Liikkumisen ohjauksen toimenpidepaletin luominen HSL:ään - Motiva\nRatkaisut\tKestävä liikenne ja liikkuminen\tLiikkumisen ohjaus\tViisaan liikkumisen hankkeet\tLiikkumisen ohjauksen ohjelma\tRahoitettavat hankkeet 2010-2011\tLiikkumisen ohjauksen toimenpidepaletin luominen HSL:ään\nHelsingin seudun liikenne HSL on edennyt työssään pitkälle ja tuottanut mm. viisaan liikkumisen tietopaketin. Tietopaketti on tarkoitettu kaikille, jotka haluavat saada itse tai jakaa tietoa liikenteestä ja viisaasta liikkumisesta.\nHankkeen päätavoitteena on luoda HSL:ään liikkumisen ohjauksen prosessi, joka koostuu eri kohderyhmille suunnatuista liikkumisen ohjauksen palveluista ja tuotteista.\ntuotteistaa HSL:n liikkumisen ohjaukseen liittyvät informaatio- ja neuvontapalvelu;\nsaada mahdollisimman moni yritys tai muu toimija tekemään liikkumissuunnitelmia;\nmyydä ja markkinoida HSL:n palveluja yrityksille, yhteisöille ja isoille asiointipaikoille;\nlisätä yksittäisten ihmisten tietoisuutta järkevistä kulkutapavalinnoista; sekä\nlisätä käyttäjälähtöistä suunnittelua, jotta kestävät kulkutavat olisivat mahdollisimman houkuttelevia ja laadukkaita sekä vastaisivat paremmin kysyntään.\nNämä kaikki toimenpiteet tähtäävät siihen, että joukkoliikenteen ja muiden kestävien kulkumuotojen osuus kasvaa HSL-alueen kunnissa.\nLaajempi hankekuvaus ja yhteystiedot:\nHankekortti HSL (pdf) (46.4 KB)\nHSL:n liikkumisen ohjauksen toimenpidepaletti on valmistunut\nTuloskortti HSL (pdf) (82.3 KB)\nHankkeen aikana tehtiin kymmeniä yrityskäyntejä, joissa kerrottiin HSL:n liikkumisen ohjauksen palveluista. Keskeisimmät tulokset ovat työnantajayhteistyön prosessin muodostaminen ja siihen liittyvä tuote- ja palvelupaketti, jota yrityksille tarjotaan (yhtenä osana liikkumissuunnitelmat) sekä vuorovaikutteisen suunnittelun lisääntyminen erityisesti sähköisiä kanavia hyödyntämällä.\nJoukkoliikenteen matkustajamäärät ovat nousseet hankkeen aikana, mutta on toki vaikea osoittaa, mikä merkitys liikkumisen ohjauksen toimenpiteillä on ollut siihen. Yritysten liikkumissuunnitelmiin liittyvistä seurantakyselyistä tullaan saamaan tarkempaa tietoa kulkutapamuutoksista.\nLiikkumisen ohjauksen toimenpidepaletti tuotteineen, palveluineen ja työkaluineen on jatkuva prosessi HSL:ssä. Yhteistyötä tehdään muiden alan toimijoiden kanssa.


Suojanen, Tytti (2018)\nKäyttöohjeet ovat arkipäivän tekstejä, jotka välittävät tietoa erilaisista teknisistä laitteista ja järjestelmistä sekä opastavat niiden käytössä. Teknisen viestinnän alaan kuuluvassa ensimmäisessä suomenkielisessä väitöskirjassa tutkittiin kotoistamisstrategioita, joilla kodinkoneita tehtiin käyttäjille tutuksi suomalaisissa käyttöohjeissa vuosina 1945–1995. Varsinkin 1950–60-luvuilla Suomessa tuli markkinoille paljon uutta kotitalousteknologiaa, jota valmistajien oli arkipäiväistettävä ja käyttäjien oli kesytettävä.\nTutkimuksessa analysoitiin 132 käyttöohjetta eri yrityksiltä laadulliseen tutkimukseen painottuvalla mixed methods -tutkimusotteella. Lisäksi siinä vertailtiin kahden perinteisen suomalaisyrityksen, Helkaman ja Upon, käyttöohjeita. Teoreettinen viitekehys on monitieteinen: teknisen viestinnän lisäksi tutkimuksessa hyödynnetään retoriikkaa, uutta retoriikkaa, tekstilajitutkimusta sekä kulttuurisen, yhteiskunnallisen ja feministisen teknologian tutkimusta.\nVäitöskirjassa tarkasteltiin ensinnäkin niin sanottua sinä-asennetta eli strategioita, joilla kodinkoneiden käyttäjiin vedotaan ja heidät otetaan käyttöohjeissa huomioon. Toisekseen keskityttiin keinoihin, joilla ohjeissa luodaan yhteisyyttä käyttöohjeiden kirjoittajan ja yrityksen sekä käyttäjän välille. Tätä varten tutkimuksessa luotiin me-asenteen käsite. Lisäksi työssä selvitettiin kotoistamisstrategioissa tapahtuneita muutoksia sekä niiden yhteyttä suomalaisen yhteiskunnan ja teknisen viestinnän kehitykseen.\nTutkimuksesta ilmenee, että käyttäjä otetaan ohjeissa huomioon varsin monipuolisesti. Käyttäjää puhutellaan suoraan ja asetetaan tiettyyn rooliin (rouva, asiakas). Häntä myös motivoidaan varsin monipuolisesti ja ohjeissa käytetään useampia strategioita yhtä aikaa: ohjeissa muun muassa vahvistetaan käyttäjän itseluottamusta ja osoitetaan, millainen palkinto tai uhka tietynlaisesta toiminnasta seuraa. Me-asenne näkyy esimerkiksi me-pronominin käytössä, yritysmaininnoissa sekä erilaisissa motivointikeinoissa. Aineiston analyysin tuloksena luotava me-asenteen käsite tarjoaa työkalun teknisen viestinnän tulevaan tutkimukseen, ja se on yksi väitöskirjan keskeisistä tuloksista.\nKäyttäjiin vetoaminen eli sinä-asenne on käyttöohjeissa runsaampaa kuin me-asenteen ilmenemistavat, mikä myötäilee käyttöohjeille ja tekniselle viestinnälle tyypillistä käyttäjäpainotusta. Kotoistamisstrategioissa havaittiin myös selkeitä muutoksia: sekä sinä-asenne, eli retoriikan termein paatos-ulottuvuus, että me-asenne, eli eetos-ulottuvuus, ovat vahvempia ja monipuolisempia noin 1970-luvulle ulottuvissa ohjeissa kuin sitä uudemmassa aineistossa. Ohjeiden tehtävänä on ollut vakuuttaa käyttäjää uuden koneen hankinnan järkevyydestä, auttaa uuden teknologian hyväksymisessä ja kesyttämisessä sekä suostutella käyttäjä uskomaan, ettei koneen käytön opettelu ole vaikeaa. Tuloksista muodostuu käsitys, että mitä uudempi käyttöohje on kyseessä, sitä persoonattomampi ohje on ja sitä enemmän ohje on myös irrallaan käyttäjästä ja hänen käyttötilanteestaan. Siitä tulee niin sanottu katsojan ohjekirja.\nVäitöskirja lisää ymmärrystä suomalaisesta teknisestä viestinnästä ja sen historiasta sekä käyttöohjeiden roolista suomalaisessa yhteiskunnassa. Se myös avaa uusia näkökulmia teknisille viestijöille sekä alan opettajille ja tutkijoille.


Gles - purkua junaliikenteen päältä - Koneporssi.com\nGles - purkua junaliikenteen päältä\nKonepörssi tutustui vanhan, 80-luvun lopulla rakennetun Pasilan asemarakennuksen erittäin vaativaan purkutyöhön heinäkuussa. Asema väistyy kaupunkikeskus Triplan tieltä. Vilkas kaupunkiympäristö, työmaan ahtaus sekä koko ajan holvin alla kulkeva runsas junaliikenne tekevät purkutyöstä erittäin vaativan ja erikoislaatuisen. Gles purku ja puhdistuspalvelut Oy valikoitui YIT:n kumppaniksi purkutyön suorittamiseen kokemuksensa, soveltuvuutensa ja joustavuutensa ansiosta. Asemarakennuksen raskaspurku alkoi tämän vuoden kesäkuussa ja marraskuussa vanha, monelle junamatkustajalle tutuksi tullut Pasilan asema, on historiaa. Asemarakennuksen kevytpurkuja sekä itä- ja länsisiiven raskaspurkuja Gles on tehnyt alueella jo viime vuoden kesäkuusta lähtien.\nPienkuormaaja kuljettaa betonia alas kerroksista, ahtaalle pihamaalle. Siitä se lastataan kuorma-autoihin, jotka kuljettavat sen murskattavaksi muualle.\nVanhan rautatieaseman purkaminen on melkoisen erikoinen ja erittäin paljon ennakkosuunnittelua vaativa projekti. Ratojen päällä kulkeva, ontelolaatoista muodostuva ja perustuksiltaan vahvistettava holvi jää paikoilleen. Sen yläpuoliset rakenteet puretaan nyt pois. Koska uusi rautatieasema painaa paljon vanhaa enemmän, on holvin kantavuutta parannettu kellarissa paalutuksin sekä vahvistamalla olemassa olevaa pilarikantaa. Työvaihe on yksi koko Triplan pohjarakentamisen vaativimmista vaiheista, eikä vähiten vain yön sydäntunneiksi keskeytyvän junaliikenteen takia. Keskiyön muutamat tunnit työmaalla onkin käytetty ja käytetään tarkkaan hyödyksi.\nJos on rakentaminen Triplassa vaativaa, ei asemarakennusken purkaminenkaan ole helpoimmasta päästä. Koska junaraiteiden kattona olevan holvin kantavuus on rajallinen, ei isoja koneita voi purkutöissä käyttää työskenneltäessä ontelolaattojen päällä. Rakenteet nakerretaan pääasiassa rikki pienellä kalustolla, kuten purkuroboteilla ja minikaivukoneilla, kerros kerrallaan.\n”Neuvottelut purkutöiden suorittamisesta aloitettiin puolitoista vuotta sitten. Meillä oli tarkoitus löytää hyvä yhteistyökumppani, joka ymmärtää tämän työn luonteen. Gles valikoitui näillä kriteereillä työhön ja tähän asti on mennyt erittäin hyvin”, kertoo YIT:n työpäällikkö Jani Kuivamäki. Glesin yksikön johtaja Ville Väänänen nyökyttelee vieressä ja näyttää olevan samaa mieltä. Kesäkuun alussa aloitettu aseman purkutyö oli elokuun lopussa noin puolivälissä.\nGlesin työnjohtaja Ville Väänänen (oik.), YIT:n työpäällikkö Jani Kuivamäki sekä Tuomas Hannula (Rakennustimantti Oy) kertoivat kesällä, että Pasilan rautatieaseman purkutyö sujuu aikataulussa ilman ongelmia. Miehitys on työmaalla ympärivuorokautista ja vahvuus vuorokauden ajasta riippuen 15–25.\n”Alkuperäinen suunnitelma oli purkaa ensin puolet vanhasta asemasta ja jatkaa samalla toimintaa toisella puoliskolla. Rakennusaika uudelle olisi ollut näin kuusi vuotta. Nyt viereen rakennettiin kuitenkin uusi väliaikainen asema, jotta saamme purkaa koko vanhan aseman kerralla. Rakennusaika lyheni kolmeen vuoteen”, jatkaa Kuivamäki.\nViereisen kauppakeskustyömaan torninosturit palvelevat myös aseman purkua. Kerroksissa lastatut vaihtolavat siirtyvät pihamaalle poiskuljetettaviksi.\n”Meidän purku-urakkamme käsittää vanhan aseman purun kannen tasalle. Kannen alapuolinen taso jää meidän osaltamme koskemattomaksi eli tuolla alhaalla kulkevat junat koko ajan. Siellä on myös 20 000 voltin jännite, mikä on syytä muistaa. Joudumme tekemään tiettyjä työvaiheita yöaikaan ja töitä tehdäänkin kolmessa vuorossa. Myös alueelta pois lähtevä materiaali on helpompaa kuljettaa yöaikaan, kun kaduilla ei ole niin paljon liikennettä. Varastointitilaa ei kuitenkaan ole, joten vaihtolavoja toki lähtee täältä myös päiväsaikaan”, selittää Väänänen.\nLavat ovatkin tärkeässä roolissa aseman purussa. Kevyitä materiaaleja lastataan kerroksissa suoraan lavoille ja viereisen kauppakeskuksen työmaan torninostureilla ne nostetaan pihamaalle pois kuljetettavaksi. Päiväsaikaan nostureita tarvitaan pääasiassa rakennustyömaalla, joten niidenkin apua purkutöihin Glesin miehet saavat helpommin yöaikaan. Puretut betonimurikat ajetaan pienkuormaajalla kerroksista alas pihamaalle kasaan, josta ne lastataan pyöräkuormaajalla lavoille. Torninostureiden kapasiteetti ei riitä täyden betonilavan nostoon.\n”Käyttöön saamamme torninosturit nostavat noin 20 tonnia 10 metrin etäisyydeltä ja lähes kahdeksan tonnia puomin päästä. Raskaimmat purettavat betonipalkit painavat 17–18 tonnia ja niitä nostellaan alas suoraan lavetin kyytiin. Pois kuljetettava betoni murskataan muualla jatkokäyttöä varten omalla murskainkalustollamme”, jatkaa Väänänen.\nRakenteet nakerretaan rikki pääasiassa pienellä kalustolla, kuten purkuroboteilla ja minikaivukoneilla, kerros kerrallaan.\nBetonia vanhasta Pasilan asemasta kertyy Väänäsen mukaan kierrätettäväksi kaikkiaan 3 500 tonnia ja sen lisäksi 1 000–1 200 vaihtolavallista muuta kevyempää materiaalia. Heinäkuussa ulkoseinän purkua tehtiin muualta vuokratulla pitkäpuomisella kaivukoneella (26 m). Pihan kantavuus riitti siinä kohtaa, mutta pidemmällä aseman sisällä ei isoa kalustoa voi hyödyntää, sillä holvin rajallinen kantavuus tulee vastaan. Muuta kalustoa oli runsaasti. Kurottajia, minikaivukoneita ja purkurobotteja hyödyntäen asema pieneni vauhdilla. Kerroksissa näytti sotatantereelta, mutta niinhän se purkutyömaalla aina näyttää. Tämä on miesten tosityötä, eikä pienestä kalustosta huolimatta mitään pikkupoikien puuhastelua.\nJanne Kuulasvuon vetämä, viiteen itsenäiseen yhtiöön jaettu Gles on kasvanut nopeasti purkualankin merkittäväksi tekijäksi. Kalustossa on nykyään myös järeää kaivukonearsenaalia, muun muassa kaksi 50- ja kolme 30–40-tonnista peruskonetta.\nErilaisten purkutöiden lisäksi myös kierrätys on yksi toimialoista.\nLue myös: Pasilan Tripla on valtava hybridihanke.\nPurkukoneet Yritystoiminta Yhdyskuntatekniikka ja jätekuljetukset\nMetallinkierrätyksen ammattilainen - Romu Keinänen\nRomu Keinänen on investoinut pari viimeistä vuotta voimakkaasti, esimerkkinä ...


Palkkapäivä Lainat oman Armed palvelu : For taloudelline - www.pilkarze10.fora.pl\nPalkkapäivä Lainat oman Armed palvelu : For taloudelline\nWysłany: Sob 4:52, 08 Lut 2014 Temat postu: Palkkapäivä Lainat oman Armed palvelu : For taloudelline\nAsuntolaina ei ole ennenaikaisesta takaisinmaksusta kulut . Tuo tietysti golf laukausta paljon riippuvainen paljon erilaisia ?? asioita mutta Minä itse toistaa säännöllinen Ostaja en todellakaan että laina ja todennäköisin on kerran vuoden kotitalouksien tulot ja ympäri Buck 60-70,000. Tyypillisesti , mahdollisille ostajille nauttien uusi koti voi omistautua noin Dollari 300000 omasta 1. omaisuus . Omat lähestymistapoja edellyttää right Apua ja ohje [url="http://lainaargj.jimdo.com"]lainaargj.jimdo.com[/url] nextdayloans tulee sinun uusimmat opas halvin , tehokkain , ja paljon Trusted rahoitustuotteiden saatavilla markkinoilla tänään . On luku tätä historia vielä et ll , siitä syystä, että jotta voit teidän Monitasoinen markkinointi liiketoiminta räjäyttää osana kasvojen alueelle laina rahaa !.\nHarkitse merkittävimmät maamiinat joka pimahtaa teidän Verkko markkinointi liiketoiminta ura !. Pitäisikö sinun ei niin saatat olla sopimalla mitään joka ei ole tehty teidän budjettia tai edellytykset . Kun olet saanut suunnitelmat ja etsien tällainen asuntolaina löydät tekijät sinun pitäisi katso ensimmäinen . kuitenkin , vain koska olisit voinut nyt Saatu 1 taloudellinen epäonnea in kalenterikuukauden , se ei nopeasti merkitse että olet vapautettu irti lisäksi ongelmat . Se on tavallinen hyvin pitkä - aika pankkilaina joka tulee saatiin tahansa ympäri $ 5000 - Bucks 25.000 maksettava takaisin aikana 5 - 10 vuotta . Luonnollisesti , se on hyvin hankala ja sinun täytyy olla varovainen juuri tähän kurssin [url="http://pikalaina101.webs.com"]pikalaina[/url] Paremmin pikkupräntin . Getting minimaalinen hinnan huono luotto autolainan ei vain ole mahdotonta , tehdä sitä . Tämä voi välttämättä tarkoita oikein valmistelee tai yksinkertaisesti vain parhaillaan client on pyrkimys paras pankki . et yksinkertaisesti voi Jälleenmyyjä Mainosten Asuntolaina Oikea kunnes On oikeastaan JUST kalenterikuukauden säilyneistä! Jos päätät , et joka on korkea maksu , pikaista lähellä pankkilaina tai pyytää osa ja uhkaava polttaa pois koko talo asiassa kodin omistaja hankkinut jälleen läsnä .\nVerrattuna osto osaksi osakkeet ja osuudet että vaatii ottaen riski että varat voi hyvinkin olla puuttuu kautta huonosta tai jopa liota in periaatteita, Taloudellisuusajattelu joka voi olla varastettu tai varat joka voisi olla alentunut tai kadoksissa , ostamista vuokrat ovat voimakas menot joka voisi olla hoidettu pitkään ja on erityisen usein vyörytetty by sukupolvien .\nkuitenkin , kuitenkin haastava yritämme, uistin jäseniä tilaisuus, kun lifestyle varmasti näyttää kiusanteko meille - määrä ennakoimattomien henkilökohtaiset kaatosade , yksi toisensa jälkeen että on ilmeisesti jatkuva kuvio . havaitsemaan ja jää jälkeen olisi ensimmäinen kuluttaja paperit se tallentanut . Ymmärrä, että aika on paras ystävä aiheesta haku pyrkiessään raha meltdowns aivan kuten konkurssin ja sulkemiseen , knowning että hyödyntäen laina kauppiaita jotka on omistettu alle keskiarvon luotto asuntolainat antaa sinulle paras näkymiä vastaanottamisesta rahoitus ehkä . ehkä saatiin nimet ja henkilökohtaiset viittaukset tai miehet ja naiset tiedät [url="http://pikavippiilmanluottotietoja101.webs.com"]pikavippi ilman luottotietoja[/url] Useimmissa lainat ovat vaikea löytää ja vaatia perusteellisesti varten , haastatteluja ja erinomainen luottokelpoisuutta on ehdokas . Promo on antanut suostumuksensa nopeasti ja pitkälle jalostettuja pian lataaminen sovellus . Sitten kun ne katsomaan teidän sijoitus nähdä vähentynyt tietyn , he voivat harkita , että olet vaarallisten asiakas .\nKuten koulutus lainat yleensä pitkäksi jotta, olemassa paljon henkilöt mieluummin mennä kuvanmuokkaustoiminnot . Useimmat ihmiset ovat muunlaista skenaario , joten sinun pitäisi pohtia sitä koska kerran , on Bucks . Valitettavasti , suunnitelma kostautuu.


Villi piha, vanhan kansakoulun puutarha ja sisustus: Kirjastossa\nNormann Kopenhagenin valaisimet valaisevat kirjastoluokkamme. Välillä aina havahdun taivastelemaan niiden ihanuutta.\nKirjoitti Villin pihan Sanna at 12.21\nUpeeta!! Tosi kauniit valaisimet. :)\nAjattelin ensin, että olet käynyt julkisessa kirjastossa :-D Siitä tulikin mieleen oma lapsuudenkirjastoni Helsingin Kulosaaressa, jännässä 60-luvun betonirakennuksessa. Sisältä se oli huikea, katto kymmenen metrin korkeudella ja lukunurkkauksessa sieltä riippuivat ihana 60-luvun pallovalaisimet piiitkistä johdoista makeiden pyöreiden pikku pöytien päälle, ja ihanuuden kruunasivat oranssit nojatuolit! Ihan mahtava interiööri joka pysyi samana sieltä 60-luvulta asti. Nyt kirjasto on lakkautettu enkä voi kuin toivoa, että sellainen sisustusarkkitehtoninen helmi olisi jotenkin museoitu!\nOn kyllä ihana lamppu!\nKivalta näyttää myös tuo kirjakaappi. Onko se jotain tuotannossa olevaa sarjaa vai jokin vanhempi löytö?\nMinultakin meni vähän aikaa, ennenkuin tajusin, että kyseessä on kotikirjastosi. Ihanaa, kun on kotona kirjasto. Teillä noita huoneita riittää. Lamppu on hauska.\nLapsuuteni kirjasto oli Munkkiniemen kirjasto, josta kannoin aina valtavat pinot seikkailu- ja tyttökirjoja kotiini. Lämmöllä ja kunnioituksella muistelen tuota paikkaa.\nSamoilla linjoilla minäkin. Mieleen tuli ensimmäiseksi loistavat julkiset kirjastot. Nykyisin käyttämäni Itäkeskus ja luettuani kommentteja,lapsuuden kirjasto Lauttasaaressa. Hienoa, kun on oma kirjasto! Meillä ei sellaista ole ja kirjahyllyt pursuavat kirjoja. Kirjastoluokassa upeat lamput ja mikä hohtava tapetti!


Kulutusjuhla » “Syntinen, mutta ah niin onnellinen”\n“Syntinen, mutta ah niin onnellinen”\nsunday 18. aprilta 2010 klo 17.28 kirjoittajana Mari Koo\nJenni kirjoittaa aikomuksestaan ryhtyä intuitiiviseksi ruokailijaksi: ”\nJos haluan syödä kaksi litraa jäätelö, syön sen mitään ajattelematta, ainoastaan nauttien. Jos jonainen päivänä ei tee mieli syödä mitään, en syö. Jos tekee mieli syödä raejuustosalaatti, syön sen. Haluan olla täysin vastuuton ja ajattelematon ruoan ja syömisen suhteen, koska haluan elää, en ahdistua. [- – -] Tämä koko juttu on osa suurempaa elämänasenteen muutosta, jota olen läpikäynyt jo vuosia: siihen liittyy mm. kasvissyönnin lopettaminen ja boikotoinnin hylkääminen.\nEnnen boikotoin vaikka mitä epäeettisiä firmoja ja tuotteita sekä stressasin asioista, joihin en voi vaikuttaa. Nyt en boikotoi koskaan yhtään mitään. En edes välitä ilmaston muutoksesta tuon taivaallista. Haluan aivopestä itseni pois teini-iän aivopesuista ja olla syntinen, mutta ah niin onnellinen.” (Mari Koo)\nKasvissyönti ja ilmastonmuutos 2040-blogissa ennakoidaan kasvissyönnin trendikkyyden kasvua: “Kasvissyöntiä perustellaan usein eläinten oikeuksilla. Ilmastonmuutos on tuonut uuden syön välttää liha- ja siipikarjateollisuuden tuotteita. YK:n ruoka- ja maatalousjärjestö todisti, että lihantuotanto on suurempi hiilidioksiidin...\nKun suomalainen verkkokauppa ei palvele, niin tilataan ulkomailta Sannae ei saanut haluamaansa suomalaisesta verkkokaupasta, joten päätti tilata ulkomailta: “Käännyin tutun Apple Storen puoleen. Sieltä se edellinenkin iPod tuli ostettua muutama vuosi sitten. Perjantaina 4.12. tilasin saman soittimen Applelta...\nAvioehtoa ei ole pakko tehdä, mutta parisuhteen taloudelliset vaikutukset kannattaa miettiä Selailin jonakin päivänä lounasravintolassa Veronmaksajain keskusliiton Taloustaito-lehteä. Itse liittoa en juuri arvosta (liitto tuntuu tavoittelevan ennen kaikkea alhaista verotusta, ja se ei mielestäni yhteiskunnassa ole se, jota haluan kannattaa), mutta...\nAvainsanat: Kulutuskäyttäytyminen, Ruoka ja juoma\n2 kommenttia kirjoitukseen ““Syntinen, mutta ah niin onnellinen””\nAsiaa! Tuota ajattelutapaa kohti minäkin pyrin. Sisäinen perfektionistini vaan hangoittelee vastaan.\nApril 19, 2010 at 0:01\nTeini-iän uho vaihtuu aikuisiän vastareaktioksi. Tämä tapahtunee jossain määrin jokaisella meistä, mutta en pidä itse asioiden liiallisesta kärjistämisestä tai ääriliikkeistä edes ekologisen ajattelun suhteen. Kultainen keskitie on omasta mielestäni se henkisen hyvinvoinnin kannalta paras vaihtoehto ainakin itselleni. Voin tavoitella parempaa elämää ja ekologisempaa elämäntapaa, mutta en aseta siitä itselleni palloa jalkaan. Nihilistinen hällä-väliä-toiminta saattaa sekin olla tavoitteena stressaava, jos ei anna sisäisen hyväntekijänsä välillä kukoistaa 🙂


Kevät tulee - Hidden House\nMeillä on ollut mukavan vilkas talvi – kiitos siitä kaikille vieraillemme! On hienoa, että tällaiset uudet majoitusmuodot kiinnostavat, vaikka monet eivät ihan tarkkaan tiedä, mitä tällainen glamping-luksustelttailu oikeastaan edes on.\nTämä meidänkin telttamme on oikeastaan ”teltta” isoissa lainausmerkeissä. Se on paremminkin pieni talo, jossa seinät ja katto ovat telttakankaan tapaista paksua materiaalia, mutta lattia, ovet ja rakenteet ovat puuta, ja päädyn isosta ikkunasta aukeaa esteetön maisema Pirttijärvelle. Luonnon äänet kuuluvat kuitenkin sisälle ikään kuin tavallisessa teltassa olisi – paras keli on sadekeli! Lämpimässä ”teltassa” on aika huimaa istuskella, kun sade ropisee kattoon ja tuuli tuivertaa ympärillä. Ja mikä parasta: ei märkien patjojen ja pussien kuivattelua eikä palelua makuupussissa pipo päässä…\nLunta ei liiemmin ole tänä talvena täällä ollut. Nyt ihan viime päivinä on sen verran satanut, että talvisen kuvan teltalta sentään sai napattua. Hiihtämään ei ole päässyt laisinkaan eikä jäällekään ole mitään asiaa, sen verran vähän on pakkaskelejä pidellyt. Himoksella sentään on 18 rinnettä ja 10 hissiä toiminnassa tänään, ja rinteet ovat kuuleman mukaan hyvässä kunnossa.\nKevättä kohti mennään onneksi kovaa kyytiä. Luonto alkaa heräillä kevääseen ja erilaisia luonnonääniä kuuluu päivä päivältä enemmän. Varsinkin tikat pitävät melkoista meteliä, ja kevään ensimmäiset joutsenet lensivät Pirttijärven yli ennätyksellisen aikaisin jo viikko sitten. Kevät on metsän keskellä vuoden parasta aikaa!\n3. maaliskuuta 2020|


Miksi meidän pitäisi olla kiinnostuneita omistamisesta? - Yrittäjästä omistajaksi\n”Seuraa aina rahan jälkiä, niin tiedät, kuka valtaa käyttää”. Näin minua opetti karismaattinen ruotsalainen journalisti Sven-Ivan Sundqvist aikoinaan, kun olin nuori pörssitoimittaja. Hänen opetuksensa oli, että toimittajien pitää avata valtarakenteita, tuoda talouteen läpinäkyvyyttä, ja että omistajien tunteminen oli yksi avain näihin.\nSundqvistin kokoamia laajoja omistusaineistoja käyttäen kirjoitimmekin kollegoiden kanssa tuolloin kasapäin juttuja siitä, millaisia omistajia ovat suomalaiset rahasuvut, säätiöt ja muut suuromistajat. Miten kiehtova maailma avautuikaan omistajia tutkimalla!\nVuosien mittaan suomalainen omistus on muuttunut ja monipuolistunut harppauksin. Monet yrittäjät ovat siirtyneet elämässään vaiheeseen, jossa he sijoittavat omaisuuttaan uusien menestystarinoita ravitsemaan, versomaan ja kasvamaan.\nEntisaikojen pääomaköyhä Suomi on nykyään monien menestystarinoiden maa, vaikka vielä on paljon tietä kuljettavana.\nOmistajavallankäyttäjän tunteminen on yhteiskunnallisesti ja esimerkiksi sijoittajan kannalta tärkeää, mutta se on vain kolikon toinen puoli. Vähintään yhtä tärkeä kysymys on se, miten omistaja omistaa. Millaiset arvot, strategiset tavoitteet, aikajänne omistajalla on? Entä miten hän on tavoitteissaan pärjännyt? Jos me näemme omistamisen vain rahan tekemisen näkökulmasta, näemme vain pienen siivun isosta kokonaisuudesta.\nSeedin aloittama Vuoden Hyvä omistaja -kisa on tärkeä siksi, että omistaminen on vastuullista suurten mahdollisuuksien toimintaa, jossa osaaminen ja ymmärrys punnitaan. On tärkeää nostaa esiin suomalaisia osaavia ja menestyneitä omistajia ja antaa heille arvostusta.\nOmistajuuden ammattilainen Tero Luoma on kirjoittanut laajan ja loistavan teoksen omistamisesta. Hänen yksi luonnehdintansa kuuluu, että suomalaisen omistajuuden historia on lyhyt ja traaginen. Liian usein tavoitteet ovat pilvissä ja kiihdytys päättyy seinään.\nSuomalainen omistaminen on pitkään ollut paljolti valtiokeskeistä ja jähmeää, mutta omistajuutemme on muuttunut vauhdilla. Omistaminen monipuolistuu, on aktiivista ja siinä painottuu myös valmentajaomistaminen – eli parhaimmillaan omistajien määrä nousee ja omistajuuden taidot kasvavat. Hyvät omistajat tarvitsevat tunnustusta, sillä he luovat elinvoimaa yrityksiin ja siten myös koko yhteiskuntaamme.\nHanna Eskola on Kauppalehden toimittaja ja Hyvä omistaja 2019 -raadin jäsen.


4.35. Walkisoft - eräs innovaatio | Forest Products Engineers\nJorma Leskinen, Jaakko Rislakki\nAjatus paperin tekemisestä ilman vettä oli viehättänyt keksijöitä 1930-luvulta lähtien: amerikkalaisia, japanilaisia, suomalaisia, venäläisiä. Mutta aivan erityisesti ajatus on kiehtonut tanskalaisia ja tanskalaisten keksijöiden synnyttämiä olivat molemmat maailmaa hallinneet perusteknologiat. Herrat Kroyer ja Mosgaard olivat näiden patentoitujen teknologioitten takana. Myös suomalainen H O Hjelt ideoi -50-luvulla ja työskenteli osin tanskalaistenkin kanssa.\nTeknologioissa ajatuksena oli repiä selluloosasta yksittäiset puukuidut kuivina, vinhasti pyörivien “vasaroiden” avulla, kuljettaa ne ilmavirran avulla tuotantokoneelle ja siellä tasaisesti vanhastaan paperiteknologiasta tutulle ”viira”-sihdille. Vettä ei käytetty, joten kuidut eivät voineet kiinnittyä toisiinsa perinteisen paperin valmistuksen keinoin ns. vetysidoksilla. “Kuivan” paperin kuidut kiinnitettiin toisiinsa sideaineilla. Veden kulkua on suhteellisen helppo hallita, mutta ilmavirran kulun hallinta oli teknologinen haaste. “Ilmatekniikan” ja sideainekäsittelyn ansiosta tuotteesta tuli pehmeä, imukykyinen, märkänäkin kestävä.\nVuosikymmen pari myöhemmin pyrkivät kaupallisiin irtiottoihin amerikkalaiset ja japanilaiset. 1960-luvun lopulla päätti Kimberly-Clark kaupallistaa idean uudeksi “Kleenex”-kasvopyyhkeeksi. Idea ei kuitenkaan kantanut - ei taloudellista kilpailukykyä perinteisempiin pehmopaperikoneisiin verrattuna. Myöskään vuosikymmen myöhemmin käynnistetty toinen amerikkalainen kokeilu, American Can’n (sittemmin pehmopaperijätti James River) uusi ja lujempi keittiöpyyhe “Bolt” ei jaksanut vielä lentää. Mutta teknologia ja täysmittakaavainen kone jäivät jo henkiin. Menestyksekkäin oli tässä vaiheessa silloinen japanilainen Honshu, joka itse kehittämänsä teknologian pohjalta käynnisti tuotannon ja kaupallisti kertakäyttöisen materiaalin raaka-aineeksi mm. Japanissa tuttuihin “oshiboriin” (kostea pyyhe) ja “cooking paper”:iin (keitinöljyn suodatukseen).\nKyseessä oli uusi teknologia ja uusi tuote, uusi mahdollisuus, innovaatio maailmanlaajuisesti. Sanonnalla “A Technology for a Search of Markets” kuvattiin sittemmin silloista tilannetta. Hitaamman alun jälkeen menekki lisääntyi ja kasvu kiihtyi. Alan kiehtovuus houkutteli uusia tulijoita ja asiakaskunnan myötä alkoi ala vahvasti globalisoitua.\nRaf Haarla fuusioitiin Yhtyneisiin Paperitehtaisiin v. 1977. Haarla oli tunnettu uusien tuotteiden kehittämisestä, mistä esimerkkeinä tarralaminaatti ja itsejäljentävä paperi.\n1960-luvun lopulla Haarlan paperitehtaan johtaja Pekka Haarla kiinnostui kuivapaperista. Hän tutustui Leningradin instituutin keksintöön, joka osoittautui liian hitaaksi, maisteri Hjeltin sähköstaattiseen menetelmään ja Kroyerin patentoimaan menetelmään. Hanke ei edennyt.\nV. 1980 yksikönjohtaja Erkki Molander ja kehityspäällikkö Kalevi Riihinen ehdottivat patentoidun kuivapaperikoneen tilaamista tanskalaiselta Danwebforming-insinööritoimistolta, jonka omistivat keksijät John Mosgaard ja Helge Kongsted. Ajatuksena oli uuden materiaalin saanti lautasliinojen ja muiden kertakäyttötuotteiden tarpeisiin, sekä tehtaan paperihylyn käyttö prosessin raaka-aineena. Johtajiston jäsen Rislakki ei hyväksynyt tuotantokoneen tilaamista suoralta kädeltä keksijäorganisaatiolta, vaan prosessi piti ensin kehittää yhdessä pilotvaiheen kautta. Lopulliset tuotantokoneet tuli tehdä Jylhävaaran konepajan toimesta. Jylhän yksikönjohtaja Yrjö Arola oli myös kiinnostunut saamaan uuden tuotteen jalostuskoneosastolle.\nTältä pohjalta syntyi lokakuussa 1980 Danwebin kanssa sopimus ’joint venture’- kehitysyhtiöstä (Uniweb). Tässä Yhtyneet sai oikeuden mm. koneiden toimittamiseen yksinoikeudella seuraavilla alueilla: Pohjoismaat Tanskaa lukuun ottamatta, SEV-maat, Aasia Kiinaa lukuun ottamatta, Australia ja Uusi Seelanti. Lisenssimaksuun tai minimirojaltiin ei Yhtyneissä suostuttu, sillä rahaa ja työpanosta sijoitettiin pilotiin.\nMolemmat osakkaat olivat kiinnostuneita toimittamaan koneen kokonaisvastuulla. Kun Danwebin tarjous oli edullisempi, se sai kaupan. Uniweb tilasi 1,65 m leveän pilotkoneen tanskalaisten piirustusten pohjalta Danwebin tiloihin. Projektin vetäjä Yhtyneitten puolella oli Kalevi Riihinen, Jylhässä Hannu Salonen.\nDanwebin tarjous osoittautui epärealistiseksi ja kustannusten noustua Danweb halusi lisää rahaa, johon pyyntöön ei Yhtyneiden puolelta suostuttu. Pilotin käynnistyttyä osoittautui, että ongelmia oli paljon: sähköstaattisia ilmiöitä, profiilivaikeuksia, ongelmia viirojen puhtaanapidon, lateksisuutinten, kuituuntumattomien ’nitsien’, kuitukimppujen ’flokkien’, pölyämisen jne kanssa. Alkoi loputtomien riitojen jatkumo.\nKalevi Riihisen siirryttyä toisen työnantajan palvelukseen projektipäälliköksi tuli Jaakko Knuutila. Materiaalia saatiin sen verran, että lopputuotekokeita voitiin tehdä omilla jalostuskoneilla.\nVasta v. 1984 alussa alettiin olla valmiita tekemään investointipäätös. Projektin johto oli siirretty Kotkan yksikköön ja myös lautasliinaosasto siirrettiin Kotkaan. Kotkan yksikönjohtajana oli Ilkka Muhonen ja Knuutila nimitettiin osaston johtajaksi. Tuotteen nimeksi valittiin Walkisoft.\nEnnen investointipäätöstä Danweb oli ehtinyt tehdä esisopimuksen kertakäyttötuotteita valmistavan Robinson & Sons-yhtiön kanssa etuoikeuksista UK:n markkinalla. Kun uutta sopimusta ryhdyttiin laatimaan, siitä tuli kolmen osapuolen välinen. Yhtyneet sai luvan rakentaa itselleen kolme rojaltivapaata konetta. Muille myydyistä koneista maksettaisiin 5 % rojalti. Yhtyneitten konemyynnin yksinoikeus käsitti koko maailman lukuun ottamatta Pohjois-Amerikkaa, Tanskaa ja UK:ta.\nTässä vaiheessa Yhtyneiden puolella suostuttiin minimirojaltiin 200 000 DKK/v, annettiin Uniwebin osakkeet ja maksettiin Uniwebille 300 000 Dkr vastaten puolta sen kertyneistä tappioista, joten pilotlaitos jäi Danwebille. Danweb’llä oli vahva usko saada konekauppoja Amerikkaan ja rojaltituloa Englannista, joita kauppoja edistäisi Kotkaan tuleva ensimmäinen referenssikone. Todellisuudessa näitä kauppoja ei syntynyt.\nSamoihin aikoihin Yhtyneet oli asteittain luopumassa konepajateollisuudesta. Niilo Hakkarainen vaati suurimman asiakkaan ominaisuudessa Jori Pesoselta, että Valmet ostaa Jylhävaaran kannattamattoman jalostuskoneosaston. Osasto valmisti kaikkia radan käsittelyn liittyviä koneita mm. sveitsiläisen Bachhofen&Meierin lisenssillä. Kauppaan ei kuulunut Walkisoftin know-how ja lisenssioikeudet, vaan tiedon hallitsevat 5 henkilöä siirrettiin Walkisoftiin perustettuun Engineering-osastoon.\nEnnen lopullista investointipäätöstä Kotkaan Niilo Hakkarainen halusi tehdä vielä yhden varmistuksen, halusi teettää feasibility studyn Teollistamisrahaston asiantuntemuksella. Investointia suosittelevan raportin laati yritystutkija Heikki Bergholm.\nWalkisoftin käynnistyessä Kotkassa (1985) ei valmista markkinaa “kuivapaperille” juuri ollut. Ensimmäinen esitevihkonen “The Disposable Products Material with a Thousand Uses” kuvasi ideoita: kestävämpi nenäliina, kylpypyyhe, pehmeä pakkausmateriaali, pesukinnas, lautasliina, silmälasipyyhe, poikkilakana, pyyhkeitä, jne. Kone oli suhteellisen pieni (170 cm leveä), ei juuri Tanskan koekonetta suurempi. Oli Euroopassa toki jo muutama muukin yritys liikkeellä, kaikki yhtä kaikki pieniä ja aloittelevia: Duni Ruotsissa kehitti “premium”- materiaalia valmistamiinsa pöytä- ja lautasliinoihin, Ranskassa Beghin-Say ja Italiassa Mira-Lanza.\nKotkan pehmopaperitehtaan myyntiverkosto - Yhtyneiden verkosto laajemminkin - antoi hyvät puitteet erilaisten käyttöideoiden rummutukselle ympäri Eurooppaa. Merkittävät tulokset kuitenkin odotuttivat. Uusi materiaali viehätti markkinaa, mutta edessä olevat lanseerauskustannukset ja mahdollisesti tarvittavat uudet jalostuskoneinvestoinnit mietityttivät asiakkaita - oliko materiaali niin uusi ja erikoinen? Niinpä Walkisoftissa painopisteeksi kehittyi materiaalin oma jalostus lopputuotteiksi saakka: Kotkan pehmopaperitehtaan lukuisilla jalostuskoneilla samojen myyntikanavien kautta - parempia pyyhkeitä ja erilaisia suojia pehmopaperisten rinnalle. Toisaalta, kun Raf Haarlan peruja ollut kattaustuote-business oli sekin liitetty Kotkan yksikköön, myös tämä sektori oli luonteva uuden tuotteen kehityskohde. Pitkälle näiden lankojen varassa menekki saatiin alkuun - ja samalla näyttöjä läpimurroista. Erityisesti kattaustuotteina tässä “kertakäyttötekstiilissä” yhdistyivät tekstiilin imago ja kertakäytön käytännöllisyys - ravintoloihin ja lentokoneisiin. Sen sijaan kuluttajapyyhkeen lanseeraamiseksi ei löydetty toimivaa konseptia - Huhtamäen kautta lanseerattu oma brändi “Klaara” oli tuotekonseptina kuluttajalle liian kallis “nich”, “Pirkka” kaupan brändinä taas ei saanut riittävää uutuushuomiota. Tulevaisuuden kannalta merkittävimmäksi läpimurroksi osoittautui -80-luvulla tämän erittäin imukykyisen materiaalin soveltuvuus naisten siteiden imukerrokseksi - Johnson & Johnson’n “Carefree” ja uudet ohuet naisten siteet! Myynnin sitten käynnistyttyä myös Kotkan tehtaan tulos oli erinomainen.\nUuden teknologian kanssa riitti kehityskohteita ja -ideoita. Tilanteeseen sopi huonosti ’raskaalle paperille’ tarkoitettu työehtosopimuksen ns. Pekkasen 11. pykälä, jonka mukaan uutta kehitystä käyttöön otettaessa tuli aina palkkauksesta keskustella - käytännössä maksaa lisää. Tehtaanjohdon puolelta todettiin tästä oleman seurauksena Kotkan tehtaan kilpailukyvyn rapautuminen ja kehityksen siirtyminen pois Kotkasta vaiheessa, jossa tehtaita olisi myös muualla. Tämä olikin yksi syy siihen, että Kotkan tehdas myöhemmin teknisesti jälkeen jääneenä ja muihin verrattuna kilpailukyvyttömänä lopetettiin (seuraavan omistajan Buckeye Inc:n toimesta v. 1999).\nOsaston johtajana Kotkassa toimi aluksi Jaakko Knuutila. Knuutilan siirryttyä Saksaan v. 1986 seuraajaksi nimitettiin Jorma Leskinen. Sittemmin, Walkisoftin irtaantuessa v. 1991 omaksi tulosyksiköksi ja Leskisen tultua sen johtoon, Kotkan vetäjinä toimivat Hannu Salonen ja hänen jälkeensä oto-vastuisina Tanskasta yksikön tuotekehitysjohtajaksi siirtynyt Tapio Niemi ja yksikön talousjohtaja Frej Nygård.\nOnnistuneita läpimurtoja kertyi siihen tahtiin, että pian oli nähtävissä Kotkan kuivapaperikoneen kapasiteetin riittämättömyys. Uusi tehdas Luoteis-Saksassa, Steinfurtin pienessä kaupungissa vihittiin käyttöön 1988. Steinfurtissa oli jo aiempaa Yhtyneiden jalostustoimintaa ja valmista infraa. Se oli myös perinteistä tekstiiliteollisuuden aluetta, jossa oli oletettavissa “kertakäyttötekstiilin” valmistuksen kanssa nopeasti tutuksi tulevaa työvoimaa. Kone oli seuraavaa sukupolvea, myös tehokkaampi (4500 tn/v). Sen hetken vetovoimaisin tuote oli lautasliina, mihin käyttöön myynti oli jo valtaosaltaan materiaalin myyntiä ulkopuolisille jalostajille - ja sen mukaisesti määrittyi koneen leveyskin (6*40 cm = 240 cm).\nKaupallistamisen eteen teki töitä laaja joukko - etunenässä Alexander Maksimow Saksassa, Risto Kiiveri Kotkasta, Alan Baker Englannissa, myös Muhonen, Rislakki, Knuutila ja Leskinen. Markkinan muokkaamisen kiihdyttämiseksi käynnistettiin lisää lopputuotteita jalostavia koneita sekä Kotkassa että vuodesta 1987 alkaen myös Steinfurtissa.\nVaikka kokonaismyynti tuplaantui Saksan ensimmäisen koneen käynnistymistä seuraavan kolmen vuoden aikana, ei markkina niellyt uuden tehtaan myötä 3-kertaistunutta kokonaiskapasiteettia vielä aikoihin. Businesstä painoivat -80/-90-lukujen taitteen lama ja “Gulf War”- matkustamisen vähäisyydestä johtuen ei kattaustuotteita lentokoneissa ja ravintoloissa juuri tarvittu. Painopisteinä vuorottelivat uutuuksien innovointi ja toimintojen optimointi. Kokonaistuloksen maksimoimiseksi siirrettiin K-Euroopan tilauksia Kotkasta Steinfurtiin (mistä johtuvaan Kotkan tehtaan heikentyvään tulokseen vaati Yhtyneiden konsernijohto kunnon selityksiä, sillä tuolloin paperitoimialalla tulosvastuu oli tiukasti tehdastasoista).\nAlkuvuosina Saksassa oli 2 toimitusjohtajaa. Knuutilan siirryttyä toisen työnantajan palvelukseen Walkisoft GmbH:n toimitusjohtajana jatkoi Alexander Maksimow.\nMyös Rauma-Repola kiinnostuu, ”thermobonding” uusi teknologia\nRauma-Repola (RR) oli merkittävä fluff-sellun toimittaja vaippateollisuudelle - ja myös Walkisoftille. RR osti sellun Metsä-Botnialta ja käsitteli sen helposti kuituuntuvaan tilaan ja markkinoi tuotteen rullissa. Kun lasten vaipan valmistajat alkoivat puhua superabsorbenteista (SAP), RR arveli sellun kysynnän vähenevän, sillä superabsorbentti imi yli satakertaisen määrän nestettä omaan painoonsa nähden.\nNyt markkinalla uumoiltiin tulevaisuuden vaipan olevan ohut kuivapaperiraina, jonka sisällä imevä aine. Tässä kehityksessä RR halusi välttämättä olla mukana. Lateksisidottua rainaa ei kuitenkaan voitu käyttää, sillä superabsorbentti olisi turvonnut jo valmistusvaiheessa. Sen vuoksi RR kehitti yhdessä Danwebin kanssa rainan, jossa sidonta tapahtui lateksin sijasta kuumasaumautuvilla synteettisillä kuiduilla (”thermobonding”, ”thermo”).\nWalkisoft ei halunnut uuttaa kilpailijaa, mutta kun RR:n suunniteltu eteneminen uuteen vaippamateriaaliin oli looginen strategia, tarjoutui Walkisoft kehittämään ja tekemään RR:lle tuotantokoneen, kunhan sovittaisiin loppukäyttöjaosta: RR materiaalia lasten vaippoihin ja Walkisoft muihin käyttöihin. RR ei tähän työnjakoon ollut valmis. Kun tilanne oli tulossa koomiseksi samojen omistajien yritysten ryhtyessä kilpailijoiksi, otti johtajiston jäsen Rislakki yhteyden Pentti Taloseen, joka istui molempien yritysten hallituksessa. Talonen ymmärsi tilanteen. Parin viikon sisällä hän kuitenkin joutui jättämään Pohjolan toimitusjohtajan tehtävän ja kaikki siihen liittyvät hallitukset.\nRR osti Århusin tehtaan ja tilasi DanWeb’ltä ”thermobonding”-koneen. Projektista vastasi Lauri Prepula. Yhtyneiden puolella hanke nähtiin ongelmallisena: Dan-Web ei ollut aiemmin toimittanut toimivaa konetta, kunnon pilotkokeet puuttuivat, tehdas sijaitsi asuntoalueella eikä tontilla ollut laajennusmahdollisuutta. Lisäksi tehtaasta oli maksettu ylikova hinta.\nKone valmistui, mutta takuuarvoja ei saavutettu. Tässä vaiheessa tuli UPM-RR fuusio! Tanskan tehdas liitettiin perustettavaan Walkisoft-yksikköön ja paikalle lähetettiin insinööriosaamista Yhtyneiltä. Toimitusjohtajana jatkoi Werner Hansen. Prosessi saatiin lopulta toimimaan, mutta tuote osoittautui niin pölyäväksi, ettei sitä olisi voitu käyttää muuhun kuin vaipan sisäosaan. Vaippateollisuus ei lähtenyt ennakoituun kehitykseen.\nLopulta tuotteesta kehitettiin superabsorbentin sisältävä vaihtoehto jo tuttuihin naisten siteisiin ja se onnistuttiin kaupallistamaan. Kaupallistamista tosin hidasti aluksi se, että Walkisoft oli tämänkin uuden tuotteen ensimmäinen ja ainut valmistaja eivätkä asiakkaat mielellään yhden toimittajan varaan lähteneet.\nÅrhusin tehdas oli aluksi syvästi tappiollinen. Se, että DW uuden koneen toimittajana oli edelleen myös vähemmistöosakas, hämärsi vastuita ja mutkisti takuukysymyksistä sopimista. Eikä UPM:ssä aktivoitu kehityskustannuksia. Lopulta takuuriidat sovittiin ja koneen hintaa alennettiin 10 %:lla. Tehdas hankittiin UPM:n 100-%:een omistukseen ja tehtaan arvossa suoritettiin tuntuva alaskirjaus. Tehtaan toimitusjohtajaksi nimitettiin Tapio Niemi Rauma-Repolasta. Organisaatio pienennettiin kolmanneksella. Uuden koneen myötä hankittu uusi muovilaminointilinja ja Yhtyneiden ja Dan-Webin aikaisemman yhteistyön ajoilta peräisin ollut pilot-kone myytiin Kiinaan.\nNäillä toimenpiteillä tuli tehdas kannattavaksi, saatua teknistä kokemusta käytettiin hyväksi ja sittemmin myös Saksan tehtaan toiseen koneeseen asennettiin thermobonding-tekniikka. Ongelmiksi jäivät, ettei tehtaan sijainnin ja tilapulan takia Århus’iin ollut koskaan saatavissa “2 koneen tehdasta” - mikä kustannustehokkuuden kannalta oli jo nähtävissä välttämättömyytenä entistä selvemmin - ja se, että Tanska sijaintina oli Walkisoftissa strategisesti hyödytön. Tehdas suljettiin v. 1999, osia koneesta käytettiin varaosina Buckeyen (aiemman Merfinin) uudella Irlannin tehtaalla.\nTapio Niemen siirryttyä yksikön tuotekehitysjohtajaksi toimivat Tanskan vetäjinä ensin Pekka Helynranta ja hänen siirryttyä USA:aan Risto Kiiveri.\n1980-luvun lopussa merkittävimmin “airlaid tissueta” tuottivat kookkaat amerikkalaiset pehmopaperiyritykset J River ja F Howard sekä Vancouverissa aivan hiljattain käynnistynyt uusi tulokas Merfin (jonka varhaisiin omistajiin kuului mm. Danisco A/S). Niiden koneet olivat eurooppalaisittain suuria ja niiden tuotantoprosessit pohjautuivat toiseen tanskalaiseen teknologiaan (M&J Kroyerin lisenssin pohjalta). Niiden ohella USA:n kansallista lopputuotemarkkinaa hallitsivat muutamat suurehkot jalostajat. Laitospyyhkeiden ohella suurin käyttökohde oli kosteuspyyhe “baby wet wipe”, joka vielä tuolloin oli Euroopassa lähes tuntematon. Toisaalta USA:sta puuttuivat vielä kokonaan monet Euroopassa kehitetyt nichit, erityisesti kattaussektori. Kokonaismarkkina oli kasvava ja jo Eurooppaa suurempi, mutta hintataso alhaisempi.\nUSA:n markkina tarjosi mahdollisuuksia. Lisäksi oli uudeksi suurehkoksi nich-mahdollisuudeksi muodostumassa erityisen ohut airlaid (45 g/m2) korvaamaan kallis rayon-pohjainen kuitukangas. Walkisoftin käyttämä D-W-teknologia oli osoittautunut kilpailevaa M&J-teknologiaa soveltuvammaksi ohuitten materiaalien ja muutenkin erikoistuotteiden valmistukseen.\nAiempi lisenssisopimus ei sallinut USA:ssa toimimista, joten aluksi tutkittiin mahdollisuutta toimimiseen jopa Bahamalta käsin. Lopulta Danwebin kanssa päästiin toimivaan sopimukseen: Walkisoft osti Danwebiltä lisenssin USA:han, hinta 1 MUSD. Lisenssi oikeutti yhden kapasiteeltiltaan max 10000 tn/v ja teknologialtaan lateksisidontaan perustuvan koneen rakentamiseen ja käyttämiseen. Tällä kertaa päätökseksi kypsyi kone, joka olisi kaksi kertaa suurempi kuin edellinen Saksan kone (10.000 tn/v) ja maailman levein (330 cm). Täsmällisempi leveys määrittyi yhtä käytännönläheisesti kuin joku vuosi aiemmin Saksassa: em. ohuen 45 g/m2:n tuotteen ostoleveys 165 cm kaksinkertaisena. Projektin vetäjäksi nimitettiin amerikkalainen John Conley.\nMyyntisuunnitelman runko oli seuraava\nkosteuspyyhkeisiin ohut 45 gsm nich-tuote, kapasiteetin täytteeksi myös amerikkalaista paksumpaa standardituotetta\nkattaustuotteiksi lentokoneisiin - ja muutenkin eurooppalaistyylisen kattaussegmentin luominen\nliikkeelle lähtö naisten siteissä\nlisäksi amerikkalaisia laitospyyhkeitä ja lasten ’baby wet wipes’ – kuitenkin heikompihintaisina merkittävimmin vain alkuvaiheen ylimääräisen kapasiteetin ajaksi\nTehtaan sijoituspaikaksi päätettiin North Carolina, tuleva pienteollisuusalue Mt Holly’ssa Charlotten kupeessa. Vaikka pääosa potentiaalisista asiakkaista sijaitsikin pari osavaltiota pohjoisempana, lisääntyvä muutto etelään oli menossa. Alue oli Steinfurtin tapaan perinteistä vanhempaa tekstiilialuetta ja palkkatasokin oli vielä silloin pohjoista matalampi. Charlottesta oli hyvät maantieyhteydet ja siellä oli myös kansainvälinen lentokenttä, josta oli suorat yhteydet myös kaikkialle USA:han.\nPäätös syntyi kesäkuussa 1990, hieman Yhtyneiden ja Rauma-Repolan fuusion lykkäämänä: kokonaisinvestointi n. 20 mUSD. Kyseessä oli UPM:n ensimmäinen varsinainen tuotannollinen yritys USA:ssa, greenfield. Sekin toi sopivasti lisähaastetta.\nTehdas käynnistyi aikataulun ja kustannusarvion mukaisesti syksyllä 1991. Sijainti osoittautui onnistuneeksi ja yrityksellä oli laadukkaan tuotteen imago. Markkinalle menossa ja tuloksen kanssa tuli kuitenkin pettymyksiä ja yllätyksiä\nrayonin hinnan merkittävästi laskettua ei uutta ’ohutta 45 gsm materiaalia enää suuremmin tarvittukaan\neurooppalaistyylisen ’premium’ kattaustuotemarkkinan käynnistäminen oli vaikeampaa ja hitaampaa USA:ssa - ”disposable textile” ei purrut, USA:n alhaiset pesulakustannukset ja “fast-food”-kulttuuri pitivät siitä huolen (saman totesi myös eurooppalainen Duni pyrkiessään samoihin aikoihin USA:n kattausmarkkinoille)\npari vuotta aiemmin Merfinin ja nyt Walkisoftin käynnistämien koneiden vanavedessä syntyi lievä ylikapasiteettitilanne (sellainen oli ollut Euroopassa lähes kroonista ja lievä sellainen jopa tarkoituksellista, mutta USA:ssa vajaakäyntiä oli vaikea kompensoida korkeammilla hinnoilla)\nPyrkimyksistä huolimatta US-markkinan tuntemus oli jäänyt vaillinaiseksi. Koemarkkinointia oli tehty Euroopasta käsin, mutta silloisesta alhaisesta USD:n kurssista (USD=4 FIM) osin johtuen lopulta vähänlaisesti. Toisaalta laajemmallakaan Euroopasta käsin toteutetulla markkinan avauksella ei olisi sivuutettu sitä, että asiakaskohtaisten laatuhyväksyntöjen tuli viime kädessä perustua toimittavan tehtaan tuotantoon.\nEuroopassa kehitettyjen asiakassuhteiden laajentamista transatlanttisiksi haittasivat markkinoiden eroavaisuudet - joita globalisoituminen ei ollut vielä tasoittanut. Hintataso erityisesti suurivolyymisissä kohteissa oli USA:ssa selvästi Euroopan alapuolella (alhaisen USD:n kurssin syventäessä eroa), joten USA:ssa oli yhteistyön käynnistys transatlanttisen asiakasyritysten (mm. P&G, DeSter) kanssa hankalaa, yhteistyöhön hakeutumista näiden kanssa pitkitettiin. Ei suunnitelmia alun perin USA:ssa vielä niiden varaan oltu rakennettukaan, suunnitelmat olivat lähtökohtaisesti olleet hyvin US-lähtöisiä. Silti USA:n organisaatiossa pettymystä - ja jonkin asteisia ’kulttuuriristiriitoja’ Atlantin molemminkin puolin.\n”Value added”-tuotteita ei markkinalla vielä juurikaan ollut eikä erilainen teknologiamme ollut riittävän erilainen uusia tarpeita mahdollistamaan. Uusien “parempien” tuotteiden tuomisen sijasta oli ainakin aluksi mukautuminen amerikkalaisten vakiinnuttamiin laatuihin. Eivät ne erityisen laadukkaita olleet, mutta ne olivat erilaisia ja niitä valmistettiin “sillä toisella” teknologialla. Artikkelissaan 10/2000 totesi Merfininin ex-President I Pivko silloiseen vaiheeseen ja silloisiin amerikkalaisiin tuottajiin viitaten “Airlaid technology fell into wrong hands....put their energy into making better paper”. Ja vaikka ei amerikkalaisen etelän männyn eurooppalaista jäykempi rakenne eikä etelässä vallitsevat suuret lämpötila- ja kosteusvaihtelut sinänsä yllätyksiä olleet, nyt todettiin niidenkin vaikutukset herkässä ”air”-prosessissa.\nAlkuongelmien jälkeen osoittivat grafiikat oikeisiin suuntiin ja v.1995 teki Walkisoft Inc jo hetkellisesti voittoa. Ongelmina eivät olleet kiinteät kustannukset eivätkä investoinnin alhaisuudesta johtuen myöskään pääomakustannukset (kuten aiemmin Tanskassa), vaan kuiville pääsy pelkistyi myyntikatteen (USD) moninkertaistamiseen, ts. käyttöasteen nostoon ja kapasiteetin täyttöön optimaalisella miksillä – optimointi ennusteisiin ja vaihtoehtojen simulointeihin nojaten. Varsinkin terveydenhoidon alueella nich-konsepti korkein hinnoin toimikin lopulta hyvin - vahva terveydenhoidon yksityissektori oli Eurooppaa valmiimpi maksamaan “premium”-kertakäyttötuotteista. Täytevolyymiä oli nopeimmin otettavissa kosteuspyyhkeistä (baby wet wipeista). Asteettain hellitti myös ylikapasiteetti markkinalla.\nSittemmin sahasi tulos pitkään edestakaisin. Tavoiteltu erikoistuote-markkina kehittyi hitaasti ja varsinaisiin bulkkikohteisiin koneen kapasiteetti ja tehokkuus osoittautuivat vaatimattomiksi. Pelkästään lisenssin mahdollistamalle kapasiteettitasolle (10000 tonnia/v) pääsemiseksi ei taas kovin suuria lisäinvestointeja kannattanut tehdä. Koko linjan läpimenon tehokkuutta haittasi pitkään myös kömpelöksi osoittautunut prosessin loppupää (käytetty pituusleikkuri).\nSopimukselliset esteet pullonkaulainvestointien suhteen poistuivat, kun alkuvuodesta 1998 Dan-Webin ja Walkisoftin kesken (Mosgaard/Leskinen) sovittiin kokonaan uusi sopimus, jolla a) Walkisoft sai maailmanlaajuisen oikeuden kehittää ja rakentaa teknologiaa itselleen rajoituksetta (ja ilman siihenastisia royalteja), ja b) Walkisoft luopui teknologian myynnistä, jolloin Dan-Web pääsi toimimaan tahollaan maailmanlaajuisesti. Sopimuksin mahdollistamin muutoksin Walkisoftin asema ja kilpailukyky USA:ssa kohenivat ja jo seuraavana vuonna tilauskanta/tulos kehittyivät positiivisesti. Kriittisen kuidutuskapasiteetin lisäys Mt Hollyssa toteutettiin kuitenkin vasta seuraavan omistajan (Buckeye) aikana. Tehdasta on sittemmin edelleen kehitetty vahvasti ja siitä on kehittynyt alallaan johtava yksikkö P-Amerikassa.\nWalkisoftin ohuessa organisaatiossa oli niukasti reservejä, joten v. 1993 alkuvaikeuksissa oli yksikön johtaja Leskisen siirtyminen Walkisoft Inc:n johtoon oto. USA:han siirtyi myös eurooppalaista Walkisoft- ekspertiisiä myyntiin, Peter Gawley UK:sta. Myynnistä kokonaisuudessaan vastasi Mike Shaltry. Sittemmin Walkisofti Inc:n toimitusjohtajina toimivat Jouko Resla ja Pekka Helynranta. Peter Gawleyn palattua Eurooppaan siirtyi USA:aan Marko Rajamaa.\nEurooppaan lisää kapasiteettia, Saksaan uusi tehdas\nV. 1995 saavutti Walkisoft konsernin pitkän aikavälin ROCE- tavoitteen 15 %, Eurooppa yli 20 %. Tulosta siivitti 35 %/v:n kasvu. Walkisoftin markkinaosuus Euroopassa oli n. 30 %, globaalisti Walkisoft oli johtava.\n1990-luvun puolivälissä ylitti airlaidin globaali kysyntä globaalin kapasiteetin. Airlaid materiaalina oli nyt tunnettu ja valmistajia oli jo täysi tusina, joten uutuuksien työstäminen ei ollut enää harvojen harteilla eikä myöskään asiakkaiden riippuvuus yksistä toimittajista ollut kasvun esteenä.\nTeollisuuden omat arviot kokonaiskysynnän vuosittaisesta kasvusta vaihtelivat 10-20 %:n välillä. Airlaidin penetraatioasteissa alueitten välillä oli eroja - kattaustuotteet selvimmin Euroopassa, vauvapyyhkeet lähes kyllästymispisteessä USA:ssa, kuuma pyyhe “oshibori” yksinomaan Aasiassa. Naisten siteet loppukäyttönä oli kasvanut selvästi suurimmaksi. Niiden imukerroksissa oli airlaidin osuus Euroopassa ja USA:ssa n. 40 %, suurimmassa osassa muuta maailmaa vielä hyvin matala. Walkisoftista siteet olivat jo lähes puolet.\nAlalla ajatus pienistä lasten vaipoista heräsi uudelleen henkiin - ”analogisena jatkona naisten siteille”. Laskettiin että maailman silloinen airlaid-kapasiteetti ei olisi riittänyt yhden johtavan vaippatuottajan Euroopan tarpeisiin. Näkymät olivat parantuneet myös airlaid-keittiöpyyhkeen osalta - Italiassa Mira Lanza näytti vakiinnuttaneen “Lotuksen”. Tulevaisuuden suurkoneiden tehokkuuden laskettiin madaltavan hinnan oletetun kriittisen rajan tuntumaan - ja nichinäkin keittiöpyyhe muodosti merkittävän mahdollisuuden. Walkisoft kehitti keittiöpyyhekonseptia johtavan eurooppalaisen jalostajan/brandinhaltijan kanssa (Melitta). Asiakasprojektit olivat aiempaa mittavampia. Projektien tarkempiin ajoituksiin liittyi epävarmuutta, mutta jo osankin toteutuminen edellytti lisäkapasiteettia.\nUseat airlaidin tuottajat suunnittelivat uutta kapasiteettia ja uusia tehtaita Eurooppaan. Duni otti näyttävän varaslähdön “Aluksi yksi suuri kone ja perustukset samalla toiselle”. Amerikkalaiset Merfin ja Concert olivat jo jonkin aikaa pyrkineet jalansijan saamiseen Euroopassa, Amerikan tehtaittensa vapaita kapasiteetteja agressiivisesti hyödyntäen. Niitäkin ajoi paine globalisoitua johtavien hygieniatuotteiden (siteet, vaipat) valmistajien perässä. Vaikka investointien seurauksina todennäköisimmin jonkinasteinen ylikapasiteetin jakso olikin nähtävissä, strategiassaan myös ne olivat päättäneet nojata johtaviin globaaleihin yrityksiin (P&G). Pienikapasiteettisia koneita taas ei kasvavaan hygieniakäyttöön kannattanut rakentaa.\nV. 1994 oli Walkisoftissa päätetty ohjelmasta, jolla jo toimivien Euroopan koneiden kapasiteetti nostettiin niiden nimellisille ylärajoille - viidennes lisää kapasiteettia ja tehokkuutta nopeasti tuottavilla pieninvestoineilla. Tämä ei pitkään riittänyt. Vuotta myöhemmin kesällä 1995 syntyi päätös uudesta tehdasinvestoinnista - nopealla aikataululla Steinfurtiin Saksaan entisen tehtaan kupeeseen. Päätöksen viime metrien rivakkuuteen vaikutti osaltaan se, että Merfin oli ehtinyt hieman edelle julkaisemalla päätöksensä alkukesällä - tehdas Tsekkeihin. Walkisoftissa oli silti tavoitteena tuoda kaivattu lisäkapasiteetti markkinalle ensimmäisenä ja pitää siten etulyöntiasema.\nNäissä oloissa päätöksen alla arveli toimiva johto investoinnin sisältävän riskin, mutta pitemmällä tähtäyksellä investoimattomuuden vielä suuremman riskin. Kohta Merfin keskeytti hankkeensa Tsekeissä ja käynnisti sen uudelleen hieman myöhemmin - Irlannin Corkisssa.\nInvestoinniltaan n. 70 mDEM:n tehdas oli määrä käynnistyä seuraavan vuoden 1996 syksyllä\nkapasiteetti 25000 tn/v, lähes kaksinkertainen verrattuna sen hetken maailman suurimpiin koneisiin (laskelmissa varovaisemmin maks. 16000 tn/v)\nleveydeksi jo tuttu 240 cm, haasteena tällä kertaa lähes kaksi kertaa tunnettuja korkeampi nopeus (400 m/min)\nsidontateknologiana edelleen lateksisidonta, mahdollisuudeksi lisätä ”thermobonding” myöhemmin\nAlun perin harkinnassa oli tuotannon aloittaminen vielä yhdessä uudessa Euroopan kolkassa, Britanniassa - kahdesta syystä\noli nähtävissä, että monet amerikkalaiset keskikokoiset asiakasyritykset päätyisivät matkallaan Eurooppaan ensin näille saarille\nerityisesti silloisella punnan kurssilla lähes kaikki kustannukset (palkat, energia, korot) olivat 40 % Saksaa alhaisemmat!\nLopulta valinnaksi tuli Saksa, jossa projekti ja tehtaan käynnistys olivat toteutettavissa nopeimmin, valmiiseen infraan ja paikalliseen kokemukseen nojautuen. Samalla syntyi myös Walkisoftin ensimmäinen kahden koneen tehdas. Harmiksi jäi kalleus Walesiin verrattuna - ja verrattuna myös Irlantiin ja itäiseen Saksaan, sillä kun myös amerikkalainen Concert päätti tulla Eurooppaan, mahdollisti EU sille Saksan myöntämän 40 %:n investointituen itäisessä Saksassa, toisen amerikkalaisen Merfinin saadessa muussa muodossa merkittävät valtion tuet Irlannissa. Siinä missä Walkisoft eurooppalaisena yrityksenä rakensi läntisessä Saksassa ilman minkäänlaisia avustuksia, EU tuki ulkoeurooppalaisia omistajia ylikapasiteetin ja epäterveen kilpailun synnyttämisessä.\nAlan monet samanaikaiset investoinnit Eurooppaan (päätökset järjestyksessä Duni, Merfin, Walkisoft, Concert) olivat lopulta liikaa (ja vuosien 1997-1998 Aasian kriisin aiheuttama taantuma tuli päälle). Ei riittänyt, että Duni jätti suunnittelemistaan uusista koneista toisen perustusasteelle. Globalisoitumisen ja kasvavien volyymimarkkinoiden oli ennakoitu laskevan hintoja, mutta ylikapasiteetin myötä hinnat laskivat nyt 15 % ennusteidenkin alle. Neuvotteluvoima heikkeni. Keskeinen asiakas (Mölnlycke) menetettiin. Seurauksena tuloksen romahdus. Pääomakustannukset nousivat 25 %:iin liikevaihdosta. Yleisistä odotuksista huolimatta ei lasten vaipan läpimurron varaan kuitenkaan vielä oltu laskettu eikä sitä investointisuunnitelmaan oltu sisällytetty. Saksan tehtaan johtoon siirtyi teknologiajohtaja Pirinen, Euroopan myynnin johtoon nimitettiin Kim Schulte. Myös yksikönjohtaja Leskinen siirtyi tilanteessa Saksaan.\nPerinteisen lateksisidonnan ja jo tutun termobonding-tekniikan ohella oli tällä kertaa ollut mietinnässä myös uuden, kuitujen ’neulontaan’ pohjautuvan ns. ’spunlace’-teknologian hyödyntäminen. Sillä oli jo mm. kosteuspyyhkeissä saavutettu vahva ote. Lopulta päätökseksi kypsyi lateksidonta valmiudella lisätä koneeseen jossakin vaiheessa myös thermobonding-teknologia. Kustannussyistä jälkimmäinen jätettiin ensivaiheesta pois. Näin jälkikäteen, sen sisällyttäminen koneeseen jo alkuvaiheessa olisi syntyneessä tilanteessa mahdollistanut tilausten pikaiset siirrot Tanskasta Saksaan ja Tanskan tehtaan nopeamman sulkemisen. Nyt piti odottaa ensin ”thermobonding”-teknologian valmistuminen Steinfurtiin ja tuotekvalifiointi siellä. ”Thermobonding” lisättiin koneeseen alkukesällä 1998 - ja solmitun uuden Danweb-sopimuksen mahdollistaessa heti perään myös USA:n koneeseen.\nV. 1998 alku oli käännepiste, 1.vuosipuoliskon myynti oli jo 30 % edellisvuotta suurempi ja seuraavana vuonna tilauskannat/tulos paranivat edelleen. Asteettain ylikapasiteetti kuroutui ja v. 2000 koneet olivat kutakuinkin täynnä. Myös Merfinin uuden Irlannin tehtaan käynnistymisen hitaus auttoi. “Irlannin koneen käynnistymisen hitaus oli sekä teknistä että kaupallista”, totesi sittemmin ex-buckeylainen - sen verran Walkisoftin käynnistyminen ennen Merfiniä ilmeisesti vaikutti.\nLiitteenä tuloskehitys eri kehitysvaiheissa vv.1985-1998.\nStrategisia näkökulmia oli toisaalta Walkisoftin rooli konsernissa ja toisaalta Walkisoftin oma liiketoimintastrategia.\nAluksi hanke oli konsernin kannalta ihanteellinen, sillä se antoi mahdollisuuksia sekä Jylhävaaran konepajalle että konserniin tulleille Tampereen ja Kotkan yksiköille.\nKun konepajan jalostuskoneosasto oli sittemmin myyty, Walkisoft puolusti edelleen paikkaansa molemmin puolin vuotta 1990. Tällöin konsernin strategiana oli ylläpitää ja kehittää kaikkia toimialoja, joilla oli edellytykset markkinajohtajaksi. Walkisoftilla nähtiin olevan mahdollisuudet johtavaksi globaaliksi tekijäksi. Perinteisessä pehmopaperissa ei näitä mahdollisuuksia ollut, joten siitä luovuttiin.\nRR fuusion jälkeen Walkisoftin rooli konsernissa korostui, sillä myös Lohjan paperilla ja Raumalla oli tuotteita samalle asiakaskunnalle (silikonipaperinauhat ja fluffisellu hygieniatuoteteollisuudelle).\nUPM-Kymmene-fuusion jälkeen konsernin strategia painottui paino- ja kirjoituspapereihin, joten valtaosa muista toimialoista myytiin - näiden joukossa myös hygieniaan fokusoitunut Walkisoft.\nWalkisoftin strategiassa muutokset koskivat ansaintalogiikkaa. Konepajan myynnin jälkeen ansaintatapoja oli edelleen vielä kolme: teknologian/koneiden myynti oman insinööritoimiston kokoonpanemina, valmiiden lopputuotteiden myynti ja Walkisoft-materiaalin myynti jalostajille.\nValmiiden tuotteiden myynti oli aluksi ratkaisevassa roolissa, kun uusia tuotteita testattiin markkinoilla ja sovellutusten kaupallisia läpimurtoja haluttiin kiihdyttää. Kotkan tehtaalla oli tähän hyvä valmius olemassa olevien jalostuskoneiden avulla. Myös Saksan tehtaalle hankittiin lautasliinakoneet. Tarkoituksena oli korvata airlaid’llä lähinnä korkeampihintaisia tekstiilejä ja kuitukankaita (päinvastoin kuin aikaiset amerikkalaiset, jotka tähtäsivät lähinnä ”parempilaatuisiin paperituotteisiin”).\nV. 1993 toteutui konekauppa Havix Corporation’lle Japaniin, asennuksineen ja käyntiinajoineen. Aasiassa ’airlaid’n käyttö oli tuolloin vielä vähäistä eikä Aasia ollut Walkisoftin oman materiaalimyynnin keskeinen kohde. Strategiaan kuitenkin kuului valmistuksen aloittaminen alueella ennemmin tai myöhemmin – ja mieluiten ensimmäisenä läntisenä yrityksenä. Pidettiin siksi tärkeänä, että alueen tuleva markkinalaatu perustuisi Walkisoftin/DW:n teknologiaan, tämän merkitys oli USA:ssa opittu. Pääteltiin, että jos Walkisoftin pidättäytyisi konekaupasta, koneen sinne myisi kilpailija M&J sillä ’toisella teknologialla’. Kuitenkin Havix-kaupan jälkeen aktiivisesta konekaupasta luovuttiin ja sittemmin uusimman Walkisoft/DW-sopimuksen osana v. 1998 oikeudet konemyyntiin jätettiin Danwebille.\nLopulta keskeiseksi strategiaksi valittiin ‘airlaid’-materiaalin toimittajuus ja globaali markkinajohtajuus vahvistui keskeisenä tavoitteena. Tämä edellytti hyvää yhteistyötä jalostaja-asiakkaiden kanssa, käytännössä omasta kilpailevasta jalostuksesta luopumista. Jo aiempien toteutettujen irtaantumisten (Suomen ja Englannin jalostustoiminnot pehmopaperiliiketoimintaan, kattaustuotteet Suomen Kerta Oy:lle) jatkoksi myytiin nyt myös Saksan jalostustoiminnat merkittävälle kattaustuoteasiakkaalle (Eul & Gunther). Painopisteenä vahvistui suurivolyyminen, samalla hintaherkkä hygieniateollisuus. Tavoitteena johtajuus alalla täsmentyi johtajuudeksi johtavien globaaleitten asiakkaiden kanssa (erityisesti Procter&Gamble), 1-liigassa. Tämä taas edellytti erityistä kustannustehokkuutta, uusia globaaleja tuotekehityshankkeita, globaalia toimituskykyä ja teknologian globaalia samankaltaisuutta. Strategian haasteellisuutta lisäsi se, että vallitsevasta riskin hallinnan periaatteesta ’maksimissaan 20 % yhdelle asiakkaalle’ jouduttiin sillä erää luopumaan. Suunnitellusta Kiinaan menosta kuitenkin luovuttiin – viimeisimmän Saksan investoinnin jäljiltä ja em. hankkeiden vuoksi olivat tuolloin yksikön resurssit /oma tulorahoitus tiukoilla, ajoitus ei ollut hyvä.\n1980-luvun pioneerivaiheessa Walkisoft-liiketoiminta ei muodostanut vielä omaa organisatorista kokonaisuutta. Molemmat tuloksestaan vastaavat tehtaat (Kotka, Steinfurt) samoin kuin alueelliset markkinointipäälliköt ja Engineering raportoivat kukin erikseen yhteiselle emolle, Kotkan pehmopaperiyksikön johdolle. Tehtaitten työnjako oli yksinkertainen - vaikkei kaikkein optimaalisin: Saksassa tuotettiin keskeiseen Eurooppaan, Suomen rooliksi “jäi” muut alueet.\n1990-luvun vaihteessa oli konsernissa trendinä määrittää strategiset business-alueet tulosyksiköiksi.\nPäätös Amerikkaan menosta ja Tanskan ”fuusio” vauhdittivat kehitystä Walkisoftissa ja kasvattivat sen kertaheitolla myös yksikön kokoiseksi. Konsernijohto irrotti Walkisoftin omaksi liiketoimintayksiköksi 1.1.1991. Yksikön johtoon nimitettiin Jorma Leskinen. Aiemman emon pehmopaperiliike- toiminta myytiin Metsä-Serlalle, joka sen sitten lopetti.\nKotkan ja Saksan tehtaat olivat vielä vajaakuormituksessa, mutta tulokseltaan plussalla. Kaksi samanaikaista projektia (USA, Tanska) vielä tappiollisten osien (Tanskan vanhempi osa, kattausjalostus Suomessa, jalostuslaitos Dowdings UK:ssa) kanssa tekivät kuitenkin alkuasetelmasta haasteellisen.\nTehtaat säilyivät edelleen tulosvastuisina, mutta nyt johtoryhmän koordinoidessa/optimoidessa markkinointia Euroopassa. Johtoryhmä koostui yksikön johtajan ohella Kotkan, USA:n, Saksan, Tanskan, Englannin jalostuksen ja Engineeringin vetäjistä - jenkki, britti, juutti ja suomalaisia. Euroopan myyntiverkostoksi kiteytyi yhdistely kahdesta myyntiverkostosta (Yhtyneet, Rauma-Repola). Kun monet yritykset kärsivät tuolloin “pöhötaudista”, päätettiin nyt, kun saatiin alkaa käytännössä puhtaalta pöydältä, pyrkiä välttämään viimeiseen saakka yliorganisoituminen. Ei erillistä esikuntaa, yhteiset ydinasiat jaettuina johtoryhmäläisille oto-tehtävinä. Pidättyminen ultra-kevyessä johdon organisaatiossa merkitsi muuttuvissa tilanteissa tiivistä johdon kierrätystä – mikä laajemman kokemuksen kehittämiseksi oli tarkoitus itsessäänkin.\nStrategian täsmennyksissä v.1997 muutettiin organisaatiorakenne seuraavasti (liitteenä):\ntulosvastuullisina alueina Eurooppa, Amerikat ja Aasia - kunkin vastuulla myös yksikköstrategiaan sovitetun aluestrategian suunnittelu ja toteutus\nEuroopassa yksittäisistä tehtaista riippumaton markkinointi, vastuulla myynti ja myyntikate Euroopan kokonaiskate optimoiden (muuttujina määrät, hinnat, mixi ja valmistuspaikat)\nglobaaleista asiakkaista vastuullinen erillinen markkinointi\ntehtaiden primääritehtävinä tehokas/laadukas tuotanto ja asiakkaiden palvelu\ntuotekehitys, teknologiakehitys, hallinto yksikkötasolle keskitettyinä - rahoitus edelleen konsernitasolla\nAiempi oto-vastuisiin ja runsaaseen koordinointiin nojaava tapa toimi aikansa. Nyt tavoitteena oli sisäisesti ja ulkoisesti selkeämpi, selkeämmin strategiaa tukeva rakenne. Samalla tulivat täsmennettäviksi keskeisten tehtävien roolit ja niihin liittyvät odotukset. Korostui avoimuuden ja luottamuksen ilmapiirin merkitys. Muutaman suurasiakkaan (mm. P&G) positiiviset palautteet vakuuttivat. Tuolloin rakenne oli sen verran uutta, että globaaleja asiakkaita se kiinnosti itsessäänkin. Kaikkia uusi organisaatio/tapa ei innostanut - Saksan tehtaan pitkäaikainen toimitusjohtaja Maksimow irtaantui.\nV.1995 Walkisoft sai ensimmäisen sisäisen hallituksen. Sen rooli oli aluksi kahtaanlainen: toisaalta Walkisoftin hallitus, toisaalta UPM:n hygienialoppukäyttöön myyvien liiketoimintojen keskustelu-/koordinaatiofoorumi. Liiketoimintastrategian laatimisesta vastasi toimiva johto. Hallituksen koostumus: Juha Niemelä (pj), Jaakko Rislakki, Lohjan yksikön johtaja Jussi Virkkunen, Rauma-Cell’n markkinointipäällikkö Päivi Vihijärvi, Jorma Leskinen. UPM-Kymmene fuusion yhteydessä Niemelän paikalle tuli Berndt Brunow ja uudeksi jäseneksi konsernin verojohtaja Erkki Numminen. Muitten liiketoimintojen vetäjät jäivät hallituksesta pois. Sittemmin yksikkö yhtiöitettiin - myös liiketoiminnan ohjauksen/johtamisen kannalta oli selkeämpää olla omistettu kuin integroitu.\nLiitteenä organisaatiokaavio 1997.\nKesällä 1998 nimitettiin yksikönjohtajaksi Pentti Kallio UPM-Kymmene’n keskushallinnosta.\nFort Howard ja James River (myöhemmin Fort James) olivat integroituja pehmopaperin ja siitä valmistettujen lopputuotteiden tuottajia. Yritykset olivat lähtökohtaisesti amerikkalaisia, mutta yritysjärjestelyjen myötä niillä oli merkittävää toimintaa myös Eurooppassa. Airlaid monipuolisti niiden raaka-ainepohjaa\ntuotantolinjat perustuivat M&J:n teknologiaan, sopivimpia bulkkituotantoon\ntuotteisto”parempia pehmopaperituotteita”, Euroopassa myös värillisiä kattauslaatuja\nMerfin ja Concert olivat amerikkalaisia airlaid-alan pioneereja, mutta käynnistivät 1990-lopulla valmistuksen myös Euroopassa\nintegroitumattomia, materiaalin valmistus toiminnan ydin\nM&J:n teknologia, bulkkituotteisto, kustannuspohjainen hinnoittelu\ntavoitteina 1-liiga globalisoituvassa hygieniateollisuudessa\nMerfinin tehdassijoittelut pyrkimyksin hallita kaksi maanosaa yksistä paikoista eivät lopulta toimineet (tehtaat Vancouverissa ja Corkissa Irlannissa sittemmin lopetettu)\nDuni on eurooppalainen valmiiden kattaustuotteiden valmistaja, joka nojasi omaan pehmopaperiin ja omaan airlaidiin\naikaisia airlaidiin pohjautuvien ”tekstiilisten” kattaustuotteiden pioneerejä, myös laadukkaat värilliset tuotteet\npyrkimys 90-luvun puolivälissä airlaidin toimittajaksi myös hygieniateollisuudelle, käynnisti siihen tarkoitukseen myös uuden tehtaan (sittemmin palannut juurilleen kattaukseen, Dunin resurssit ja tehtaitten sijainnit yksin Ruotsissa eivät hygienian 1- liigassa riittäneet)\nWalkisoft erosi kilpailijoistaan seuraavasti\noma konesuunnittelu (Danwebin perusteknologian pohjalta), prosessikehitystyö ja kokoonpano\nmonipuolinen oma jalostus mahdollisti lopputuotekokeita laajalla rintamalla\nstrategiassa korostuneina laatu, erikoistuotteet ja asiakasläheisyys (myös tehtaat lähelle markkinaa)\nsuuryhtiön resurssit antoivat mahdollisuuden pitkäjänteiseen satsaukseen\nWalkisoftin/Danwebin teknologia perustui monilta osin paperiteknologisiin ratkaisuihin: suljetut tuetut viennit ja kuivaus yhdessä tasossa (vrt. tekstiililähtöisen M&J-teknologian tyypilliset avoimet viennit ja monikerroskuivatus) mahdollistivat lähtökohtaisesti sekä suuremmat nopeudet että tasaisemman formaation ja alhaisemmat pintapainot. Saksan uusimman koneen nopeus 400 m/min ylitti selvästi siihen asti tunnetut nopeudet. Nopeat viirojen vaihdot mahdollistivat nopeat pintakuvioiden vaihdot - ja siten monien erikoistuotteiden kivuttomamman valmistuksen.\nVärillisten tuotteiden valmistamiseksi Walkisoftissa kehitetty menetelmä värjäyksen suorittamiseksi sellun massavärjäyksenä pintavärjäyksen sijaan mahdollisti pehmeät ja tasalaatuiset lopputuotteet. Menetelmällä oli merkittävä osuus Walkisoftin kehittymisessä ylivoimaiseksi ”tekstiilisten” kattaustuote-materiaalien toimittajaksi ei-integroiduille eurooppalaisille jalostajille (Duni, F James integroituja). Sittemmin totesi tuleva omistaja Buckeye ”One area of focus for Buckeye is the table-top market, an area where Walkisoft in Europe has historically been a very strong player”.\nOmat koneet Walkisoft suunnitteli, kehitti edelleen ja asensi itse – Danwebin teknologian pohjalta Engineeringin toimesta. Jo kehityksen alusta lähtien mukana ollut ja pitkään myös Kotkan tehtaan tuotantopäällikkönä toiminut Paavo Hyvärinen oli keskeisesti jouduttamassa kaikkien omien koneiden - ja myös Japaniin myydyn koneen - käynnistyksiä.\nAlkuperäisen sidontateknologian ’binderbonding’in rinnalle kaupallisti Walkisoft ensin toimivan ’thermobonding’in ja sitten näiden yhdistelmänä ’multibonding’in. Sittemmin on asemansa alalla vakiinnuttanut myös sideaineeton ’hydrobonding’-teknologia.\nUPM/Kymmene-fuusio, irtaantuminen Walkisoftista, taloudellinen tulos\nUPM-Kymmene-fuusiossa konsernin keskeiseksi painopisteeksi korostui globaali painopaperi- ja kirjoituspaperibisnes. Konsernin vaihtoehdot Walkisoftin suhteen olivat a) jatkaminen rajuin lisäpanostuksin, b) fuusio tai c) liiketoiminnan myynti. 1999 Walkisoftin osti amerikkalainen Buckeye Inc (hinta 120 musd). Buckeye oli alkujaan erikoissellujen tuottaja, jonka sellusta valtaosa käytettiin fluffina naisten siteisiin ja lasten vaippoihin. UPM-Kymmenessä Walkisoft oli muiden jalostus- ja erityisliiketoimintojen (pl. Raflatac) tapaan lopulta rönsy, osana Buckeyta Walkisoft tuli osaksi suurempaa hygieniayritystä.\nJonkinlainen liittoajatus oli Walkisoftin ja sen kovimman kilpailijan Merfinin johtojen kesken ollut esillä jo aiemmin: yritysten nähtiin täydentävän toisiaan alueellisesti ja teknologisesti, myös strategiset pyrkimykset olivat samankaltaiset. Koettiin mahdollisuus säätää myös orastavaa liikakapasiteettia. Ei ollut vielä silloin sen liiton aika. Hieman myöhemmin selluyritys Buckeye (kuten Rauma-Repola 10 vuotta aiemmin) osti ensin v. 1997 Merfinin ja kohta sen jälkeen Walkisoftin, Kuitenkin hieman nostalginen oli Merfinin ex-johdon I Pivkon viesti Walkisoftin ex-johdolle “Although you and me knew it was inevitable, I must admit-----my sadness that Walki is going to disappear. I allways wanted to join my forces with yours. It never happened. And today.... No, sehän toteutui.\nKaupasta neuvoteltiin UPM-K:n yrityskaupparyhmän johdolla jo keväällä 1998, mutta silloin kauppa sortui alhaiseen hintaan (ja jäi käsitys Walkisoftin alhaisesta arvosta). Kallion johdolla käydyissä uusissa neuvotteluissa käsitys muuttui - ”Walkisoftin arvo on jotain ihan muuta kuin mitä on aiemmin arvioitu”. Merfinistä oli Buckeye maksanut 210 mCD (150 mUSD), nyt hieman myöhemmin Walkisoftista 120 mUSD. ”Walkisoftista maksettu hinta oli kohdallaan, mutta Merfinistä maksettu hinta oli liian korkea”, totesi ex-buckeyelainen myöhemmin. Arvon kannalta oli ratkaisevaa, että ostettu Walkisoft saattoi toimia nyt myös USA:ssa vailla minkäänlaisia teknologisia/tuotannollisia sopimusrajoitteita.\nOmistajalle tuotto (IRR) Walkisoftista yli elinkaaren oli kaiken kaikkiaan n. 10 %.\nKirjassaan ’Oravanpyörässä’ v. 1994 totesi tj. Niilo Hakkarainen ”...kuivapaperin käytön lisääminen edellyttäisi tuotekehittelyyn huomattavasti suurempaa investointia kuin mitä Yhtyneissä on tehty, ja niin kuivapaperi on jäänyt vähän oudoksi linnuksi Yhtyneiden laajassa paperivalikoimassa”. Ilmeisesti hänkin kuitenkin odotti ”kuivalta paperilta” jotakin vieläkin suurempaa.\nOstettuaan ensin Merfinin sai Buckeye ostaessaan v. 1999 myös Walkisoftin\npääsyn P-Amerikassa myös itärannikolle (Merfin Vancouverissa), siten vahvan strategisen aseman Amerikassa\nmahdollisuuden P-Amerikassa nopeisiin lisälaajennuksiin (päätös uudesta 50.000 tn/v:n jättikoneesta oli tehty jo ennen yrityskauppaa, nyt yrityskauppa mahdollisti ihanteellisen sijainnin Walkisoftin USA:n tehtaalla Mount Holly’ssa)\npääsyn keskelle Eurooppaa Saksaan (Merfin toimi Corkissa Irlannissa), siten myös Euroopassa hyvän strategisen aseman\nWalkisoftin uusimman Saksan tehtaan ja sen uusimman teknologian (nyt hallussa molemmat hallitsevat perusteknologiat)\nyhteensä n. 40000 tn lisäkapasiteettia aiemmin ostamansa Merfinin n. 40000 tn:n lisäksi - ja yhteensä n. 45 %:n globaalin markkinaosuuden\n”Myös Mt Holly teki voittoa v. 2000”, kertoi Buckeye. Walkisoftin keskeisimmät tehtaat Steinfurtissa ja Mt Holly’ssa jatkavat edelleen (sijainti, tekninen kunto), Merfiniltä ostamansa tehtaat Vancouverissa ja Corkissa Buckeye asteettain lopetti.\nKauppaan kuului myös Kotkan vanha tehdas, ei kuitenkaan jo lopetuspäätöksen saanut Tanskan tehdas. Walkisoft Engineering’stä tuli Buckeye Engineering, joka vuodesta 2002 jatkoi Anpap Oy:nä henkilöstön omistuksessa, Engineeringin Pirisen vetämänä. Sittemmin Anpap toimitti uuden koneen Iitissä v. 2007 käynnistyneelle Lacell Oy:lle, nyttemmin nimellä SharpCell Oy kertakäyttötuotteita valmistavan Hypap Oy:n omistuksessa.\nSittemmin on ’airlaid’n markkina jatkanut kasvuaan (v. 2015 n.1,4 mrdeuro), samoin ovat jatkuneet alan yritysjärjestelyt. Walkisoftin lailla alan monet varhaiset toimijat (Merfin, Concert, James River, Fort Howard, Mira Lanza, Beghin Say) ovat siirtyneet yritysjärjestelyissä uusille omistajille. Uusia yrityksiä (mm. McAirlaid, Lacell) on aloittanut, monia entisiä tehtaita on lopetettu. Myös Buckeye on irtaantunut ja tehnyt tilaa taas uusille toimijoille. Walkisoftin aikaiset tehtaat Steinfurtissa ja Mt Holly:ssa ovat jatkaneet ja kehittyneet mantereittensa johtaviksi tuotantopaikoiksi - Steinfurt nyttemmin alaa maailmalla johtavan, USA:ssa pääkonttoriaan pitävä Glatfelter Inc:n omistuksessa, Mt Holly amerikkalaisen hygieniajätin Georgia Pacific LLC:n omistuksessa.\nLasten vaippoihin ei merkittävää läpimurtoa ole syntynyt, mutta aika ajoin sekin ajatus on herännyt.\nTapahtuneen kehityksen johdosta voidaan sanoa, että Walkisoftin rakentamisessa mukana olleet ovat olleet mukana luomassa alansa markkinajohtajia. Vuoden 1997 konferenssiesityksessään totesi aktiivisen kanssakilpailijan Merfinin pitkäaikainen toimitusjohtaja Ivan Pivko “Walkisoft’s accomplishments with technology have encouraged the others, Merfin included, to explore airlaid potential beyond the better paper limitation. Nonwovens industry in general, and absorbent products business in particular, salute to our Nordic friends for their ground-breaking pioneering job in air-laying. The decade 1987-1997 belongs, unquestionably, to them”.\nGlobaali rakenne 1997