Leena Kaljunen, Hanna Niskanen ja Tarja Toivanen. HYVINVOINTIALAN YRITTÄJYYS ETELÄ-KARJALASSA - nykytila ja tulevaisuuden näkymät - PDF\nLeena Kaljunen, Hanna Niskanen ja Tarja Toivanen. HYVINVOINTIALAN YRITTÄJYYS ETELÄ-KARJALASSA - nykytila ja tulevaisuuden näkymät\nDownload "Leena Kaljunen, Hanna Niskanen ja Tarja Toivanen. HYVINVOINTIALAN YRITTÄJYYS ETELÄ-KARJALASSA - nykytila ja tulevaisuuden näkymät"\n1 Leena Kaljunen, Hanna Niskanen ja Tarja Toivanen HYVINVOINTIALAN YRITTÄJYYS ETELÄ-KARJALASSA - nykytila ja tulevaisuuden näkymät Kaakkois-Suomen sosiaalialan osaamiskeskuksen julkaisuja B.11:2010\n2 Kaakkois-Suomen sosiaalialan osaamiskeskuksen julkaisuja B.11:2010 Julkaisija Kaakkois-Suomen sosiaalialan osaamiskeskus Oy Socom Laserkatu Lappeenranta puh fax. (05) Taitto Leena Kaljunen Kai Kortelainen 2\n3 SISÄLTÖ 1. JOHDANTO TOIMINTAYMPÄRISTÖN MUUTOSSUUNNAT HYVINVOINTIALAN YRITYSTEN NÄKÖKULMASTA Lainsäädännön muutokset ja aluepoliittiset linjaukset Teknologian kehitys Talous Sosiaaliset muutokset Väestö ja sen ikärakenne Muuttoliike ja monikulttuurisuus Asenteet ja palvelujen käyttötottumukset Yhteiskunnallinen yrittäjyys nousevana trendinä HYVINVOINTIALAN YRITYKSET JA PALVELUT ETELÄ-KARJALASSA Paikalliset hyvinvointialan yritykset Tarjottavat palvelut Osaamisen kehittäminen KYSYNNÄN NYKYTILA JA TULEVAISUUDEN NÄKYMÄT Kysynnän kokonaiskasvu Kunnat palvelujen ostajina Yksityiset asiakkaat palvelujen ostajina Kilpailutilanne ja kilpailukykyisyys HYVINVOINTIALAN YRITTÄJIEN TOIMIALAKOHTAISTEN NEUVONTAPALVELUIDEN KEHITTÄMINEN Hyvinvointialan erityispiirteet Etelä-Karjalan hyvinvointialan yrittäjille suunnatut palvelut Hyvinvointialan yrittäjien neuvonnan kehittämiskohteet Tavoitetilamallin esittely Lähteet TAULUKOT Taulukko 1 Kotitalousvähennystä hakeneiden lukumäärän kehitys v Taulukko 2 Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin strategiakartta Taulukko 3 Etelä-Karjalan tulonsaajat ja tulotaso kunnittain vuonna Taulukko 4 Väkiluvun kehitysennuste Etelä-Karjalassa Taulukko 5. Yli 75-vuotiaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalassa kunnittain Taulukko 6. Ikääntyneiden palvelujen rakenne Etelä- Karjalassa Taulukko 7 Imatran kaupungin ostopalvelut sosiaali- ja terveystoimi v Taulukko 8 Lappeenrannan kaupungin v vanhustenpalvelujen kotihoidon palveluostot Taulukko 9 Lappeenrannan kaupunki v. 2008, palveluostot sotainvalideille Taulukko 11 E-K:n väestön ja venäläisten rahankulutus Etelä-Karjalassa tuoteryhmittäin v Taulukko 12. Yrityksen perustamisprosessissa mukana olevien organisaatioiden roolit Taulukko 13 Kunta-alan eläkepoistuma Etelä-Karjalassa\n4 KUVAT Kuva 1 Palvelusetelimalli Kuva 2 Työvoiman kysyntä ja tarjonta Etelä-Karjalassa terveydenhuolto ja sosiaaliala Kuva 3 Sosiaalialan ja lasten päivähoidon henkilöstön kysyntä ja tarjonta 1/ Kuva 4 Työttömyysaste Etelä-Karjalassa vuosina Kuva 5 Suomessa asuvien eläkkeensaajien kokonaiseläkejakauma Kuva 6 Kotitalouksien keskimääräinen kulutus ja eteläkarjalaisten kulutus yhteensä Kuva 7 Kyselyyn vastanneet yritykset perustamisajankohdan mukaan Kuva 8 Kyselyyn vastanneiden yritysten liikevaihto Kuva 10 Yksityisten osuus sosiaali- ja terveyspalvelujen henkilöstöstä maakunnittain Kuva 11 Kyselyyn vastanneet yritykset yritysmuodon mukaan Kuva 12 Yritysten osakkaat Kuva 13. Kyselyyn vastanneet yritykset kunnittain Kuva 14. Kyselyyn vastanneiden yritysten tuottamat palvelut Kuva 14 Palvelutarjonta kunnittain Kuva 16 Asiakaskohderyhmät Kuva 17 Yrittäjien koulutustarpeet Kuva 18 Liiketoimintasuunnitelman olemassa olo kyselyyn vastanneissa yrityksissä Kuva 19 Yrittäjien arvio omista tietotekniikan käyttötaidoistaan Kuva 20 Yritysten asiakasryhmät Kuva 21 Yrittäjien näkemys oman liikevaihtonsa ja henkilöstömääränsä kehityksestä seuraavan kolmen vuoden akana Kuva 22 Yritysten kasvuhalukkuus alueellisesti Kuva 23 Yritysten suunnitelmat laajentaa palveluvalikkoa Kuva 24. Dementiaa sairastavien määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalassa Kuva 25 Kotihoidon asiakkaiden määrän arvioitu kehitys Lappeenrannassa ja Imatralla Kuva 26 Kotihoidon asiakkaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalan maaseutukunnissa 43 Kuva 27 Tehostettua palveluasumista tarvitsevien yli 75-vuotiaiden määrän arvioitu kehitys Imatralla ja Lappeenrannassa Kuva 28. Tehostettua palveluasumista tarvitsevien yli 75-vuotiaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalan maaseutukunnissa Kuva 29 Kesämökkien lukumäärä Etelä-Karjalassa Kuva 30 Venäläisten matkailu Suomessa ja Etelä-Karjalassa Kuva 31 Yrityksen menestys suhteessa muihin vastaaviin yrityksiin Kuva 32 Tärkeimmät palvelujen laatutekijät Kuva 33. Etelä-Karjalan hyvinvointialan yrittäjien vastausten jakauma väittämään: Menestyminen vaatii tulevaisuudessa yhteistyötä saman toimialan yritysten välillä Kuva 34. Etelä-Karjalan hyvinvointialan yrittäjien vastausten jakauma väittämään: Yhteisyritykset lisääntyvät toimialalla\n6 JOHDANTO Hyvinvointiala on kasvava toimiala Etelä-Karjalassa. Maakuntaan on perustettu 2000-luvulla 213 uutta sosiaali- ja terveyspalveluja tuottavaa yritystä. Toimivia alan yrityksiä on alueella tällä hetkellä noin 300. Kooltaan yritykset ovat valtaosaltaan pieniä, alle 10 henkilöä työllistäviä, mutta koko toimialan työllistävä vaikutus on huomattava. Kasvuyrittäjyyden aikaansaaminen on toimialan merkittävimpiä haasteita. Yritysten kasvu edellyttää riittävää kysyntää sosiaali- ja terveyspalvelujen markkinoilla. Kannattavan yritystoiminnan mahdollistava minimiväestöpohja ja yrityksen sijoittuminen asiakkaisiin nähden vaihtelee eri toimialoilla ja eri palvelujen kohdalla. Sosiaali- ja terveyspalveluyrityksille on yleisesti ottaen tärkeää sijaita lähellä asiakkaita. Maaseudulla hyvinvointialan yritysten kasvua on rajoittanut väestöpohjan pienuus ja paikallisen kysynnän vähäisyys. Maaseudun hyvinvointipalvelujen turvaamiseksi ja elinkelpoisen yritystoiminnan luomiseksi tarvittaisiin uudenlaisia, innovatiivisia palveluja ja monitoimijaisia palvelujen tuottamisen malleja. Tässä julkisen, yksityisen ja kolmannen sektorin yhteistyö ja ennakkoluuloton uusien toimintamallien (yritysten kannalta liiketoimintamahdollisuuksien) tarkastelu on tärkeää. Julkinen sektori on toimialan tuottamille palveluille tärkeä asiakas. Julkisten sosiaali- ja terveyspalvelujen järjestämisessä on Paras hankkeen vauhdittamana meneillään suurten muutosten aika, kun Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri (Eksote) käynnisti vuoden 2010 alussa toimintansa. Yksityisten sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottajien näkökulmasta kuntaasiakkaita maakunnassa on Eksoten toiminnan käynnistyttyä kolme: Eksote, Imatra ja Suomenniemi. Yritysten tulevaisuuden näkymät julkisten palvelujen tuottajina ovat riippuvaisia näiden kunta-asiakkaiden palvelustrategioista, missä määrin ne tuottavat palvelunsa itse ja missä määrin järjestävät vaihtoehtoisilla tavoilla ostopalveluina, palveluseteliä käyttäen tai uudenlaisilla kumppanuusmalleilla. Yksityiset, itse maksavat asiakkaat, ovat jo nyt joidenkin hyvinvointipalvelujen osalta yritysten pääasiallinen asiakasryhmä ja koko toimialan kohdalla kasvava asiakasryhmä. Yksityisillä asiakkailla on kuitenkin rajattu maksukyky niin, ettei lähivuosina ole odotettavissa ratkaisevan suuria muutoksia yksityisessä kysynnässä. 6\n7 Yritysten kasvu ja menestyminen niin vapaalla palvelumarkkinalla kuin julkisten palvelujen tuottajina edellyttää kilpailukykyisiä tuotteita ja palveluita. Kilpailukyky vaatii alan ammattiosaamisen lisäksi liiketoimintaosaamista, markkinointiosaamista ja varsinkin kuntaasiakkaan suuntaan tarjousten tekemiseen ja sopimuskäytäntöihin liittyvää osaamista. Tämän osaamispääoman kasvattaminen on yksi keskeisiä hyvinvointialan yrittäjyyden kehittämiskohteita. Yhteistyö ja verkottuminen eivät ole itseisarvoja, mutta ne voivat tuoda lisäarvoa sekä yrityksille että julkiselle sektorille ja viime kädessä sosiaali- ja terveyspalveluja tarvitseville asiakkaille. Sosiaali- ja terveyspalveluja tuottavia yrityksiä motivoi maakunnassamme yhteistyön tiivistämiseen Eksoten toiminnan käynnistyminen ja odotettavissa olevat, kooltaan aikaisempia suuremmat ja alueellisesti laajemmat palveluhankinnat. Isojen, kansallisten yritysten kiinnostuksen tarjousten tekemiseen näissä hankinnoissa oletetaan kasvavan ja sitä kautta kilpailutilanteen kiristyvän. Hyvinvointialan yritykset uskovat yrityskartoituksen (2009) mukaan hyvinvointialan yritysten yhteistyön tiivistymiseen ja pitävät sitä tärkeänä paikallisen yrittäjyyden elinkelpoisuudelle kiristyvässä kilpailussa. Hyvinvointipalveluja tuottava julkinen sektori on rakenteellisten muutosten ohella toiminnallisten kehittämishaasteiden edessä ikääntyvän väestön palvelutarpeiden kasvaessa käytettävissä olevia resursseja nopeammin. Tässä menestystekijöiden hakeminen alueen toimijoiden yhteistyön kautta on mahdollisuus ja samalla merkittävä kehittämishaaste. Julkinen sektori panostaa parhaillaan uuden teknologian hyödyntämiseen palvelutuotannossa ja tässäkin asiakaslähtöinen lähestymistapa, jossa palveluprosesseja ja sitä kautta yksityisen sektorin kytkeytymistä kokonaisuuteen ei unohdeta, on tärkeää. Yksityisten yritysten oman tietoteknisen osaamisen ja laitteiden päivittäminen niin, ettei niistä muodostu kasvua rajoittavia tekijöitä, on tarpeen. Hyvinvointialan yritysten tuottamissa palveluissa Etelä-Karjalassa on pitäydytty varsin perinteisellä linjalla. Uusia avauksia esimerkiksi hyvinvointimatkailun, eri asiakassegmenteille suunnattujen palvelupakettien, eri alojen yhteistyönä tuotettujen palvelujen tai Venäjän markkinan hyödyntämisen osalta kaivattaisiin. Näin markkina-aluetta 7\n8 ja asiakaskohderyhmiä saataisiin laajennettua nykyisestään ja sitä kautta hyvinvointialan kasvuyritysten määrä maakunnassa voisi lähteä nousuun. Aloittavien hyvinvointialan yritysten kohdalla kehittämiskohteeksi on tunnistettu yrittäjien toimialakohtainen neuvonta. Alkavat yrittäjät joutuvat hakemaan tietoa monesta lähteestä ja useilta toimijoilta, eivätkä neuvontaan osallistuvat tahot tunne riittävästi toistensa toimintaa. Yhteistyö tässäkin asiassa olisi merkittävää, jotta hyvinvointialan yrittäjät saisivat tulevaisuudessa tarvitsemansa tiedon yhden luukun periaatteella. Yrityshautomo- tai kiihdyttämötoiminnan laajentaminen kaikkien hyvinvointiyrittäjien ulottuville vauhdittaisi alan yritysten kasvua ja kehittymistä kilpailukykyisiksi toimijoiksi toimialan kasvavilla markkinoilla. Tässä selvityksessä tarkastellaan hyvinvointialan yrittäjyyden nykytilaa Etelä-Karjalassa keväällä 2009 tehdyn yrityskartoituksen ja tuoreimpien tilastotietojen valossa. Toimiala on rajattu tässä sosiaali- ja terveyspalveluihin, vaikka hyvinvointiala käsitteenä kattaa paljon muutakin. Tulevaisuuden näkymiä hahmoteltaessa pyritään tunnistamaan hyvinvointialan yrittäjyyden tulevien vuosien haasteita ja mahdollisuuksia muuttuvassa toimintaympäristössä. Yrityskartoitus on tehty Socomin toteuttamassa LEHTI -hankkeen HAKE -osahankkeessa (Hyvinvointialan kehittäminen ja aktivointi Etelä-Karjalassa) ja se on palvellut taustaaineistona hankkeen toimenpiteitä täsmennettäessä. Paikallinen HAKE-hankkeen työryhmä (ks. liite 1) on antanut lisäksi arvokasta ohjausta HAKE-hankkeen suuntaamiselle ja eteenpäin viemiselle. Raportin luvussa kaksi luodaan katsaus toimintaympäristön muutossuuntiin ja niistä hyvinvointialan yrittäjyydelle nouseviin haasteisiin sekä mahdollisuuksiin. Luku kolme on maakunnan hyvinvointialan yritysten ja niiden tarjoamien palvelujen nykytilan kuvausta ja luvussa neljä keskitytään kysynnän nykytilaan ja tulevaisuuden näkymiin sekä paikallisten yritysten kilpailukykyyn. Tässä hyvinvointialan yrittäjyyden käsitettä on laajennettu muun muassa hyvinvointimatkailuun ja erilaisiin hyvinvointialaa laajemmin sivuaviin palvelukokonaisuuksiin, koska nämä on nähty tulevaisuuden kasvumarkkinana. Hyvinvointiteknologiaa sivutaan myös jonkin verran, koska se on olennainen osa tulevaisuuden hyvinvointialaa ja palvelukokonaisuuksia. Aloittavien yrittäjien 8\n9 neuvontapalvelujen kehittämisestä on oma lukunsa (luku 5), joka pohjautuu KTM Hanna Niskasen LEHTI/HAKE hankkeessa tekemään pro gradu tutkielmaan (2009). 9\n10 2. TOIMINTAYMPÄRISTÖN MUUTOSSUUNNAT HYVINVOINTIALAN YRITYSTEN NÄKÖKULMASTA Etelä-Karjalaa hyvinvointialan yritysten toimintaympäristönä tarkastellaan seuraavassa lainsäädännöllisten ja (alue)poliittisten, teknologisten, taloudellisten sekä sosiaalisten ja yhteiskunnallisten muutossuuntien kautta. 2.1 Lainsäädännön muutokset ja aluepoliittiset linjaukset Lainsäädäntö ja poliittiset linjaukset valtakunnallisella sekä paikallisella tasolla vaikuttavat niin välillisesti toimintaympäristöön kuin välittömästi hyvinvointialan yritysten toimintaedellytyksiin. Seuraavassa nostetaan esiin lähimenneisyydessä tehtyjä ratkaisuja ja ajankohtaisia linjauksia, jotka ovat yksityisten yritysten kannalta merkittäviä. Kunta- ja palvelurakenneuudistus Yksityisille sosiaali- ja terveyspalveluja tuottaville yrityksille kunnat ovat tärkeitä asiakkaita ja toisaalta julkisten palvelujen saatavuudella on yhteyttä avoimen markkinan kysyntään. Matti Vanhasen toisen hallituksen hallitusohjelmassa kunta- ja palvelurakenneuudistus (PARAS hanke) on ollut keskeinen kuntakenttään kohdistuva muutosprosessi. Tavoitteena uudistuksessa on kuntien menojen kasvun hillitseminen ja tuottavuuden kasvu. Etelä-Karjalassa yhdeksän kuntaa on perustanut sosiaali- ja terveyspiirin (Eksote) kunta- ja palvelurakenneuudistuksen vaatimusten täyttämiseksi. Sosiaali- ja terveyspalveluja tuottaville yrityksille, joille kunnat ovat olleet merkittävä palvelujen ostaja, julkisen sektorin uudelleen organisoituminen tuo myös uuden tilanteen. Kunta-asiakas muuttuu peruskunnasta sosiaalija terveyspiiriksi, virkajärjestelyiden myötä yhteistyö- ja keskustelukumppanit henkilötasolla vaihtuvat, sosiaali- ja terveyspiiri tekee kaikkia jäsenkuntia koskevat strategiset linjaukset palvelujen järjestämisestä ja tuottamisesta jne. Eksoten strategiset linjaukset palveluiden järjestämistavoista ja laajuudesta vaikuttavat sekä suoraan että välillisesti yritysten markkinaan. Yritysten kannalta on tärkeää, että Eksotella (samoin kuin Imatran kaupungilla ja Suomenniemen kunnalla) on palvelustrategia. Niille sosiaali- ja terveyspalveluja tuottaville yrityksille, joille kunnat ovat tärkein asiakas, 10\n11 palvelustrategia on lähtökohta oman yrityksen strategisille linjauksille. Tieto tulevista kilpailutettavista hankinnoista, niiden aikatauluista ja volyymeista, suunnitelmat palvelusetelin käytön laajentamisesta tai mahdollisesta kehittämistyöstä julkisen ja yksityisen välisten, molempia osapuolia hyödyttävien, kumppanusmallien (PPP = Public Private Partnership) aikaansaamiseksi ovat tässä merkittäviä. Hankintalain uudistus Valtionosuuslain (STVOL 733/1992) mukaan kunnat voivat järjestää sosiaali- ja terveydenhuollon alaan kuuluvat tehtävänsä: 1. hoitamalla toiminnan itse 2. sopimuksin yhdessä muun kunnan tai muiden kuntien kanssa 3. olemalla jäsenenä toimintaa hoitavassa kuntayhtymässä 4. hankkimalla palveluja valtiolta, toiselta kunnalta, kuntayhtymältä tai muulta julkiselta taikka yksityiseltä palvelujen tuottajalta tai 5. antamalla palvelunkäyttäjälle palvelusetelin, jolla kunta sitoutuu maksamaan palvelun käyttäjän kunnan hyväksymältä yksityiseltä palvelun tuottajalta hankkimat palvelut kunnan päätöksellä asetettuun setelin arvoon asti. Suomessa hankintalaki tuli voimaan vuonna 1994 ja uudet hankintasäädökset, hankintalaki (348/2007), erityisalojen hankintalaki (349/2007) ja lakeja täydentävä hankinta-asetus (614/2007), kesäkuussa Hankintalaissa hankinnat jaotellaan kolmiportaisesti EUhankintoihin, kansallisiin hankintoihin ja pienhankintoihin. Sosiaali- ja terveyspalvelujen hankintoja ei tarvitse kilpailuttaa EU:n laajuisesti, mutta kansallisen kynnysarvon ylittävät hankinnat on ilmoitettava ja kilpailutettava kansallisella tasolla. Lakimuutos (321/2010), jossa kynnysarvot nousivat kaksinkertaisiksi, astui voimaan tänä vuonna ja nyt sosiaali- ja terveyspalvelujen kilpailutuksen raja on euroa. Pienhankinnat ovat kansallisen kynnysarvon alittavia hankintoja ja niitä ei tarvitse kilpailuttaa hankintalain mukaan, vaan menettelytavat määräytyvät hankintayksikköjen omien hankintaohjeiden mukaan. Kynnysarvojen noustessa kuntien oman hankintaosaamisen ja hankintaohjeistuksen painoarvo kasvaa entisestään. 11\n12 Säädökset hankintojen ilmoitus- ja kilpailuttamisvelvoitteista kansallisella tasolla antavat yrityksille tietoa käynnissä olevista hankinnoista. Tämä edellyttää kuitenkin yrittäjiltä aikaa ja aktiivisuutta seurata työ- ja elinkeinoministeriön ylläpitämää maksutonta, sähköistä ilmoituskanavaa HILMAA (http://www.hankintailmoitukset.fi/fi/), jossa hankintayksiköt ilmoittavat julkisista hankinnoistaan. Vanhan lain mukaan kunnat täyttivät kilpailutusvelvoitteen lähettämällä tarjouspyynnön muutamalle palveluntuottajalle. Vuoden 2007 lakimuutos lisäsi tässä kohden hankintojen avoimuutta. Toinen merkittävä muutos aikaisempaan lakiin verrattuna oli tuolloin, että tarjouksen valintakriteerit on ilmoitettava painotettuina. Hankintalaki mahdollistaa niin sanotun kilpailullisen neuvottelumenettelyn, jota sovelletaan monimutkaisempiin hankintoihin. Tällaisia ovat hankinnat, joihin tarjouspyynnön laatiminen ilman tarjoajien kanssa käytäviä neuvotteluja on hankalaa ja jotka edellyttävät tarjoajien asiantuntemuksen erityistä arviointia (esim. erityisryhmien palveluasuminen). Puitejärjestely on puolestaan hankintalain mahdollistama yhden tai useamman hankintayksikön ja yhden tai useamman toimittajan välinen sopimusmenettely, jossa useita hankintoja voidaan toteuttaa yhden kilpailuttamisen kautta. Puitejärjestelyssä vahvistetaan tietyn ajan kuluessa tehtävien hankintasopimusten ehdot (kuten hinnat ja määrät). (Hyvärinen & Lith 2008) Kunnat voivat tuottaa palveluja myös omistamissaan liikelaitoksissa tai yhtiöissä. Vuonna 2007 osittain uudistetussa kuntalaissa (365/1995, 10a) liikelaitoskuntayhtymät edustavat uusinta ulottuvuutta (Pentikäinen ym. 2009, 79). Hankintayksikkö voi tehdä suorahankintoja näistä omistamistaan liikelaitoksista, jos ne eivät myy tuotteitaan ulkopuolisille tahoille. Muutoin kilpailutuksessa kunnallisen liikelaitoksen tarjousta on käsiteltävä samoin kuin muiden palvelutuottajien tarjouksia. (Hyvärinen & Lith 2008) Kuntien liikelaitosten toiminta ei Pentikäisen ja kumppaneiden (2009, 79) mukaan ole ongelmatonta, koska se on yrityksille markkinoiden toimivuuteen liittyvä uhkatekijä. Kilpailuhaitat johtuvat siitä, että kunnalliset liikelaitokset eivät osana kunnan hallintoa voi mennä konkurssiin, ne eivät maksa harjoittamastaan elinkeinotoiminnasta juurikaan veroja ja niiden toiminnan läpinäkyvyydessä on parantamisen varaa. Myös piilevä arvonlisävero horjuttaa kilpailuneutraliteettia, koska kunnalliset liikelaitokset saavat (päinvastoin kuin 12\n13 yksityiset palvelutuottajat) vähentää verotuksessa tuottamiaan palveluja varten hankittuihin välituotteisiin ja investointeihin sisältyvät arvonlisäverot täysimääräisesti tai laskennallisen viiden prosentin palautuksen avulla. Keskeistä tässä on kysymys, onko liikelaitosten perustaminen tarpeellista vai voisivatko kunnat hyödyntää tehokkaammin yksityisiä markkinoita. (Pentikäinen ym. 2008, 78-80) Palveluseteli lainsäädäntö tuli voimaan vuonna 2004 ja sen käyttö mahdollisuus laajeni vuoden 2008 alusta koskemaan kotihoidon lisäksi myös kotisairaanhoitoa. Vuoden 2009 syksyllä voimaan astuneen uuden palvelusetelilain myötä palveluseteli kattaa kaikki kuntien järjestämisvastuulla olevat sosiaali- ja terveyspalvelut lukuun ottamatta kiireellisiä päivystyspalveluja ja tahdosta riippumatonta hoitoa. Palveluseteli on julkisten sosiaali- ja terveyspalvelujen rahoitusmuoto, joka voi olla määrätyn suuruinen shekki, palveluraha tai rajattu käyttösumma (esim. maksusitoumukset ja henkilökohtaiset budjetit). Palvelusetelimallissa (Kuva 1) kunta määrittelee palvelut, joihin seteliä voi käyttää ja niiden määrän sekä palvelusetelipalvelutuottajiksi kelpuutettavat palveluntuottajat. Toimeksiantaja (kunta, kuntayhtymä) Julkinen palveluntuottaja Yksityiset ja kolmannen sektorin palveluntuottajat Asiakkaat Kuva 1 Palvelusetelimalli (Lähde: Le Grand & Bartlett 1993) Asiakkaat voivat valita näistä palveluntuottajista haluamansa ja maksaa palvelut saamallaan setelillä. Tässä kohtaa palveluseteli eroaa kunnan ja palveluntuottajan välisestä ostopalvelusopimuksesta, sillä ostopalvelusopimuksia käytettäessä asiakas ei tavallisesti voi 13\n14 valita palveluntuottajaa. Palvelusetelimallissa asiakas tekee sopimuksen palveluntuottajan kanssa. Palveluseteli ei kata tavallisesti koko palvelun hintaa, vaan asiakas maksaa omista varoistaan palvelusetelin arvon yli menevän osan. (Mikkola 2003, 13) Palvelusetelin käytön laajentamisen mahdollisuuksia eri sosiaali- ja terveyspalveluiden kohdalla pohditaan parhaillaan myös Etelä-Karjalassa ja tässä yhteistyötä on virinnyt myös sosiaali- ja terveystoimen ja elinkeinoyhtiöiden kesken. Kotitalousvähennys tukee yksityisten asiakkaiden palvelujen ostamista. Vähennykseen oikeuttaa tavanomainen kotitalous-, hoiva- tai hoitotyö sekä asunnon ja vapaa-ajan asunnon kunnossapito ja perusparannustyö. Viimeisin uudistus kotitalousvähennykseen tehtiin vuonna 2009, jolloin vähennyksen enimmäismäärä korotettiin euroon ja vähennys ulotettiin koskemaan tieto- ja viestintätekniikkaan liittyviä laitteiden asennus-, kunnossapito- ja opastustöitä. Verovelvollinen saa vähentää ennakkoperintärekisteriin merkitylle yritykselle,yrittäjälle tai yhdistykselle maksamastaan arvonlisäverollisesta työkorvauksesta 60 %: mikäli kotitalous on itse palkannut työntekijän, on sillä oikeus vähentää 30 % maksamistaan palkoista. Aikaisempien selvitysten perusteella kotitalousvähennys on lisännyt erityisesti remonttipalveluiden käyttöä: tosin arvellaan että osa kasvusta johtuu työn siirtymisestä harmailta markkinoilta virallisen yritystoiminnan piiriin. Vuoden 2008 verotuksessa kotitalousvähennystä haki asiakasta. Heistä palkansaajia oli ja eläkeläisiä (Taulukko 1). Taulukko 1 Kotitalousvähennystä hakeneiden lukumäärän kehitys v v kaikki palkansaajat eläkeläiset yhteensä Eläkeläistalouksien kulutusmenot ovat keskimäärin pienemmät kuin ansiotyössä käyvien talouksien, mutta eläkeläistalouksissa kotitalousvähennyksen käyttö on ylempien 14\n15 toimihenkilö- ja yrittäjätalouksien jälkeen runsainta (Melkas 2008). Kotitalousvähennyksiä myönnettiin verohallinnon tilastojen mukaan vuonna 2008 euromääräisesti hieman yli 219 miljoonaa euroa. Summa on lähes kaksinkertaistunut vuodesta Eniten vähennyksellä hankitaan kodin kunnostuspalveluita, siivousta ja muita kotipalveluja. Alueellisen tason kehittämispolitiikka Poliittisten päättäjien asenne ja yleinen ilmapiiri hyvinvointialan yritystoimintaa kohtaan voi vaikuttaa toimialaan alueellisella ja paikallisella tasolla monella tavoin. Tässä raportissa ei analysoida kuntakohtaisia linjauksia, koska muun muassa parhaillaan rakentuvan Etelä- Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin strategiset linjaukset muuttavat tilannetta alueen kunnissa. Eksoten strategisista linjauksista oli tätä kirjoitettaessa käytettävissä strategiakartta (Taulukko 2), mutta strategiatyö kokonaisuudessaan oli vielä kesken. Yrittäjien näkökulmasta Eksoten strategiakartassa positiivisina signaaleina voidaan pitää kumppanuuksien hyödyntämistä palveluiden tuottamisessa. Taulukko 2 Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin strategiakartta 15\n16 Maakunnallisen hyvinvointistrategian päivitystyö on tätä kirjoitettaessa meneillään. Yleisesti ottaen hyvinvointistrategiassa yrittäjyyden kannalta on merkittävää, että hyvinvointia ja sen tuottamista tarkastellaan laaja-alaisesti myös hyvinvointipolitiikan ja elinkeinopolitiikan yhteen kietoutuneisuus ymmärtäen. Etelä-Karjalan maakuntasuunnitelmassa on arvioitu, että julkisen sektorin palveluntuotantoa jouduttaneen tulevaisuudessa hankkimaan ostopalveluina yksityiseltä sektorilta. Tavoitteena tulee maakuntasuunnitelman mukaan olla, että ostopalveluista hyötyvät sekä asiakkaat, yksityiset yritykset että kunnat. Kunnille uudistusten koordinoinnin nähdään merkitsevän tehokkuustavoitteiden parempaa toteutumista, yrittäjille kasvavia markkinoita ja kuntalaisille palvelutason nousua sekä valinnanmahdollisuuksien lisääntymistä. Palvelusetelistä todetaan, että se antaa kuntalaiselle mahdollisuuden valita, mistä palvelunsa hankkivat. Samalla kilpailu lisääntyy ja pakottaa palveluntuottajat panostamaan asiakkaan saaman palvelun laatuun. Elinkeinopoliittisesti palvelujen kehittymisen uskotaan määräävän pitkälti tulevan työpaikkakehityksen, sillä palvelusektorille odotetaan syntyvän eniten uusia työpaikkoja. Hoiva- ja työpalvelujen visioidaan tulevan olemaan merkittäviä myös maaseudun yritystoiminnassa ja yksityisten hoivapalveluiden tuottajien verkostoituminen nähdään tulevaisuuden kehityssuuntana. Maakuntasuunnitelma tuo esiin poikkitieteellisen ja poikkihallinnollisen yhteistyön merkityksen sekä kasvun että uusien innovaatioiden mahdollistajana. (Etelä-Karjalan maakuntasuunnitelma 2030, 44-45, 49) Alueellinen koheesio- ja kilpailukyky ohjelma KOKO Työ- ja elinkeinoministeriö on valmistellut (v. 2009) ja valtioneuvosto hyväksynyt KOKO ohjelman, jossa aluekeskusohjelma (AKO) ja maaseutupoliittisen erityisohjelman alueellinen maaseutuosio (AMO) koottiin yhdeksi alueellinen koheesio- ja kilpailukykyohjelmaksi (KOKO). Ohjelman tavoitteena on tiivistää ja kehittää yhteistyötä niin eri ministeriöiden, kuin kansallisten, alueellisten ja paikallisten toimijoidenkin kesken. KOKO:a toteutetaan paikallisen ja seudullisen tason ohjelmilla, joissa ovat mukana kuntien lisäksi alueella toimivat kehittämisyhtiöt, yritykset, yhdistykset, oppilaitokset sekä järjestöt. Sillä tuetaan paikallistason strategista kehittämistyötä ja aluekehittämiseen osallistuvien 16\n17 toimijoiden yhteistyötä. Ohjelmatyö kytketään maakuntasuunnitelmatyöhön ja alueelliseen rahanjaon valmisteluun. Työ- ja elinkeinoministeriö lähetti kunnille vuoden 2008 lokakuussa kyselyn, jossa kuntia pyydettiin ehdottomaan paikallisia KOKO-alueita sekä sisältöteemoja. Etelä-Karjalan vastauksissa koko maakuntaa esitettiin yhdeksi KOKO -alueeksi ja teemoiksi ehdotettiin innovaatiotoimintaa, kansainvälistymistä fokuksena Venäjä, energiaa ja ympäristöä sekä luovia toimialoja. Hyvinvointi ei teema-alueisiin kuulunut, mikä tietysti hyvinvointiyrittäjyyden ja koko toimialan näkökulmasta on valitettavaa. Ohjelmakauden painopistealueiksi kirjattiin lopulta: o elinkeinorakenteen monipuolistaminen ja innovatiivisen toiminta- ja kaupunkiympäristön kehittäminen o Venäjä-liiketoimintaympäristön kehittäminen o kansainvälisen matkailun kehittäminen Pietaria ja Venäjää hyödyntäen o kansainvälisten, kansallisten ja alueellisten yhteistyöverkostojen sekä viestinnän kehittäminen Mikään ei estä hyvinvointiala kehittymistä edistäviä hankkeita sisällyttämästä näihin elinkeinorakenteen monipuolistamisen, kansainvälisen matkailun ja yhteistyöverkostojen kehittämisen teemoihin. Kansallisella tasolla hyvinvointialan kokonaisvaltaista kehittämistä ja samalla myös yrittäjyyden toimintaedellytysten parantamista tukee parhaillaan menossa oleva työ- ja elinkeinoministeriön Hyvinvointihanke HYVÄ. Työ- ja elinkeinoministeriö (TEM) asetti tämän vuoden 2011 loppuun kestävän hankkeen hyvinvointialan (erityisesti sosiaali- ja terveysalan) työ- ja elinkeinopoliittiseksi kehittämiseksi. Taustalla on hallitusohjelman tavoitteet tilaaja tuottaja -mallien käyttöönoton laajentamisesta hyvinvointipalveluissa sekä julkisten palvelujen tuottavuuden parantamisesta. TEM kartoitti syksyn 2009 aikana alueellisia valmiuksia HYVÄ-hankkeiden käynnistämiseen. Kartoituksen perusteella myös Etelä-Karjala (/Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri) ilmaisi valmiutensa alueelliseen HYVÄ hankkeen toteutukseen ja yhteistyöverkostoon osallistumiseen. Tässä eteläkarjalaisena avauksena on Seniori Saimaa hanke, jonka tavoitteena on Etelä- Karjalan vanhuspalvelujen kehittämisen kokoaminen painopisteenä yritystoiminnan kehittäminen ja palvelujen kansainvälistyminen. 17\n18 Koulutuspolitiikalla on vaikutuksensa alueellisesti koko hyvinvointialaan ja sen elinkeinopoliittiseen kehittymiseen joko sitä tukevana tai heikentävänä tekijänä. Koulutustarpeiden ennakointi sekä koulutuksen määrällinen ja laadullinen kehittäminen elinkeinoelämän tarpeita vastaavaksi on tunnistettu mm. Etelä-Karjalan maakuntasuunnitelma 2030:ssa palvelusektorin toimintaedellytyksiä luovaksi avaintekijäksi. Nuorisoasteen koulutusvaihtoehdot ja aloituspaikkojen määrä, aikuiskoulutuslinjat muilta toimialoilta työttömiksi jääneille, ammatinvaihtoa suunnitteleville ja maahan muuttaneille ovat koulutetun työvoiman saatavuuteen vaikuttavia tekijöitä. Seuraavissa kartoissa (Kuvat 2 ja 3) on kuvattu sosiaali- ja terveysalan työvoiman kysynnän ja tarjonnan alueellisen kohdentumisen tilannetta tammikuussa 2009 (Lähde: Pentikäinen & Tuomaala, 2009, 20). Etelä-Karjalassa sosiaalialalla työvoiman kysyntä ja tarjonta ovat vielä tasapainossa ja lasten päivähoidossa on jopa suurta ylitarjontaa. Terveyden ja sairaanhoidon osalta Lappeenrannan seudulla sen sijaan on vaikeuksia työvoiman saannissa. Kuva 2 Työvoiman kysyntä ja tarjonta Etelä-Karjalassa terveydenhuollon ja sosiaalialan työ 1/\n19 Kuva 3 Sosiaalialan ja lasten päivähoidon henkilöstön kysyntä ja tarjonta 1/2009 Suurten ikäluokkien eläköityminen tulee muuttamaan lähivuosina tilannetta ja lisäämään työvoiman saatavuuden ongelmia (ks. Kunta-alan eläkepoistuma Etelä-Karjalassa Liite 1). Eläköityminen koskettaa myös maakunnan hyvinvointialan yrittäjiä niin, että tarvitaan uusia yrittäjiä tai kasvuhalukkaita, yritysostoihin panostavia paikallisia yrittäjiä. Hyvinvointialan yrittäjien yrityspalvelujen saatavuus on merkittävää sekä aloittavien yrittäjien että kasvuyrittäjien kannalta. Tätä asiaa on tarkasteltu laajemmin jäljempänä luvussa viisi. 2.2 Teknologian kehitys Teknologian soveltaminen palveluihin ja palveluprosesseihin niin asiakkaita hyödyttävällä kuin koko palvelujärjestelmän integraatiota ja toimivuutta edistävällä tavalla on merkittävä, ajankohtainen haaste ja mahdollisuus. Kansallisella tasolla on parhaillaan meneillään kansallisen, sähköisen sosiaali- ja terveydenhuollon potilas- ja asiakastietoarkiston rakentaminen. Laki (61/2007) ja asetus sähköisestä lääkemääräyksestä sekä laki 19\n20 terveydenhuollon asiakastietojen sähköisestä käsittelystä (159/2007) ovat tulleet voimaan. Uudistukset koskettavat sekä julkisen että yksityisen sektorin palveluntuottajia. Tarkoitus on, että lähi vuosina asiakkaat pääsevät internetin kautta katsomaan omia tietojaan terveysarkistosta. Teknologian kehitys tuo alalla toimiville uusia osaamisvaatimuksia. Seuraavana on lyhyt katsaus aiheesta tietoteknologia ja hyvinvointialan yrittäjyys, jossa raportoidaan myös Etelä- Karjalan hyvinvointialanyrittäjille kesällä 2009 lähetetyn tietotekniikan osaamista ja käyttöä kartoittaneen kyselyn tuloksia. Katsauksen on kirjoittanut Saimaan ammattikorkeakoulun sosionomiopiskelija Tarja Toivanen, joka tulee tekemään aiheesta oman opinnäytetyönsä Tietotekniikka ja hyvinvointialan yrittäjyys Tarja Toivanen Sosiaalialan tiedonhallinnan tutkimukseen sekä sosiaali- ja terveysalan tietotekniikan sovellusmahdollisuuksiin on vasta viime vuosina alettu kiinnittää huomiota. Valtakunnallisesti sosiaali- ja terveysministeriön Sosiaalialan kehittämishankkeeseen kuuluva Sosiaalialan tietoteknologiahanke on keskeisessä asemassa tässä kehitystyössä. Kokonaistilannetta kuvaa se, että hankkeessa työ on jouduttu aloittamaan alusta muun muassa termityöllä, lainsäädäntötarpeiden pohtimisella ja dokumentaation perusratkaisuilla. Ministeriön lisäksi kehitystyötä tekevien tahojen määrä on kuitenkin varsin suuri.(www.sosiaaliportti.fi) Aihepiireittäin sosiaalialan tiedonhallintaa tarkasteltaessa sekä laaja-alaiset tiedonhallintaan keskittyvät hankkeet ja niiden julkaisut että paikalliset kehittämishankkeet selvityksineen ovat eniten edustettuina. Opinnäytteiden määrä on vielä vähäinen. Runsaimmin huomiota yleisesti ja myös opiskelijoiden keskuudessa ovat saaneet ikääntyviin, lapsiin ja erilaisiin verkkopalveluihin organisaationäkökulmasta liittyvät tietoteknologiset kysymykset. Silti näidenkin sovellusalueiden tietoperusta on aivan liian ohut.(www.sosiaaliportti.fi) Asiakastiedon käsittelyyn ja varsinkin tietosuojaan ja tietoturvaan keskittyvää tutkimusta on saatavilla niukasti. STM:ssä meneillään oleva hanke tuonee tähän tilanteeseen parannusta. 20\n21 Koska tietosuoja ja -turva ovat keskeinen osa luottamusta herättävien e-palveluiden käyttämistä, olisi laajempi huomio tähän osa-alueeseen tarpeen.(www.sosiaaliportti.fi) Palveluiden monipuolistuminen edellyttää tietotekniikkaratkaisuja laadukkaiden hyvinvointipalveluiden toteuttamiseksi mahdollisimman tehokkaasti. Tietotekniikka on vallannut alaa myös hyvinvointialanyrityksissä. Tiedonkirjaaminen ja tiedonkulku omassa organisaatiossa tai organisaatioiden välillä tiedetään tärkeäksi, jotta pystytään toteuttamaan asiakaslähtöistä ja tasavertaista palvelua asiakkaille. Alalla on kuitenkin paljon työntekijöitä, jotka eivät ole olleet niiden kanssa tekemisissä. Tosiasia on, että uusien tietojärjestelmien ja tietotekniikan hyödyntämistä jarruttaa henkilöstön puutteellinen tietotekniikan osaaminen. Merkittävää on myös se, että hyvinvointialanyritykset ovat kovin erikokoisia ja niillä on hyvin erilaiset resurssit tietohallinnon suhteen. Lisäksi sosiaali- ja terveydenhuollossa on paljon erillisiä, yhteen sopimattomia ja vanhakantaisiakin tietojärjestelmiä ja -tekniikoita. (Sosiaalitieto 9/2009, Dialogi 18/2008) Tietojärjestelmien parantaminen ja kehittäminen on nähtävä osana toiminnan ja palvelujärjestelmän yleistä kehittämistä ja muutosta. Etelä-Karjalan hyvinvointiyrittäjille lähetettiin kesällä 2009 kyselylomake yritysten tietotekniikanosaamisesta ja käytöstä. Kysely laadittiin ja toteutettiin yhdessä Kaakkois- Suomen sosiaaliosaamiskeskus Socomin kanssa. Kyselyn tarkoituksena oli selvittää ja kartoittaa tietotekniikan käyttöä ja osaamista päivittäisessä työssä sekä eri sovellusten tuntemista. Kyselyyn vastanneet arvioivat lisäksi, millaisia kehitysmahdollisuuksia osaaminen tuo yrittäjille. Monessa yrityksessä keskityttiin jokapäiväiseen hoitoon ja huolenpitoon ja myönnettiin, että tietotekniikka oli jäänyt toissijaiseksi vaikka tarvetta olisi. Tietotekniikan alueella koettiin olevan suuria kouluttautumistarpeita. Osaamisen kehittäminen nähtiin yrityksen pärjäämisen elinehtona. Vastanneiden enemmistö oli sitä mieltä, että parempi atk-osaaminen helpottaisi nykyisistä työtehtävistä selviytymistä. Myönteistä on se, että suuri osa kyselyyn vastanneista 21\n22 haluaa parantaa tietoteknisiä taitojaan. Vastauksissa tuli selvästi ilmi, että ajan ja osaamisen puute estää riittävän panostuksen tietotekniikan hyödyntämiseen. Kyselyn perusteella voisi todeta, ettei olemassa olevien ohjelmistojen/laitteiden ominaisuuksia hyödynnetä tarpeeksi yrityksissä tai ehkäpä uuden ohjelmiston/ järjestelmän soveltuvuutta yrityksen tarpeisiin ei osata arvioida. Tietotekniikan perusteisiin liittyvät kouluttautumistarpeet tulivat esille useissa vastauksissa. Monissa vastauksissa tuli esiin tarve Excel-taulukoihin, PowerPointiin ja Wordiin liittyvistä kouluttautumistarpeesta. Lisäksi kouluttautumistarpeita tuli esille liittyen taloushallinnon ohjelmiin, asiakirjojen sähköiseen muotoon saattamiseen, uusien ohjelmien opastamiseen ja sähköiseen kirjaamiseen. Koulutuksessa toivottiin otettavan huomioon ihmisten erilaiset lähtötasot. Nähtiin myös, että koulutuksen pitää liittyä suoraan ihmisten omaan työhön, jolloin siitä saadaan suurin hyöty. Toiveena esitettiin, että koulutus olisi iltapainotteista. Kyselystä saatuja tietoja hyödynnettiin, kun Socomin hyvinvointialan yrittäjyys -hankkeessa järjestettiin syksyllä 2009 tietoteknologiakoulutusta hyvinvointialan yrittäjille sekä Lappeenrannassa että Imatralla. Tarkoitukseni on perehtyä kyselyyn tarkemmin ja tehdä uusi kysely koulutukseen osallistujilta, jolla kartoitetaan sitä, mikä hyöty koulutuksella on ollut päivittäiseen työntekoon. Onko työprosessit muuttuneet ja tehokkuus parantunut? Tältä pohjalta aion lähteä rakentamaan opinnäytetyötäni Lappeenrannan ammattikorkeakoulussa, sosiaalialan koulutusohjelmassa. Kaiken tämän selvittämisen lähtökohtana on, että palvelut saadaan toimimaan joustavasti ja että hoito- ja palveluhenkilöstön aikaa vapautuu varsinaiseen ydintyöhön. Tarja Toivanen, sosionomiopiskelija(amk) Saimaan ammattikorkeakoulu Lähteet: Dialogi 18/2008 Hyvinvointialan yrittäjille tehty kysely Sosiaalitieto 9/\n23 % 2.3 Talous Vallitsevan talouden taantuman vaikutus ei hyvinvointipalvelujen toimialalla ole samalla tavoin välitön kuin monella muulla toimialalla, mutta koskettaa kuitenkin välillisesti asiakkaiden työllisyystilanteen ja ostovoiman kautta. Työttömyys kääntyi Etelä-Karjalassa vuonna 2008 nousuun 2000-luvun jatkuneen myönteisen kehityksen jälkeen (Kuva 4). Niillä, joilla on töitä, on myös ostovoimaa, mutta heillä ongelmana ovat usein työpaineet ja vähäinen vapaa-aika. Joidenkin henkilökohtaista hyvinvointia tukevien palvelujen osalta tämä voi vähentää kysyntää, mutta toisaalta kynnys ostaa kotiin siivous- ym. kotityö- ja remonttipalveluja madaltuu. Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen Suhdanne vuosikirjan 2009/2 mukaan maailmantalous on vähitellen elpymässä, mutta yksityinen kulutus lisääntyy vuonna 2010 vain vähän. Työttömyysaste (%) Etelä-Karjala ja koko maa Koko maa Etelä-Karjala Kuva 4 Työttömyysaste Etelä-Karjalassa vuosina (Lähde: Tilastokeskus) Eläkeläisten tulotaso ja varallisuus ovat kasvaneet viime vuosina, eikä lamalla ole heidän ostovoimaansa samanlaista vaikutusta kuin työikäisille. Kasvavalla joukolla eläkeläisiä on mahdollisuus ostaa palveluita vapailta markkinoilta. Eläkeläisten määrä koko Etelä-Karjalan väestöstä oli 28 prosenttia vuonna Eklundin, Vauramon, Aution ja Kjisikin (2007, 27) mukaan eläkkeet eivät kuitenkaan riitä, eikä eläkejärjestelmillä ole kykyä maksaa suurille ikäluokille sellaisia eläkkeitä, että he pystyisivät tulevaisuudessa ostamaan itse omat sosiaalija terveyspalvelunsa (Eklund et al. 2007, 27). Keskimääräinen eläke vuoden 2006 vaihteessa oli 1000 euroa kuukaudessa ja yli 2600 euron eläkettä sai vajaa kolme prosenttia kaikista eläkkeen saajista (Kuva 5). Vuoden 2009 vaihteessa keskimääräinen eläke oli noussut\n24 euroon kuukaudessa ja vuonna 2010 on päästy yli 1300 keskimääräiseen eläkkeeseen. Työeläkkeiden tason kehitystä kuvaa myös se, että nuorempien, vuotiaiden työeläkettä saavien keskimääräinen kokonaiseläke oli vuoden 2008 lopussa 1469 euroa/kk, kun se vanhimmilla, yli 80-vuotailla oli 1201 euroa/kk. (Lähde: ETK, Kela 2010: Tilasto Suomen eläkkeensaajista 2008) Kuva 5 Kaikkien Suomessa asuvien eläkkeensaajien kokonaiseläkejakauma (Lähde: Eklund et al. 2007, 27.) Kokonaisuudessaan eteläkarjalaisten tulotaso on koko maan tulotasoa hiukan alhaisempi ja maaseudulla asuvien tulotaso on kaupungissa asuvien tulotasoa alhaisempi (Taulukko 3). Taulukko 3 Etelä-Karjalan tulonsaajat ja tulotaso kunnittain vuonna 2008 Veronalaiset tulot Ansiotulot Pääomatulot Tulonsaajia keskimäärin keskimäärin keskimäärin Imatra Joutseno Lappeenranta - Villmanstrand Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomenniemi Taipalsaari Koko maa\n25 Kotitalouksien keskimääräinen tulo- sekä kulutustaso ovat kuitenkin nousussa (Kuva 6). Kuva 6 Kotitalouksien keskimääräinen kulutus ja eteläkarjalaisten kulutus yhteensä (Lähde: Etelä- Karjalan liitto, 2008: Etelä-Karjalan ostovoiman kehitys) Yleinen talouskehitys vaikuttaa hyvinvointialan palvelukysyntään myös kuntien taloudellisen tilanteen kautta. Resurssien niuketessa päättäjien pohdittavana on, mistä karsitaan tai mitä tehdään toisin luvun alun lamassa tämä tarkoitti oman toiminnan priorisoimista ja ostopalvelujen vähentämistä jää nähtäviksi, toistuuko nyt sama kuvio vai onko yksityinen tuotanto meneillään olemassa taantumassa kilpailukykyisempi. Keskeistä on myös se, pitäydytäänkö totutuissa palvelujen järjestämis- ja tuottamistavoissa vai lähdetäänkö kehittämään ja käyttöön ottamaan uusia (kuten palveluseteli sekä erilaiset kumppanuus- ja monitoimijamallit). 2.4 Sosiaaliset muutokset Väestö ja sen ikärakenne Väestön ja sen ikärakenteen kehityksellä on tärkeä vaikutus hyvinvointialan tuotteiden ja palveluiden kysyntään. Lappeenranta ja Taipalsaari ovat Etelä-Karjalan kunnista ainoat, joissa Tilastokeskuksen ennusteiden mukaan väkiluku on kasvussa seuraavan viidentoista vuoden 25\n26 aikana (Taulukko 4). Muissa kunnissa väkiluku on laskeva ja ainoat kasvavat ikäryhmät näissä kunnissa ovat yli 65-vuotiaiden ikäryhmät. Taulukko 4 Väkiluvun kehitysennuste Etelä-Karjalassa (Lähde: Tilastokeskus) Imatra Lappeenranta Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomenniemi Taipalsaari Etelä-Karjala yht Ikääntyneiden määrän kasvun vaikutusta hyvinvointipalvelujen kysyntään arvioidaan lähemmin jäljempänä luvussa neljä. Toinen kasvava väestöryhmä Etelä-Karjalassa ovat maahanmuuttajat Muuttoliike ja monikulttuurisuus Vuonna 2008 Etelä-Karjalasta muutti 377 henkeä enemmän muualle Suomeen kuin, mitä tännepäin muutti. Ulkomailta muutti Etelä-Karjalaan kuitenkin 682 henkeä ja täältä vastaavasti ulkomaille 206 henkeä, joten siirtolaisuus toi tänne 476 hengen nettomuuton. Kokonaisuudessaan maakunnan muuttoliike jäi näin ollen 99 henkilön verran positiiviseksi (Toikka 2009). 26\n27 Venäläiset ovat Etelä-Karjalan suurin ulkomaalaisten väestöryhmä. Heitä oli vuonna 2008 koko maakunnassa 1821 henkilöä. Maahanmuuttajat ikääntyvät siinä missä muutkin ja tulevat tarvitsemaan palveluja. Tässä kulttuuritaustasta nousevien erityispiirteiden tuntemus auttaa kehittämään näiden asiakasryhmien tarpeita vastaavia palveluja. Kielitaito niin, että palvelua tarvitseva voi puhua äidinkieltään, on yksi tarjottavien palvelujen laatutekijä ja yrityksen kilpailukyvyn lisääjä monikulttuurisilla markkinoilla Asenteet ja palvelujen käyttötottumukset Asenteet ja palvelujen käyttötottumukset vaikuttavat palvelujen kysyntään. Kotiin tuotettujen palveluiden käyttö on tilastojen mukaan yleistynyt viime vuosina, mutta silti ostovalmiita ja halukkaita asiakkaita on vielä melko vähän ja palvelujen käyttö painottuu pieneen osaan kotitalouksista. Osalla potentiaalisista asiakkaista olisi edellytyksiä ostaa palveluja, mutta ei vielä halua siihen. Monet eivät haluaisi maksaa palveluista ja töistä, joita osaavat tehdä itse. Palveluiden käyttöä rajoittavia asenne- ja tottumustekijöitä ovat myös halu hallita arkea tekemällä itse sekä perinne selviytyä ilman ulkopuolista apua. Kotityöt tuovat varsinkin eläkeläisillä sisältöä päivään. Vaikka kotitalouspalveluiden ostaminen on tullut edullisemmaksi kotitalousvähennyksen myötä, monessa kotitaloudessa taloudelliset tekijät rajoittavat edelleen palveluiden hankintaa. Palveluiden ostohalukkuuteen vaikuttaa lisäksi tottumus julkisten palveluiden käyttöön. Ihmisten arvomaailman on todettu kuitenkin muuttuvan ajan myötä ja palveluiden kysynnän odotetaan tulevina vuosina kasvavan ja monipuolistuvan (mm. Etelä-Karjalan maakuntasuunnitelma 2030, 43). 2.5 Yhteiskunnallinen yrittäjyys nousevana trendinä Isossa Britanniassa on yli yhteiskunnallista yritystä ja niiden merkitys on kasvamassa erityisesti julkisessa palvelutuotannossa. Yhteiskunnallisella yrityksellä tarkoitetaan liiketoimintamallia, jonka tavoitteet ovat yhteiskunnallisia ja jonka voitto investoidaan takaisin näiden tavoitteiden saavuttamiseksi joko itse yrityksessä tai sen lähiyhteisössä. Omistajien voiton maksimointi ei näin ole yrityksen päätavoite. (Bland 2010, 14) Yhteiskunnallinen yritys ei ole käsitteenä sama kuin sosiaalinen yritys. Sosiaalisten yritysten toiminta perustuu lakiin sosiaalisista yrityksistä (1351/2003) ja niissä tarkoituksena on tarjota työtä vammaisille, vajaakuntoisille ja pitkäaikaistyöttömille. 27\n28 Vaikka yhteiskunnallisilla yrityksillä on selkeästi määritellyt yhteiskunnalliset tavoitteet, ne toimivat markkinoilla. Saavuttaakseen päämääränsä yritysten on oltava menestyviä ja tuotettava voittoa. Yritykset voivat jakaa voitostaan osinkoa myös sijoittajille, mutta se ei ole yritysten päätavoite. Yhteiskunnallisen yrittäjyyden malli nähdään Isossa-Britanniassa läpinäkyvänä, eettisenä ja kestävän kehityksen mukaisena yrittäjyytenä. Mallin soveltamisen mahdollisuudet Suomessa on nostettu tarkastelun kohteeksi TEM:n HYVÄ hankkeessa ja kiinnostusta asiaan on virinnyt myös Etelä-Karjalassa. 28\n29 lkm 3. HYVINVOINTIALAN YRITYKSET JA PALVELUT ETELÄ- KARJALASSA Keväällä 2009 toteutettiin Socomin hyvinvointialan yrittäjyys hankkeen (LEHTI/HAKE) puitteissa yrityskartoitus, jonka päätavoite oli saada kuvaa Etelä-Karjalan hyvinvointialan yritysten nykytilasta ja tulevaisuuden näkemyksistä. Tietoa on hyödynnetty hankkeen toimenpiteiden tarkentamisessa ja suuntaamisessa tarvetta vastaavasti. Yrityskartoituslomake lähetettiin 297:lle hyvinvointialan yritykselle ja siihen vastasi 117 yritystä. Vastausprosentiksi saatiin näin 39, Paikalliset hyvinvointialan yritykset Etelä-Karjalassa on toimipaikkarekisterin mukaan noin 300 yksityistä sosiaali- ja terveyspalvelualan palveluntuottajaa (lukuun eivät sisälly mm. hierojat, vaihtoehtohoitojen luvulla. Yrityskartoitukseen vastanneista yrityksistä 60 prosenttia oli näitä 2000 luvulla toimintansa aloittaneita yrityksiä (Kuva 7 ) yritykset perustamisajankohdan mukaan perustettujen yritysten määrä luku tuottajat, hammasteknikot tai eläinlääkärit). Näistä yrityksistä 213 (71 %) on perustettu luku luku Kuva 7 Kyselyyn vastanneet yritykset perustamisajankohdan mukaan luku luku 29\n30 yritykset lkm % Kooltaan hyvinvointialan yritykset ovat valtaosaltaan pieniä sekä liikevaihdon (Kuva 8) että henkilöstön määrän mukaan (Kuva 9) arvioituna. Liikevaihto yli Kuva 8 Kyselyyn vastanneiden yritysten liikevaihto Kyselyyn vastanneista yrityksistä 36 prosentilla vuosittainen liikevaihto jäi euroon tai sen alle. Toisaalta yhdeksän prosenttia kyselyyn vastanneista yrityksistä ylsi yli 1 milj. euron liikevaihtoon. henkilöstö, kokoaikaiset tai tai tai 6 7 tai 8 9 tai kokoaikaiset lkm Kuva 9 Yritykset kokoaikaisen henkilöstön mukaan Kokonaisuudessaan hyvinvointialanyritykset ovat kuitenkin toimialana merkittävä työllistäjä. Yksityiset terveyspalvelujen tuottajat työllistivät Etelä-Karjalassa vuoden 2007 alussa 663 työntekijää ja yksityiset sosiaalipalvelujen tuottajat 1134 työntekijää. Näistä 1797 henkilöstä 1012 oli yritysten ja 785 järjestöjen palveluksessa. Kyselyyn vastanneet yritykset työllistivät kokoaikaisesti yhteensä 506 henkilöä ja osa-aikaisesti 96 henkilöä. 30\n31 Etelä-Karjalan koko sosiaalialan henkilöstöstä yksityisen sektorin osuus on n. 30 % ja terveyspalvelujen henkilöstöstä % välillä (kuva 10). Ammattitaitoisen henkilöstön saatavuus ei ole vain julkisen sektorin ongelma, sillä 45 prosenttia kyselyyn vastanneista yrittäjistä oli sitä mieltä, ettei ammattitaitoista henkilöstöä ole riittävästi saatavilla. Kuva 10 Yksityisten osuus sosiaali- ja terveyspalvelujen henkilöstöstä maakunnittain 2007 Yritysmuodoltaan 58 prosentilla (67 kpl) vastanneista oli henkilöyhtiö (ay, ky, tmi) ja 29 prosentilla (34 kpl) osakeyhtiö (Kuva 11). Kuva 11 Kyselyyn vastanneet yritykset yritysmuodon mukaan 31\n32 Mukana oli myös yksi osuuskunta ja 14 (12 %) palveluja tuottavaa yhdistystä. Yritysprofiileina kyselyn perusteella voitiin tunnistaa 1. Itsensä työllistäjät (usein henkilöyhtiö, ei muita työntekijöitä, alhainen liikevaihto, ei kasvuhakuisuutta) 2. Kasvuhakuiset 2.2 Verkostoituvat, yhteistyön kautta kilpailukykyä hakevat yrityksiä 2.3 Kasvuhakuiset yksintoimijat 3. Yrittäjämäisesti toimiva kolmas sektori Niillä 35 prosentilla vastanneista, joiden yrityksissä oli useampi osakas, osakkaat olivat pääasiassa yksityishenkilöitä (Kuva 12) Osakkaat 5 % 30 % 65 % yksinyrittäjä osakkaina yksityishenkilöitä osakkaina myös yrityksiä/yhteisöjä Kuva 12 Yritysten osakkaat Hyvinvointialan yrityksiä on sijoittunut kaikkiin Etelä-Karjalan kuntiin (Kuva 13), mutta valtaosa on tietysti kaupungeissa, joissa maksavia asiakkaitakin on eniten LPR 20 Imatra Savitaipale Luumäki Rautjärvi Parikkala Ylämaa Lemi Ruokolahti Suomenniemi Kuva 13. Kyselyyn vastanneet yritykset kunnittain 32\n33 yritysten lkm 3.2. Tarjottavat palvelut Etelä-Karjalassa on lukumääräisesti eniten fysioterapiapalveluja (n. 80) ja erilaisia kotiin tuotettavia palveluja (kodinhoito- ja asiointiapu, kotisairaanhoito) tarjoavia yrityksiä (n.70). Seuraavassa kuviossa (Kuva 14) on esitetty kyselyyn vastanneiden yritysten tuottamat palvelut sekä tarjoajien lukumäärät. Kyselyyn vastanneiden yritysten tuottamat palvelut kodinhoito-/asiointiapu fysioterapia tehostettu palveluas... Kuva 14. Kyselyyn vastanneiden yritysten tuottamat palvelut Lisäksi vastaajat kertoivat tarjoavansa seuraavia palveluja: - koulutus, konsultaatio - työnohjaus - omaishoito - musiikkiterapia - kuntosali/liikunta - puheterapia - laboratorio/työterveyshuolto - koululaisten iltapäivätoiminta - jalkojenhoito - ruokapalvelut kotisairaanhoito hammaslääkäripalvelut lääkäripalvelut palveluasuminen päivä- ja työtoiminta perhekoti psykoterapia toimintaterapia hammashoitopalvelut sairaankuljetus/ensi... 33\n34 - viriketoiminta - alle kouluikäisten päivähoito (varhaiskasvatus) Yritykset tarjoavat palveluitaan kotikuntaa laajemmalti, mutta ylimaakunnallisesti palvelujaan tarjosi vain 27 yritystä (23,5 % kysymykseen vastanneista) (Kuva 15). Mitä lähempänä kaupunkia kunta sijaitsee, sitä runsaammin siellä on myös yksityisten palvelujen tarjontaa. Maakunnan pohjoisimmissa kunnissa Parikkalassa ja Rautjärvellä tarjonta on vähäisintä. Kuva 15 Palvelutarjonta kunnittain Ympärivuorokautisesti palveluja tarjosi 30 % yrityksistä ja kaikkina viikonpäivinä 46 % yrityksistä. Yli puolella yrityksistä palvelujen tarjonta rajoittui arkipäiviin maanantaista perjantaihin. Suurin (loppu-)asiakasryhmä hyvinvointialan yrityksille ovat kyselyn mukaan ikääntyvät; 75 prosenttia yrityksistä tuottaa palveluja heille (Kuva 16). Työikäisiä on asiakkaina 64 prosentilla vastanneista ja lapsille, nuorille ja lapsiperheille palveluja tuottaa noin puolet kyselyyn vastanneista yrityksistä. 34\n35 Kuva 16 Asiakaskohderyhmät Muina asiakasryhminä ovat mm. päihdeongelmaiset, urheilijat ja omaishoitajat Osaamisen kehittäminen Yrittäjät kokivat tarjousten ja sopimusten tekemisen merkittävimmäksi lisäosaamista vaativaksi alueeksi (Kuva 17): 42 prosenttia vastanneista katsoi tarvitsevansa tähän koulutusta tai ohjausta. Lähes joka kolmas vastanneista halusi koulutusta hinnoitteluun ja kannattavuuden laskentaan. Muita liiketoimintaosaamisen kehittämisalueita olivat verotuksen (28 %), markkinoinnin (28 %) ja laadunvalvonnan (27 %) osaaminen. Kuva 17 Yrittäjien koulutustarpeet 35\n36 Liiketoimintaosaamisen kehittämistarpeista kertoi myös se, ettei 40 prosentilla kyselyyn vastanneista yrittäjistä ollut liiketoimintasuunnitelmaa ja kuusi prosenttia ei tiennyt, mikä liiketoimintasuunnitelma on (Kuva 18). Kuva 18 Liiketoimintasuunnitelman olemassa olo kyselyyn vastanneissa yrityksissä Tietotekniikka ja sähköisten työkalujen käyttö nousi toiseksi kehittämistä vaativista kokonaisuuksista. Vastaajista 34 prosenttia koki tarvitsemansa lisäkoulutusta tietotekniikassa ja 28 prosenttia erityisesti asiakastietojen kirjaamisessa ja arkistoinnissa. Puolet vastanneista kirjasi asiakastiedot edelleen käsin paperiarkistoon ja puolella oli käytössä sähköinen asiakastietojärjestelmä. Eniten käytetyt sovellukset asiakastyössä olivat Helmi, Hilkka, Doctorx, ja Fysio 32. Taloushallinnon puolelta käytössä oli Passeli. Monilla yrittäjillä oli myös omia räätälöityjä sovelluksia. Tietotekniikan osaamista ja koulutustarpeita kartoitettiin vielä tarkemmin kesällä 2009 koulutuksen järjestämistä varten. Siinä riittäviksi tietotekniikan taitonsa arvioi 28 prosenttia, kohtalaisiksi 43 prosenttia ja puutteellisiksi tai erittäin puutteellisiksi 29 prosenttia vastaajista (Kuva 19). Lisäkoulutusta kaivattiin Wordiin, Exceliin sekä PowerPointiin. 36\n37 Kuva 19 Yrittäjien arvio omista tietotekniikan käyttötaidoistaan Yrittäjien osaamisen kehittämistarpeisiin on lähdetty vastaamaan hankkeen puitteissa järjestämällä syksyllä 2009 tietotekniikan koulutusta (tulossa uudelleen v. 2010) sekä hankintalaki- ja arvonlisäverokoulutusta. Syksyllä 2010 on tulossa myös tuotteistamisen sekä kustannuslaskennan koulutusta ja hankkeen puitteissa on tarkoitus järjestää vielä laadunhallinnan koulutusta. 37\n38 4. KYSYNNÄN NYKYTILA JA TULEVAISUUDEN NÄKYMÄT Yksityisen toiminnan (yritykset ja järjestöt) osuus maamme terveyspalvelujen arvosta oli vuonna 2007 kaikkiaan noin 24 prosenttia ja sosiaalipalvelujen osalta noin 29 prosenttia. (Lith 2009, 50). Yleisimpiä yksityisiä terveyspalveluja ovat koko maan tasolla, samoin kuin Etelä- Karjalassa, fysioterapiapalvelut, joista 80 prosenttia tuotetaan yritysten toimesta. Tärkeimmät hyvinvointipalveluyritysten asiakasryhmät ovat kyselyn mukaan yksityiset itse maksavat asiakkaat ja kunta (sekä 2010 alkaen Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri) palvelujen ostajana. Kun yrittäjiä pyydettiin nimeämään kaksi tärkeintä asiakasryhmäänsä 70 prosenttia vastanneista nimesi itse maksavat asiakkaat kahden tärkeimmän asiakasryhmän joukkoon ja 56 prosenttia vastanneista nimesi tähän joukkoon kunnan palvelujen ostajana. Muita yrityksille tällä hetkellä tärkeitä asiakasryhmiä ovat KELA (22 %:lle), muut yritykset (18 %:lle) ja palveluseteliä käyttävät asiakkaat (11 %:lle) (Kuva 20). Kuva 20 Yritysten asiakasryhmät Lähes puolet kyselyyn vastanneista hyvinvointialan yrittäjistä on sitä mieltä, että palvelujen kysyntä on kasvanut. Vastanneista 49, 6 prosenttia uskoi liikevaihdon kasvuun seuraavien 38\n39 kolmen vuoden aikana ja 24 prosenttia uskoi henkilöstömäärän kasvuun (Kuva 21). Kasvuun uskovia yrityksiä oli yhtä lailla kaupungeissa kun maaseutukunnissakin. Kuva 21 Yrittäjien näkemys oman liikevaihtonsa ja henkilöstömääränsä kehityksestä seuraavan kolmen vuoden akana Kasvua tavoiteltiin sekä maantieteellisesti että palveluvalikoiman laajentamisen kautta. Yrityksistä 35 prosenttia suunnitteli laajentavansa yrityksensä toiminta-aluetta seuraavan kolmen vuoden aikana (Kuva 22). Kuva 22 Yritysten kasvuhalukkuus alueellisesti Entistä monipuolisempaa palvelujen tarjontaa suunnitteli puolestaan 47 prosenttia yrityksistä (Kuva 23). 39\n40 Kuva 23 Yritysten suunnitelmat laajentaa palveluvalikkoa 4.1 Kysynnän kokonaiskasvu Suuret ikäluokat tulevat eläkeikään tämän vuosikymmenen aikana ja samalla sosiaali- ja terveyspalvelujen kokonaiskysynnän oletetaan vähitellen kasvavan. Hyvinvointia ylläpitävien ja edistävien palvelujen kysynnässä työikäisten sekä vuotiaiden ikäryhmän voi ennakoida olevan tulevina vuosina merkittävässä asemassa. Yli 75-vuotiaiden ikäryhmien kasvaessa (Taulukko 5) lisääntyy puolestaan hoiva- ja hoitopalvelujen kysyntä. Taulukko 5. Yli 75-vuotiaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalassa kunnittain (Lähde: Tilastok.) 75 v. täyttäneiden määrän ennakoitu kehitys Etelä-Karjalassa v Imatra Lappeenranta Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomenniemi Taipalsaari Yhteensä\n41 lkm Hyvinvointia ylläpitäviä palveluja tarvittaisiin tosin enenevässä määrin myös näiden vanhimpien ikäryhmien ulottuville. Miesten osuus ikääntyvien joukossa on myös kasvussa, minkä voi ennakoida lisäävän mm. ikääntyvien palveluasumisessa pariskunnille sopivien asuntojen kysynnän kasvua. Lisäksi dementiaa sairastavien määrän kasvu (Kuva 24) luo tarvetta kehittää heille suunnattuja palveluja, heitä hoitavien omaishoitajien tarvitsemia palveluja sekä lyhytaikaishoidon mahdollisuuksia. Dementiaa sairastavien määrän arvioitu kehitys Etelä- Karjalassa ikäryhmittäin v yli 85 (35 %) (10,7 %) v (4,2 %) Kuva 24. Dementiaa sairastavien määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalassa ikäryhmittäin v Ikääntyneiden asiakkaiden osalta on ennakoitavissa se, minkä verran kunnan järjestämisvastuulla olevien kotihoidon, omaishoidon, tehostetun palveluasumisen ja laitoshoidon palveluja tarvitsevien asiakkaiden määrä tulee tulevina vuosina kasvamaan. Sosiaali- ja terveysministeriö sekä Suomen Kuntaliitto (STM 2008) on asettanut valtakunnallisesti palvelurakennetavoitteiksi vuoteen 2012 mennessä, että 75 vuotta täyttäneistä: o % asuu kotona itsenäisesti tai kattavan palvelutarpeen arvioinnin perusteella myönnettyjen tarkoituksenmukaisten sosiaali- ja terveyspalvelujen turvin 41\n42 lkm o % saa säännöllistä kotihoitoa o 5 6 % saa omaishoidon tukea o 5 6 % on tehostetun palveluasumisen piirissä o 3 % on hoidossa vanhainkodeissa tai pitkäaikaisessa hoidossa terveyskeskuksen vuodeosastoilla Ikääntyneiden palveluissa palvelurakenne on Etelä-Karjalassa (kuten muuallakin Suomessa) edelleen liian laitospainotteinen, vaikka suuntana on viime vuosina ollut kotiin tuotettujen palvelujen sekä ympärivuorokautisesti valvotun palveluasumisen lisääminen. Pitkäaikaishoidossa terveyskeskuksen vuodeosastolla tai vanhainkodeissa olevien yli 75- vuotiaiden osuus on Etelä-Karjalassa n. kuusi prosenttia (tavoitetaso 3 %) vastaavan ikäisestä väestöstä. Tehostetun palveluasumisen, säännöllisen kotihoidon ja omaishoidon kattavuus on vastaavasti suositustasoja alhaisempi (Taulukko 6). Taulukko 6. Ikääntyneiden palvelujen rakenne Etelä- Karjalassa: yli 75-vuotiaiden palvelujen piirissä olevien osuus % vastaavan ikäisistä eteläkarjalaisista vuosina 2007, 2008 ja 2009 sekä tavoitetasot (Lähde: Sotkanet) matalampi tavoitetaso korkeampi tavoitetaso Tehostettu palveluasuminen 4,1 4,6 5 6 Omaishoidon tuki 3,1 3,3 3,3 5 6 Säännöllinen kotihoito 10,8 10,6 10, Pitkäaikainen laitoshoito vanhainkodeissa tai terveyskeskuksissa 6,1 5,9 3 3 Säännöllistä Kotihoidon kotihoitoa asiakkaiden tarvitsevien ikääntyneiden määrän arvioitu määrän kehitys ennakoidaan kasvavan eniten tulevina (13 vuosina % yli 75 (Kuvat v. palveluiden 25 ja 26). piirissä) Henkilökohtaisen Lappeenranta hoivan tarpeen ohella kasvaa ja Imatra luonnollisesti myös erilaisten koti-, piha- ja remontti- sekä turvapalvelujen tarve vuosi Imatra Lappeenranta Kuva 25 Kotihoidon asiakkaiden määrän arvioitu kehitys (jos 13 % yli 75-vuotiaista on palvelujen piirissä) Lappeenrannassa ja Imatralla 42\n43 lkm lkm Kotihoidon asiakkaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalan maaseutukunnissa (13 % yli 75 v. palvelujen piirissä) Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomennie mi Taipalsaari Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomenniemi Taipalsaari Kuva 26 Kotihoidon asiakkaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalan maaseutukunnissa (jos 13 % yli 75-vuotiaista on palvelujen piirissä) Tehostettua palveluasumista tarvitsevien yli 75- Ympärivuorokautisesti vuotiaiden määrän valvotun arvioitu (tehostetun) kehitys palveluasumisen Imatralla ja tarve kasvaa merkittävämmin Lappeenrannassa sekä tarjonnan nykytila vuoden 2015 jälkeen (Kuvat 27 ja 28) Imatra Lappeenranta nykytila Lpr nykytila Imatra Kuva 27 Tehostettua palveluasumista tarvitsevien yli 75-vuotiaiden määrän arvioitu kehitys ja tehostetun palveluasumisen paikkojen nykytila Imatralla ja Lappeenrannassa 43\n44 lkm Tehostettua palveluasumista tarvitsevien yli 75 vuotiaiden määrän arvioitu kehitys Etelä-Karjalan maaseutukunnissa (5% yli 75 v. palvelujen piirissä) Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomenniemi Taipalsaari Lemi Luumäki Parikkala Rautjärvi Ruokolahti Savitaipale Suomenniemi Taipalsaari Kuva 28. Tehostettua palveluasumista tarvitsevien yli 75-vuotiaiden määrän arvioitu kehitys Etelä- Karjalan maaseutukunnissa (matalamman, 5 % tavoitetason, mukaan) Kotihoidon ja tehostetun palveluasumisen samoin kuin muidenkin kuntien järjestämisvastuulla olevien palvelujen kysynnän kasvun kanavoituminen yritysten tuottamien palvelujen kysynnäksi riippuu toisaalta yritysten palvelutarjonnan kilpailukykyisyydestä (hinta, laatu) ja toisaalta Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin sekä kuntien palvelustrategioiden linjauksista. 44\n45 4.2 Kunnat palvelujen ostajina Etelä-Karjalassa kunnat ja vuoden 2010 alusta Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri ovat järjestäneet palveluntuotantoa oman tuotantonsa lisäksi yksittäisinä ostopalveluina sekä ulkoistamalla toiminnan kokonaan. Erityisesti pienemmissä kunnissa ongelmana yksityisten palveluntuottajien käytölle kuntatoimijat ovat maininneet usein palveluntuottajien puuttumisen tai vähäisyyden. Toisaalta kysyntä on kohdistunut tähän asti melko pieniin kokonaisuuksiin ja jos yksityistä kysyntääkin kunnassa on vähän, niin yritystoiminnalle ei ole ollut edellytyksiä. Kuntien sosiaali- ja terveyspalvelujen ostoista erikoissairaanhoidon ostot ovat olleet suurin kustannuserä (ks. Taulukko 7. Imatran kaupunki, sosiaali- ja terveystoimen ostopalvelut v. 2008). Taulukko 7 Imatran kaupungin ostopalvelut sosiaali- ja terveystoimi v Ostopalvelut Sosiaali- ja terveystoimi v Toimittajat % Sosiaali- ja terveystoimi n % Sosiaalipalvelut % josta Lastensuojelu % josta Vammaispalvelut % Vanhuspalvelut % josta Kotihoito % josta Palveluasuminen % Terveyspalvelut % josta Lääkäri ja muu terv. palv osto % Mielenterveyspalvelut (päihdekuntoutus, % psyk.kuntoutus, lasten ja nuorten terapia- ym. kust Sairaanhoitopiiri % Sosiaalipalveluissa kunnat ostavat lastensuojelu- ja vammaispalveluja ja vanhustenhuollossa palveluasumista sekä jossain määrin kotihoito- ja tukipalveluja. Tukipalveluissa saunapalvelujen ja turvapalvelujen ostaminen on tavallisinta. Alla olevassa taulukossa (Taulukko 8) on Lappeenrannan kaupungin vanhustenpalvelualueen kotihoidon palvelujen ostoja vuonna\n46 Taulukko 8 Lappeenrannan kaupungin v vanhustenpalvelujen kotihoidon palveluostot Palvelu Palvelun tuottajien lkm Palvelun käyttäjien lkm Palvelun keskihinta Kodin-/sairaanhoitopalvelu 4 lkm ei tiedossa Lh:n arkikäynti n. 28,00 /tunti Lh:n lauantaik.i n.31,00 /tunti Lh:n sunnuntaik. n. 41,00 /t Sh:n käynti 35,00 /käynti Käyntejä yht./v ei tiedossa ei tiedossa ei tiedossa 2 Saunapalvelu; kylvetys/kuljetus kuljetus 3 64 eri asiakasta n. 22,70 /käynti/asiakas 795 Saunapalvelu;kylvetys/k uljetus/osto saunotus 1 91 eri asiakasta 21,00 /käynti/asiakas tilan vuokra 1 91 eri asiakasta n. 48,80 /saunapäivä= n. 4,06 /asiakas kuljetus (taksi) 3 91 eri asiakasta 32,99 /käynti/asiakas 1324 Saunapalvelu; kylvetys/kuljetus * kuljetus 1 8 eri asiakasta n.24,55 /käynti/asiakas 166 Turvapuhelin - valvonta 1 n. 533 asiakasta 2,48 /asiakas/kk - auttajakäynnit asiakasta n. 51,54 /käynti/asiakas 1540 Sotainvalidit ovat asiakaskohderyhmä, joille kunnat ostavat palveluja yksityisiltä palveluntuottajilta enemmän kuin muille ikääntyvien ryhmille. Joissakin maaseutukunnissa ostot sotainvalideille ovat olleet ainoita kotihoidon palveluostoja yksityisiltä palveluntuottajilta. Seuraavaan taulukkoon (Taulukko 9) on koottu Lappeenrannan sotainvalideille ostamia kotona selviytymistä tukevia palveluja, palvelujen tuottajien lukumääriä, palvelujen käyttäjien lukumääriä sekä palvelujen keskihintatietoja. 46\n47 Taulukko 9 Lappeenrannan kaupunki v. 2008, palveluostot sotainvalideille alkaen Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri (Eksote) järjestää sekä erikoissairaanhoidon että perusterveydenhuollon, vanhustenhuollon ja sosiaalihuollon palvelut Lappeenrannan, Lemin, Luumäen, Parikkalan, Rautjärven, Ruokolahden, Savitaipaleen ja Taipalsaaren kunnille. Imatra on mukana Eksotessa erikoissairaanhoidon ja kehitysvammaisten erityishuollon osalta. Yrittäjät odottavat Eksotelta ja kunnilta palvelustrategioita, jossa ne linjaisivat, miten kuntien järjestämisvastuulla olevat palvelut lähivuosina tullaan tuottamaan. Yrittäjät uskovat palvelusetelin käytön yleistymiseen ja pitävät palveluseteliä käyttävien asiakkaiden ryhmän kasvua merkittävimpänä muutoksena tulevien vuosien palvelukysynnässä nykytilaan verrattuna. 26 prosenttia yrittäjistä uskoi palveluseteliasiakkaiden olevan tulevaisuudessa kahden tärkeimmän asiakasryhmän joukossa ja 48,7 prosenttia yrittäjistä toivoi kuntien lisäävän palvelusetelin käyttöä palvelutuotannossa. 33,9 prosenttia ei osannut sanoa palvelusetelin käytön lisäämisestä kantaansa ja 17,4 prosenttia vastanneista piti palvelusetelin käytön lisäämistä ei-toivottuna. 47\n48 4.3 Yksityiset asiakkaat palvelujen ostajina Yksityisiä asiakkaita palvelujen ostajina ja palvelujen kysynnän kehitystä on käsitelty osaltaan jo luvussa kaksi väestön määrän ja ikärakenteen muutoksen, maahan muuton, tulotason sekä ihmisten asenteiden ja palvelujen käyttötottumusten näkökulmasta. Seuraavassa otetaan esille vielä muutamia yksittäisiä asiakaskohderyhmiä, joiden keskuudessa palvelujen kysynnän tulevina vuosina ennakoidaan kasvavan. Yksityisten asiakkaiden kasvavia asiakaskohderyhmiä Etelä-Karjalassa ovat muun muassa vapaa-ajan matkailijat niin kesämökkiläiset (Taulukko 10) ja muut pääasiassa kotimaan matkailijat kuin venäläiset vapaa-ajan matkailijat. Taulukko 10 Kesämökkien lukumäärän kehitys kunnittain Etelä-Karjalassa (Etelä-Karjalan liitto) Eteläkarjalaisista yksityisistä mökeistä 7330 mökin omistajaa ei asu Etelä-Karjalassa. Maakunnan ulkopuolelta asuvat mökkeilijät tuovat Tilastokeskuksen mukaan Etelä-Karjalaan noin 32 miljoonaa euroa vuodessa. Mökkien määrä on edelleen kasvussa, vaikkakin kiihkein kasvukausi on jo taittunut (Kuva 29). Mökkiläiset vanhenevat siinä missä muukin väestö ja heidän voidaan ennakoida tarvitsevan entistä enemmän ulkopuolisia palveluja, jotta mökillä 48\n49 käynti ikääntyvänäkin mahdollistuu. Mökkitalkkari-, remontti- ja siivouspalvelujen lisäksi myös hoito-, hoiva- ja turvapalvelujen kysynnän ennakoidaan kasvavan. Näiden tuotteistaminen ja markkinointi helposti saatavissa olevina palveluina ja palvelupaketteina myös vapaa-ajan asunnoille on vielä vähäistä. Kuva 29 Kesämökkien lukumäärä Etelä-Karjalassa (Etelä-Karjalan liitto) Venäläiset matkailijat kuluttivat vuonna 2008 rahaa Etelä-Karjalassa yhteensä 185 miljoonaa euroa (Taulukko 11). Uusien hyvinvointipalvelutuotteiden innovoinnilla ja markkinoinnilla tälle kohderyhmälle yhteistyössä matkailuyrittäjien kanssa uskoisi olevan vielä tilausta. Taulukko 11 E-K:n väestön ja venäläisten rahankulutus Etelä-Karjalassa tuoteryhmittäin v (Etelä- Karjalan liitto) 49\n50 Venäläisten matkailijoiden määrän ennakoidaan olevan kasvussa tulevinakin vuosina ja vaikka matkailijoiden henkilöä kohti käyttämä rahamäärä ei kasvaisikaan, niin noilla rahavirroilla on merkitystä erityisesti Etelä-Karjalan tuote- ja palvelumarkkinoille (Kuva 30). Kuva 30 Venäläisten matkailu Suomessa ja Etelä-Karjalassa (Etelä-Karjalan liitto) 4.4 Kilpailutilanne ja kilpailukykyisyys Kilpailijoiden määrä ja tuotteiden samankaltaisuus tai erilaisuus määräävät yleisesti ottaen kilpailun luonteen markkinoilla. Hyvinvointipalvelujen alueella tuotteiden erilaisuudella on merkitystä, mutta tärkeimpinä painottuvat kuitenkin palvelun hinta ja laatu. Suurten kansainvälisten ja kansallisten yritysten tulo paikallisille markkinoille kiristää kilpailua myös Etelä-Karjalassa. Uhkana omalle yritystoiminalleen yrittäjät kokevat kyselyn perusteella kilpailijat ja varsinkin suuret yritykset, lain säädännön muutokset sekä vaatimusten kasvun. Yksityisiä työterveyshuollon markkinoita hallitsevat Etelä-Karjalassa kansalliset yritykset: Medivire Työterveyspalvelut Oy ja Suomen Terveystalo Oyj. MedOne on saanut jalansijaa kuntien ostopalveluihin perusterveydenhuollossa terveysaseman ulkoistuksen, päivystyspalvelujen sekä kotisairaanhoidon tuottajana. Vanhuspalveluiden puolella mm. Mikeva Oy:llä on Lappeenrannassa palvelukoti ja tukipalveluissa turvapuhelin- ja turvaauttajapalveluja tuottaa Lappeenrannassa Suomen sairaanhoitopalvelut Oy. Koti- ja siivouspalvelujen tarjoajissa on samoin kansallisia yrityksiä, vaikka pääosa tarjonnasta on oman maakunnan yrityksiltä. 50\n51 lkm Kilpailukykyisyyden lisäämiseksi paikallisissa hyvinvointialan yrityksissä on lisääntynyt halu yhteistyöhön toisten yritysten kanssa. Yritykset tekevät jo nyt jonkin verran yhteistyötä ilman erillistä maksua: palvelutuotannossa (9 % yrityksistä), hankinnoissa (8 %), henkilöstön rekrytoinnissa (8 %), markkinoinnissa (4 %), myynnissä (4 %) ja kiinteistön hoidossa (4 %). Yhteistyön tai alihankinnan lisäämistä on suunnitteilla markkinoinnissa (7 %), siivouksessa (7 %), henkilöstön rekrytoinnissa (5 %), kiinteistön hoidossa (4 %) sekä palvelutuotannossa (4 %). Tavallisimpia ostopalveluina muilta yrityksiltä hankittavia palveluja ovat: taloushallinto (65 % vastanneista), siivous (26 %), kiinteistön hoito (24 %), vaatehuolto (16 %) ja markkinointi (14 %). Paikallisissa hyvinvointialan yrityksissä on paljon erityisosaamista ja vahvaa, vuosien myötä hankittua ammattitaitoa. Oman osaamisen markkinointi ja muuttaminen hyvin konseptoiduiksi, asiakaslähtöisiksi palvelukokonaisuuksiksi on kilpailussa menestymisen kannalta olennaista. Tarvitaan innovatiivisuutta ja jatkuvaa palvelutuotteiden kehittämistä vastaamaan muuttuvan asiakaskunnan tarpeita. Kun yrittäjiä pyydettiin arvioimaan omaa menestystään suhteessa muihin (Kuva 31), vain yksi kyselyyn vastanneista yrittäjistä oli sitä mieltä, että yritys menestyy selvästi huonommin kuin muut vastaavat yritykset. Valtaosa oli sitä mieltä, että oma yritys menestyy yhtä hyvin tai muita vastaavia yrityksiä paremmin. Yrityksen menestys suhteessa muihin selvästi huonommin 10 hiukan huonommin yhtä hyvin hiukan paremmin 9 selvästi paremmin Kuva 31 Yrityksen menestys suhteessa muihin vastaaviin yrityksiin 51\n52 Oman yrityksen vahvuuksina pidettiin hyvää ammattitaitoa, erityisosaamista, yrityksen hyvää mainetta ja tunnettavuutta, hyvää johtamista, toiminnan läpinäkyvyyttä, pitkää alan kokemusta, hyvää palvelun hinta/laatu suhdetta sekä joustavuutta ja toimivaa palvelumallia. Heikkouksina mainittiin riittämätön panostus yrityksen toimintaan sekä markkinoinnin puute. Tärkeimmiksi palveluiden laatutekijöiksi (Kuva 32) yrittävät arvioivat hyvän ammattitaidon, hyvän maineen, palvelun joustavuuden, saatavuuden, turvallisuuden ja palvelualttiuden. Palveluiden monipuolisuuden merkityksen yrittäjät arvioivat kasvavan tulevina vuosina. Kuva 32 Tärkeimmät palvelujen laatutekijät 52\n53 5 HYVINVOINTIALAN YRITTÄJIEN TOIMIALAKOHTAISTEN NEUVONTAPALVELUIDEN KEHITTÄMINEN KTM Hanna Niskanen Tämä kappale käsittelee yksityistä hyvinvointialan sektoria ja hyvinvointialan yrittäjyyttä Etelä-Karjalassa. Kappaleen sisältö pohjautuu vuonna 2009 tekemääni pro gradu - tutkimukseen, jossa tarkasteltiin aloittavien hyvinvointialan yrittäjien yrityspalveluiden ja toimialakohtaisen neuvonnan kehittämistä. Hyvinvointiala rajoittui tutkimuksessa koskemaan luvanvaraisia tai ilmoitusvelvollisia sosiaali- ja terveysalan yrittäjyyden muotoja. 5.1 Hyvinvointialan erityispiirteet Hyvinvointialan yrittäjyys poikkeaa monelta osin perinteisestä teolliseen valmistukseen tai jälleenmyyntiin perustuvasta yrittäjyydestä, mikä asettaa omanlaisensa haasteet hyvinvointialan yrittäjille ja yrittäjyydestä kiinnostuneille sekä yrittäjäneuvontaa antaville organisaatioille. Tässä kappaleessa läpikäydään lyhyesti näitä toimialan erityispiirteitä. Kunnallinen toimintaympäristö Hyvinvointialan yritysten toimintaympäristö on omaleimainen, sillä markkinoilla toimii myös voittoa tavoittelemattomia toimijoita, kuten julkinen sektori. Se ei kuitenkaan pysty yksin vastaamaan kansalaisten sosiaali- ja terveyspalvelujen tarpeeseen (Pirinen 2000, 176; Pentikäinen et al. 2009, 49). Tarpeet ovat myös lisääntyneet, koska markkinoille on tullut paineita tarjota erilaisia vaihtoehtoja sisältäviä, joustavia ja yksilöllisiä palveluja (Väisänen 2000, 13). Julkisen toiminnan tehostamistarpeista ja väestön ikääntymisestä johtuvasta terveyspalvelujen kysynnän tuntuvasta kasvusta (Pentikäinen et al. 2009, 51) seuraa, että yksityisten hyvinvointialan yritysten tulee kyetä vastaamaan muuttuneisiin vaatimuksiin ja uuden, entistä merkittävämmän, roolin haasteisiin. Samalla yksityisten hyvinvointialan yrittäjien on kuitenkin huomioitava sosiaali- ja terveysalalla vallitsevien näennäismarkkinoiden tuomat haasteet. Näennäismarkkinoilla 53\n54 tarkoitetaan pääasiassa sitä, että julkinen sektori on sekä merkittävä palveluiden maksaja että tuottaja. Näennäismarkkinoita voidaan kuvata joillakin ominaisuuksilla, jotka erottavat ne aidoista markkinoista: Näennäismarkkinat ovat julkisen sektorin luomat ja ylläpitämät. Näennäismarkkinoilla tuotetulla palvelulla on usein yhteiskunnallisia, kansalaisten hyvinvointiin liittyviä tavoitteita. Julkinen sektori toimii useimmiten palvelutuotannon tilaajana, ohjaajana ja rahoittajana. Näennäismarkkinoiden vaihtoehtoisilla tuottajilla saattaa olla muita tavoitteita toiminnassaan kuin voiton tuottaminen. Palvelun saajat eivät yleensä kulutushetkellä maksa palvelusta, vaan palvelun tilaaja toimii heidän preferenssiensä välittäjänä ja palvelubudjetin kontrolloijana. (Kuopila 2008). Sosiaali- ja terveysalan näennäismarkkinoilla kunnilla on velvollisuus järjestää asukkailleen määrätyt palvelut ja niillä on velvollisuus ohjata asiakkaita palvelujen käytössä. Erityisesti yksityisissä sosiaalipalveluissa yksityiset palveluntuottajat ovat erittäin riippuvaisia kuntien ostopalvelusopimuksista, sillä lakisääteisten sosiaalipalvelujen järjestäminen on viime kädessä kuntien vastuulla (Pentikäinen et al. 2009, 83 84). Koska kunnilla on päärooli julkisten palveluiden järjestäjänä, kuntien ja sosiaali- ja terveysalan toimijoiden välinen yhteistyö sekä keskinäinen luottamus on todettu alan yritysten keskeiseksi menestystekijäksi (Sinkkonen & Komulainen 2004, 121). Yrityksen menestyksen kannalta oleellista on, millaiset suhteet sillä on alueen kuntiin tai alueella toimivaan sosiaalija terveyspiiriin. Hyvinvointiyrittäjän on tunnettava myös kuntien päätöksentekojärjestelmä ja alaa koskeva lainsäädäntö (Karvonen & Uusitalo 2007, 7). Yrittäjien tunnettuus ja hyvät yhteistyösuhteet julkiselle sektorille ovat keskeisiä edellytyksiä sosiaali- ja terveysalan yrittäjille. 54\n55 Pienyritysvaltaisuus Sosiaali- ja terveysalan palveluyrittäjyyden on todettu olevan usein pienyrittäjyyttä, naisyrittäjyyttä ja ammatillisiin ja eettisiin vaatimuksiin sidoksissa olevaa yrittäjyyttä (Rissanen & Sinkkonen 2004). Pienyrittäjyydellä tarkoitetaan yleensä omistajayrittäjyyttä, jossa omistajayrittäjä antaa leimansa koko yritystoimintaan. Yrittäjän henkilökohtaiset tärkeät asiat ja arvot heijastuvat yrityksen toimintaan. Yrittäjät kantavat yleensä kokonaisvastuun yrityksestään ja osallistuvat tuotantoon, asiakaspalveluun ja hallintoon. Pienyrityksille on tyypillistä myös pieni markkinaosuus. Yritys ei voi vaikuttaa tuotteensa tai palvelunsa hintaan, vaan sen määrää ostaja tai samoilla markkinoilla toimivat suuret yritykset. Pienyritys on hintaseurailija. Pienyrityksen tuote- ja palveluvalikoima on yleensä suhteellisen kapea ja erikoistunut. (Kovalainen et al. 1996, 168). Hyvinvointialan yritysten pieni keskikoko on yksi tärkeä syy siihen, miksi kunnat eivät osta yrityksiltä palveluja. Yksittäisellä pienyrityksellä on toimitusvarmuuteen liittyviä uskottavuusongelmia ja heikosti neuvotteluvoimaa. Näin ollen pienten yritysten tehtäväksi on jäänyt täydentää kunnallisia palveluja, mikä ei ole tukenut liiketoiminnan mahdollista kehittämistä. (Pentikäinen et al. 2009, 101). Yrittäjän kannalta tilanne johtaa helposti riippuvuuteen kunnasta ja heikkoon kannattavuuteen. Lisäksi on tunnettu tosiasia, että suuri pienyritysten määrä liittyy pitkälti työmarkkinoiden ja talouden tehottomuuteen. Kuitenkin pienyrittäjyyden merkitys Suomen kansantaloudelle ja hyvinvointialan markkinoille on merkittävä. Yksittäinen hyvinvointialan pienyritys ei ole kansantalouden kasvattajana tai hyvinvoinnin tuottajana merkittävä, mutta pieniä sosiaali- ja terveysalan yrityksiä on Etelä-Karjalassa noin 300, joten yhdessä ne muodostavat merkittävästi taloudellista ja henkistä hyvinvointia. Yrittäjään ja henkilöstöön kohdistuvat erityisvaatimukset Sosiaali- ja terveysalalla henkilöstön määrä ja rakenne on säädetty lain ja asetuksin. Sosiaali- ja terveysministeriön asiakirjoista on löydettävissä ohjeet, joissa edellytetään henkilöstömäärän vähimmäismäärän täyttymistä ja henkilökunnan asianmukaista ammatillista 55\n56 koulutusta ja ammattiosaamista. (Tainio 2007, 82). Laeissa on lisäksi säädetty, että kaikilla yksityisiä sosiaalipalveluja tuottavilla yksiköillä pitää olla palvelutoiminnasta vastaava henkilö ja yksityisellä terveydenhuollon yksiköllä tulee olla vastaava johtaja. Viimeksi mainittua ei tosin edellytetä silloin kun kyseessä on itsenäinen ammatinharjoittaja. (Karvonen & Uusitalo 2007, 59 63). Sekä sosiaali- että terveysalalla vastaavilta henkilöiltä vaaditaan tiettyä tutkintoa sekä riittävää alan työkokemusta. Tämä asettaa sosiaali- ja terveysalan yrittäjät täysin omaan kontekstiinsa. Koska vastaavilta henkilöiltä edellytetään sosiaali- ja terveysalan taustaa, yrittäjiksi ryhtyvillä on useimmiten koulutuksen ja työkokemuksen antamaa vahvaa ammatillista osaamista (Rissanen & Karhunen 2004, 88). Usein yrittäjä on työskennellyt aiemmin julkisen sektorin palveluksessa, joten hän tuntee julkisen sektorin toimintatavat ja sen verkostot (Pirinen 2000, 177). Ongelmaksi nousee kuitenkin se, ettei alan yrittäjien ammatilliseen koulutukseen tai aikaisempaan työkokemukseen ole yleensä kuulunut yrittäjyyden tai liiketoiminnan valmiuksia (Rissanen & Karhunen 2004, 88), jotka ovat edellytyksiä menestyvään yrittäjyyteen. Yrittäjien taustat asettavat omat erityisvaatimuksensa organisaatioille, jotka tarjoavat palveluitaan sosiaali- ja terveysalan aloittaville yrittäjille. Luvanvaraisuus ja ilmoitusvelvollisuus Jokainen aloittava yritys tekee aloitusilmoituksen verohallinnolle ja Patentti- ja rekisterihallitukselle. Myös kaupparekisteriin ilmoittaminen on pakollista kaikille elinkeinoharjoittajille, joilla on pysyvä toimipaikka ja jonka palveluksessa on muu kuin aviopuoliso tai lähisukulainen. (Kainlauri 2000, ). Moni hyvinvointialan yrittäjä toimii kuitenkin toimialalla, jossa vaaditaan muutakin lupa- tai ilmoitusmenettelyä. Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja ilmoitusasioiden ylin valvova viranomainen on aluhallintovirasto, joka myöntää toimiluvan hakemusten perusteella luvanvaraisen toiminnan harjoittamiseen yksityisille sosiaali- ja terveyspalvelutuottajille. Ilmoitusvelvollinen palveluntuottaja tekee ilmoituksen sille kunnalle tai niihin kuntiin, jossa palvelua annetaan. Mikäli kunta kuuluu sosiaali- ja terveyspiiriin, ilmoitus tehdään piiriin. Mikäli yrityksessä työskentelee laillistettuja ammattihenkilöitä, luvan saaneita ammattihenkilöitä tai nimikesuojattuja ammattihenkilöitä, yrittäjän tulee ilmoittaa toiminnastaan myös 56\n57 terveydenhuollon oikeusturvakeskukseen (TEO). (Savolainen 2007, 206). Lupa- ja ilmoitusmenettelyihin tutustuminen on aloittavalle hyvinvointialan yrittäjälle erittäin tärkeää, koska ne ovat usein niin rahoituksen saamisen edellytyksenä kuin myös liiketoiminnan käynnistämisen edellytyksenä. Muu lainsäädäntö Jotta kuva hyvinvointialan yrittäjyyden erityispiirteistä ei jäisi liian suppeaksi, on aiheellista läpikäydä myös joitain siihen liittyviä lainsäädännöllisiä seikkoja. Ensinnäkin hyvinvointipalveluiden toimialalla lain asettamat vaatimukset kehittyvät ja kasvavat jatkuvasti. Aloittavalle yrittäjälle ei ole olemassa täysin kattavaa listaa kaikista huomioitavista seikoista, vaan lainsäädäntöä, ohjeita ja valvontaa koskevaa tietoa tulee hakea monesta eri lähteestä. (Savolainen 2007, 210). Merkittävimpiä hyvinvointialan yrittäjyyteen liittyviä lakeja ovat lait ja asetukset yksityisten sosiaalipalvelujen ja terveyspalvelujen tuottamisesta ja valvonnasta. Laki edellyttää, että yksityisten sosiaalipalvelujen tuottajan toimintayksikön olosuhteiden, tilojen ja välineiden tulee olla asianmukaiset, henkilöstön tulee täyttää kelpoisuusvaatimukset ja henkilöstön määrän tulee olla riittävä. (Kainlauri 2000, 17 19). Asiakastyötä aloitettaessa on huomioitava myös asiakaskuntaa koskevat erityislait, kuten esimerkiksi laki sosiaalihuollon asiakkaan asemasta ja oikeuksista. Myös toimialakohtaiset erityislait, kuten lait ja asetukset lastenpäivähoidosta, lastensuojeluun liittyvät lait tai sosiaalihuoltolait on huomioitava. Sekä sosiaali- että terveyspalvelutuotannossa on lisäksi noudatettava henkilötietolain, potilasvahinkolain, sosiaali- ja terveydenhuollon asiakasmaksujen lain ja asetuksen, työterveyshuoltolain sekä alojen työehtosopimusten asettamia vaatimuksia, vain muutamia mainitakseni. (Savolainen 2007, ; Karvonen & Uusitalo 2007, 61). Myös kuntia koskevaan lainsäädäntöön, kuten lakiin sosiaali- ja terveydenhuollon suunnittelusta ja valtionosuudesta sekä lakiin julkisista hankinnoista on hyvä perehtyä, jotta aloittava yrittäjä kykenee osallistumaan kuntien tarjouskilpailuihin asianmukaisesti ja 57\n58 menestyksekkäästi ja jotta hän ymmärtää paremmin toimintaympäristönsä erityispiirteet ja kykenee paremmin arvioimaan tulevaisuuden kehityksen suunnan. Verotus Hyvinvointialan yrityksiin, jotka toimivat sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottajina, liittyy tiettyjä erityiskysymyksiä niin tuloverotuksen kuin arvonlisäverotuksenkin osalta. Molemmissa merkittävin erityispiirre on, että yleishyödyllisille yhteisöille myönnetään verovapaus. Tämä koskee sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottajia. (Mannio 2007, ). Yrityksen verosuunnittelussa ja yhtiömuodosta päätettäessä on kyettävä huomioidaan mahdolliset verovapaudet tuloverossa, jotta päästään yrittäjän kannalta mahdollisimman edullisiin ratkaisuihin. Alan erityispiirteistä johtuen esimerkiksi osuuskunta on Mannion (2007, 161) mukaan monessa mielessä hyvin sovelias yritysmuoto hyvinvointialan yrittäjille. Erityisesti aloittavan yrittäjän näkökulmasta olisi siis tärkeää, että yhtiömuotovaihtoehdot ja niiden verovaikutukset käytäisiin läpi ja pää- sekä ansiotulojen tulouttamista suunniteltaisiin. Yleinen olettama on, että arvonlisäverotus ei ole hyvinvointipalveluja tuottaville yrityksille monimutkaista (esim. Mannio 2007, 153), sillä sosiaali- ja terveyspalvelut on suurelta osin vapautettu arvonlisäverosta. Yrityksen tehtävänä on kuitenkin huolehtia, että kaikki muodolliset edellytykset täyttyvät ja verovapaus saavutetaan silloin kun laissa niin edellytetään. Mannion (2007, 175) mukaan palveluihin liittyy ongelmia verollisen ja verottoman myynnin määrittämiseksi. Käytännössä myynnit pitää eritellä verottomiksi ja verollisiksi. Lisäksi on kyettävä erittelemään hankinnat ja niihin sisältyvät arvonlisäverot. Verolliseen toimintaan kohdistuvan arvonlisäveron saa vähentää, verottomaan toimintaan kohdistuvien hankintojen veroja ei. Aloittavan yrittäjän on perehdyttävä tarkasti siihen, kuinka rajanveto kussakin palvelussa verottoman ja verollisen toimen välillä on tehty. Tämä on osoittautunut haasteelliseksi. Muun muassa Rissanen & Karhunen (2004, 96) selvittivät tekemässään tutkimuksessa, että hoiva-alan yrittäjien mielestä arvonlisäveroa ei ole käsitelty yrittäjyyskoulutuksessa tarpeeksi ja että yrittäjät kaipaavat arvonlisäverosta selvempiä ja parempia ohjeita. 58\n59 5.2 Etelä-Karjalan hyvinvointialan yrittäjille suunnatut palvelut Hyvinvointialan yrittäjille ei ole Etelä-Karjalassa omia, erikoistuneita palveluorganisaatioita, vaan heitä palvellaan kuntien elinkeinoasiamiesten, kunnallisen yrityspalvelun ja kehittämisyhdistyksen kautta. Lappeenrannan alueella yrittäjien palvelut ovat keskittyneet Lappeenrannan Seudun Yrityspalvelut Oy:lle, joka on Lappeenrannan, Lemin, Luumäen, Savitaipaleen, Suomenniemen, Taipalsaaren ja Ylämaan omistama seudullinen elinkeinoyhtiö (LSYP 2009). Imatran seudulla vastaavasta toiminnasta huolehtii Imatran Seudun Kehitysyhtiö Oy, jonka osakkaina ovat muun muassa Imatran, Puumalan, Rautjärven ja Ruokolahden kunnat (Kehy 2009). Lisäksi aloittava hyvinvointialan yrittäjä saattaa saada palveluita maaseudun kehittämistyöhön keskittyneiltä Länsi-Saimaan kehittämisyhdistykseltä tai Etelä-Karjalan Kärki-LEADER ry:ltä (Hyvinvointiyrittäjyyskartoitus 2009). Yrityksen perustamiseen liittyviä palveluita tarjoavat alueella myös Saimaan ammattikorkeakoulun, Etelä-Karjalan aikuisopisto AKTIVA:n ja Etelä-Karjalan ammattiopiston opiskelijoille suunnattu yrityshautomo, elinkeinoyhtiö Lappeenranta Innovation sekä valtakunnallista yrityskehitysapua tarjoavat organisaatiot, kuten esimerkiksi Technopolis Ventures ja ELY-keskus. Hyvinvointialalle aikovat yrittäjät tosin käyttävät näistä lähinnä ELY-keskuksen tarjoamia yrittäjyyskursseja ja avustuksia (Hyvinvointiyrittäjyyskartoitus 2009) sekä mahdollisesti ammattikorkeakoulun yrityshautomoa. ELY-keskuksen ja aiemmin mainittujen maaseutujen kehittämisyhdistysten lisäksi rahoituspalveluja hyvinvointialan yrittäjille tarjoavat Finnvera ja pankit sekä mahdollisesti yksityiset sijoittajat. Pakollisissa viranomaisasioissa ja kunta-asiakkuuteen liittyvissä keskusteluissa hyvinvointialan yrittäjää palvelevat monet viranomaiset, kuten kuntien sosiaalijohtajat, veroviranomaiset, terveystarkastajat, paloviranomaiset, aluehallintovirasto ja maistraatti sekä Lappeenrannassa ja Imatralla yksityisiä asiakkaita ja yrittäjiä yhdistämään pyrkivä IsoApu. Näiden tahojen tehtävänä ei ole tarjota varsinaista yritysneuvontaa, vaan opastaa ainoastaan omaan tehtäväkenttään liittyvissä epäselvyyksissä ja suorittaa heille laissa säädetyt velvollisuudet. Muissa yrittäjyyteen liittyvissä velvollisuuksissa palvelevat muun 59\n60 muassa lukuisat tilitoimistot ja vakuutusyhtiöt. Erittäin tärkeää, joskin usein näkymätöntä, neuvontaa ja tukea tarjoavat yrittäjille myös heidän perheensä sekä muut alan yrittäjät. Vaikka yrityksen perustamiseen liittyviä palveluita on varsin kattavasti tarjolla, ne ovat melko eriytyneitä toisistaan ja niitä hyödynnetään melko vähän. Hyvinvointiyrittäjyyskartoituksen (2009) mukaan vain 49,6 % yrittäjistä on käyttänyt yrityspalvelu- tai rahoittajatahojen neuvonta-, koulutus-, asiantuntija- tai muita palveluja. 5.3 Hyvinvointialan yrittäjien neuvonnan kehittämiskohteet Pro gradu -tutkimuksen pohja-aineistona käytettiin Socom Oy:n keväällä 2009 toteuttaman hyvinvointiyrittäjyyskartoituksen tuloksia. Tutkimuksen primääriaineisto koostui haastatteluista, joiden suunnittelu aloitettiin toukokuussa 2009 pidetyn nykytilan mallinnussession jälkeen. Sessiossa projektikoordinaattori Leena Kaljunen johti ryhmäkeskustelun avulla tapahtuvaa mallinnusta yrityspalveluiden nykytilasta. Mallinnuksessa olivat mukana yritysneuvoja Pirjo Kuuluvainen Lappeenrannan Seudun Yrityspalvelut Oy:stä, projektipäällikkö Anni Peltola Imatran Seudun Kehitysyhtiö Oy:stä sekä Risto Ritala Etelä-Karjalan ammattiopistosta. Haastateltavia oli yhteensä yhdeksän, joista viisi oli alaa hyvin tuntevia asiantuntijoita. Yritysneuvontaverkoston asiantuntijoista haastateltavina olivat Saimaan ammattikorkeakoulun yrityshautomotoiminnasta vastaava Olavi Scherman ja Finnveran ja TE-keskuksen yhteinen yritystutkija ja rahoitusneuvoja Päivi Kortelainen. Lisäksi haastateltiin pienten hoito- ja hoivayritysten ja asiakkaiden linkkinä toimivan IsoAvun palveluneuvojaa Tuula Ihalaista sekä kunta-asiakkaan roolissa Lappeenrannan kaupungin vanhusten palveluasumisen päällikköä Teija Malista. Viranomaisnäkökulmaa edusti myös lääninsosiaalitarkastaja Marja Kaasalainen. Heillä kaikilla oli kokemusta aloittavien hyvinvointialan yrittäjien kanssa toimimisesta. Yrityspalveluiden asiakkaista haastateltavina oli hoivakotia perustava yrittäjätiimi, tuore kotisairaanhoidon yrittäjä, lääkärikeskusyrittäjä sekä hoivayksikön vuokraustoimintaa aloitteleva yrittäjä. Monipuolisella otoksella varmistettiin otoksen edustavuus. Haastatteluaineistoista nousi esiin monia seikkoja ja kehittämiskohteita, jotka tukivat hyvinvointiyrittäjyyskartoituksen tuloksia. Aineistoa 60\n61 kerättiin myös syyskuussa 2009 pidetyssä kehityssessiossa, johon osallistui 12 eri asiantuntijaa. Kehityssession antia hyödynnettiin tavoitetilamallin rakentamisessa. Huomionarvoista on, että pro gradu -tutkimuksen ja haastattelujen fokus oli aloittavien hyvinvointialan yrittäjien palveluprosessien kehittämisessä, joten myös artikkeli pohjautuu pääasiassa aloittavien yrittäjien tapauksiin, vaikka katsantokantaa laajennettiinkin tutkimuksen myöhemmässä vaiheessa koskemaan kokonaisvaltaisemmin hyvinvointialan yrittäjien palveluita. Yrittäjän taustat ja osaaminen Haastateltujen yritysten osakkaista lähes kaikki olivat terveydenhuollon koulutuksen saaneita ja enemmistö oli naisia. Näiltä osin yrittäjien profiilit vastasivat melko hyvin aiempien tutkimusten tuloksia (ks. Kovalainen et al. 1996, 192; Pentikäinen et al. 2009, 62). Aloittavien hyvinvointialan yrittäjien neuvontatarpeet vaihtelivat paljon. Yrittäjien voitiin katsoa jakautuvan: 1. Noviisiyrittäjiin, joilla ei ollut kaupallista uraa tai yrittäjyyskokemusta taustallaan. Heille tiedonhaku oli työlästä ja he käyttivät laajaa apujoukkoa tukenaan. 2. Kokeneisiin yrittäjiin, joilla oli kaupallista osaamista aiemman yrittäjyystaustan tai koulutuksen muodossa. He toimivat perustamisprosessissaan itsenäisesti ja hyödynsivät erittäin paljon internetiä tiedonlähteenään. Erityisesti noviisiyrittäjien ryhmä on palveluorganisaatioiden kannalta haasteellinen, sillä heidän osaamiseensa ei aiemman taustan vuoksi kuulu yrittäjyyden tai liiketoiminnan valmiuksia, jotka auttavat rakentamaan yrityksestä elinvoimaisen. Yrittäjyyttä suunnitteleville on kyllä tarjolla paljon kursseja ja koulutuksia, mutta yleiskoulutusten hyöty on useiden kohdalla kyseenalaista, sillä monella on hankaluuksia jo perustermistön ymmärtämisessä. Tämä hankaloittaa myös tiedonhakua. Usein noviisiyrittäjä ei tiedä mitä etsiä tai kysyä. Toinen koulutusten ongelma on, että vaikka hyvinvointialan yrittäjille löytyy juuri heille suunnattuja kursseja ja vaikka yritysneuvojat ohjaavat yrittäjiä niihin, yrittäjillä on muita 61\n62 kiireitä, he eivät koe kursseja heille sopiviksi tai he eivät aina ole halukkaita maksamaan koulutuksista. Kuitenkin melko selvältä vaikuttaa, että yrittäjyyskoulutuksia tarvitaan, sillä hyvinvointiyrittäjyyskartoitukseen (2009) vastanneista peräti 37,9 % on jokseenkin samaa mieltä tai täysin samaa mieltä väitteen Tarvitsisin lisäkoulutusta yrittäjänä toimimiseen kanssa. Aloittavilla yrittäjillä luku lienee huomattavasti korkeampi. Liiketoiminta- ja markkinointiosaamisen puutteet Kuten edellisessä kappaleessa esiin tuotiin, hyvinvointialan yrittäjillä on vahvaa alan substanssikokemusta ja -osaamista, mutta osa heistä tarvitsee apua ja tukea liiketoimintansa taloudelliseen suunnitteluun. Jo liiketoiminnan ansaintalogiikan hahmottaminen on osalle vaikeaa: erään asiantuntijan kokemuksen mukaan kaikki yrittäjiksi aikovat eivät hahmota, että onnistunut yritystoiminta vaatii tuotteen, joka on saatava myytyä. Myös kustannusten ja kannattavuuden arviointiin, rahoituksen suunnitteluun, riittävien resurssien arviointiin tai hinnoitteluun liittyy selkeästi haasteita, joihin terveysalan ammattilaisilla on vaikeuksia löytää toimiva ratkaisu ilman apua. Esimerkiksi hinnoittelun vaikeuksista kertoo IsoAvussa toimivien yksityisten kotisairaanhoitopalvelujen tuottajien perustuntihintojen valtaisa vaihtelu: halvimmillaan sairaanhoitopalvelun perushinta on vain 20 euroa tunnissa, kalleimmillaan 35 euroa tunnissa (IsoApu 2009). Ilmiö on erikoinen, sillä kilpailluissa markkinaolosuhteissa pienyritys on yleensä hintaseurailija. Hinnoittelun vaikeudet kertovat, että yrityspalveluprosessin tuotos on usein puutteellinen tavoitteeseen nähden: aloittavia yrittäjiä ei ole joko saatu lainkaan yrityspalveluiden piiriin tai heille ei ole kyetty antamaan riittäviä eväitä liiketoiminnan ja markkinoinnin suunnitteluun. Hinnoittelu ei ollut ainoa esiinnoussut hyvinvointialan yritysten markkinoinnin ongelma. Esimerkiksi kuntien hankintamenettelyt ja kilpailutuksen toimintatavat tuntuivat yhdestä yrittäjästä vierailta: osaltaan tarjoustentekoa hankaloitti, että yrittäjä koki, ettei ole saanut tuotteistettua palveluitaan. Tämä vaikeutti toimivan vuorovaikutussuhteen synnyttämistä julkiseen sektoriin, joka on monen sosiaali- ja terveysalan yrityksen menestymisen kannalta kriittistä. Haastatteluaineiston valossa osalla yrittäjistä on hankaluuksia luoda vakaa suhde 62\n63 julkiseen sektoriin erään asiantuntijan mukaan osa yrityksistä kamppailee markkinaosuuksistaan jopa korkean kysynnän aikana. Kuitenkin olisi sekä loppuasiakkaiden että julkisen sektorin etu, että yksityisissä hyvinvointipalveluissa olisi tarjontaa, vaihtoehtoja ja avointa kilpailua. Tämä kuitenkin edellyttää yrittäjiltä kykyä päästä osalliseksi julkisen sektorin verkostoja ja kykyä toimia liiketaloudellisesti järkevästi ja muokata tarjoomaansa kysynnän mukaisesti. Yrityspalveluiden markkinointi Nykytilan prosessimallinnuksessa oletettiin, että kaikki hyvinvointialan yrittäjiä palvelevat tahot osaavat palveluntarpeen arvioinnin jälkeen opastaa yrittäjäehdokkaan oikeaan organisaatioon. Haastatteluaineiston valossa oletus osoittautui kyseenalaiseksi. Haastatellut rahoittajatahot eli ELY-keskus ja Finnvera sekä IsoApu ja Saimaan amk:n yrityshautomo tunsivat seudullisten yrityspalvelujen toiminnan sisällön, mutta viranomaistahot totesivat, etteivät tunne seudullisten yrityspalvelujen toimintaa. Koska seudullisten yritysneuvojien toimintaa ei tunneta, ei heille juurikaan ohjata aloittavia yrittäjiä, vaikka joidenkin yrittäjäehdokkaiden kohdalla seudulliset yrityspalvelut voisivat antaa merkittävää lisäarvoa liiketoiminnan suunnitteluun. Myös yrittäjistä kaksi nosti esiin yritysneuvontapalveluiden markkinoinnin, kun heiltä kysyttiin yrityspalveluiden kehittämisestä. Toinen totesi, että seudullisten yrityspalveluiden pitäisi olla enemmän esillä ja toinen ehdotti organisaatioilta suoraa yhteydenottoa potentiaalisiin yrittäjiin, esimerkiksi yrittäjäkurssin käyneisiin. Yritysneuvonnan markkinoinnin ja tunnettuuden puutteisiin viittaa myös hyvinvointialan yrittäjille suunnatun kyselyn tulos, jonka mukaan 116 vastaajasta vain 8 oli käyttänyt joko Imatran Seudun Kehitysyhtiön tai Lappeenrannan Seudun Yrityspalvelujen palveluita (Hyvinvointiyrittäjyyskartoitus 2009). Tunnettuuden ongelma näytti rajautuvan seudullisiin yritysneuvontapalveluihin. Saimaan ammattikorkeakoulun markkinoinnissa ei voida sanoa olevan merkittäviä puutteita haastattelun perusteella, sillä kohderyhmä on helposti tavoitettavissa ja heille kerrotaan hautomotoiminnasta opintojen aikana. 63\n64 Yleisneuvonnan sisältö Toinen yrityspalveluihin liittyvä puute koskee yritysneuvonnan kokonaissisältöä. Yrittäjät jakautuivat neuvonnan tarpeen mukaan yrittäjäkokemusta ja liiketoimintaosaamista omaaviin ja noviiseihin. Osaavat yrittäjät eivät juuri kokeneet hyötyneensä neuvontapalveluista, sillä he olivat omin voimin suunnitelleet liiketoimintaansa hyvin pitkälle. Seudullisissa yrityspalveluissa he olivat käyneet starttirahan tai laskelmien vuoksi. He kokivat, etteivät tarvitse yleisneuvontaa ja että seudullisista yrityspalveluista ei ole saatavissa heille lisäarvoa. Lisäarvon puuttumisen tunteen voidaan olettaa johtuvan yrityspalvelujen alhaisesta erikoistumisasteesta. Kokenut yrittäjä tietää jo perusasiat, joten neuvontapalveluista koetaan hyötyvän vain, mikäli ne pystyvät tarjoamaan erikoisosaamista. Tähän viittaa myös muutaman haastateltavan toteamus erityisosaajien tarpeesta, jotka voisivat keskittyä tiettyyn sektoriin Noviisiyrittäjät, jotka olivat enemmän hyödyntäneet seudullisia yrityspalveluja, kokivat erikoistumisen puutteen jopa voimakkaammin, sillä alhaiselta lähtötietotasolta aloittava yrittäjä joutuu etsimään tietoa paljon ja kaikkialta. Molemmat kokivat tiedonhaun haastavaksi ja sirpaleiseksi. Tietoa ei ole saatavissa missään kokonaisuutena, yrittäjä ei välttämättä osaa kysyä eikä ammattiauttaja voi yrittäjien mukaan aina tietää minkälaista tarvitsee. Ammattiauttajan tietämättömyyteen voi olennaisesti vaikuttaa tämän hetken yrityspalveluiden yleisneuvonnan luonne. Yleisneuvonnan luonteen vuoksi yrityspalveluissa ei tunneta tarkkaan toimialakohtaisia vaatimuksia eli yrittäjän tarpeita, jolloin luotettava tiedontarpeiden arviointi on mahdotonta. Yleisneuvonnan sisältöön liittyen esiin nousi myös yleisneuvontaa harjoittavien tahojen rahoituskeskustelujen ongelmallisuus. Rahoitusta tarjoavien organisaatioiden tunnettuudessa ja rahoituslähteiden luo hakeutumisessa ei ollut puutteita eikä viivästyksiä, mutta rahoitukseen liittyviin keskusteluihin liittyy sisällöllisiä hankaluuksia. Yrittäjän taholta haastatteluissa ilmeni, että seudullinen yrityspalveluorganisaatio on antanut virheellistä tietoa kertoessaan, ettei suunniteltu yritystoiminta täytä ELY-keskuksen tuille asetettuja ehtoja. 64\n65 Muutenkin ilmeni, että toisinaan yritysneuvonnassa käynnin jälkeen yrittäjille on jäänyt sellainen mielikuva, että rahoituksensaanti tai -saamattomuus olisi jo selvillä. Prosessianalyysin näkökulmasta kyse on resurssien tehottomasta järjestämisestä ja päällekkäisyydestä. Yleistä yritysneuvontaa antava taho saattaa kertoa rahoitusehdoista liian kaikenkattavasti, jolloin ylitetään oma osaamisalue ja vahingossa annetaan epäluotettavaa tietoa. Liian laaja opastus rahoitukseen on oletettavasti arvoa lisäämätön toiminto, sillä rahoittajatahot käyvät samat asiat läpi asiakkaan kanssa. Yritysneuvonnassa ei voida tuntea olemassa olevia rahoitusvaihtoehtoja läpikotaisin, joten vaarana on, että yrittäjän kanssa rahoituksensaantia läpikäydessä oma osaamisalue ylitetään. Tällöin asiakkaan kokemus palvelusta voi jäädä hyvin kielteiseksi. Ilmoitus- ja lupa-asioiden järjestäminen Kuten aiemmissa kappaleissa todettiin, sosiaali- ja terveysalan yrittäjältä vaaditaan joko lupaa tai ilmoitusta yritystoiminnastaan (Savolainen 2007, 206). Näiden järjestämiseen liittyvät kysymykset olivat prosessin toimivuuden ja asiakkaan saaman lisäarvon kannalta erittäin merkittävä kehittämiskohde. Sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottamiseen liittyvä lainsäädäntö ei ole kovinkaan tuttu yleisneuvontaa harjoittaville seudullisille yrityspalveluorganisaatioille. Luultavasti osin tästä johtuen myös yhdellä haastatelluista yrittäjistä oli hankaluuksia lupa-asioiden järjestämisessä. Häntä avusti IsoApu eli organisaatio, jonka varsinaiseen tehtäväalueeseen lupa-asioiden voida katsoa kuuluvan, sillä IsoAvun päätehtävä on vanhusten neuvolaan liittyvä toiminta. Lupaasiat eivät hoituneet vaikeuksitta ja lisäksi kyseinen yrittäjä lähti hakemaan lupia toimintaansa varten hyvin myöhäisessä vaiheessa. Vaikka lupa- ja ilmoitusasioiden hoito on asiakkaan vastuulla, myös viranomaistoiminnan tehokkuutta haittaa tilanne, jossa missään organisaatiossa ei tunnu olevan erikoisosaamista ja halukkuutta kokonaisvastuun kantamiseen lupa- ja ilmoitusprosessissa auttamisesta ja läpiviennistä. Vaikeudet ilmoituslomakkeen tai lupa-anomuksen täyttämisessä eivät näytä olevan poikkeustapaus, vaan ne toisinaan viivästyttävät yritysten perustamisprosesseja ja 65\n66 kuormittavat aluehallintovirastoa turhaan. Lääninsosiaalitarkastajan karkean arvion mukaan jopa puolet lupa-anomuksista, ja ilmoituksista vielä enemmän, ovat puutteellisia. Lupa- ja ilmoitusasiat ovat erittäin ajankohtainen aihe erityisesti Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiriin liittyvien kuntien osalta, sillä jatkossa lupa- ja ilmoitusasiat hoidetaan piirissä. Kuten jo ilmituli, ennen sote-piiriin siirtymistä ja tutkimuksen tekovaiheessa lupa- ja ilmoitusasioita Lappeenrannassa on hoitanut IsoApu, jossa on vahvasti koettu, että heidän resurssinsa eivät ole olleet tehtävän hoitoon täysin soveltuvat. Jatko vaatii täten huolellista erityistarkastelua. Arvonlisäverotuksen selvittely Aiempien tutkimusten mukaan hyvinvointialan yrittäjien mielestä arvonlisäverotusta ei käsitellä yrittäjäkoulutuksessa tarpeeksi ja yrittäjät kaipaavat selkeämpiä ja parempi ohjeita siitä (Rissanen & Karhunen 2004, 96). Haastatteluissa ilmeni, että näin tuntuu olevan myös Etelä-Karjalassa. Eräs kokenut asiantuntija totesi, etteivät yrittäjät ole tietoisia alv-vapaudesta. Hänen mukaansa yrittäjät luulevat kyllä tietävänsä aiheesta ja heille on ehdotettu ilmoittautumista yksityisten palvelun antajien rekisteriin (Ysteri), mutta heillä ei ole asiasta tarkempaa käsitystä. Lisähaasteena arvonlisäveron omatoimisessa selvittelyssä on, että verottaja käyttää omaa lainsäädäntöään ja saattaa sen perusteella opastaa ilmoittautumaan Ysteriin, mutta palvelua ei välttämättä tulkitakaan sosiaalipalveluksi yksityisten sosiaalipalvelujen valvontaa koskevien lakien mukaan eikä tällöin alv-vapautta voida myöntää. Lisäksi rajanvedot liittyen eri palveluiden arvonlisäverottomuuteen tai hankintojen verovähennyskelpoisuuksiin, ovat haastavia. Kun arvonlisäverotukseen liittyvät asiat ovat täysin yrittäjän vastuulla, virheiden mahdollisuus on suurehko. Myöskään viranomaistahot eivät aina hallitse sosiaali- ja terveyspalvelujen arvonlisäverotukseen liittyviä yksityiskohtia. Ongelmana myös tehottomuus Asiantuntijoiden kanssa keskustellessa tuli ilmi myös huoli nykyisestä yksityisen hyvinvointialan pienyritysvaltaisesta ja tehottomasta rakenteesta. Eräs asiantuntijoista tiivisti ongelman kehittämissessiossa oivallisesti todeten seuraavaa: Neuvonnan fokus tulisi olla 66\n67 yritysten kannustamisessa kasvuun ja toimintatapojen kehittämiseen. Tähän tulee jatkossa ohjaamaan julkisen sektorin kustannuspaineet ja piirin pyrkimykset ostaa isompia kokonaisuuksia samalla harvemmilta toimijoilta. Hyvinvointiyrittäjyyskartoituksen (2009) mukaan enemmistö yrittäjistä uskoo myös yhteistyön voimaan, kuten kuvissa 33 ja 34 esitetään. 5 Täysin samaa mieltä 4 Jokseenkin samaa mieltä 3 En osaa sanoa 2 Jokseenkin eri mieltä 1 Täysin eri mieltä Prosenttia vastanneista Kuva 33. Etelä-Karjalan hyvinvointialan yrittäjien vastausten jakauma väittämään: Menestyminen vaatii tulevaisuudessa yhteistyötä saman toimialan yritysten välillä. 5 Täysin samaa mieltä 4 Jokseenkin samaa mieltä 3 En osaa sanoa 2 Jokseenkin eri mieltä 1 Täysin eri mieltä Prosenttia vastanneista Kuva 34. Etelä-Karjalan hyvinvointialan yrittäjien vastausten jakauma väittämään: Yhteisyritykset lisääntyvät toimialalla. 67\n68 Hyvinvointialan rakenteeseen liittyvät kysymykset ovat oleellinen kysymys yrityspalveluiden uutta rakennetta ja sisältöjä pohdittaessa. Toimivaa hyvinvointialan sektoria ei luoda vain yritysten määrää, kilpailua ja vaihtoehtoja lisäämällä, vaan tarvitaan myös tehokkuutta ja suurten palvelukokonaisuuksien tarjoajia. Näihin tavoitteisiin voidaan päästä yhteisyritysten tai kasvuyritysten avulla. Yhteistyön lisääminen, kasvu ja uusien toimintatapojen kehittäminen edellyttää usein verkostoitumista. Kuitenkin haastatteluaineistosta saadun tuntuman perusteella yrittäjien verkostoitumisessa on paljon parantamisen varaa. 5.4 Tavoitetilamallin esittely Hyvinvointialan yrittäjien toimialakohtaisten neuvontapalvelujen kehittämistä lähestyttiin pro gradussa prosessijohtamisen lähtökohdista käsin. Tavoitetilamalli (liite 1) on ihanteeseen perustuva prototyyppi eli standardi, joka huomioi havaitut kehityskohteet. Tämä oli prosessin uudelleensuunnittelun viimeinen vaihe. Tavoitetila pyrkii osoittamaan, kuinka aloittavien hyvinvointialan yrittäjien palveluprosesseja tulee yhdenmukaistaa. Lisäksi tavoitetilamallin prosessikuvauksessa on kuvattuna prosessissa tapahtuneet muutokset ja uudet toimenpiteet, jotka tulee integroida neuvontatahojen toimintaan. Prosessikuvauksessa ei kuvata yksityiskohtaisesti yrityksen perustamisen vaiheita, sillä kyse on asiakaslähtöisestä prosessista, jonka yksityiskohdat vaihtelevat yrittäjän tarpeiden mukaan. Prosessikuvaus tuleekin nähdä ihanteena, jota voidaan jatkokehittää käytäntöön viemisen ohella. Yrityspalveluihin hakeutumisen tehostaminen Edelleen mallin oletuksena on, että yrittäjyyttä suunnittelevan kannattaa aloittaa tiedonhankintansa yleisneuvontaa harjoittavasta organisaatiosta. Kuten aiemmin todettiin, hyvinvointialalla toimii yrittäjiä, jotka tarvitsevat selkeästi apua ja tukea liiketoimintansa suunnitteluun. Heidät tulisi tavoittaa aiempaa paremmin yrityspalveluiden asiakkaiksi. Koska seudullisten yrityspalveluiden markkinoinnissa on koettu puutteita, esilläoloa tulee hakea monin keinoin. Jo olemassa olevien teemapäivien ja koulutusten järjestämisen lisäksi markkinointia on siirrettävä entistä voimakkaammin internetiin, jota aloittavat yrittäjät 68\n69 haastatteluaineiston mukaan käyttävät pääasiallisena tietolähteenään. Lisäksi tiedottamista voidaan eriyttää entistä enemmän toimialoittain, jolloin yrityspalveluita voidaan markkinoida täsmällisemmin sekä kohderyhmälle että muille alalla toimiville organisaatioille. Näin puutteelliseksi koettu suora kontakti yrittäjiin paranee ja muiden organisaatioiden tietoisuus yrityspalveluista kasvaa. Kun eri toimijoilla on tarvittava tieto muiden tuotteista, yrittäjä ohjataan entistä todennäköisemmin yrityspalveluiden piiriin. Muiden organisaatioiden toimijoiden tietoisuutta neuvontapalveluiden työn sisällöstä voidaan parantaa tiedottamisen lisäksi myös järjestämällä säännöllisesti yhteisiä tapaamisia heidän kanssaan. Tapaamisissa voidaan päivittää omia tietoja ja keskustella markkinatilanteesta laajemminkin. Toimivan organisaatioiden välisen viestinnän ansiosta asiakkaan ei tarvitse kulkea edestakaisin taholta toiselle ja hän saa entistä luotettavampaa ja ajantasaisempaa tietoa alan yrittäjyydestä ja markkinoista. Kehityssessioon osallistuneessa ryhmässä ehdotettiin lisäksi huoneentaulua, jossa yhteenvetona kerrottaisiin kunkin organisaation palveluista. Käytännön toteutus huoneentaululle voisi olla internetistä tulostettava dokumentti, jossa kerrottaisiin eteläkarjalaista hyvinvointialan yrittäjää palvelevista organisaatioista ja henkilöistä, kuvattaisiin yrityksen perustamisen vaiheet ja annettaisiin suorat yhteystiedot kutakin asiaa hoitavalle taholle. Tämä dokumentti tulisi olla hyvässä tiedossa kaikissa organisaatioissa, joihin yrittäjyyttä suunnitteleva voi hakeutua. Ryhmässä lähestyttiin seudullisten yrityspalveluiden alhaista käyttöastetta myös laajemmasta näkökulmasta. Hyvinvointialan yrittäjä on profiililtaan tyypillisesti entinen julkisen sektorin työntekijä, joka haluaa yrityksensä kautta tarjota hyvää hoitoa (Österberg-Högstedt 2009, 51). Kasvu ja voitto eivät ole tyypilliselle hyvinvointialan yrittäjälle ensisijaisia tavoitteita. Yrittäjämäisen asenteen lisääminen ja yrittäjien saaminen myös oppilaitoksista nähtiin kehittämiskohteena, jota voitaisiin parantaa lisäämällä yrittäjyyskasvatusta. Oppilaitoksissa voitaisiin kannustaa enemmän yrittäjyyteen, nähdä se todellisena vaihtoehtona ja kannustaa luovaan, toimialarajat rikkovaan yrittäjyyteen. 69\n70 Asiakaslähtöinen ja toimiva yleisneuvonta Kun oletetaan, että yrittäjyyttä suunnitteleva hakeutuu perustamisprosessin aluksi seudullisiin yrityspalveluihin, on asiakastyytyväisyyden kannalta tärkeää, että hän aidosti kokee saavansa lisäarvoa yrityspalveluista. Uudessa tavoitetilamallissa lisäarvon kasvattamiseen on pyritty yritysneuvojien toimialakohtaisella erikoistumisella, sillä yrittäjien suurimmat tarpeet kohdistuivat erityiskysymyksiin. Erikoistuminen edellyttää, että yritysneuvojat selvittävät alan lainsäädäntöä, alueen markkinatilannetta ja toimialakohtaisia rahoitusmahdollisuuksia. Yhteydenpito sosiaali- ja terveyspiiriin tai kuntien sosiaalijohtajiin, aluehallintovirastoon ja muihin hyvinvointisektorin toimijoihin on erittäin tärkeää. Yritysneuvojien toimialakohtaiseen kouluttamiseen ja tapaamisten järjestämiseen tarvitaan säännönmukaisuutta ja koordinointia. Toimialakohtaisen erikoistumisen ansiosta yritysneuvoja tuntee entistä paremmin alan kustannusrakenteet ja markkinatilanteen ja osaa realistisemmin arvioida yritysidean kannattavuutta. Tiedon luotettavuus on korkeampi. Myös hyvinvointialan pätevyysvaatimusten on sisällyttävä yritysneuvojan osaamisalueeseen, jotta jo aikaisessa vaiheessa yrittäjä tai yrittäjät voivat varmistua ammatillisen pätevyytensä riittävyydestä suunniteltuun yritystoimintaan. Tiedon luotettavuuteen tähtää myös rahoituskeskustelujen sisällön uudelleentarkastelu. Jotta haastatteluaineistossa ilmenneiltä ongelmilta eli virheelliseltä tiedolta ja mielikuvilta vältyttäisiin, on yritysneuvojien rajattava rahoituskeskustelun sisältö koskemaan tiedonantoa rahoitusta myöntävistä organisaatioista ja tukien saannin perusedellytyksistä. Toimialoihin erikoistuminen mahdollistaa toki joidenkin erityisehtojen tuntemista, mutta pääasiallisesti yrittäjäehdokas on ohjattava rahoittajan luokse tarkempiin keskusteluihin. Seudullisten yrityspalveluiden päätehtävänä aloittavien hyvinvointialan yritysten palveluissa tulee olla liikeidean, markkinoiden ja oman yrittäjyyden arviointi sekä liiketoimintasuunnitelman tekeminen. Lisäksi sosiaali- ja terveyspuolen toimijoiden ja elinkeinoyhtiöiden tämänhetkisiä toimintoja on kannattavaa integroida luontevasti toisiinsa. 70\n71 Seudullisten yrityspalvelujen tulevaisuuden suunnittelussa tulee huomioida, että Etelä- Karjalassa on kaksi erillistä seudullista yrityspalveluorganisaatiota, joissa molemmissa vain muutama yritysneuvoja. Toimialakohtainen erikoistuminen onnistuu melko pintapuolisesti, sillä kunkin yritysneuvojan on hallittava monia muitakin toimialoja. Toimialakohtaisen erikoistumisen vahvistamisen takia jatkossa voisi olla aiheellista tarkastella, onko Lappeenrannan Seudun Yrityspalveluiden ja Imatran Seudun Kehitysyhtiön fuusio mahdollinen. Näin kullekin yritysneuvojalle jäisi entistä kapeampi sektori osaamisalueekseen, jolloin erikoistumisen taso saataisiin korkeammaksi. Mikäli fuusion synnyttäminen ei ole ajankohtaista tai saa laajempaa kannatusta, on syytä vähintäänkin kehittää organisaatioiden yhteistyötä ja tiedonvaihtoa yhä tiiviimmäksi. Alan erikoisosaaminen uudessa organisaatiossa Koska tavoitetilamallissa on säilytetty nykyiset organisaatiot olemassa olevan kaltaisena ja tunnustettu realiteetit siitä, ettei yritysneuvojien ole mahdollista erikoistua syvällisesti hyvinvointialaan, erikoisosaamista kasvatetaan tavoitetilamallissa tuomalla liiketoiminnallista osaamista sosiaali- ja terveydenhuollon sektoriin, jotta rakenteisiin saadaan säännönmukaista yhteistyötä seudullisten yrityspalvelujen, kuntien terveys- ja sosiaalihuoltotoimijoiden, sosiaali- ja terveyspiirin, aluehallintoviraston, veroviranomaisten ja alan yrittäjien välille. Säännönmukaisuutta tarvitaan myös hyvinvointialan yrittäjille suunnattujen koulutusten järjestämiseen. Aiemmin mainittua ongelmaa liiketoimintaosaamisen heikosta tasosta ei voida täysin paikata oppilaitoksen yrittäjyyskasvatuksella tai niissä järjestetyillä kaupallisen alan kursseilla, sillä kuten aiemmissa tutkimuksissa ja haastatteluissa ilmeni, suurella osalla yrittäjistä on taustallaan pitkä ura usein julkisen sektorin palveluksessa. Liiketoimintaosaamisen opiskelu ei ole useimmille ajankohtaista opiskelun aikana tai välttämättä koskaan. Siksi liiketoimintaosaamiskoulutusta on suunniteltava tapahtuvaksi muuallakin, jotta ei-opiskelijoiden ryhmä tavoitetaan. Toki tälläkin hetkellä yrittäjyydestä kiinnostuneille on tarjolla esimerkiksi ELY-keskuksen järjestämiä kursseja, mutta ne eivät ole toimialakohtaisia eivätkä huomioi hyvinvointialan yrittäjyyden erityispiirteitä. Aloittavilla hyvinvointialan yrittäjillä on omanlaisensa tarpeet ja niihin vastaaminen on nähty tutkimuksessa muutostyön lähtökohdaksi. Tavoitetilamallissa nostetaan elinkeinoyhtiöiden ja 71\n72 sosiaali- ja terveystoimen yhteistyö erittäin tärkeään asemaan. Näiden rajapintaan tarvitaan osaamista, joka toimii vahvasti mukana hyvinvointialan toimijoiden verkostossa ja palvelee yrittäjää starttivaiheen jälkeenkin kokonaisvaltaisena osaamisyksikkönä yhteistyössä elinkeinoyhtiöiden kanssa. Aiempaa säännönmukaisemman ja vahvemman yhteistyön ja tuen ansiosta yrittäjä saa relevanttia tietoa muun muassa arvonlisäverotuksesta, alan lainsäädännöstä ja sosiaali- ja terveyspiirin sekä kuntien toimintatavoista. Rajapintatoimija, joka tuntee alueen markkinatilanteen, kykenee arvioimaan, kuinka liiketoimintaa, mukaan lukien markkinointia kannattaa kehittää ja voi ylläpitää tätä keskustelua tilaajien, tuottajien ja loppuasiakkaiden välillä Rajapintatoimijan fyysinen sijoituspaikka on tavoitetilamallissa IsoAvussa, sillä ehdotuksen mukaan tehtäväkenttään voisi kuulua ilmoitus- ja lupa-anomusten vastaanotto ja opastus niiden täyttämiseen. Ennen sosiaali- ja terveyspiirin toiminnan käynnistämistä tilanne on ollut se, etteivät pienten kuntien viranomaiset vastaanota vuodessa kovinkaan montaa ilmoitusta tai lupahakemusta. Tästä johtuen virheellisesti täytettyjen papereiden osuus on ollut melko suuri. Sosiaali- ja terveyspiiriin siirtymisen jälkeen lupa-asiat ovat keskittyneet IsoApuun, jossa niitä hoitaa sairaanhoitaja/palveluohjaaja, jonka työajasta kuluu merkittävä osa tähän tehtävään, johon hänen osaamisensa ja koulutuksensa ei sovi. Tavoitetilamallissa yrittäjällä on mentorinaan ilmoitus- ja lupa-asioihin sekä yrittämiseen perehtynyt henkilö, jolloin menettely tulee tapahtumaan entistä sujuvammin. Erityistä huomiota työnjaon tarkemmassa suunnittelussa on kuitenkin kiinnitettävä siihen, että IsoAvun "yrittäjyysosasto" ei ostajaorganisaation kytköksissä olevana toimijana voi antaa yrityksille henkilökohtaista konsultointia liiketoiminnan kehittämiseen. Se voi kuitenkin edesauttaa julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuutta ja tehdä sote-alan markkinoita läpinäkyvämmäksi ja tätä kautta kehittää yritysten toimintaedellytyksiä ja kasvattaa kilpailua. Siten on perusteltua, että myös toiminnan rahoittamisessa huomioidaan toiminnan elinkeinopoliittinen vaikutus. 72\n73 Tavoitetilan vaikutukset Tavoitetilamallissa on pitkälti kyse aloittavan hyvinvointialan yrittäjän palveluprosessin yhdenmukaistamisesta, jonka avulla asiakkaan saamaa lisäarvoa pyritään kasvattamaan ja edistämään elinvoimaisten yritysten syntyä. Aloittavalle hyvinvointialan yrittäjälle erityisen tärkeää on, että hän saa oikeaa ja hänelle tarpeellista tietoa riittävän määrään oikeaan aikaan. Tavoitteeseen pääsemiseksi tavoitetilamallille on asetettu seuraavat tavoitteet: prosessissa tapahtuvat päällekkäisyydet, kuten ei-neuvontatahojen antamaa neuvonta, vähenevät. prosessissa ilmenneet puutteet, kuten markkinatiedon tai alan erityistiedon hankinnan ongelmat, korjautuvat. prosessin virhemahdollisuuksien riski, kuten väärän rahoitustiedon saaminen, pienenee. prosessin pullonkaulamahdollisuuksien riski, kuten ilmoitus- tai lupa-asioiden viivästyminen, pienenee. Tavoitteiden saavuttaminen edellyttää parhaimpien käytäntöjen yhdenmukaistamista ja toistumista. Kun palveluprosessi on yhdenmukaistettu, voidaan varmistua siitä, että kaikki oleelliset yrityksen perustamiseen liittyvät toiminnot tapahtuvat ajallaan ja yrittäjä saa tarpeellisen määrän luotettavaa tietoa ja osaamista hyvinvointialan yrittäjyydestä. Ihmisten vuorovaikutuksessa tapahtuva palveluprosessi on luonteeltaan vaihteleva ja luova, joten sitä ei kannata ylistandardisoida (Hall & Johnson 2009, 60). Siksi esiteltyä, standardoitua palveluprosessiakaan ei voida käsittää kiveen hakattuna toimintatapana vaan laadukkuuden varmistavana ohjenuorana erityisesti noviisiyrittäjien tapauksissa. Koska pienet prosessipoikkeamat halutaan mahdollistaa, tavoitetilaa ei ole kuvattu yksityiskohtaisella tarkkuudella. Seuraavaan taulukkoon (Taulukko 12) on vielä koottu hyvinvointialan yrityksen perustamisessa mukana olevat tahot ja kuvattu, mikä on niiden suunniteltu rooli tavoitetilassa. 73\n74 Taulukko 12. Yrityksen perustamisprosessissa mukana olevien organisaatioiden roolit. Toiminnot Seudullinen yritysneuvoja (LSYP ja Kehy) Rahoittajat Aluehallintovirasto Sote-piiri / Kunnan viranomaiset IsoApu Yrittäjäpotentiaalin arviointi Liikeidean ja markkinoiden arviointi Liiketoimintasuunnitelman teossa avustaminen Perusasiat rahoitusmahdollisuuksista Yhtiömuotokeskustelut Pätevyysvaatimusten selvittely Budjetti-, kannattavuus- ja kustannuslaskelmat Alkuvaiheen yrittäjien ohjaaminen seudullisiin yrityspalveluihin Sopivan rahoitusmallin löytäminen (ts. rooli ei muutu) Alkuvaiheen yrittäjien ohjaaminen seudullisiin yrityspalveluihin Säännöllinen yhteydenpito rajapintatoimijan ja seudullisten yrityspalvelujen kanssa Viranomaistoiminta Yrittäjien ohjaaminen ja yhteistyö seudullisiin yrityspalveluihin/rajapintatoimijalle Viranomaistoiminta Käynnistysvaiheen mentorointi markkinatilanteesta Kuntien ja sote-piirin toimintatapoihin perehdyttäminen Ilmoitus- ja lupa-asioiden hoito ja tarvittaessa apu lupa- ja ilmoituspapereiden täyttämisessä Hyvinvointiyrittäjyyskoulusten ja alaan liittyvien kurssien suunnittelu ja järjestäminen yhteistyössä elinkeinoyhtiön kanssa (esim. tarjoustenteko) Verkostoitumisapua Tukea kasvuyrittäjyyteen, toimintatapojen parantamiseen Pelkkä prosessin standardoinnin tavoite on kehitystyössä riittämätön. Siksi tavoitetilamallissa on tehty muutoksia palveluprosessin rakenteeseen ja toimintojen sisältöihin. Näillä muutoksilla pyritään lisäämään prosessin asiakasmäärää, parantamaan asiakkaiden saamaa lisäarvoa prosessista sekä lisäämään prosessin sujuvuutta ja tehokkuutta. Seuraavaksi käsitellään lyhyesti, mitä vaikutuksia muutoksista voidaan olettaa saavutettavan: Tehostetun markkinoinnin ansiosta entistä useampi kiinnostuu yrittäjyydestä ja hakeutuu yrityspalvelujen piiriin. Alalle saadaan tervettä kilpailua, joka pakottaa alan yrittäjiä 74\n75 tehostamaan toimintaansa. Koska aiempaa useampi yritys hyödyntää yrityspalveluita, alalle saadaan ammattilaisten avulla kaivattua liiketoimintaosaamista ja aiempaa kilpailukykyisempiä yrityksiä. Yritysneuvojien toimialakohtaisen erikoistumisen avulla myös kokeneet yrittäjät voivat saada arvokasta ja luotettavaa lisätietoa esimerkiksi markkinoista tai lainsäädännöstä. Oletettavasti yritysneuvojien erikoistumisesta seuraisi myös se, että yrittäjän liikeideaa ja liiketoimintasuunnitelmaa voidaan tarkastella entistä kriittisemmin ja markkinarakenteet huomioonottavammin. Yritysneuvojien markkinatuntemus luo uusia mahdollisuuksia markkinarakojen havaitsemiselle ja uusien toimintatapojen kehittämiselle. Yrityspalveluihin liittyy myös muistutus siitä, että yleisneuvontaa harjoittavien organisaatioiden on muistettava pitäytyä rahoituskeskusteluissaan perusasioissa, kuten rahoitustarpeen arvioinnissa ja rahoitusten saannin perusedellytysten läpikäynnissä. Kun suoraa yhteyttä rahoittajiin edelleen parannetaan ja toimitaan heidän kanssaan säännöllisessä yhteistyössä, varmistetaan se, että yrittäjä saa oikeaa ja hänelle relevanttia rahoitustietoa prosessin aikaisessa vaiheessa, mutta toimijoiden resursseja ei turhaan käytetä kertaamalla kaikkea molemmissa paikoissa. Aloittavan yrittäjän näkökulmasta rajapinnassa toimiva IsoApu tarjoaa oivan portin hyvinvointialan verkoston sisäpiiriin. IsoApu tuntee alueen yrittäjät ja julkisen sektorin toimijat, joten se pystyy näkemään kokonaiskuvan ja välittämään markkinatietoa eri osapuolille. Toimintaympäristön erikoisosaamista tarjoamalla aloittavien ja jo olemassa olevien hyvinvointialan yritysten kilpailukykyä voidaan kehittää, ja edistää uusien, aidosti elinvoimaisten yritysten syntymistä. Hajanainen palvelujärjestelmä kaipaa välittäjän ja keskustelun ylläpitäjän roolia sosiaali- ja terveyspalvelujen tuotannossa. Ilman tiivistä yhteistyörakennetta julkisen, yksityisen ja kolmannen sektorin yhteistyötä ja kumppanuutta sosiaali- ja terveyspalvelujen tuotannossa on haastavaa syventää. Myös sosiaali- ja terveyspiirin tai kuntien toimijat voisivat kääntyä IsoAvun puoleen yrittäjyyteen liittyvissä ongelmatilanteissa. 75\n76 Yritysrajapinnassa aiempaa tiivimmin toimivalla IsoAvulla voisi olla tavoitetilan mukaan myös keskeinen rooli yrittäjien keskinäisen verkostoitumisen vahvistamisessa. Keskeiseltä paikalta voidaan myös kannustaa kasvuyrittäjyyteen sekä ohjata yrittäjiä hyödyntämään aiempaa enemmän yritysneuvonnan palveluita. Tästä kaikesta seuraa se, että aloittavan yrittäjän näkökulmasta tavoitetilamalli tarjoaa merkittävää lisäarvoa tiedonhankinnan kannalta. Erityisesti noviisiyrittäjät kokivat tiedonhankinnan pirstaleiseksi, joten varsinkin heidän kannaltaan hyvinvointialaan ja Etelä- Karjalan markkina-alueeseen erikoistunut taho, jolla on toimivat kontaktit sektorin toimijoihin, on tarpeen. Lopuksi Tavoitetilaa tarkasteltaessa tulee huomioida, että se ei ole sellaisenaan toteutuskelpoinen vaan implementointi vaatii tarkempaa suunnittelua. Suunnitelman jatkokehittelyyn, toteuttamiseen, vastuunjakoon ja rooleihin, resursseihin, tahtotilaan ja lainsäädäntöön liittyvät kysymykset vaativat jatkoselvittelyjä. Tarve voidaan kuitenkin selvästi havaita: kokonaisvaltainen ja erikoistunut hyvinvointialan yrittäjyyden osaajataho on pro gradu -tutkimuksen mukaan sekä elinkeinoelämän kehittämisen että sosiaali- ja terveysalan palvelurakenteen kehittämisen näkökulmasta tarpeellinen ja hyvä keino kehittää hyvinvointialan yksityistä sektoria. Toivottavaa onkin, että signaali hyvinvointialan yrittäjyyden kehittämisen tarpeista näkyy, kuuluu ja saa jatkoa. 76\n77 Lähteet Bland, J Yhteiskunnallinen yritys ratkaisu 2000-luvun haasteisiin. Iso-Britannian malli ja sen kokemukset. Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja 22/2010. Dufva, H. & Liukkonen, R Sosiaali- ja terveysalan yrittäjyys Kaakkois-Suomessa. Selvitys Kaakkois-Suomen sosiaali- ja terveysalan palveluyrittäjyyden nykytilasta ja tulevaisuuden näkymistä. Kotka: Kymenlaakson ammattikorkeakoulun julkaisuja, B-sarja. Eklund, F., Vauramo, E., Autio, A. & Kjisik, H Visio tulevaisuuden palvelujärjestelmästä case Kymenlaakso. Teknillisen korkeakoulun HEMA Instituutin julkaisuja nro 11. Teknillinen korkeakoulu, HEMA. Eläketurvakeskus & Kansaneläkelaitos Tilasto Suomen eläkkeensaajista kunnittain Suomen virallinen tilasto. Helsinki. Hakapaino Oy. Etelä-Karjalan liitto Etelä-Karjalan maakuntaohjelma Etelä-Karjalan liitto Etelä-Karjalan ostovoiman kehitys. Tutkimus- ja analysointikeskus TAK Oy. Hyvärinen, O. & Lith, P Kilpailuttamisen laajuus ja taustatekijät Suomen kunnissa. Kunnallisalan kehittämissäätiö. Kunnat ja kilpailu sarjan julkaisu 10. Pole-Kuntatieto Oy. Vammala. Kainlauri, A Ideasta hyvinvointialan yrittäjäksi. Juva. WSOY. Karvonen, A. & Uusitalo, S Minäkö hoiva-alan yrittäjäksi? Ohjeita sosiaali- ja terveysalan yritystä suunnitteleville. Pietarsaari: Hoivayrittäjät framille -projekti. Keski- Pohjanmaan ammattikorkeakoulu. Kovalainen, A., Simonen, L. & Österberg, J Sosiaalipalveluyrittäjän muotokuva. Tutkimus sosiaali- ja terveysalan uusyrittäjistä ja vaihtoehtoisista palveluntuottajista. Helsinki: Stakes, raportteja 194. Laki julkisista hankinnoista annetun lain muuttamisesta 321/2010 Laki kunta- ja palvelurakenneuudistuksesta 169/2007. Laki sosiaali- ja terveydenhuollon palvelusetelistä 569/2009. Laki sosiaali- ja terveydenhuollon suunnittelusta ja valtionosuudesta 733/1992. Laki sosiaalisista yrityksistä 1351/2003. Laki sähköisestä lääkemääräyksestä 61/\n78 Laki terveydenhuollon asiakastietojen sähköisestä käsittelystä 159/2007. Le Grand, J. & Bartlett, W Quasi-markets and social policy. MacMillan Press. Houndmills. Lith, P Yritystoiminta ja yrittäjyyden edellytykset. Teoksessa: Pentikäinen, L., Tuomaala, M., Lith, P., Mursu, A. & Forsström, J Hyvinvointialan kehittäminen peruskartoitukset. Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja. Strategiset hankkeet. 32/2009. Helsinki: Edita Publishing Oy. Mannio, L Yleisiä lainsäädännöllisiä ja muita edellytyksiä hyvinvointipalvelujen tuotteistamiselle. Teoksessa: Hiltunen, M., Karjalainen, T., Mannio, P., Pättiniemi, J., Pötry, J., Savolainen, A., Tainio, J., Tirkkonen, T. & Välke, R Hyvinvointiyrittäjän liiketoimintaopas ammatinharjoittajasta yrittäjäksi. Tallinna. Tietosanoma Oy. Mikkola, H Kansainväliset kokemukset palvelusetelien käytöstä sosiaali- ja terveydenhuollossa. Sosiaali- ja terveysministeriön monisteita 2003:15. Sosiaali- ja terveysministeriö. Helsinki. Pentikäinen, L. & Tuomaala, M Osaava Työvoima. Teoksessa: Pentikäinen L., Tuomaala, M., Lith, P., Mursu, A. & Forsström, J Hyvinvointialan kehittäminen peruskartoitukset. Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja. Strategiset hankkeet. 32/2009. Helsinki: Edita Publishing Oy. Pentikäinen L., Tuomaala, M., Lith, P., Mursu, A. & Forsström, J Hyvinvointialan kehittäminen peruskartoitukset. Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja. Strategiset hankkeet. 32/2009. Helsinki. Edita Publishing Oy. Pirinen, R Yrittäjyys ihmisen sekä sosiaali- ja terveysalan toimintayksikön toimintatapana. Teoksessa: Väisänen, R., Turunen, P., Korhonen, S., Räsänen, A., Pirinen, R. & Rautjärvi R. Hyvinvoinnin palapeli. Sosiaalialan ja yrittäjyyden tietoutta sosiaali- ja terveysalalle. Helsinki: Pohjois-Savon ammattikorkeakoulun B-julkaisusarja, 3/2000. Rissanen, S. & Karhunen, M Hoivayrittäjien käsitykset yrittäjäkoulutuksesta. Teoksessa: Rissanen S. & Sinkkonen S. (toim.). Hoivayrittäjyys. Juva. PS-kustannus. Rissanen, S. & Sinkkonen S. (toim.) Hoivayrittäjyys. Juva. PS-Kustannus. Salmela, S Naisyrittäjille suunnattujen yritysneuvontapalvelujen kehittämistarpeet. Selvitys TE-keskusten yrityspalvelujen vastaavuudesta naisyrittäjien tarpeisiin. KTM Julkaisuja 30/2004. Helsinki. Savolainen, A Yleisiä lainsäädännöllisiä ja muita edellytyksiä hyvinvointipalvelujen tuotteistamiselle. Teoksessa: Hiltunen, M., Karjalainen, T., Mannio, P., Pättiniemi, J., Pötry, J., Savolainen, A., Tainio, J., Tirkkonen, T. & Välke, R Hyvinvointiyrittäjän liiketoimintaopas ammatinharjoittajasta yrittäjäksi. Tallinna. Tietosanoma Oy. 78\n79 Sinkkonen, S., & Komulainen, E Hoivayrittäjät kunta- ja yrittäjäyhteistyössä. Teoksessa: Rissanen, S. & Sinkkonen, S. (toim.). Hoivayrittäjyys. Juva. PS-kustannus. Sosiaali- ja terveysministeriö & Suomen Kuntaliitto Ikäihmisten palvelujen laatusuositus. STM:n julkaisuja 2008: 3. Tainio, J Hoivayrittäjä esimiehenä. Teoksessa: Hiltunen, M., Karjalainen, T., Mannio, P., Pättiniemi, J., Pötry, J., Savolainen, A., Tainio, J., Tirkkonen, T. & Välke, R Hyvinvointiyrittäjän liiketoimintaopas ammatinharjoittajasta yrittäjäksi. Tallinna. Tietosanoma Oy. Toikka, M. (toim.) Kaakkois-Suomen ekotehokkuus Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen moniste 26. Lappeenranta. Väisänen, R Muuttuva yhteiskunta ja sosiaalialan työ. Teoksessa: Väisänen, R., Turunen, P., Korhonen, S., Räsänen, A., Pirinen, R. & Rautjärvi R. Hyvinvoinnin palapeli. Sosiaalialan ja yrittäjyyden tietoutta sosiaali- ja terveysalalle. Helsinki. Pohjois-Savon ammattikorkeakoulun B-julkaisusarja, 3/2000. Österberg-Högstedt J Yrittäjänä ammatissaan sosiaali- ja terveysalalla yrittäjyyden muotoutuminen kuntatoimijoiden ja yrittäjien näkökulmasta. Turun kauppakorkeakoulun julkaisuja. Sarja/Series A-3:2009. www-dokumentit IsoApu Sairaanhoito- ja hoivapalvelut. Viitattu Saatavissa Kehy Osakkaat Viitattu Saatavissa Kuopila, A, Näennäismarkkinat. Kunnat.net. Kuntatiedon keskus. Muokattu Viitattu Saatavissa ; LSYP. 2009b. Lappeenrannan Seudun Yrityspalvelut Oy. Viitattu Saatavissa Melkas, P Hyvätuloiset käyttävät eniten kotitalousvähennystä. Teoksessa: Hyvinvointikatsaus 1/ Asuminen. Tilastokeskus. Viitattu Saatavissa Socom Hyvinvointialan yrittäjyys - Hyvinvointialan yrittäjyyden aktivointi ja kehittäminen Etelä-Karjalassa. Viitattu Saatavissa 79\n80 LIITE 1. Etelä-Karjalan alueella käynnissä oleva HAKE Hyvinvointialan yrittäjyyden aktivointi ja kehittäminen Etelä-Karjalassa -hanke on osa kuudella alueella Suomessa toteutettavaa LEHTI hankekonsortiota. Hanke toteutetaan ajalla ja se on EAKR- sekä kuntarahoitteinen. Hankekonsortiolla on hallinnoijan asettama ohjausryhmä, joka muodostuu osahanketoteuttajien sekä rahoittajan edustajista ja asiantuntijajäsenistä. Lisäksi HAKEosahankkeelle on nimetty paikallinen hankeryhmä, johon kuuluvat: Juha Hämäläinen, Kuopion yliopisto Tarja Myllärinen, Socom Oy, puheenjohtaja Markku Mäki-Hokkonen, Lappeenranta Innovation Oy Helena Puolakka, Etelä-Karjalan TSY ry Krista Huovila, Lappeenranta-Imatra-kaupunkiseudun aluekeskusohjelma Päivi Vehmasvaara, Saimaan ammattikorkeakoulu Anni Peltola, Imatran Seudun Kehitysyhtiö Oy Pia Heilmann, Lappeenrannan teknillinen yliopisto Heikki Heimala, AMO Länsi-Saimaa Pirjo Kuuluvainen, Lappeenrannan Seudun Yrityspalvelut Oy Virpi Kölhi, Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri Eija Rieppo, Imatran kaupunki Kunta-alan eläkepoistuma Etelä-Karjalassa\n81 Taulukko 13 Kunta-alan eläkepoistuma Etelä-Karjalassa (Lähde: Kuntien eläkevakuutuksen raportteja 2/2009) 81\n83 LIITE 2: TAVOITETILAN PROSESSIKUVAUS 83\n84 Kaakkois-Suomen sosiaalialan osaamiskeskus Oy Socom Socom 2010 SOCOM Kaakkois-Suomen sosiaalialan osaamiskeskus Oy Laserkatu LAPPEENRANTA SOCOM 84 Kaakkois-Suomen sosiaalialan osaamiskeskus Oy Salpausselänkatu 40 A KOUVOLA