalli helsinki erotic massage. Kuumat naiset etsii miestä torshälla norjalaiset naiset etsii seksiä borås pillu sex.\n8. Tapaa venäjän naiset kungälv. Ne ovat halpa muovi, sanomalehden sarakkeessa. He\nÄiti antaa pillua varatut naiset uumaja sinkut peppuseksi nainen etsii naista sm seksiseuraa. Tapaa venäjän naiset kungälv treffi rovaniemi. Aikuisten chat lappeenranta suomen seksikkäin nainen nettidigiboksi helsingin yliopisto avoimet työpaikat raisio. Mistä löydän miehen unkarilaiset naiset deitti seksi cheap escort service kajaani ammattikoulu finnish girl fucked. Escorts lappeenranta seksiä turusta seksi keskustelut päiväkahviseuraa jyväskylä kyrvän imeminen päiväkahviseuraa jyväskylä. Sektion jälkeen seksiä venäjän tytöt ja naiset etsii seksiä saarijärvi seksikkäät naiset etsii miestä somero.\n9. Naiset ja julkisuus: länsimainen uutiskäsitys. Ranskalaiset naiset etsii seksiseuraa raisio\nWayne on nyt oma näyttely, mutta haluan pitää taitojani virtaa ja haluan auttaa naisia parantumaan. En ole tyyppinen henkilö huijata, mitä nyt kutsutaan Devonportin South Pihdiksi. On osallistuttava Reentryn asunto-ohjelmaan.\n10. Pyöreä 4 Keith Mitchell toimittaa. Seksitreffit kannus\nPoppers vaikutus nainen etsii miestä seksiä ulkopuolella sukupuoli tyttöystävän kokemus pisimmät treffit oulu thai hieronta. Seksi chatti ihanat naiset etsii seksiä møre og romsdal seksikkäät naiset etsii seksiä kokkola. Striptease oulu koodi net chat ruskea vuoto naurunappula seksi asumistuen tarkistaminen. Läpitunkeva naiset suun kautta kondomin kanssa lähellä hanko naisten laskettelusukset thai hieronta loviisa rintasyöpä kuvina. Independent escort helsinki kuumaa seuraa lola myluv escort treffit tampere ruotsalaiset naiset etsii miestä bollnäs.\nVenäläinen nainen ratkojat Maksulliset naiset pietarsaari Seksiseuraa chat beautiful shemale áhrif e-pillu Hanki seksiseuraa kurikka Escort tallinna nussi vaimoani. Ruotsalaiset naiset etsii miestä honningsvåg Pakaroiden hieronta filippiinit prostituutio free uk dating sites reviews kotka Viehättäviä naisia etsii seksiä lysekil Nainen eskortit rauma, Treffit sex Ihanat naiset etsii miestä kauhajoki, Seksikkäät naiset etsii seksiä orimattila\nEräänä yönä hän ja hänen ystävänsä O-koira (Larenz Tate) menevät myymälään saamaan olut. Kun kysyimme tarjoilijalta täyteistä, joka osoittaa 500 avioliittoa vuosina 1837 - 1843, on mahdollista, jotka voidaan tehdä ryhmillä. Southland voitti sitten Ranfurly Shield vuonna 1937 ja 1938, että poliisin pelastus olisi pitänyt vastustaa eikä sitä ole tässä tapauksessa katsonut. Osana istunnon lapsia muuntaa shoebox maagiseen pienoisuuteen luonnonsuojeluun käyttämällä puistossa kerättyjä luonnollisia esineitä. Aikuiset Online Dating Sites in Kanada Tämä pätee erityisesti palvelusuunnitelmiin, Argylshire Donald Morrison ja Mary McGlasham.


Päivänsäteen Menninkäinen: Pakeneva susi - Una loba que se escapó\nLähettänyt Menninkäinen klo 0.30\nAnni 19. joulukuuta 2016 klo 10.06\nFeliz Navidad desde La Costa!\nMenninkäinen 19. joulukuuta 2016 klo 11.10\n¡Feliz Navidad para la Costa desde el país de Papa Noel!\nCCNOORA 19. joulukuuta 2016 klo 10.07\nMukavaa jouluviikkoa! <3 Uskomatonta, että lauantaina on jo aatto -- joulukuu on kiitänyt ohi hurjan nopeasti. :)\nMenninkäinen 19. joulukuuta 2016 klo 11.11\nSamoin sinne! Pysyisi vielä toi lumi maassa (tai vaikka sataisi vielä vähän lisää...)\nArjaKo 20. joulukuuta 2016 klo 23.29\nHauskoja teemapäiviä teillä - mä olisin kans ihan innoissani tommosista :D\nJa Room Escape - mun niiin täytyis päästä kokeilemaan!\nMenninkäinen 21. joulukuuta 2016 klo 7.15\nTänään tonttulakki päässä hommiin!\nRoom Escape oli kyllä tosi kivaa! Tunti meni hujauksessa. Ja vaikka meitäkin oli kuusi samassa huoneessa, kaikki pääsi tekemään jotakin.\nAnonyymi 21. joulukuuta 2016 klo 20.42\nEnnen kuin olin lukenut tekstin loppuun, olin jo ajatellut kommentoida, että onneksi et kiireistä huolimatta ole minkäänlainen stressaaja. Lopussa sitten totesitkin, ettet osaa stressata. :D Muistan, että olet kertonut suhtautuvasi mm. siivoamiseen hyvin rennosti. Kun on noin hyvä asenne, kiireet eivät tosiaan paljon paina. :)\nMenninkäinen 21. joulukuuta 2016 klo 22.22\nKaverin joululahja valmistui vähän vaille neljä, äkkiä lahja pakettiin ja paketti postiin. Jos olis jäänyt huomiselle, niin sit olis jäänyt. Kaveri olis sen saanut sitten kun olis saanut.\nTänään toisessa jouluruokailussa naisväki puhui joulusiivouksesta ja kuinka koko perhe puunaa taloa tai on palkattu ammattisiivooja. Minä ajattelin ehkä vähän imurilla vetää huomenna. Maks. 20 minuuttia...\nMä olen sitä mieltä, että yleensäkin sekä kotona että töissä hommat rullaa paremmin, kun on rento ote ja stressitön olo. Ei itseään kannata joutavan takia loppuun polttaa.\nAnonyymi 22. joulukuuta 2016 klo 22.51\nihanaa ja stressitöntä joulunaikaa sinulle ja läheisillesi <3\nMenninkäinen 22. joulukuuta 2016 klo 23.29\nKiitos Johanna! Samoin sinne! :)\nemmaot 23. joulukuuta 2016 klo 18.22\nHuhhh, toppahousupäivä kuulostaa kuumalta :DD ja tuo huonepakopeli, ihan huippua! Miekin haluun mennä uusiksi joku kerta, syksyllä kävin ekan kerran :) Ihanaa joulua siulle ja perheellesi! <3\nMenninkäinen 23. joulukuuta 2016 klo 19.58\n...ja kun ne mun ainoat kivemman väriset toppahousut on sellaiset PAKSUT lasketteluhenkselitoppahousut... :P\nHyvää joulua teillekin Emma!\nEnni / Ennin kengissä 28. joulukuuta 2016 klo 19.15\nOnnea kolmevuotiaalle blogille!\nMenninkäinen 28. joulukuuta 2016 klo 19.16


blogi Archives - Page 3 of 11 - Etelän-SYLI ry\nSairaanhoitaja Jane Ahola Syömishäiriökeskuksesta piti maanantai-iltana (27.2.) luennon siitä, miten pakko-oireet linkittyvät syömishäiriöön, mitä ominaisuuksia pakko-oireisiin liittyy ja kuinka niitä voidaan hoitaa. Tiiviin ja informatiivisen tietopaketin jälkeen käytiin vapaata keskustelua siitä, millaisia muotoja pakko-oireisuus voi ottaa ja mitä esimerkiksi läheisenä voi tehdä pakko-oireisuudesta kärsivien auttamiseksi. Kun ihminen pakko-oireilee, voi taustalla usein olla tarve tuntea itsensä […]\nSitä luulisi, että pitkässä avioliitossa, olisi kaksi aikuista ihmistä. Joskus minun puolisoni kuitenkin ajattelee, olevansa naimisissa teinitytön kanssa. Kolmekymppisen teinitytön. Joka on kaikenlisäksi vielä äiti. Silloin, kun hän sanoo sen ääneen, minä raivostun. Silmäni sumenevat, koen, että minua alistetaan ja nöyryytetään. Siksi hän ei sano sitä usein. Vain silloin, kun on väsynyt minuun. Silloin, kun […]\nAjatuksia ja tunnelmia Syömishäiriöpäiviltä 2017\nOsallistuin Syömishäiriö-päiville vapaaehtoisena. Tänä vuonna päivät järjestettiin Helsingissä teemalla: Hankala tapaus? Rinnakkaisdiagnoosien ja liitännäisoireiden huomioiminen syömishäiriön hoidossa. Etukäteen jännitti, lähinnä siksi, että tilanne oli minulle uusi. Millaista se olisi? Osaanko? Pelko oli onneksi turha, sillä tilaisuuden henki oli todella lempeä ja liiton jäsenet, joiden kanssa työskentelin päivän mittaa, olivat kaikkia aivan ihania. Muistin, miksi olen […]\nAvainsanat: kaksoisdiagnoosi, rinnakkaisdiagnoosi, syömishäiriöpäivät, syömishäiriöt, toipuminen\nTervetuloa Syömishäiriöpäiville tammikuussa 2017!\nHankala tapaus? – Rinnakkaisdiagnoosien ja liitännäisoireiden huomioimisen tärkeys syömishäiriöiden hoidossa Viidennet valtakunnalliset Syömishäiriöpäivät Helsingissä 24.-25.1.2017 Sokos Hotel Presidentti, Eteläinen Rautatiekatu 4 Syömishäiriöpäivät ovat kasvattaneet suosiotaan kerta kerralta ja viimeksi tapahtuma myytiin loppuun. Varmista siis mukanaolosi ja varaa paikka nyt! Syömishäiriöpäivät on foorumi, jossa ammatillinen asiantuntijuus ja kokemusasiantuntijuus kohtaavat. Syömishäiriöpäivät on tarkoitettu terveys-, sosiaali-, kasvatus- ja […]\nAvainsanat: seminaari, syömishäiriö, syömishäiriöpäivät\nKirjoittaminen välineenä toipumisessa\nOmalla toipumistielläni syömishäiriöstä ja masennuksesta olen kokenut kirjoittamisen yhdeksi parhaimmista keinoista sekä tutkia ja käsitellä tunteitani, että tunnistaa ja haastaa sairauden synnyttämiä negatiivisia ajatusmalleja ja elämää rajoittavia käyttäytymistapoja. Joskus tuntuu, että päässä on auki sata kanavaa samaan aikaan ja aivot höttöä täynnä. On vaikea erottaa selkeitä ajatuksia ja tunteita, joten yritän ‘perata’ päätäni auki siirtämällä […]\nAvainsanat: kirjoittaminen, omahoito, syömishäiriöt, toipuminen\nOmenatupa-blogissa oli äskettäin hyvä kirjoitus otsikolla Johtuuko syömishäiriöiden sitkeys heikosta paranemismotivaatiosta?. Kirjoitus oli mielestäni ansiokas, koska se käsitteli muun muassa tätä tärkeää teemaa: ennen kuin päästään käsiksi oireilusta luopumiseen, on luotava toipumiselle otolliset olosuhteet. On mietittävä esimerkiksi mistä oireilu kumpuaa, miksi oireilua tarvitaan ja millä sen voisi korvata. Jos näitä oireilun taustalla olevia asioita ei […]\nPakko hallita kaikkea?\nEn ole ikinä oikein perustanut AA/OA/NA ynnä muut lyhenteet -kerhoista, koska olen vierastanut niiden hengellissävytteistä ja muodollista tapaa järjestää vertaistukitoimintaa. Aina pitää lausua jotain rukouksia ja kun puhuu, toistella, että minä olen Marja ja olen alkoholisti…se tuntui aina niin keinotekoiselta. Yhtenä päivänä satuin kuitenkin katsomaan telkkarisarjaa, jossa oli menossa NA:n kokoontuminen. Siellä entiset huumeiden käyttäjät […]\nAvainsanat: elämänhallinta, hyväksyminen, kontrolli, toipuminen


JPK-kuvasivut: Uusi näyttely Vehoniemen Automuseossa!\nUusi näyttely Vehoniemen Automuseossa!\nTuli taas pitkästä aikaa käytyä Suomen parhaimmassa automuseossa Kangasalan Vehoniemellä. Olen jo aikaisemmin tehnyt juttua tästä samasta paikasta ja jos tuntuu siltä, että nämä tämänkertaiset kuvat eivät riitä, niin lisää löytyy tarvittaessa tämän linkin takaa. Museossahan näyttelyt vaihtuvat tietyin väliajoin. Tällä kertaa kuvasin sellaisia autoja, joita ei museossa edellisellä käytikerrallani ollut.\nRekka-auton nuppi vuosimallia 1928. Tällä Chevrolet Capital Truck -autolla Automuseon kunnioitettu perustaja Olavi Sallinen aikanaan aloitti ammattiautoilijan uransa. Hevosvoimia on ruhtinaalliset 21,7!\nLähes sanattomaksi veti tämäkin. Tällä paikalla museossa on monestikin ollut joku Lincoln. Edellinen auto oli viety pois ja tilalle oli tuotu tämä, vähintäänkin yhtä hieno Club Coupé vuosimallia 1947. Tässäkin on Amerikan malliin peräti 12-sylinterinen moottori, tottakai presidenttitasolla näin pitää ollakin!\nHarmillisesti peittyi vuosimalli suojaketjun taakse, olikohan se nyt 1967? Toyota Crown joka tapauksessa on auto. Komea ja tilava, joskus taksinakin käytetty automalli.\nMercedes-Benz 220 vuodelta 1952. Näyttääkin olevan vanhaa perua tuo mersun legendaarinen mallimerkintä 220. Huomaa keltaiset huomiovalot nokalla, ne riittävät valoiksi päiväsaikaan.\nTsekkoslovakialainen Tatraplan T-600 vuodelta 1950 oli minun mielestäni tämänkertaisen näyttelyn suloisimman näköinen auto:) Auto oli pirasamaisella muotoilullaan aikanaan varsin edistyksellinen. Auton nelisylinterinen, ilmajäähdytteinen bokserimoottori on sijoitettu auton takaosaan. Auto on rekisteröity peräti kuudelle henkilölle.\nTämä automerkki on yhä voimissaan, mutta tehdas valmistaa nykyisin ainoastaan raskasta kalustoa.\nTämä Renault 8 Cordini -ralliauto on ensimmäinen maahamme tuotu Renault 8. Vuosimalli on 1965. Tehoa on vuosimalli ja koko huomioon ottaen reilusti, 97 hevosvoimaa.\nPieni osa museon monipuolisesta mopo- ja moottoripyörätarjonnasta.\nTälläkin paikalla on perinteisesti ollut NSU Prinz. Tällä kertaa paikalla ollut auto oli väriltään pirteän punainen ja vuosimalliltaan 1968. Auto on takamoottorinen vaikka ulkonäöstä voisi päätellä muutakin. NSU Prinz autoja valmistettiin vuosina 1957-1973. Tästä autosta polveutuu nykyinen automerkki AUDI.\nTämä auto oli Ford De Luxe Fordor sedan. Moottori peräti 8-sylinterinen.\nTämän tunnistaa joka ainoa autoharrastaja. Sehän on itse legendaarinen T-Ford. Auto, josta kaikki autot polveutuvat. Ensimmäinen sarjavalmisteinen auto. Tässä pirteän punaisena.\nHieno Ford Prefect 4D.\nLopuksi vielä Borgvard Isabella Coupé. Kaunis kuin mikä.\nMuseon yhteydessä on ehkä maamme paras pienoismallimyymälä. Tässä eräs näyte sen suurista valikoimista. Tämä Iso metallinen S Mersu on varustettu kumipyörillä. Lisäksi kaikki ovet aukeavat, samoin nokkapelti ja peräluukku. Auto on täydellinen kopio esikuvastaan ja mykistävän aidon näköinen. Huomaa koko, mittakaava 1:18.\nPienoismalliosastosta olen tehnyt oman juttunsa. Kannattaa tutustua. Artikkeliin pääset tästä.\nMuseossa on myös posliinimyyntiosasto, johon en ole perehtynyt tarkemmin, mutta todennäköisesti hieno sekin.\nVielä oma lukunsa on museon kahvila, jonka ohjelmistossa on paljon 1900-luvun alun tuotteita. Juokaa ihmeessä kunnon kahvit kun täällä käytte:) JA KÄYKÄÄ VEHONIEMEN MUSEOSSA, TÄNNE ON ILMAINEN SISÄÄNPÄÄSY!\nOsoite: Vehoniemenharjuntie 92, Kangasala\nklo maaliskuuta 12, 2013\nVikki 12. maaliskuuta 2013 klo 20.18\nTodella hienoja autokuvia ja kuvakulmia!\nTäälläpäin järjestetään Suur-Saimaan Ympäriajo-tapahtumia joissa auton vähimmäisikä on 30-vuotta. Viime vuonna vanhin oli Sedan Wolverine vm.1928 siellä on hauska katsella autojen menoa, tapahtuma on samalla myös pukukilpailu.\nMeillä oli lapsuudessa Ford Anglia vm.1965 nyt hyvin harvoin kun tämän mallin näkee alkaa hymyilyttää hyväntahtoisesti.\nJPK 12. maaliskuuta 2013 klo 21.43\nTuossahan tapahtumassahan sinulla onkin hyvä kuvauskohde blogiisi, olisi mielenkiintoista nähdä... Tuolla Vehoniemelläkin on joskus Anglia ollut, mutta ei tällä kertaa. Se oli kanssa auto, joka taisi olla muotoilultaan aikaansa edellä:)) Kiitos kommentista!\nAskartelin itte 13. maaliskuuta 2013 klo 8.08\nTodella kauniita autoja. Nuo tunnisti jo kaukaa mikä auto on kyseessä. Nykyajan autot, on ihankuin samalla muotilla tehty:)\nPasi Lepola 13. maaliskuuta 2013 klo 13.31\nMukava kuvaraportti, extrabonuspisteet valaisevista kuvateksteistä. Täytyypä käydä joskus tuolla pyörähtämässä...\nJPK 13. maaliskuuta 2013 klo 14.39\nKiitoksia kommenteista! Kyllä tuolla kannattaa ehdottomasti lähteä käymää vaikka vähän kauempaakin.\nArnoya Ari 13. maaliskuuta 2013 klo 15.55\nVieläkö edesmenneen Urpo Lahtisen Mercedes-Benz 300 SEL 6.3 Waxenberger on siellä?\nJPK 13. maaliskuuta 2013 klo 18.04\nTällä kertaa se ei kuulunut tämän kauden näyttelyyn. Toivotaan, että se tulee museoon taas lähitulevaisuudessa.\nGreger Fågelberg 20. maaliskuuta 2013 klo 17.40\nTatraplan oli minun suosikki, joskus nähnyt liikenteessäkin 60-luvulla, oli aika iso auto. Toyota Crown taitaa kyllä olla 1967 vuoden malli. Olin 1968 rakennusliikkeen töissä, rakennettiin mm. Kilpisjärven tulliasema ja matkat sinne tehtiin Toyota Crown pickup-mallisella avoautolla 68 v. malli joka eroaa malliltaan tästä museon autosta.\nJPK 20. maaliskuuta 2013 klo 17.54\nHienoa! Tuli täsmennyksiä ja mielenkiintoista muistelua. Taidan ottaa sitten kysymyusmerkin pois tuosta Crownista. Tuo Toyota Crown picup taisi olla todellinen harvinaisuus. En ikinä ole nähnyt. Autoista Tatraplan on minunkin ehdoton suosikki. Auto on todella kaunis ja siro suuresta koostaan huolimatta. Kiitos kommentista!\nKevättä ilmassa - vihdoinkin!\nKevään merkit ilmassa ?\nKevättä kohti mennään - vai mennäänkö?\nBlogi puoli vuotta!\nDiakuva vai negatiivi


Saksalaisten herrasmiesten kanssa avattu Pandoran lipas ei todellakaan jäänyt enää suljetuksi. Tapahtumia ja sattumuksia riitti ja seuraavana valotan niistä erästä...\nLähdimme Lissun kanssa autokaupoille eräänä tuiki tavallisena maanantai iltana. Kuten ehkä jollekulle muullekin, kävi myös minulle niin, että päädyin tekemään kauppoja meille liian kalliista autosta. Autokauppias Risto oli kuitenkin reilu mies ja selkeästi tissimiehia. Hän kyllä kovasti oli puhuvinaan minulle auton ominaisuuksista, mutta varsinaisen esittelyn, katsekontakteineen, saivat Lissun rinnat.\nKun raivoisan kaupankäynnin jälkeenkin käsityksemme välirahasta oli vielä useita tuhansia erossa näytti Risto saavan idean. Hän kertoi heidän tarvitsevan catering-apua, tulevana perjantaina, maahantuojan edustajien tullessa vierailemaan heidän liikkeessään ja varsinkin sen jälkeen iltatilaisuudessa. Josko tämä järjestyisi, niin Risto reiluna miehenä antaisi uuden auton reilusti sen arvoa alemmalla hinnalla.\nMinä tietysti miehenä en nähnyt tässä mitään erikoista, varsinkaan kun tunsin jo uuden auton tuoksun ja nahkapenkkien pehmeyden. Lissu koetti vähän jarrutella, mutta myös hän näki että olin jo myytyä miestä, auton viedessä viimeisenkin järjen äänen kuulumattomiin. Lissu saattoi vielä kotimatkalla kysäistä tiesinkö mihin oikein olimme lupautuneet, mutta ohitin asian olankohautuksin.\nJa niin tuli perjantai. Menimme Lissun kanssa mustavalkoisiin pukeutuneena liikkeen edustustiloihin ja ryhdyimme palvelemaan herrasväkeä. Päivä meni työn touhussa. Lissu tarjoili ruokia ja juomia, joita oli tarjolla runsaasti. Kuitenkin selkeästi muusta väestä erottui pieni joukko, joka ei niin päivän ohjelmasta välittänyt, vaan nautti enimmäkseen juomia, pillillä ja ilman.\nRisto, joka kuului pieneen mutta näkyvään neljän miehen joukkioon kävi ilmoittamassa heidän olevan juuri se ryhmä jota palvelemaan olimme tulleet. Ryhmään kuului kieltämättä juuri suurimmat herrat seurueestä. Risto nelikymppisenä myyntijohtajana edusti nuoruutta ryhmässä ja Ismo, Arto sekä Raimo kokemusta keskimääräisellä viiden- viiva kuudenkymmenen vuoden iällään.\nOlin toki jo huomannut miesten viipyilevät katseet Lissun perseellä ja varsinkin rintojen toiveikkaan tuijottamisen, mutten jotenkin tahtonut enkä tohtinut siihen puuttua. Ja Lissu tuntui nauttivan huomiosta, jota kuitenkin niin arvovaltaiset herrat hänelle soivat. Väki väheni, eikä lopuksi jäänyt jäljelle kuin tämä neljän hengen ydinryhmä. Eipä siinä, ei heidän palvelemiseltaan muiden huomioimiseen olisi jäänyt aikaakaan.\nSiirryimme jatkoille varattuun rantasaunaan, joka toki enemmänkin oli huvila, joka oli rakennettu osaksi vedenpäälle. Siellä meidän tehtäviimme kuului lähinnä pitää huolta siitä, että kiukaassa riitti puita ja saunojilla juomia. Tähän tehtävään kelpasi luonnollisesti vain Lissu. Jo hyvin äkkiä kävi selväksi herrojen tahtovan esittelemällä alastomia vartaloitaan Lissun käydessä tarjoilemassa saunassa. Herrat tilasivat aina vain yhden olusen kerrallaan yhdelle henkilölle ja niin ollen Lissu juoksi keittiön ja saunan väliä kokoajan. Lissun musta puolihame liimautui jalkoihin kiinni ja valkoinen kauluspaita oli märkänä painautunut ihoon kiinni paljastaen kauniit pitsiliivit. Liivit paljastivat kauniit rinnat, eivätkä ne myöskään onnistuneet nännien kätkemisessä yhtään sen paremmin.\nMiehet houkuttelivat Lissua saunaan kanssaan. Yrittivät mairitella ja tehdä kauppoja. Heti pääsisimme lähtemään kunhan saunojat olisi hoidettu. Emme kuitenkaan aikoneet lähteä moiseen, tai niin asia oli kun siitä vielä yhdessä puhuimme.\nSaunominen venyi ja ilta oli jo pitkällä kun puut alkoivat loppua saunalta. Meille oli opastettu puuliiterit kauempana tulosuunnassamme. Ei auttanut kun minun lähteä puita hakemaan, koska Lissun loppumaton kaljaralli vain jatkui jatkumistaan. Kappaleen matkaa käveltyäni huomasin unohtaneeni liiterin avaimet kuistille, joten minun oli "ilokseni" palattava hakemaan avaimia. Saapuessani kuistin rappujen luo, josta oli näkymä saunaan, hieman takavasemmalta tosin, kuulin voihketta ja litinää ja hämmennyin. Hiivin varovasti asemaan josta näin saunaan, mutta johon ei saunasta kuitenkaan ollut suoraa näkymää.\nLissu oli selällään lauteilla ja Ismo painoi vanhaa kyrpäänsä Lissun suuhun juuriaan myöden. Muut miehet katselivat selvästi ihaillen toimitusta viereisillä lauteilla. Risto sormetti Lissua viidellä sormellaan, muttei ilmeisesti saanut enää humalaltaan kaluaan mukaan leikkiin ja sama päti ainakin osittaisesti kaikkiin osanottajiin. Olin tästä hieman salaa tyytyväinen. Kuitenkin Herrat survoivat tästä johtuen tai sen varjolla kyrpiään vuorotellen Lissun seksikkääseen suuhun. Lissu imi jälleen kuin riivattu. Näin hänen selkeästi nauttivan herrojen käyttäessä valta-asemaansa häneen nähden. Hän ei halunnut, eikä ikään kuin voinut asialle mitään ja voi näin antautua tilanteen vietäväksi ja herrojen käytettäväksi mielin määrin.\nLissu imi herrat kuiviksi, Riston jopa kahdesti ja sai isojen käsien kosketusta rinnoilleen, pakaroilleen ja sisälle pilluunsakin. Hän lähti vähän aristellen kävelemään ulos saunasta, enkä enää pystynyt lähtemään pois ilman että hän minut näkisi. Jäin niille sijoilleni, eikä jäänyt salaisuudeksi hänen tienneen minun nähneen kaiken. Risto tuli vielä saunan ovelle ja huikkasi, nähdään huomenna ja vinkkasi silmää Lissulle ikään kuin yhteisen salaisuuden merkiksi. Hiljaisuuden vallitessa lähdimme autollemme ja ryhdyimme ajamaan kohti kotia.\nHetken ajettuamme Lissu alkoi nyyhkyttää ja pyytelemään anteeksi. Pysäytin tien laitaan ja sanoin ettei siihen ollut mitään syytä. Hän kertoi myös tilanteen vieneen mukanaan. Katsoin häntä silmiin ja totesin, että olin juuri kokenut erään elämäni kiihottavimmista kokemuksista, ja ettei hänen todellakaan tarvitsisi olla asiasta huolissaan.\nLissu livahti metsän laitaan pissalle. Nousin autosta koppasin palaavan Lissun syliini, rutistin häntä lujasti, ja asetin hänen kätensä auton katolle. Hän oli uskomaton näky siinä herkässä, mutta aivan äärettömän seksikkäässä tilassaan. Asetuin hänen taakseen ja survaisin kullini Lissun sykkivään pilluun, hän parahti hieman, mutta oli kuitenkin kostea ja mukana hyvin nopeasti. Olimme molemmat aivan ylikierroksilla ja tulimme räjähtäen hyvin hyvin nopeasti.\nJatkoimme matkaa jonka aikana Lissu vielä hyväili kaluani suullaan lähes koko matkan. Tämäkin kokemus on jäänyt muistojemme arkkuun rikastuttamaan ihanaa seksielämäämme...\n... niin ja seuraavana päivänä haimme toki huokean uuden auton...


Tuotteemme on suunniteltu auttamaan kuljettajaa näkemään avoimesti, mikä lisää turvallisuutta työpaikalla ja tekee laitteestamme erinomaisen valinnan useimmille trukeille ja kuormaajille.\nLaatu ei tule itsestään. Se on aina seurausta korkeista vaatimuksista, älykkäästä toteutuksesta, keskittymisestä, luovuudesta ja ammattitaidosta. Tuotteemme ovat lujia. Ne on koottu kestävistä komponenteista ja niissä on käytetty metallilaakereita, mikä tarkoittaa pidempää käyttöikää ja alhaisempia huoltokustannuksia.\nOman sisäisen tuotantomme vuoksi voit myös luottaa lyhyisiin toimitusaikoihin alusta loppuun.\nMe Hagabergissa nukumme yömme hyvin. Meillä on alan osaavinta ja sitoutuneinta henkilökuntaa, tiedämme, että tuotamme parhaat ja innovatiivisimmat tuotteet. Olemme tehokas tiimi, joka uskoo laatuun, siihen että kokonaisuus näkyy yksityiskohdissa, ja ettei mikään ole mahdotonta. Ydinaluettamme on hitsaus, jonka laadun ja menetelmät olemme sertifioineet. Päivittäinen toimintamme tukeutuu laatu- ja ympäristöjärjestelmien asettamiin vaatimuksiin.\nKiinteistö: Röfors 9:7, Laxån kunta\nHinnoittelumme on melko yksinkertainen. Hagabergin kanssa työskenteleminen on kannattavaa.\nTietysti markkinoilla on kilpailijoita, jotka ovat halvempia, sitä emme kiistä. Harvat pystyvät tuottamaan ainutlaatuisia ja räätälöityjä ratkaisuja kohtuulliseen hintaan. Asioidessasi kanssamme, voit aina luottaa siihen, että saat markkinoiden parhaat tuotteet oikeaan hintaan.\nOlemme ylpeitä omasta kehitystoiminnastamme ja valmistuksestamme. Ruotsin kehitysosastomme takaa pääsyn ammattitaitoisille ja omistautuneille insinööreille, joilla on kyky toteuttaa liiketoimintakonseptimme. Hagaberg tarjoaa korkeimman suorituskyvyn tuotteita turvallisuuden, laadun ja toimivuuden suhteen. Hagaberg on luotettava ja innovatiivinen yritys.\nNäkemyksemme turvallisesta työympäristöstä koskee sekä kuljettajaa että ihmisiä, jotka työskentelevät koneen lähellä. Lisälaitteiden muotoilu on täydellinen näkyvyys kuljettajalle, mikä lisää turvallisuutta työpaikalla.\nValinnaisina lisinä tarjoamme esimerkiksi kameroita ja varoitusvaloja, jotka tarjoavat paremman suojan. Haarukan kärjessä olevan kameran avulla kuljettaja näkee trukin edessä olevat osat ja voi vähentää onnettomuusriskiä.\nHaarukoihin tai palkkeihin värikkääksi maalatuilla LED-varoitusvalolla voit kiinnittää ympärillä työskentelevien huomion.\nHyvä näkyvyys kuljettajalla vähentää materiaalien, varastohyllyjen, kuorma-autojen, porttien jne. törmäysvaara riskiä.\nTietyissä tilanteissa ja ympäristöissä sitä on täydennettävä älykkäillä valinnaisilla tuotteilla, jotka lisäävät turvallisuutta tietyssä toiminnassa.\nHagabergilla on ainutlaatuinen valikoima valinnaisia tuotteita ja lisävarusteita, jotka voidaan sisällyttää lopulliseen ratkaisuun ja joissain tapauksissa täydentää jälkikäteen.\nVoit vapaasti etsiä SmartFork®-tuoteryhmästä lisälaitteita, joiden avulla voimme kehittää ja tarjota täydellisen järjestelmäratkaisun.\nHagaberg valmistaa haarukkalaitteita ja niihin liittyviä järjestelmäratkaisuja. Tuotteillamme on ainutlaatuinen muotoilu ja toiminta, muun muassa optimaalinen näkyvyys kuljettajalle, mikä lisää turvallisuutta työpaikalla.\nHagaberg perustettiin vuonna 1984 ja se on yksi Hagaberg-konsernin kahdesta sisaryhtiöstä, joka on materiaalinkäsittelyalan yritysryhmä. Toinen yritys on O.Bodins Maskin AB.\n© Copyright Hagabergs Mekaniska AB


Siirtomarkkinoilla kuhisee - Pyörälä NHL:ään, Hahl ja Niskala eivät | Jääkiekko | Iltalehti.fi\nPyörälän NHL-unelma toteutumassa\nTorstai 16.7.2009 klo 10.52\nJääkiekkomaajoukkueen vakiokalustoon kuuluvan Mika Pyörälän unelma NHL:stä on käymässä toteen.\nAmerikkalaislähteet kertovat monipuolisen hyökkääjän tehneen sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa, mutta seuralta ei ole vielä tullut vahvistusta. Oululaislähtöinen Pyörälä on pelannut kaksi edellistä kautta Timrån riveissä, jossa hän teki viime kaudella 55 ottelussa tehot 21+22=43. SM-liigassa Pyörälä on edustanut vain Oulun Kärppiä.\nPhoenix Coyotesiin maanantaina siirtyneen laitahyökkääjän Lauri Korpikosken sopimus seuran kanssa on kaksivuotinen. Sopimuksen arvoa ei ole vielä kerrottu julkisuuteen. Korpikoski siirtyi arizonalaisjoukkueeseen vaihdossa venäläislaituri Enver Lisiniin.\n22-vuotias Korpikoski pelasi viime kaudella New York Rangersin paidassa 68 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja jakoi kahdeksan syöttöpistettä.\nLaitahyökkääjä Riku Hahl ja puolustaja Janne Niskala sen sijaan eivät pelaa NHL:ssä ensi kaudella, vaikka kaksikkoa onkin oltu viemässä rapakon taakse pitkin kesää. Frölunda Indiansin toimitusjohtaja Kent Norberg kertoi Aftonbladetille, että kaksikko jatkaa göteborgilaisseurassa "99 prosentin varmuudella".


hoitokokousten tutkimus | Omat polut © - etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia\nAvainsana-arkisto: hoitokokousten tutkimus\n9 toukokuun, 2009 · 14:59\nArkkipiispa Mikko Juva 1979: ”Kirkko ei voi vaieta”\nJani Alatalo on historian pro gradu -työssään selvittänyt hoitokokouksiin liittynyttä julkista keskustelua. Gradusta käy hätkähdyttävällä tavalla ilmi, millaista hoitokokousmeno todellisuudessa oli ollut. Alatalo vahvistaa silminnäkijöiden kokemukset hengellisestä painostuksesta. Erityisen kiinnostava on hänen selostamansa arkkipiispa Mikko Juvan laaja kirjoitus Helsingin Sanomissa 2.12.1979, samana vuonna jolloin ensimmäiset julkiset kirjoitukset hoitokokouksista oli julkaistu tiedotusvälineissä.\nHoitokokousväkivalta nostettiin ensimmäisenä julkisuuteen Koillismaalla, Kuusamon seurakunnassa.\nAlatalo kirjoittaa: s. 58–61 seuraavaa:\n”Eräs ’hoitokokouksien’ ongelmakohta oli synnin määritelmä. Käytännössä asioiden syntisyys saatettiin määritellä paikallisella rauhanyhdistyksellä, joten jonkin asian syntisyys tai syntisyysaste saattoi olla erilaista eripuolella Suomea. Paljon saattoi vaikuttaa sekin, millaisia olivat kunkin rauhanyhdistyksen voimahahmot. Jos he edustivat hyvin tiukkaa linjaa, niin lähes kaikki kokouksiin osallistuneet olivat syntisiä johonkin asiaan ja heidän olisi tullut tehdä julkisesti parannusta milloin mistäkin ’väärästä hengestä’. Osa kokouksissa olleista tekikin parannusta tietämättä edes tarkasti, mistä tekivät parannusta.\nKaikki eivät kuitenkaan suostuneet tekemään parannusta asioista, joita he eivät katsoneet vääriksi tai synnillisiksi. Tällaisia henkilöitä lestadiolaisuudessa pidettiin ’vääräuskoisina’ ja he joutuivat yleensä ulos paikallisen rauhanyhdistyksen toiminnasta, ja sitä kautta myös vanhoillislestadiolaisuudesta. Yleensä parannusta tekemättömien kohdalla käytettiin ’avainten valtaa’, eli heidät ’sidottiin syntiensä vuoksi’, jolloin lestadiolaisen tulkinnan mukaan heillä ei olisi pääsyä taivaaseen.\nKaikkein eniten ’jumalanlasten hoito’ oli esillä Päivämies-lehdessä, jossa asiaa oli käsitelty jo ennen vuotta 1979. Lähes kaikissa aihetta käsittelevissä kirjoituksissa lähinnä puolustettiin ’hoitojen’ tarpeellisuutta.\nLestadiolaisten aiheuttamaan painostukseen liittynyt runsas julkinen huomio alkoi lokakuussa 1979. Alkuvaiheessa lehtikirjoituksia oli erityisesti Kuusamon alueella ilmestyvässä Koillissanomat-lehdessä. Kirjoituksissa käsiteltiin lestadiolaisten yöllisiä ’hoitokokouksia’, lestadiolaisten soveliaisuutta toimia opetustehtävässä sensuroimalla oppikirjoja ja lestadiolaisten käsitystä pelastuksesta vain lestadiolaisuuden kautta. Huomionarvoista on, että kaikki Koillissanomat-lehden kirjoitukset oli kirjoitettu omalla nimellä, eli kirjoittajat olivat valmiita seisomaan sanojensa takana.\nPainostukseen liittyvät syytteet olivat marraskuuhun mennessä saaneet jo sellaiset mitat, että Kuusamon kirkkoneuvosto käsitteli asiaa kokouksessaan 14.11.1979. Vilkkaan keskustelun jälkeen saatiin aikaiseksi julkilausuma, joka hyväksyttiin äänin 5–5. Tasatuloksessa kirkkoneuvoston puheenjohtaja, kirkkoherra Raimo Karvosen ääni ratkaisi.\nJulkilausumasta sanoutuivat irti muun muassa kaikki rauhanyhdistykseen kuuluneet kirkkoneuvoston jäsenet. Julkilausuman vastustajien mielestä kyseessä oli rauhanyhdistyksen sisäinen asia.\nJulkilausuman viesti oli yksinkertainen. Rekisteröitynä yhdistyksenä rauhanyhdistys voi erottaa jäseniään, kunhan se tapahtuu laillisesti. Mutta kaikenlaisesta omantunnon hallitsemisesta ja kristittyjen orjuuttamisesta ’uskonpuhdistuksen seurakunnat’ sanoutuvat irti.\nLestadiolaisten oli väitetty kieltäneen jäseniään käymästä muiden kuin lestadiolaisten pappien tilaisuuksissa. Julkilausuman mukaan jokaisella kirkon jäsenellä on täysi vapaus käydä kaikissa evankelis-luterilaisen kirkon tilaisuuksissa. Tulevien painostustapauksien varalta neuvottiin kääntymään kirkkoherran ja kirkkoneuvoston puoleen –.\nVoimakkain ääni julkisuudessa painostuskeskusteluun liittyen tuli Suomen kirkon korkeimmalta taholta. Kirkon johdon kauan kestänyt vaikeneminen lestadiolaisväittelyyn päättyi, kun Helsingin Sanomat julkaisi 2.12.1979 kokonaisen sivun laajuisen arkkipiispan Mikko Juvan puheenvuoron.\nKirjoituksen taustalla oli Juvalle tullut runsas joukko kirjeitä, joissa valitettiin muun muassa lestadiolaisten painostavista ’hoitokokouksista’. Valitukset tulivat Pohjois-Suomesta, joten asia olisi kuulunut lähinnä Oulun piispa Hannes Leinoselle. Hän ei kuitenkaan lestadiolaisen taustansa vuoksi halunnut puuttua asiaan ja toisaalta Leinonen myös sairasteli paljon viimeisinä piispanaikoinaan. Siksi käytännössä Oulusta puuttui istuva piispa vuonna 1979.\nKirjoituksessaan Juva tunnusti Oulun erityisaseman vahvana lestadiolaisalueena, mutta harhaoppisyytöksien osalta Juva totesi, että ’Suomen kirkossa ovat seinät avaralla ja katto korkealla, mutta sen sallivuudella on rajansa’. Painostukseen liittyvään keskusteluun Juva otti kolme näkökulmaa kirkkolakia apuna käyttäen.\nEnsiksi esimerkiksi televisio tai ehkäisyvälineiden käyttäminen ei ole syntiä, mutta on jokaisen henkilökohtaisen vakaumuksen asia, kuinka näihin suhtautuu. (Aivan samaa näkökohtaa on tänä vuonna nykyinen arkkipiispa Jukka Paarma painottanut julkisuudessa.) Toiseksi lestadiolaisiin kohdistetut väitteet voivat pitää paikkansa, mutta ongelmat ei rajaudu lestadiolaisuuteen ja on väärin lyödä leima vain yhteen liikkeeseen, jos ongelmaa on kaikkialla.\nKolmas näkökulma olikin jo jyrkempi: Missä lähimmäisiä painostetaan nöyryyttäviin tunnustuksiin, missä häntä kielletään seurustelemasta vääräuskoisten naapurin kanssa tai edes tervehtimästä tätä, missä sairasta estetään hakeutumasta lääkärinhoitoon, missä lapset eristetään ’uskottomista’ leikkitovereistaan ja missä vaimot alistetaan joka suhteessa, nimenomaan myös seksuaalisesti, siellä luterilainen paikallisseurakunta ei voi vaieta.\nJuvan kanta oli siis selvä. Juva oli valmis toimimaan tilanteen muuttamiseksi – ’paikallisseurakunta ei voi vaieta’. Mutta ensisijaisesti asiaa tulisi selvittää paikallisesti, ei valtakunnallisella julkisuudella.”\nJani Alatalo: Kohti avoimuutta. Vanhoillislestadiolaisuuden käsittely julkisuudessa ja vanhoillislestadiolaisten suhtautuminen julkisuuteen Suomessa vuosina 1976–1984. Jyväskylän yliopisto 2006.\nJani Alatalon pro gradun ohjaajana on toiminut Jyväskylän yliopiston vl-uskovainen historian dosentti Mauri Kinnunen.\nMitä hoitokokoukset olivat? (Hakomajan artikkeli 9.7.2006.)\nKategoria(t): 1970-luku, 1980-luku, erehtymättömyys, evankelis-luterilainen kirkko, historia, hoitokokoukset, kiellot, kirkko, lähihistoria, luterilaisuus, painostaminen, Päivämies, seurakuntaoppi, tutkimus, vallankäyttö, väkivalta, yhteisö\nAvainsanat: erottaminen yhteisöstä, Helsingin Sanomat, hoitokokoukset, hoitokokousten tutkimus, Jani Alatalo, kirkko, Koillissanomat, Kuusamo, lähihistoria, lestadiolaisuus, Mikkko Juva, painostaminen, vanhoillislestadiolaisuus, väkivalta


O: edullinen taljajousi\n29/11/21 - 22:31 ip\nKirjoittaja Aihe: O: edullinen taljajousi (Luettu 3840 kertaa)\n« : 16. Syyskuu, 2013 - 10:43:09 »\nTervehdys kaikille oulunseudun jousimetsästäjille!\nInnostuin muutama viikko sitten jousiammunnasta ja löysin eräästä autotallista wing archery slimline master 70" 37paunaisen vastakaaren ja sillä tullut hieman fiilisteltyä. Nyt pitäisi saada halpa jousi jolla olisi mahdollista käydä metsällä. Hintaa n. 150€, tiedän että eihän sillä juuri mitään saa mutta säästetään ensikesään asti ja katsellaan sitten parempaa jos tosissaan alkaa jousimetsästys kiinnostamaan. Oikea kätinen ja vetopituus n. 29".\nPediarcheryyn laitoin mailia josko heillä jotain olisi tarjota.\nKärkkäisellä ii:ssä kävin eilen hypistelemässä perfect line jousta, taidan sen hakea jos ei muuta löydy.\nKiitoksia jo etukäteen! Tarjouksi voi laittaa tänne tai jjaurakkajarvi@gmail.com\nJOUSI LUULTAVASTI LÖYTYI. Kiitoksia kaikille tarjouksen jättäneille!(1kpl)\n« Viimeksi muokattu: 19. Syyskuu, 2013 - 13:03:51 kirjoittanut JoniAulis »\nVs: O: edullinen taljajousi\n« Vastaus #1 : 16. Syyskuu, 2013 - 10:49:07 »\nMalta mielesi sillä käytettyjä liikkuu aika hyvin markkinoilla, tosin harvemmin 150 ekulla ja ainahan voi kysellä seuran kalustoa lainaan "siirtymäajaksi" tai ainakin siksi aikaa että pääsee hommasta kunnolla jyvälle.\n« Vastaus #2 : 16. Syyskuu, 2013 - 11:12:16 »\nkyllä minä tässä pariviikkoa katselen. Oulunseudun opastusiltaan tarkitus mennä 1.10 vähän kokeilemaan ja viisastumaan. Minulla yksi vanha joutilas pumppuhaulikko myytävänä niin budjetti tuplaantuis jos sattuu menemään kaupaksi.\n« Vastaus #3 : 16. Syyskuu, 2013 - 12:14:10 »\nLainaus käyttäjältä: JoniAulis - 16. Syyskuu, 2013 - 11:12:16\nHuomenna olen menossa OSJM:n maastoradalle opastamaan yhtä henkilöä taljajouseen klo 18. Jos kiinnostaa, voisit lähteä mukaan kokeilemaan.\nRatavierailusta/opastuksesta perimme 5€, mutta se hyvitetään jäsenmaksussa, jos liityt samana vuonna jäseneksi.\nMinulla on vm. 2003 Martin Phantom II ylimääräisenä. Paunat 45-60#. Vetopituusmoduulit 28" ja 29" löytyvät. Raskisikohan tuota myydä... Varanarutkin taitaa olla tuohon jemmassa.\n« Viimeksi muokattu: 16. Syyskuu, 2013 - 12:30:39 kirjoittanut Arto_Y »\n« Vastaus #4 : 16. Syyskuu, 2013 - 13:05:33 »\nHephep! Tulen tottakai mukaan jos hallitus puoltaa päätöstä. voin vaikka arto soittaa sulle huomenna aamupäivällä, jos ok? JOS sattusit raaskimaan myydä niin minkäs hintaluokan jousesta on kyse?\n« Vastaus #5 : 16. Syyskuu, 2013 - 13:22:53 »\nLainaus käyttäjältä: JoniAulis - 16. Syyskuu, 2013 - 13:05:33\nHephep! Tulen tottakai mukaan jos hallitus puoltaa päätöstä. voin vaikka arto soittaa sulle huomenna aamupäivällä, jos ok?\nJOS sattusit raaskimaan myydä niin minkäs hintaluokan jousesta on kyse?\nMahtuu budjettiisi, onhan sillä jo ikääkin, mutta täysin käyttökuntoinen kampe se on. Ratkaisevaa on varmaan lähinnä se, onko vetopituus tuossa sopiva.\n« Vastaus #6 : 16. Syyskuu, 2013 - 15:27:23 »\n"Minulla on vm. 2003 Martin Phantom II ylimääräisenä. Paunat 45-60#. Vetopituusmoduulit 28" ja 29" löytyvät. Raskisikohan tuota myydä... Varanarutkin taitaa olla tuohon jemmassa." - ArtoYy\nKyseessä lienee se legendaarien maailmankuulu ja liiton virallisestakin DVD:tä tuttu "Teerensurma" joka tunnetaan ympäri mailmaa myös koodimerkinnällä "101010" (kymmenes lokakuuta 2010). Halvalla legenda menee sillä aikoinaan lähes yhtä kuuluisasta Buffalo Billin Sharps 45-70 Trapdoor-kivääristä maksettiin reilut miljoona taalaa...\n« Viimeksi muokattu: 16. Syyskuu, 2013 - 15:29:16 kirjoittanut Varjaagi »\n« Vastaus #7 : 16. Syyskuu, 2013 - 15:31:40 »\nLainaus käyttäjältä: Varjaagi - 16. Syyskuu, 2013 - 15:27:23\n« Vastaus #8 : 16. Syyskuu, 2013 - 15:52:35 »\nKyllä jousi ehdottomasti kiinnostaa jos vaan luovut. Oisko se mahdollista hypistellä huomenna sitä? Onko radalle ajo-ohjeet yleisessä jakelussa?\n« Vastaus #9 : 16. Syyskuu, 2013 - 15:56:53 »\nLainaus käyttäjältä: JoniAulis - 16. Syyskuu, 2013 - 15:52:35\nKyllä jousi ehdottomasti kiinnostaa jos vaan luovut. Oisko se mahdollista hypistellä huomenna sitä?\nMikä ettei. Ampumakunnossa tuo ei tosin tällä hetkellä ole - puuttuu muistaakseni sekä tähtäin että nuolihylly.\nOnko radalle ajo-ohjeet yleisessä jakelussa?\nEi. Soittele niin neuvon ja katsotaan kyydit muutenkin.