Rauno Räsänen: PÄREITÄ: August 2010\nVallankumous syö lapsensa [retropoliittista jälkiviisastelua totuutta hipoen]\nVallankumous on pätevää psykoterapiaa niin kauan, kun se ei toteudu/rr.\n[Kielimafia korjaa, viilaa ja rauhoittaa - klo: 12.35]\nRanskan poliittis-historiallinen matka ja tie oli toinen kuin Englannin/USA:n, eikä mannermaisen ja angloamerikkalaisen [edustuksellisen] demokratian kehitystä ylipäätään voi pitää täysin yhteismitallisena ja siten suoraan vertailukelpoisena keskenään. 'Ne syntyivät eri aikoihin ja vastauksina hieman erilaisiin kysymyksiin.'\nMitä ranskalaisten kansalliseen mentaliteettiin tulee, niin ehkä he eivät koskaan ole olleet hengeltään kovin yhteistyökykyisiä liberaaleja vaan pikemminkin räikeä ja kovääninen tilkkutäkki [pitää tietysti kysyä, mitä poliittisella yhteistyöllä kulloinkin tarkoitetaan: mitä se on virallisesti ja mitä se julkisena toimintana kätkee]. - Olennaista vallankumouksen syntymisessä on kuitenkin muistaa Ranskan poliittinen tilanne 1600- ja 1700-luvuilla.\nEnglannissa edettiin vähitellen ja maltillisesti kuninkaan [hallitsijan/suvereenin] ja alamaisten välisten suhteitten kehityksessä. Hallitsijan asemaa ei siellä [eikä USA:ssa] koskaan kyseenalaistettu kuten Ranskassa vaan se pyrittiin ja onnistuttiin ajan mittaan saamaan siedettävästi parlamentaarisen kontrollin piiriin [alkaen Magna Cartasta ja habeas corpuksesta].\nRanskassa alamaisten oli 1600- ja vielä 1700-luvullakin lähes mahdotonta neuvotella ja sovitella brittiläiseen tyyliin poliittisesti yksinvaltaisen kuninkaan päätösvallasta.\n[Vallankumous vapautti keskustelun politiikasta mutta ei oikeuttanut sananvapuden arvoa demokraattisen kontrollin lähtökohtana vaan legitimoi sen kulloinkin valtaa pitävän eli päättävän ja toimeenpanevan poliittisen elimen (etenkin jakobiinit) ehdoilla, mikä merkitsi tiettyjen piirien sananvapauden mitätöimistä ja lopulta diktatoorista kumoamista].\nRanska oli käytännössä feodaalinen valtio [säätyjen ja ammattikuntien oikeudet oli määritelty äärimmäisen jäykästi ja epäoikeudenmukaisesti ylhäältä alas}vallankumoukseen saakka, kun taas Englannissa etenkin maalaisaatelisto (gentry) muodosti olennaisesti tärkeän välittäjäluokan, jonka poliittisen tahdon tinkimättömyys mahdollisti edustuksellisen demokratian syntymisen instituutiona.\n[Toisaalta juuri Englannissa aatelisarvo ja omaisuuden määrä säännöstelivät pitkään 1900-luvulle asti eri sosiaaliryhmien demokraattisten oikeuksien määrää, mikä ominaispiirre on rasistinen jäänne anglosaksisessa kulttuurissa. Samanlainen jäänne säilyi vielä pitempään USA:ssa mustiin kohdistuvana rotusortona, jota mitkään lakimuutoksetkaan eivät kyenneet estämään ja muuttamaan ennnenkuin musta väestö itse [Ranskan vallankumouksellisten tapaan - sic] alkoi jopa väkivaltaisesti korostaa ja puolustaa omaa identiteettiään.\nNiinpä sitten Ranskassa päädyttiin poliittiseen räjähdykseen ja kaaokseen, jossa eri intressiryhmät eivät kyenneet toimimaan poliittisesti kestävällä tavalla minkään tietyn hallintoauktoriteetin alaisuudessa vaan päitä alkoi pudota. Lopulta jakobiinien kanssa veljeillyt organisaationero Napoleon kaappasi vallan sekavassa eli otollisessa tilanteessa ajaen nationalistisessa ja narsistisessa suuruudenhulluudessaan vallankumoukseen väsyneen Ranskan vielä suurempaan katastrofiin kuin, minkä jakobiini-terrorin vuodet olivat aikaansaaneet..\nVoidaankin sanoa, että vasta Wienin kongressin jälkeen Ranskan kivulias kehitys kohti edustuksellista demokratiaa pääsi käytännössä alkamaan - tosin kompastellen edelleen.\n[Historioitsijat usein esittävät restauraation [Ranska 1815-1830] Englannin ja USA:n tapahtumien toisintona, joskin esim. Frank Ankersmithin mielestä nämä kertomukset kätkevät manner-Euroopan poliittiset uudistukset - niiden poliittis-historiallisten lähtökohtien ongelmallisuuden ja monimutkaisuuden.]\nVallankumous ja Napoleon olivat ikäänkuin lakaisseet pöydän puhtaaksi väistämättömälle muutokselle. Puhdistustyö oli ollut varsin tehokasta: jakobiinien giljotiini louskutti päivittäin omaa irvokasta spektaakkeliaan ja Napoleonin sotilaita kuoli Venäjällä kuin kärpäsiä luoteihin, räjähdyksiin ja tauteihin.\nNäitä hirveyksiä voi toki valittaa, mutta laajemmassa mittakaavassa tarkastelultuna ne näyttäytyvät ajoittain jopa ymmärrettävinä [en sanonut hyväksyttävinä] eikä moralisoinnilla ole tässä asiassa enää mitään virkaa. Eri juttu jos eläisimme juuri nyt Pariisissa vuonna 1793-1794 välisenä aikana [jos siis enää eläisimme]. Silloin moralisointi olisi politiikkaa par excellence - nyt se on pelkkää nurkkakuntaista kitinää ja tyhjää jälkiviisastelua.\nRanskan vallankumouksen valtiokeskeisyys [negatiivisessa tai positiivisessa mielessä] on minulle kuitenkin hyvin ongelmallinen väite. Esimerkiksi - en hyväksy tai en ainakaan täysin ymmärrä Slavoj Zizkin positiivista kantaa jakobiinien suhteen, mikäli se ei sitten perimmältään ole harkittua provokaatiota, kuten Zizekiltä voisi tietysti odottaa(*).\nMinun katsannossani jakobiinit loivat 'dogmaattisen' terrorin vailla yleistä ja tarpeeksi yhtenäistä tahtoa [vrt. Rousseaun yleistahto] eivätkä valtiota [ellei sitten vahvaa valtiota ja pyrkimystä siihen ymmärretä automaattisesti terrorismiksi] - ks. PS.\n[(*)Provokaatio ei Zizekillä kuitenkaan merkitse pelkkää ärsyttämistä ja shokeeraamista, sillä (tässä tapauksessa) hän ei todellakaan usko kapitalistisen systeemin periaatteelliseen muuttumiseen ilman jonkinlaista (ainakin väliaikaista) vallankeskitystä ja vahvaa auktoriteettia , koska mikään todella perustava yhteiskunnallinen muutos ei koskaan ole tapahtunut täysin ilman niitä. On sitten toinen asia, pidämmekö hänen tavoitteitaan realistisina nykyaikana (vrt. esim. Linkolan ekofasismi)].\nNapoleon oli ikäänkuin symmetrinen siirtymä kollektiivisesta jakobiini-horrorista vastakkaiseen suuntaan eli kaikkein ehdottomimpaan yksinvaltiuteen, mutta mikä systeemissä lopulta muuttui? Napoleonin kansansuosio oli valtava ja yleinen järjestys kohentui huomattavasti, vaikka demokratiasta ei ollut tietoakaan, mutta silti voisi sanoa, että sisäisesti valtio oli edelleen potentiaalisen kaaoksen tilassa [fanaattinen nationalismi korvasi sekavasti vellovan vallankumouksellisen paranoian, johon ihmiset olivat jo ehtineet väsyä].\nTekisi mieleni rääkätä sekä faktoja että kausaliteettia ja väittää Napoleonin olleen jakobiinisen vallankumoushenkisyyden seuraus niin poliittista epävakautta hyväkseen käyttävänä vallananastajana kuin verisen ja hallitsemattoman vallansiirtoyrityksen loogisena loppuhuipentumana eli katastrofaalisena umpikujana [yritettiin saavuttaa liian paljon, liian nopeasti, liian väkivaltaisesti].\nNapoleon halusi personoida itseensä koko Ranskan valtion tai pikemminkin [jos asiat olisivat edenneet kuten piti] koko maailman. Seuraukset olivat sen mukaisia. Robespierre sen sijaan ei personoinut henkilöönsä muuta kuin giljotiinin ja vallankumouksen synnyttämän patologisen vainoharhaisuuden.\nRobespierren vainoharhainen perintö elää yhä - joka päivä, mutta Napoleonin suuruusluokkaa olevia hirviöitä syntyy paljon harvemmin - enkä tarkoita nyt Hitleria ja Stalinia, jotka olivat [lainatakseni Trotskin ehkä hieman liioiteltua ironiaa Stalinista] 'puolueen huomattavimpia keskinkertaisuuksia'.\nHitler ja Stalin tekivät useita virheitä, mutta Napoleon ei tehnyt kuin yhden. Hän sattui syntymään 'oikeaan' aikaan.\nJos siis valtiota vallankumouksen jälkeisessä pesänselvittelyssä ylipäätään vahvistettiin, niin eikö se tapahtunut juuri Wienin kongressin jälkeen, kun konservatiivi-Bourbonit palautettiin valtaan [näin siis päädyn jälleen kerran flirttalemaan konservatiivien kanssa]?\nLoppukysymys, jonka vain tyhmyytensä tunnustava filosofi saattaa esittää, kuuluu seuraavasti: mitä on valtio kansalle ja kansa valtiolle?\nPosted by Rauno Rasanen at 11:45 PM 15 comments:\nLabels: Anglo-Amerikka, demokratia, Eurooppa, Historia, politiikka, Ranskan suuri vallankumous\nKaksi hieman erilaista ratkaisua suvereenin ja kansan välisen suhteen ongelmaan - anglo-amerikkalainen ja eurooppalainen\nEurooppa Napoleonin sotien ja Wienin kongressin jälkeen 1815\n[Tämä lainaus on kommentti edelliseen päreeseeni]\nAnglosaksinen ja mantereen demokratia\nEdustuksellisessa hallitsemistavassa on Ankersmithin mukaan erotettavissa kaksi päälinjaa: anglosaksinen ja mannereurooppalainen. Ne syntyivät eri aikoihin ja vastauksina hieman erilaisiin kysymyksiin.\nEnglantilaisen parlamentaarisen järjestelmän synty Mainion vallankumouksen jälkeen  ja USA:n perustuslain luomisen prosessi vuodesta 1776 lähtien hakivat ratkaisua hallitsijan [kuninkaan, suvereenin tai presidentin] ja edustuksellisen elimen - parlamentin tai kongressin - väliseen ongelmaan ja siihen, millä tasapainottavilla elementeillä [check's and balances] niiden välisiä suhteita voidaan parhaiten säädellä.\nSekä Englannissa että USA:ssa kansa kamppaili pitääkseen suvereenin tai presidentin vallan hyväksyttävissä rajoissa. Kummassakaan ei haastettu suvereenin vallan ideaa itsessään. Anglosaksiseen maailmaan vakiintui ajan myötä kaksipuoluejärjestelmä, jossa voittanut puolue saa enemmistön parlamenttiin, jolla puolestaan on periaatteessa oikeus valvoa hallitsijaa.\nManner-Euroopassa muotoaan hakevat valtiot puolestaan kohtasivat Napoleonin sotien [1803-1815] jälkeen ongelmia, joille ei ollut edeltäjiä historiassa. Minkäänlaiseen suvereniteettiin ei ollut paluuta, ja valtioiden väestöt polarisoituivat voimakkaasti.\nSisällissotien ehkäisemiseksi ja ratkaisemiseksi oli luotava poliittisten ideologioiden välille tasapainoa hakeva toiminnan muoto. Monipuoluejärjestelmät syntyivät. Ilman Ranskan vallankumousta ja Napoleonia taistelu kuninkaan valtaoikeuksia vastaan olisi hallinnut myös mannerta ja todennäköisesti johtanut kahden puolueen järjestelmiin.\nHistorioitsijat esittävät usein restauraation [Ranska 1815-1830/rr] Englannin ja USA:n tapahtumien toisintona, mutta nämä kertomukset kätkevät Ankersmithin mielestä manner-Euroopan poliittiset uudistukset.\nAnkersmith ei kiinnitä huomiota vaalitapaan kaksi- ja monipuoluejärjestelmiä tuottavina seikkoina: enemmistövaalitapa tuottaa kahden puolueen hallintaa lähes väistämättä, suhteellinen vaalitapa tuo parlamentteihin lähes väistämättä useampia ajatussuuntia. Tämä ei kuitenkaan romuta Ankersmithin analyysia: myös vaalitavat voi nähdä vastauksian erilaisiin polittisiin ongelmanasetteluihin.\nAnkersmith ei anna suoraa vastausta kysymykseen kumpi demokratian haaroista on parempi. Hänen mukaansa sekä angloamerikkalainen että kontinentaalinen demokratian malli tuottavat omanlaisiaan ongelmia. Ne jäävät viime kädessä yhteismitattomiksi.\nRestauraation ajan poliittiset ongelmat olivat Ankersmithin mukaan kuitenkin huomattavasti monimutkaisempia kuin ne, mitä anglosaksiset maat kohtasivat 1688 ja 1776. Tästä syystä kontinentaalinen malli kehittyi monimutkaisemmaksi kuin anglosaksinen ja samasta syystä Ankersmithin varovaisen johtopäätöksen mukaisesti se toimii sekä paremmin että huonommin kuin anglosaksinen malli.\nMannermainen demokratia löytää helpommin ratkaisuja ongelmiin, mutta monimutkaisuutensa takia se voi jumiutua helpommin kuin anglosaksinen malli, jonka selviytymiskyvyn Ankersmith arvioi paremmaksi. Mannermainen demokratia myöskin huomaa herkemmin uudet ongelmat.\nPolitiikan nykyteoreetikkoja [s. 29-30], Frank Ankersmith. Katkos, ero ja konflikti edustuksen lähtökohtina [kappalejaot rr].\nPosted by Rauno Rasanen at 2:06 AM No comments:\nLabels: demokratia, Historia, politiikka\nDiktaattorit paremmuusjärjestykseen [äänestäjien kesken arvotaan ruukinmatruuna-paita]\n[Kielimafian tarkennuksia - viimeksi 31.8]\nTämä päre on kommentti Takkiraudan päreeseen Päivän mietelmä.\nRuukinmatruuna väittää johonkin hyvin epäillyttävään ja pitkälti sattumasta riippuvaiseen hyöytyindikaattoriin [valistuneella itsevaltiaalla on parhaat perustelut oikeuttaa valtansa] vedoten, että '[y]ksi Salazar vastaa tusinaa Robespierreä.'\nPitäisikö meidän tehdä mielipidetutkimus? Tai äänestää siitä, kuka on paras diktaattori? Sillä ääääänestys jos mikä on demokraattisen yhteiskunnan tunnusmerkki. - Äh - typerää! - - Aion seuraavassa ymmärtää ja tulkita tuon matruunan väitteen omalla tavallani.\nMutkat suoriksi oikoen totean ohimennen, että Salazar oli melko siedettävä vanhan ajan diktaattori, mutta kapitalismia Salazarin siedettävä konservatiivisuus ei minun silmissäni pelasta. Joten katsotaanpa asiaa toisesta vinkkelistä.\nEikö juuri yksi George W. Bush vastaa sataa Robespierreä ainakin, mitä hänen päätöstensä aikaaansaamien ruumiiden lukumäärään tulee? Tämä tarkoittaa yleisesti, että kapitalismi tappaa pitkällä tähtäimellä moninkertaisesti enemmän ja tehokkaammin kansallisen turvallisuuden ja markkinoitten vapauden nimissä kuin mikään eurooppalainen vallankumousromantiikka robespierreineen.\nKapitalistinen markkinaliberalismi laillistaa tiettyjen ihmisten tappamisen, mikäli nämä uhkaavat sen laajentumispyrkimyksiä [kolonialismi, imperialismi] ja sitten se leviää rakenteellisen virusmaisuutensa niihin tartuttaen ympäri maailmaa rapauttaen ja tuhoten niitten kulttuuriset identiteetit.\nJäljelle jää surkea irvikuva hyvinvoinnista. - Niinpä USA:n hälyttävän korkeat vankila- väkivalta- ja huumetilastot kertovatkin kapitalismin hyvinvoinnista totuudellisemmin ja raadollisemmin kuin mikään muu indikaattori [skandinaavinen, jo rapautumassa oleva hyvinvointivaltio on kieltämättä ollut kapitalismin lintukoto tässäkin suhteessa - mutta kuinka kauan?].\nUSA:n kulttuuri on suurelta osin viihde-mainos-saastetta ja ylipäätään narsistisen pragmatistista ja tekopyhää pintaliitoa [toki mainosten välissä tulee joskus siedettävääkin ohjelmaa].\nAse-, huume- [johon myös lääketeollisuus kuuluu] ja porno- [laajemmin käsitettynä jatkuvasti pornoistuva] viihdeteollisuus suorastaan kukoistavat [niin porno kuin likaiset liikesalaisuudet pitäisi minun mielestäni julkistaa /'laillistaa' täysin, jottei niistä tulisi tekopyhyyden ja huijauksen tyyssijoja].\nMitä siis olisikaan yksi Robespierre tällaisen kaikki-yhdeksi-ja-samaksi-tekevän, todelliset syyt salaavan ja mystifioivan molok-myllyn louskutuksessa, joka silppuaa double-talkillaan, kulutusnautinnon velvoitteellaan ja normalisaation kriteereillään [sosialisaatio kilpailuna kulutuskyvykkyydestä] ihmisistä hysteerisen pakkoneuroottisia kuluttajia, minkä tien päässä häämöttää konkreettinen lääke- ja huumeriippuvuus.\nMutta straussilaiset uuskonservatiivit [poliittiset realistit, nuo Salazarin sukulaissielut] osaavat kyllä manipuloida tällaiseen eetoksen vajonnutta uhkapeli- arpajais- ja lottokansaa mielin määrin. Heidän mukaansa kansaa nimittäin saa huijata [sen omaksi parhaaksi], koska politiikka on pelkästään egoististen motiivien ideologista savuverhoa [eli kaksoistanrdardien praktiikkaa].\nRobespierreen palatakseni väitän, että on moraalisesti rehellisempää ja kunniakkaampaa tappaa julkisesti selvin perustein [riippumatta siitä, voidaanko syitä pitää aina oikeutettuina] kuin CIA:n tapaan masinoida kulissien takana verisiä vallankumouksia [esim. Chile -73] ja poliittisia (kauppa-)poliisisotia [Vietnam, Irak, Afganistan jne.] ympäri maailmaa perimmäisenä pyrkimyksenä elvyttää ja kolonisoida kapitalismia tällaisen shokkiterapian avulla [ks. Naomi Klein: The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism].\nEn siis voi muuta kuin halveksia [tai sääliä, sillä mikään rationaalinen peruste ei tässä ole riittävä] tekopyhää politiikkaa, joka turvallisuuden nimissä oikeuttaa tuhansien tappamisen tarpeeksi kaukana kotikonnuilta, mutta vastustaa henkeen ja vereen kuolemanrangaistusta kotikaupungissa. Ikäänkuin tällaista politiikkaa julistavan kuolemanrangaistuksen vastustajan kädet eivät jo valmiiksi olisi veressä - - .\nSalazarin ja Robespierren vertaaminen ensin manitun hyväksi on siis halpaa demagogiaa, joka ei puutu olennaisimpaan eli yhteiskunnallisen systeemin [tässä kapitalismin] perimmäiseen luonteeseen ja tätä tarkastelua vasten yksilön hyvän elämänlaadun ehtoihin ja lähtökohtiin/syihin vaan redusoi ne foobisesti turvallisuustakuiksi ja itsekkkäästi materiaaliseksi hyvinvoinniksi. Mutta hyvä ja ennen kaikkea sisällökäs elämä on ensisijaisesti paljon muutakin.\nAion tästä lähtien [jatkaa kuten aiemmin;\_] ryhtyä sisällökkään hyvän elämän profeetaksi potkaisemalla intuition vastaisella, negatiivisen ja 'luopuvan' dialektiikan asenteella/menetelmällä eräitä positiivisen ajattelun guruja, jotka käytännössä ovat myyneet itsensä kapitalismin lakeijoiksi, kauniisti sanottuna perseeseen.\nTärkeintä on löytää itselleen sopiva, oma - siis oikea attitude, sillä perustelut tukeutuvat perimmältään aina asenteeseen/vakaumukseen eikä suinkaan päinvastoin [paitsi uskonnollisten evidentialistien, kaksinaismoralistien ja ylipäätään fiksujen huijarien mielestä].\nhttp://www.soininvaara.fi/2008/03/30/tuhokapitalismin-nousu/ - [Osmo on oppinut ja viisas mies. Hänen kritiikkinsä Naomi Kleinin sokkidoktriinia kohtaan on järkevää, mutta häneltä puuttuu jotain: - näkemys, asenne, vakaumus. Osmo vain pokkana analysoi ja mittailee, vaikka hänellä ei ole perimmäisiä arvokriteerejä indikaattoreilleen; nuo kriteerit nimittäin perustuvat juuri näkemykseen, asenteeseen ja vakaumukseen. Kleinilta taas puuttuu metodista tarkkuutta ja johdonmukaisuutta, jotka hän on korvannut liiaksi näkemyksellään, asenteellaan, vakaumuksellaan].\nPosted by Rauno Rasanen at 8:11 PM 1 comment:\nLabels: diktaattori, kapitalismi, politiikka, yksinvaltias\nAnti-kapitalistisen ideologiakriitikon uskontunnustus/sodanjulistus\nYläkuvassa [oikealta] Foucault, Sartre, Deleuze [kuva vihjaa tahattomasti Sartren ihan oikeasti olleen väistyvä hahmo Ranskan intellektuaalisessa kentässä (1970-luvun alku) juuri näiden kahden herran vaikutuksesta - Derrida tästä tosin puuttuu]. - Alakuvassa Deleuze kuvattuna ilmeisesti ajattelunsa näköisenä ;\_.\nValtasuhteet ja verkostot johtavat samankaltaiseen spiraaliin [umpikujaan] kuin ajattelumme sekä elämämmekin. Yksilön kokemuksen intensiivisin paikka on siinä kohdassa, missä hän kokoaa energiansa ja ryhtyy vastustamaan sitä valtaa [tietoa], joka asettaa hänet jatkuvaan puolustusasemaan. Tällöin yksilö ryhtyy käyttämään voimiaan paetakseen vallan [tiedon] asettamista ansoista [kulutuksellinen nautinto velvoitteena ja normaaliuden kriteerinä kapitalistisessa systeemissä].\nGilles Deleuze kirjassaan Michel Foucault'sta\n[Politiikan nykyteoreetikkoja, s. 206, hakasulkulisäykset RR]\nDeleuzen myöhempi ajattelu - nietzscheläis-spinozalainen, pluralistinen monismi, jonka immanenssi rakentuu ontologisesti perustavalle erolle [Ristiriita! Miten immanenssi [monismi] voisi perustua eroon] ja toisaalta hänen kielikuvallisesti sekä ajatuskuluiltaan retorisen dekoratiivinen kirjoitustyylinsä on melko ambivalenttia purtavaa. Siitä löytyy kyllä paljon helmiä ja erittäin teräviä oivalluksiakin mutta suurelta osin se myös jää [ainakin minulle] hieman sekavaksi, ikäänkuin esoteeriseksi puheeksi - [Pascal Engel summarizes Deleuze's metaphilosophy thus: 'When faced with a beautiful philosophical concept you should just sit back and admire it. You should not question it.'/juuri näin minäkin koen deleuzeläisen kielikuvien virran].\nMyöskään Zizek ei ole ollut kovin otettu Deleuzesta. Hallward taas kritisoi Deleuzea Zizekiä kompaten siitä, että tämän filosofia on tuonpuoleista [other-worldly] ja pyrkii passiivisessa kontemplaatiossa identiteetin hajoamiseen luonnon ilmestykselliseksi [teophanic] itseluovuudeksi.\nMutta Deleuzella on hetkensä ja häntä voidaan täydestä syystä pitää yhtenä Ranskan postmodernin ajattelun päähahmoista.\nIn Deleuze: The Clamor of Being (1997), Alain Badiou claims that Deleuze's metaphysics only apparently embraces plurality and diversity, remaining at bottom relentlessly monist. Badiou further argues that, in practical matters, Deleuze's monism entails an ascetic, aristocratic fatalism akin to ancient Stoicism [samassa mielessä minä kritisoin stoalaisuudelle mutatis mutandis sukua olevaa buddhalaista karman lakia; - myös Zizek hyväksyy ymmärtääkseni kaikilta osin tämän Badioun kritiikin].\nIn Organs without Bodies (2003), Slavoj Žižek claims that Deleuze's ontology oscillates between materialism and idealism, and that the Deleuze of Anti-Oedipus ("arguably Deleuze's worst book"), the "political" Deleuze under the "'bad' influence" of Guattari, ends up, despite protestations to the contrary, as "the ideologist of late capitalism".´Žižek also calls Deleuze to task for allegedly reducing the subject to "just another" substance and thereby failing to grasp the nothingness that, according to Lacan and Žižek, defines subjectivity.What remains worthwhile in Deleuze's oeuvre, Žižek finds, are precisely those concepts closest to Žižek's own ideas.\nPosted by Rauno Rasanen at 12:32 AM 9 comments:\nLabels: Gilles Deleuze, ideologiakritiikki, Michel Foucault, resistanssi, Sartre, valta\nVapaudesta, uskosta, kapitalismista ja filosofiasta\nInscription of the Grave of Kazantzakis: Δεν ελπίζω τίποτα. Δε φοβάμαι τίποτα. Είμαι λεύτερος [I hope for nothing. I fear nothing. I am free.]\nEn toivo mitään, en pelkää mitään, olen vapaa.\nDostojevskin Karamazovin veljeksissä suurinkvisiittori kritisoi 1200-luvun katolisessa Espanjassa uudelleen syntynyttä Jeesusta perusteilla, jotka kuvaavat paitsi ihmisen eksistentiaalista pelkoa ja heikkoutta myös institutionalisoidun kirkon ottamaa tehtävää tuon heikkouden ohjaamiseksi. Kirkko haluaa kaikessa [maallisessa ja hengellisessä] vallanhimossaan toimia ihmisten mieliä ja elämää kontrolloivana sekä yhdistävänä voimana.\nThe Grand Inquisitor arvostelee säälimättömän terävästi Jeesuksen alkuperäisen sanoman [josta kirkko instituutiona on irtisanoutunut kyetäkseen ylipäätään olemaan instituutio] absurdia radikaalisuutta, joka lupaa ihmisille utooppista ja välitöntä Jumala-yhteyttä tässä ja nyt, ajasta, paikasta ja laista (instituutio) riippumatta, mikä suurinkvisiittorin mukaan on ihmisen elettäväksi ja kestettäväksi sekä täysin mahdoton että jopa luonnoton haave(*).\n'Eivät ihmiset sinun vapauttasi halua eivätkä kestä. He tarvitsevat salaisuuden, ihmeen ja auktoriteetin - ja ne me heille annamme.'\n(*) - Olkoonkin että kyseessä lienee käsitteellinen väärinkäsitys [mikä vapaudesta puhuttaessa ei tietenkään ole yllättävää], niin haave vapaudesta eksistentiaalisen erillisyyden voittamisena jumalallisessa ykseydessä on silti kirjoitettu syvälle ihmiseen. Se on ikäänkuin 'hengellis-metaforinen' vastine tai projektio sille vaistonvaraiselle 'aidolle' eläimellisyydelle eli absoluuttiselle yhteydelle luontoon, minkä ihminen on suurelta osin menettänyt kulttuurisena olentona, ja josta seksuaalinen kaipuu häntä psykofyysisesti kaikkein voimallisimmin, konkreettisimmin ja piinaavimmin lähes jatkuvasti muistuttaa.\nNäin ajatellen, mikäli saan hieman improvisoida [improvisoin vaikken lupaa saisikaan], suurinkvisiittori on oikeassa: vapaus, jota ihminen kaipaa tai pikemminkin kaipuu, jota ihminen luulee vapauden kutsuksi, on ykseyden, varmuuden ja täyttymyksen puutetta. Tämänkaltainen vapaus ei siis oikeastaan ole vapautta lainkaan vaan päinvastoin yritys kadottaa vapaus ikäänkuin takautuvasti eli palata takaisin luonnon ehdottomien lakien passiivisen automaattiseen alaisuuteen kuin kohtuun [kognitiivinen tietoisuus sammuu; ihminen on kuin unissakävelijä].\nKuvattu olotila ei kuitenkaan ole Jeesuksen vapautta, vielä vähemmän Kazantzakisin vapautta, joissa molemmissa kaikuu sivullisuuden ääni ja joissa yhteys/ykseys, jota tavoitellaan jo itsessään sisältyy vapauteen tai on vapautta - ilman että erillisyyden tunnetta kielletään, kuten salaisuuden, ihmeen ja auktoriteetin eteen kumartuva tekee.\nOlen vakuuttunut siitä, että Jeesuksen on täytynyt ajoittain kokea musertavana joskin nimenomaan vapauttavana eronsa juutalaisen kultin absoluuttisesta ja samalla tekopyhästä perinteestä, vaikkei hän tullutkaan kumoamaan lakia rakkauden ja armon evankeliumilla [kirjaimellisesti ilosanomalla] vaan täyttämään sen. - Siten Jeesuksen vapaudessa ilmenee oman erillisyyden aikaansaama ja raskauttama sivullisuus, joka kuitenkin juuri tuosta erillisyyden kokemuksesta väistämättä kumpuavan vapauden tunteen voimasta jollain ihmeellisellä tavalla transformoituu uudeksi yhteydeksi Olemisen ytimeen - Jumalaan.\nAatehistoriallisesti hellenismi-juutalaisuudesta ja keskiplatonismista kummunnut kristinusko, [ei siis pelkästään kreikkalaisten geometrinen rationalismi sekä univeraalin ja egoistisen yhdistävä hyve-etiikka tai juutalaisen heimon tahtova, persoonallinen lainsäätäjä-Jumala] on synteesi, joka merkitsi myös modernin individualismin perustan syntyä.\nAnonyymi kommentoi 'rahanpesu- ja köyhyys'-päreessäni: - No nyt rupeaa tulemaan sellaista "Vuorisaarnaa" että huonokuuloisinkin herää . . .Varsinkin kun evankeliumien kuvaukset vaikuttavat aika synkiltä: http://www.taloussanomat.fi/ulkomaat/2010/08/27/usan-talousdata-halyttavaa/201011837/12\nNiinpä. Tuo taloudellisen elpymisen kompastelu ei kuitenkaan ollut mikään yllättävä uutinen minulle eikä luultavasti myöskään sinulle.\nMutta jospa usko sittenkin siirtää vuoria, sillä luottamus talouteenhan on nykyään korvannut uskon Jumalaan meillä valistuneissa ja 'syvällisissä' länsimaissa.\nTämän uuden uskonnon ja luottamuksen (sosiaalisen pääoman?) 'tunnustus' tapahtuu turhan krääsän hankkimisena ja pään sekoittamisena latistavalla viihteellä.\nOn hirvittävää miten ihmiset pystyvät pettämään itseään kapitalistisen double-talkin vaikutuksen alaisina. Tuo double-talk luo illuusion yksilön vapaudesta ehdottomana oikeutena ja kykynä itsemääräämiseen.\nTällainen harha oman toimijuuden aktiivisesta merkityksestä ja vaikutuksesta kapitalismin myllyssä on vielä hirvittävämpää kuin eläminen järjestelmässä, jossa kaikki tietävät, että virallinen politiikka on huijausta (esim. kommunistinen NL).\nKapitalismi sen sijaan onnistuu pettämään ihmisiä niin ovelasti, että he luulevat usein ihan oikeasti olevansa vapaita. Ja silti onnellisuusmittaukset ovat vuosikymmeniä osoittaneet, että juuri moderneissa länsimaissa asuu kaikkein onnettomimpia ihmisiä.\nEikö jo tämä kerro jotain siitä sisäisestä ristiriidasta, joka tätä järjestelmää sisältäpäin kalvaa - siitä, että sen suurimmaksi ongelmaksi on uskonnollisten traditioitten heikentymisen ja laimentumisen sekä vapaa-ajan ja hyvinvoinnin lisääntymisen myötä noussut sisältöjen puute. Elämästä puuttuu sisältö, merkitys ja täyttymys [jatkuvasti kun ei voi olla täydessä kiimassakaan - eikö(?)].\nMuodollisesti taattu [mahdollisimman vähän toimintarajoituksia] mutta/ja osaltaan juuri siksi illusorinen vapaus [rajoittamaton vapaus johonkin - mitä se on?] ei takaa onnellisuutta - varsinkaan, kun kapitalismissa ei siis viime kädessä edes ole kyse vapaudesta vaan rahan, tekniikan ja viihteen orjuudesta.\nTällä tavoin määritelty ja ymmärretty 'vapaus' on ihmisen suurin, typerin ja tuhoavin illuusio.\n[Muunlaista kuin suhteellista ja illusorista vapautta ei lopulta ole olemassakaan, mutta kapitalistiset toimijat eivät tätä tiedosta. - Se, joka tiedostaa, on kuitenkin ehkä jo askeleen lähempänä aitoa, todellista riippumattomuutta - ja siten omaa identiteettiään].\nSitäpaitsi vain se, jolla on erittäin hyvin perusteltu/määritelty ja hahmotettu imaginaaris-eksistentiaalinen [ei siis pelkästään projektio eli yksilöity etnis-materiaalinen kohde] vihollinen, jota vastustaa, pystyy [mahdollisesti] pyrkimään vapaasti eli oman vakaumuksensa pohjalta johonkin arvokkaana pitämäänsä.\nEntä johtaako tämä 'vihollis-disipliini' luovaan kritiikkiin ja oman identiteetin ilmaisuun vai tympeään ja pakkomielteiseen rasismiin, jonka ainut luovuus piilee paradoksaalisesti sen kohteissa, ei itse rasistissa, on tietysti eräänlainen ikuisuuskysmys.\nRajalinja 'luovuutta inspiroivan' ja 'luovuutta tukahduttavan' vihollisen välillä saattaakin olla veteen piirretty. Mutta tuon vihollisen/vastustajan ['Saatana'] luonteen voi ymmärtää ja selventää, jos vain tahtoa ja ajatuksen selkeyttä löytyy. - Ja se pitää selventää!\nVeljeni ja hänen vaimonsa kävivät U 2:n keikalla (jommalla kummalla; ilmeisesti jommalla). Stadion on ollut aivan täysi - 53000 ihmistä. - Kunnioitan ko. bändiä mutta fäni en ole - tai enhän mä ketään muita ole koskaan fanittanut kuin John Fogertya, Nietzscheä ja Dostojevskia. Mitä nyt vähän Zizekiä viime aikoina ;\_. Monia tyyppejä kyllä arvostan erittäin paljon, mutta fanitus on jotain henkilökohtaisempaa.\nU 2:n lavaspektaakkeli on tällä hetkellä maailman vaikuttavin ja näyttävin. Olispa myös musiikki samalla tasolla. Mutta kun ei. U 2:n biisit ovat yhtä kaikki tylsää keskitempoista jollotusta, jossa kappaleet eivät juuri erotu toisistaan [sen tosin myönnän, että Edgeä voi pitää melkoisena kitara-effekti-velhona].\nNo - onhan Bono sentään 'hyvä ihminen' par excellence, vaikkei joku Zizek Bonon hyväntekeväisyys-etiikan pitkän ajan vaikutuksia/seurauksia välttämättä kovin suuresti arvosta. Niitä kun ei ole.\nRiiston status quo ei muutu miksikään hyväntekeväisyydellä - mitä nyt hieman pitkitetään niiden kurjaa elämää, jotka ovat jääneet jyrän alle. Lyhyen tähtäimen apuna hyväntekeväisyyttä voi toki puolustaa, mutta jos kuvittelemme, että hyväntekeväisyys (ikäänkuin kapitalistisen talouden 'sosiaaliturvana') on osoitus systeemin sosiaali-eettisestä toimivuudesta, olemme langenneet itsepetokselliseen ja itsetyyväiseen hyvän omantunnon harhaan.\nHyväntekeväisyydestä on tullut viime vuosikymmeninä osa kapitalistista taloutta - eettisen markkinatalouden nimellä, mikä määritelmä itsessään on contradiction in terms. Eettinen markkinatalous siis kumoaa itsensä paitsi määritelmänä myös käytäntönä, koska kapitalismi ei koskaan voi olla eettistä siinä mielessä kuin etiikka hyväntekeväisyytenä halutaan bon fide (hyvässä uskossa) ymmärtää.\nVapaan kaupan pitää kannattaa eli tuottaa maksimaalisesti lisäarvoa (voittoa), joten ilman muuta reilun kaupankin 'etiikka' sallii voittoon tähtäävän sijoittamisen eikä ole siten mitään pyyteetöntä auttamista, joka toimii kaupan periaatteisiin rinnastettuna tappiollisesti. Yritystoimintana 'eettinen' kauppa näyttäytyykin minulle joko psykologisena huijauksena tai käsittämättömänä projektina - illuusiona.\nEtiikan paradigmaattisuus ei konkretisoidu kaupankäyntinä/-käynnissä. Sitäpaitsi vastustan utilitarismia ylipäätään eettisenä näkemyksenä. Moraali/etiikka ei voi olla sisällöllisesti eli moraalisten arvojen suhteen tyhjää tai neutraalia kuten liikennesäännöt ja kauppasopimukset. Jos joku nyt sanoo, että mitään muuta moraalia kuin toimintasäännöt ja sopimukset ei ole, niin minä vastaan, että hän on unohtanut uskonnon absurdit traditiot ja poliittisen propagandan (PS.).\nItse yritän kuitenkin jääräpäisesti olla kallellaan Kantin rationaalisen velvollisuusetiikan suuntaan, vaikka myönnän, että Kant on epäkäytännöllinen/epärealistinen ja olettaa/vaatii ihmiseltä dogmaattisesti mahdottomia 'moraalis-kognitiivisten kykyjen' suhteen.\nMarkkinatoiminnan sopimukset eivät perustu sisällöllis-laadullisiin, velvoittaviin moraalisiin (hyvä-paha) arvoihin vaan ovat relatiivisia sopimuksia, jotka määräytyvät laskennallis-määrällisistä, ei-moraalisista (hyvä-huono) hyötyarvoista. - Tällaisten sopimusten sitovuus voidaan pragmaattisista syistä (perustuvathan ne itsessään juuri käytännön hyötyyn) helposti kiertää ja muuttaa, varsinkin jos löytyy rahaa maksaa huippujuristille miljoonia siitä, että tämä tulkitsee lakia kuin piru Raamattua yrityksen eduksi.\nEi-moraalinen hyvä-huono eli esteettis-nautinnollinen arvo ei milloinkaan ole lupauksia ja tekoja yhtä vahvasti sitova perusta kuin moraalinen hyvä-paha eli omantunnon syyttävä 'arvo-normi-sormi'.\nEsteetikko on mystikon maallinen vastine, ja kuten tiedämme, eiväthän mystikot tästä maailmasta piittaa. Miten siis esteetikotkaan välittäisivät siitä, toteutuuko oikeudenmukaisuus maailmassa vai ei.\n[Lähetän etusomella varustettuja terveisiä esteetikko-Nietzschelle sinne Weimarin (suo)hautaan. Sano Fritz myös hautuumaanne ykkösketjun kahdelle muulle supertähdelle, esteetikko-Goethelle ja esteetikko-Schillerille, terveisiä täältä F-kullan kotieläintilan laitumelta].\nEn pidä siitä ihmis- ja todellisuuskäsityksestä eli misantropiasta ja moraali-nihilismistä, mikä tästä päättelystä saattaa seurata, koska se on kuin upottava suo, josta ei enää pääse pois: mitä enemmän siellä rimpuilee, sitä enemmän sinne uppoaa. Mutta kun on kerran päätynyt nihilismiin ja pessimismiin, niin palaaminen siihen, mistä joskus tuli melko tietämättömänä ja jopa naivina idealistina lähdettyä vaeltamaan, ei todellakaan ole mahdollista.\nPäästäkseen eteenpäin on mentävä ikäänkuin nihilismin 'Pimeyden sydämen' läpi. Ilman traumoja sellaisesta ei selviä, mutta mikäli traumat eivät ole liian rankkoja, ne vahvistavat, kuten Nietzsche halusi ajatella. Ehkä myös Kierkegaard oli oikeassa kirjoittaessaan, että uskon/varmuuden täydellisessä epävarmuudessa 'epätoivo on meidän ainoa toivomme'. - Tämänkaltainen ajattelu taas ei ole enää tai vielä kantilaisuutta vaan pikemminkin jonkinlaista eksistentialismia.\nTosin eksistentialismin moderneja juuria on löydettävissä jo Kantilta: I kritiikin skeptiset tulkinnat [Kant tosin varta vasten selventää toisen painoksen pitkässä esipuheessa, että ymmärryksen muodot eivät ole subjektiivista idealismia eli ihmisen luomia konstruktioita vaan jotain universaalimpaa - ajattelun transsendentaalisia ehtoja]; II kritiikin moraalifilosofian mahdottomuus [sillä ihminen ei ole enkeli, jollaisia Kantin moraali (kategorinen imperatiivi) toteutuakseen edellyttäisi]; III kritiikin esteettinen dialektiikka subjektin tietoisena kokemuksena [ei siis pelkkänä aistihavaintona] havainnon kohteen ylevyydestä - esim. jylhä luontomaisema.\nPosted by Rauno Rasanen at 1:44 AM 2 comments:\nLabels: Filosofia, kapitalismi, kristinusko, vapaus\nHuuu! Hrrr. Palelee. Älä vie sitä mun peittoa!\nOmistan tämän hyisen haamu- eli kostolaulun Ruukinmatruunalle [tunnetaan myös nimellä Takkirauta ja Ironmistress].\nSinä kun petit mun, sitä kestänyt en, narun hankin mä hamppuisen, ja tullessa illan syksyisen tein solmun mä köytehen. Nyt tuuli mun varjoa heiluttaa, mä tanssien tahtia lyön, viima vinkuva nurkissa tuivertaa, kuljen yksin mä haamuna yön.\nVaro vain, varo vain sinä petturi, varo vierellä vierahan, minä saavun sun luoksesi haamuna, suon sulle mä suudelman. Niin kylmä ja synkkä on tummuva yö, ei taivaalla tähtiä näy, sormi luiseva iskeepi ikkunaan, kello kahtatoista kun käy.\nSiinä vierelläs sitten maatessani minä sinua syleilen, ja kalvenneilla huulillani minä sinua suutelen, saat tuntea kylmä on haamun suu ja kylmä sen luinen käs, ja kun aamulla silmäsi aukaiset, kasa luita on vierelläs.\nYövieras - Martti Huhaa Innanen\nBonusraidassa haamu muistelee haikeasti mennyttä onnea - Paljon sun luonasi sain [ihan kyrvahtaa kyynel silmäkulmaani].\nPosted by Rauno Rasanen at 1:59 AM 2 comments:\nLabels: absurdi huumori, haamulaulu, luuranko\nVuonna 2024 pääomaparlamentaristinen rahanpesu on oikeuttanut ja legitimoinut itsensä lopullisesti ajettuaan läpi perustulon/kansalaispalkan, mikä merkitsee köyhyyden muuttumista onnettomuudesta oikeudeksi - ellei jopa velvollisuudeksi\nMuun muassa tällä tavoin kierrätetään eli pestään rahaa nykypolitiikassa.\n[K-mafia on tehnyt useita korjauksia ja lisäyksiä osaan II - viimeksi klo: 20.25]\nMotto 1: - Lobbaus, sponsorointi ja vaiettu jääviys on kapitalismiin sidotun politiikan teon legitimoitua korruptiota.\nMotto 2: - Mitä enemmän rakenteellista valtaa toimijalla on, sitä enemmän sen päätösten vaikutukset leviävät. Valtioiden läpi kulkee lukemattomia sellaisia yhteiskunnallisia suhteita ja luonnon prosesseja, jota välittävät minkä tahansa valitun politiikan vaikutukset myös valtion rajojen ulkopuolelle.\nEsimerkiksi investointeja tai rahapolitiikkaa koskevat päätökset ovat usein kauaskantoisia suurelle joukolle toimijoita, joilla ei ole mitään roolia päätöksenteossa. Toisin sanoen politiikan vaikutuksille alttiiden ihmisten joukko ei ole usein lainkaan sama kuin äänestäjä-kansalaisten joukko.\n[David] Heldin yksiselitteinen johtopäätös on, että nykyolosuhteissa tarvitaan teoriaa kosmopoliittisesta demokratiasta. - (Politiikan nykyteoreetikkoja, s. 264)\nKirjoitin tämän päreen luonnoksen (osat I ja II) jo noin kaksi viikkoa sitten. - Osan III siteeraus eli alkuperäisestä lyhennetty (ks. myös linkki) juttu sai minut kommentoimaan asiaa, ja se voikin aivan oikeutetusti toimia juuri nyt yksittäisenä esimerkkinä markkinatalouden ja puoluepolitiikan kielletystä, salatusta mutta väistämättömästä yhteenkietoutumisesta Suomessa näinä demokratian latistumisen ja rapautumisen aikoina.\nPolitiikka on muuttumassa pysyvästi markkinoinnin kaltaiseksi ja markkinoinnin ehdoilla toimivaksi lobbaukseksi, jossa muodollis-poliittinen edustuksellisuus [jonka pitäisi kyetä ilmaisemaan ja toteuttamaan äänestäjän tahto/toiveet] ja todelliset päätökset 'kierrätyksineen' eivät kohtaa.\nTämän vuoksi puhe tiettyjen henkilöiden jääviydestä heidän poliittisen ja yritystoiminallisen asemansa joutuessa ristiriitaan sekä vaalirahoituksesta lahjuksen ottona tai antamisena (esim. Kanki-Kaikkosen tapaus) saattaa jo nyt olla pelkkää sanahelinää, koska kuvassa nähdyn (ja alla selvennetyn) kaltainen rahankierrätys on vain yksi esimerkki siitä politiikan, lobbauksen, sponsoroinnin ja markkinoinnin yhteenkietoutumisesta, joka vallitsee vaiettuna käytäntönä kaikessa kapitalistisessa toimijuudessa.\nKoska ei ole ilmaisia lounaita, ei voi olla myöskään 'ilmaisia' poliittisia päätöksiä, enkä tarkoita nyt sitä, että edustuksellinen poliitikko maksaisi tai lunastaisi [tiettyjen päätösten puolesta puhuvana ja niitä poliittisissa elimissä läpi ajavana tiettyjen kansalaisten edustajana] luottamustaan yksittäisille äänestäjilleen vaan pikemminkin yksittäisille sponsorointi-firmoilleen tai -organisaatioilleen.\nSelkokielellä sanottuna kyse on politiikan väistämättömästä ja lopullisesta korruptoitumisesta markkinatalous-intressien vietäväksi.\nPääomaparlamentaarinen liberaalidemokratia on käytännössä yhtä kuin taustalla vaikuttava sekä itsensä puoluepolitiikaksi naamioinut laskelmoiva talouseliitti kusettamassa hyväuskoista, hiukan lapsellista, vain pintatason seuraukset näkevää massaa - vaikka eihän edes media kerro tai tiedä, kuka tätä maata viime kädessä johtaa.\nToisaalta ihmiset eivät yleensä jaksa nähdä sitä vaivaa, että ajattelisivat itsenäisemmin kuin vain mutu-periaatteella ja ottaisivat asioista selvää, vaikka se tehdäänkin vaikeaksi kuvattujen 'automaattisten' kytkösten vuoksi, joista esimerkkeinä tässä päreessä 'rahanpesuorganisaatiot' nimeltään RAY ja Nuorisosäätiö.\nMutta asioitten oikean laidan selville saaminen ja tiedostaminen on mahdollista - jopa pääomaparlamentaarisessa demokratiassa. Kyse on vain siitä, miten paljon tahtoa ja tiedonhalua [näitä ominaisuuksia pidän omaisuuden keruun vastakohtana: rikas ei koskaan voi olla rehellinen] keneltäkin sattuu löytymään [valitettavasti saatan olla siis itsekin vaarassa ajatua kyyniseen individualismiin, joskin sen lupaan, että jos minä kusetan ihmisiä [tietenkin vain heidän parhaakseen], niin teen sen avoimen tunnustuksellisesti julistaen: ' Nyt minä huijaan teitä! - - Tällaiseen rehellisyyteen ei kukaan pääomapoliitikko pysty - - ].\nPoliittisella rahanpesuongelmalla on kuitenkin ikäänkuin täydentävä paralleelinsa (rinnakkaisuus) ihmisten henkilökohtaisissa intresseissä ja uskomuksissa suhteessa siihen, mitä he pitävät omina luovuttumattomina oikeuksinaan. Sillä nykypopulistinen asenneilmapiiri itse asiassa edesauttaa ja tukee lobbauksellisen korruption limittymistä politiikkaan, koska tämä populismi ei ole periaatteellista kollektiivisessa mielessä vaan julistaa abstraktin universalisoitua [vrt. pyhä dogmi teologiassa] mutta käytännössä häikäilemätöntä oman edun oikeutta - niin maahanmuuttajien, omaisuuden kuin muidenkin omien intressien suhteen.\nJos siis pohdimme yhä suuremmassa määrin yritysmanageeraukseksi, imagomarkkinoinniksi ja lobbaukseksi muuttunutta menoa [jota joskus muinoin, ennen lopullista kaupallistumista, kutsuttiin itsenäisemmällä joskin myös aatteellisemmalla nimityksellä politiikan teoksi] USA:n näkökulmasta, niin vaikka esim. Barack Obama sai kuin saikin läpi suuren terveydenhoitolaki-uudistuksensa parlamentaarisesti, ei sen käytännön toteuttaminen ole helppoa maassa, jossa kaiken arvo - jopa eettinen arvo, mitataan paradigmaattisesti [tuottavimmin finanssi-spekuloinnilla kähmityn] rahan ja yksityisomaisuuden määrällä.\nMiten siis kukaan markkina-uusliberaali voisikaan sitoutua uudistukseen, johon käytetään hänen omia, henkilökohtaisia verovarojaan niiden hyväksi, jotka eivät veroja välttämättä kovin paljon maksa, jos ylipäätään ovat työssä.\nNäin lyhytnäköistä omaan napaan tuijottamista on populistinen vapaus- ja omistusoikeuksien suojan universalismi käytännössä: se on psykologisen egoismin legitimoiva naamio - ei juuri muuta.\nKuvattu asenne [joka on siis linjassa myös Suomen oikeiston ja populistisen persupolitiikan kanssa] myötäilee ja edesauttaa parhaiten niitä lakimuutoksia, jotka tulevat jollain tavalla helpottamaan ja suoranaisesti hyödyttämään suuryritysten toimintaa [kyseinen asenne on kuitenkin ristiriidassa itsensä kanssa, sillä tavalliset ihmisethän tuollaisista laieista viime kädessä in the long run kärsivät].\nKaikkein arvelluttavimmalta kuitenkin vaikuttaisi, että kuvatun kaltainen päätösproseduuri saattaa lopulta hyväksyttää jopa kiistellyn mutta ainakin Suomessa toistaiseksi melko vähän poliittisesti esillä olleen perustulon eli kansalaispalkan, mikäli sen laskelmoidaan pääomapolitiitikkojen piirissä toimivan totetutuessaan [vastoin alkuperäistä tarkoitustaan] kapitalismin ehkä vankimpana keinona köyhien ja köyhyysrajalla elävien ihmisten kyykyttämiseksi eli heidän asemansa tehokkaaksi kontrolloimiseksi ja hallinnoimiseksi lakisääteisen 'sosiaali-hyväntekeväisyyden' nimissä (ks. aiemman päreeni Zizek-video-animaatio).\nKannustimesta ei tässä siis voi olla kyse - pikemminkin kiristyksestä (teoretisoipa arvostamani Osmo Soininvaara asiaa sitten miten päin tahansa), sillä perustulon tarkoitus on tehdä köyhyydestä ja köyhistä vallitsevan kapitalistisen status quon hyväksytty, legitimoitu ja edellisistä päätösehdoista seuraten virallisesti ylläpidetty 'kaatoluokka' [aiemminhan köyhyyttä sentään pidettiin myös järjestelmän heikkouden, virheellisyyden ja epäonnistumisen seurauksena] - eräänlainen mappi Ö, johon utilitaristinen markkinatalous-etiikka voi oikeutetusti siirtää kaikki ne ihmiset, joita se ei enää tarvitse, eli joille sillä ei enää ole käyttöä (ei töitä edes nälkäpalkalla), mutta joita se ei myöskään voi ulkoistaa lopullisesti eli murhata terroristeina, talebaneina tai muina vapaan, hyvän ja tehokkaan kasvun maailman vihollisina.\nKöyhyys on seurausta järjestelmästä [ja niistä ihmisistä (yhä suppeampi pääomia hallitseva vähemmistö), jotka siitä todella merkittävästi hyötyvät)], joka ei vallassa pysyäkseen halua ja/tai pysty maksamaan yhä kasvavalle joukolle vain työtuloillaan eläviä työntekijöitä yhdestä työstä sellaista palkkaa, jolla pystyy elättämään itsensä (perheestä nyt puhumattakaan).\nKansalaispalkan/perustulon hyväksyessään kapitalistinen pääomaparlamentarismi lanseeraa megasuuren poliittis-yhteiskunnallisen kuplan eli se epäsuorasti ja todellisen intentionsa ovelasti peittäen tavallaan myöntää markkinajärjestelmänsä sisäisestä noidankehästä (jatkuvan kasvun pakko romahduksen pelossa) seuraavan epäonnistumisen työllistämisessä ja ylipäätään työvoiman palkkatason säilyttämisessä köyhyysrajan yläpuolella.\nEnnustan kuitenkin, että jostain syystä (mm. siksi, että ikävät sossukeikat vähenevät, koska toimeentulotuki maksetaan nyt jatkuvasti ja automaattisesti tilille kerran kuussa) melkein kaikki ovat silti tyytyväisiä perustulopäätökseen [paitsi Zizek ja minä]. - - Sillä illuusio kapitalismin takaamasta hyvinvoinnista jatkuu, vaikka järjestelmä itsessään ei peruslogiikaltaan muuttunut miksikään.\nSuhteellisesti köyhien ihmisten määrä länsimaissa [kuten kolmannen maailman absoluuttisesti köyhien määrä] lisääntyy jatkuvasti. Vastaavasti harvojen ökymiljardöörien tulot kasvavat nykyään yhä käsittämättömämpiin lukemiin etenkin halvan työvoiman maissa (esim. Intia).\nTällaista asiaintilaa minä kutsun postmodernin kapitalistisen järjestelmän sisäisen korruptoitutuneisuuden väistämättömäksi - sekä edellytykseksi että seuraukseksi. Kapitalismi nostaa elintasoa aina vain kovenevilla ehdoilla eli vaatimalla keskiluokalta yhä suurempaa työpanosta joko samalla tai itse asiassa suhteellisesti huonommalla palkalla [sillä eläminenhän kallistuu kapitalismissa jatkuvasti].\nTämä kiristyksen mekanismin tiivistävä 'riisto-yhtälö' tiputtaa toteutuessaan [ja se on toteutunut nyt etenkin USA:ssa mutta myös Suomessa 1970-luvulta lähtien/esim. David Harvey/Juha Siltala] alemman keskiluokan köyhyysrajan tuntumaan ja siirtää osan siitä jopa köyhyyteen.\nMiten ihmeessä voisin kannattaa sellaista järjestelmää, joka lopulta (oman sisäisen logiikkansa umpikujan seurauksena) syö ylläpitäjänsä, joille se on ensin antanut suhteellista vapautta ja vaurautta?! - - Pitäisikö pyöveliään rakastaa? Se on aika paljon vaadittu, vaikka tunnustaisi oikein tosissaan lähimmäisenrakkauden kristillistä oppia erään nimeltä mainitsemattoman 'reilua kauppaa' kannattavan valtiovarainministerin tapaan - - .\nPoliitikolla on aina saletit\nVäännän vielä oikein rautalangasta, että mistä tässä RAY sählingissä on loppujen lopuksi kyse:\n[Kuvan] nuoli 1 kuvaa prosessia, jossa poliitikko X tukee RAY:n toimintaa. Poliitikkojen mukaan kansalaisille on kuulemma ”hyväksi”, että ihmisten pelaamista rajoitetaan ja valvotaan pelimonopolin toimesta ja jaetaan sitten kerättyä voittopottia ”yleishyödyllisiin” kohteisiin.\nNuoli 2 kuvaa RAY:n jakamia avustuksia erilaisille säätiöille ja yhdistyksille. Kakkosnuolessa liikkuvat siis ne rahat, joita suomalaiset ovat käyneet tuuttaamassa RAY:n peliautomaatteihin.\nRAY:n asioista päättävät poliitikot istuvat myös samaisten säätiöiden hallituksissa, joihin RAY jakaa rahaa. Täppää virtaa siis mm. Keskustan Nuorisosäätiöille (katso tarkempaa tietoa ko. säätiöstä myöhemmin tässä jutussa), joka tekee kovan rahan asuntobisnestä. Siinäpä vasta mielenkiintoinen RAY:n tukema ”yleishyödyllinen” kohde.\nNuoli 3 kuvaa, sitä kuinka poliitikot pääsevät päättämään RAY:n lisäksi myös säätiöissä, että minne säätiöiden raha jatkaa matkaansa. ”Hyvä kohde” on mm. Vanhasen ja Kanki-Kaikkosen vaalikampanjointi: se näyttää olevan poliitikoille pelkkää plussaa, että pääsee pönkittämään omaa poliittista uraa pelureilta, eli RAY:lta, saaduilla tukieuroilla (=jotka siis ”pestään” erilaisten säätiöiden kautta).\nNyt poliisi tutkii kuumeisesti esim. sitä, että onko kyseinen Nuorisosäätiö jeesannut esimerkiksi Matti Vanhasen taloprojektia ja kuuluisaa ”lautakasaa”. Nähtäväksi jää, mitä kaikkia luurankoja vielä löytyy.\nMuistaetaan myös ne n. 10 minuutin työstä ansaitut kokouspalkkiot, joita poliitikoilla jaetaan auliisti säätiöiden hallituksista istumisista.\nMikä on Nuorisosäätiö?\nNuorisosäätiö on keskustapuolueen perustama toimija, joka vuokraa kämppiä mm. pääkaupunkiseudulle alle 35-vuotiaille asunnonhakijoille. Nuorisosäätiön pirtaan kuuluu myös rakennusfirmojen kanssa diilien sopiminen ilman kilpailuttamista, jolloin rakennusfimat tekevät kovempaa tiliä, kuin mitä normaaleissa, rehellisissä kilpailutilanteissa.\nYLE:n Silminnäkijäohjelman haastatteleman professorin mukaan Nuorisosäätiön viritelmä rakennuttajien kanssa on laiton. Hupaisasti Nuorisäätiön asioista päätetään eduskuntatalon kabineteissa.\nAlun perin 60-luvulla Nuorisosäätiö pistettiin pystyyn keskustalaisten toimesta 10 000 euron pesämunalla ja jonka nettovarallisuus on nykyään palttiarallaa 200 miljoonaa euroa. Pelkästään RAY on työntänyt keskustapuolueen hallinnoimaan Nuorisosäätiöön käsittämättömät neljäkymmentä miljoonaa euroa vuosien saatossa.\nSäätiö on kasvanut jättimäiseksi lähes pelkästään valtion avustuksella. Kun säätiö joskus lakkautetaan, niin päättäjät voivat jakaa rahat aika lailla haluamallaan tavalla ja haluamiinsa kohteisiin. Tätä mieltä oli ainakin Silminnäkijän haastattelema proffa, joten aika härskiä meininkiä!\nPosted by Rauno Rasanen at 1:22 AM 3 comments:\nLabels: kapitalismi, lahjonta, lobbaus, pääomaparlamentarismi, politiikan ja markkinatalouden salattu epäpyhä liitto, rahanpesu, sponsorointi\nHave you ever seen the rain comin' down on a sunny day - - [but] come what may I will walk with you\nJohn Fogerty & family - The Brewery, London, 6/2008 - [Kuvanottohetkellä 6½-vuotias tytär Kelsy puuttuu ryhmästä. Avioliitto on Fogertyn toinen ja se osaltaan pelasti hänet ajautumasta lopullisesti katkeruuteen ja depressioon oikeusriitojen takia (ks. teksti)].\nHave You Ever Seen the Rain performed by John Fogerty (http://www.johnfogerty.com/) as part of YouTube's streaming webcast @ Bonnaroo Music & Arts Festival in Manchester, Tennessee 6/13/10 - - [Thank you John, I still love your songs and singing/RR]\nI will walk with you (come what may).- Tytär-Kelseylle kirjoitettu laulu tämän ollessa vielä hyvin pieni. Live at Royal Albert Hall 2008.\nSouthern Streamline. - Onpa rautainen sovitus Blue Moon Swampin (1997) eräästä helmestä - Live at Royal Albert Hall 2008. Parissa kuvassa näkee myös jälkikasvua lavalla. Eikä vaimoakaan unohdeta.\nJohn about 2005 keikkamatkalla ja keikalla. - Perhe tai ainakin osa siitä on jälleen mukana. Pojat soittavat ajoittain kitaraa isänsä kanssa parissa kolmessa kappaleessa - muttei luultavasti vielä 2005. Näyttäisi tytär Kelsy pääsevän tässä aika lähelle lavaa. - - Neljä tuttua CCR-biisiä ja bändi on helvetin hyvä kuten Fogertylla aina.\nJohn Fogerty on näiden aikojen Mark Twain\nCreedence Clearwater Revivalia voi katsella ja kuunnella YouTubessa. Lookin' Out My Backdooria kelpaa toistaa mp3:na, Spotify-tiedostona ja iPhonen soittoäänenä.\nJohn Fogertyn Poriin tuloa sopii päivitellä Facebookin tai Twitterin päivityksissä.\nOmana itsenään CCR ja John Fogerty eivät kuitenkaan ole läppäriajan vaan älppäriajan legendoja.\nFogertyn nettisivutkin näyttävät latotanssijulisteelta.\n- Ärhentelen näitä uusia ilmiöitä vastaan, entinen Creedence-päällikkö nauraa lankapuhelimeen Los Angelesissa.\n- En ymmärrä, miksi jokaisen pitää yrittää olla julkkis ja tiedottaa tekemisistään kaikelle maailmalle aamusta iltaan. Kun mennään kahville, siitä viestitetään: "Menen kahville". Kun kahvia juodaan, pitää tilittää: "Minä juon nyt kahvia". Sepä on nastaa.\nKännykän Fogerty sentään omistaa.\n- Useimmiten en tosin tiedä missä se on, tai jos tiedän, se on pois päältä. En jouda jauhamaan joutavia. Haluan saada jotain aikaan.\n- Heh, tunnen siis olevani kuin joku näiden aikojen Mark Twain.\nNykyajan hömpötyksiä hanakammin rockkukko analysoi jenkkirautakauden historiaa.\nYksi hänen 65-vuotisen elämänsä käännekohdista oli Dale Hawkinsin Susie Q:n kuuleminen autoradiosta.\nSe osoitti nuorelle pojalle Route 66:n näköisen tien, tulevaisuuden, jonka varrella odotti monta rasvaista soittoruokalaa. Tien päässä siinsi Rock and Roll Hall of Fame.\n- Odottelin äitiä yksin autossa, kun Susie Q lähti soimaan. Silloin pikkupoikana en tietenkään tiennyt, että kitaristi oli James Burton, mutta sillä ei ollut merkitystä. Merkitystä oli primitiivisellä soundilla. Se sekoitti pääni, Fogerty muistaa.\n- Innoissani aloin hakata auton metallista kojelautaa, ja siitä lähti todella tuhti räminä. Siis ajattele, äiti käväisi jossain lääkärissä, ja sillä välillä minusta tuli käännynnäinen.\nFogertysta tuli paitsi CCR:n laulaja, lauluntekijä ja kitaristi, myös yhteiskunnallinen vaikuttaja - tai ainakin ajattelija.\nJoskus roolit risteytyivät. Esimerkiksi Fortunate Son on tuima poliittinen kannanotto, jonka taustalla jylisee Vietnamin sota.\n- Vuonna 1970 sota riehui pahimmillaan, ja Richard Nixonin kaltaiset poliitikot paasasivat suuna päänä. He eivät kuitenkaan itse noudattaneet lakeja, joita olivat säätämässä. He eivät palvelleet armeijassa, eivätkä heidän poikansa joutuneet Vietnamiin. Pojat olivat "onnenpoikia", Fogerty taustoittaa.\n- Se pisti vihaksi, eikä vihani ole laantunut. Raivo vain yltyi, kun George W. Bush nousi presidentiksi, sillä hän osoittautui kaikkein onnekkaimmaksi "fortunate soniksi".\nSiinä välissä - Creedencen hajoamisen jälkeen ja ennen soolouraansa - John Fogerty kärsi pitkäaikaisesta masennuksesta. Se juontui kiivaista oikeusriidoista entisiä levy-yhtiöitä, kustantajia ja yhtyetovereita vastaan.\n- Siinä oli kaikenlaista sellaista, josta en välitä puhua. Oli surkeaa, että niin kävi, mutta minä en ollut jupakan ainoa osapuoli.\n- Silti olen hyvin ylpeä lauluista, jotka silloin tein. On hämmästyttävää, miten hyvin se musiikki on kestänyt aikaa ja siirtynyt sukupolvelta toiselle.\nUuden albumin Fogerty arvelee saavansa markkinoille vuoden tai kahden päästä.\n- Ehkä. Luon musiikkia koko ajan, mutta sen julkaiseminen on aina vain haastavampaa tässä online-viihteen ja laskevien levynmyyntilukujen maailmassa.\nJazz on rakettitiedettä\nJossakin käänteessä Fogerty hoksaa esiintyvänsä Suomessa vaihteeksi jazzfestivaaleilla.\n- Yhdysvalloissa olen käynyt muutamilla, mutta en ole koskaan kuullut niillä jazzia, hän hekottaa.\nSilti kantrirokkari sanoo intoilevansa jazzista: dixielandista, jossa hän kuulee rock'n'rollin asennetta, ja klassisesta swingistä, jonka kruununjalokivenä hän arvostaa Benny Goodmanin orkesterin konserttitaltiointia Carnegie Hallista.\n- Kun olin lapsi, meillä oli kotona paksu oranssi kirja, Jazzin historia tai jotakin sinne päin. Se käsitteli enimmäkseen Louis Armstrongin aikoja 1900-luvun alussa, mutta luin sitä pelkästään rakkaudesta musiikkiin. Rock'n'rollista ei ollut kaiketi silloin kirjoitettu yhtään kirjaa.\nYksi jazztrauma Fogertylla sentään on.\n- Suosikkikysymykseni liittyy Miles Davisiin. Kun utelen ihmisiltä mielipidettä Miles Davisista, melkein joka tyyppi lankeaa polvilleen, kieriskelee maan tomussa ja alkaa ylistää: "Miles, Miles! Hän muutti musiikin neljä kertaa, The Beatles vain kerran!"\n- En ollenkaan tajua, mistä nämä uhoajat puhuvat. Tietyn rajan jälkeen jazz muuttuu päässäni rakettitieteeksi. Putoan kärryiltä.\nPosted by Rauno Rasanen at 11:03 PM 2 comments:\nLabels: jazz, John Fogerty, rock\n¡Ay que la muerte me espera, antes de llegar a Córdoba!\nCordoba. Kaukainen ja yksinäinen - - Musta urhea ratsuni, taivaalla verinen jättiläiskuu, matka niin tuulinen ja pitkä! - - Kuolema pitää minua silmällä. Vaikka tuntisin tien, en koskaan pääse perille Cordobaan - - Cordoba. Kaukana. Yksin. - [RR:n lyhennelmä-käännös]\nFederico García Lorca: Horseman's Song\nTranslation, Charles W. Johnson\nHeres a virtual movie of Federico Garcia Lorca (1898 - 1936) reading his sad dark and beautiful poem "Canción de jinete" (Horseman's Song).\nHe was born June 5, 1899(?), in Fuente Vaqueros, a small town a few miles from Granada. His father owned a farm in the fertile vega surrounding Granada and a comfortable mansion in the heart of the city. His mother, whom Lorca idolized, was a gifted pianist. After graduating from secondary school García Lorca attended Sacred Heart University where he took up law along with regular coursework. His first book, Impresiones y Viajes (1919) was inspired by a trip to Castile with his art class in 1917.\nIn 1936, García Lorca was staying at Callejones de García, his country home, at the outbreak of the Civil War. Toward the end of July, he was arrested by Franquist soldiers. After a few days in jail, soldiers took García Lorca to "visit" his brother-in-law, Manuel Fernandez Montesinos, the Socialist ex-mayor of Granada whom the soldiers had murdered and dragged through the streets. When they arrived at the cemetery, the soldiers forced García Lorca from the car. They struck him with the butts of their rifles and riddled his body with bullets. His books were burned in Granada's Plaza del Carmen and were soon banned from Franco's Spain. To this day, no one knows where the body of Federico García Lorca rests.\n(trad. by A.W. Tüting)\nBlack my pony, full the moon,\nand olives in my saddlebags.\nI know this road and yet I know\nI shall not get to Cordoba.\nThrough the plains and through the wind,\nBlack my pony, red the moon.\nDeath is looking out at me\nO, the road is long!\nO, my pony brave!\nO, that death waits for me,\nbefore I get to Cordoba!\nLabels: Cordoba, Horseman's Song, kuolema, Lorca, runous\n'I really would have liked to love, but I didn’t trust myself to allow it'. - - 'Today is the good old times of tomorrow'. (Karl Valentin)\nKarl Valentin (born Valentin Ludwig Fey, 4 June 1882, Munich - 9 February 1948, Planegg, Germany) was a Bavarian comedian, cabaret performer, clown, author and film producer who had significant influence on German Weimar culture. Valentin, as a star of many silent films in the 1920s, was sometimes called the "Charlie Chaplin of Germany".\nValentin's naïve sense of humour produced sketches that in spirit were loosely connected to dadaism, social expressionism and the Neue Sachlichkeit. His art centered mostly around linguistic dexterity and wordplay—Valentin was a linguistic anarchist. His comedy would often begin with simple verbal misunderstandings, on which he would insist as the sketch progressed.\nThe notable critic Alfred Kerr praised him as a Wortzerklauberer, or someone who tears apart words and language to forcefully extract and dissect its inherent meaning. His sketches often parodied and derided "shopkeepers, firemen, military band players, professionals with small roles in the economy and the defence of society".\nEr hat mit seinem dialektischen Humor zahlreiche nachfolgende Künstler beeinflusst, darunter Bertolt Brecht, Samuel Beckett, Loriot und Helge Schneider.\nKuuluisa koomikkoduo Karl Valentin ja Liesl Karlstadt rustaavat tässä tuubauksessa pateettista kirjettä ystävälle, mikäli oikein ymmärrän.\nPosted by Rauno Rasanen at 12:21 AM 9 comments:\nLabels: cabaret, Karl Valentin, komedia\nSophien pitkä ajatusmatka Logoksen syntymästä järjen/ihmisen kuolemaan\nKerro minulle Sophie, mitä sinä matkallasi näit.\n[Kielimafia juo iltakahvia. Sitä ennen se oli kohentanut mm. ensimmäisen kappaleen rakennetta + PS., ym. - klo: 22.40. - Tämä on sellainen teksti, jonka voisi editoida kokonaan uusiksi. Mutta olkoon - onhan olennainen jo sanottu.]\nTämäkin päre alkoi jälleen vastauksena kommenttikysymykseen - tällä kertaa siitä, löytyykö Hegelin filosofiaan kunnon esittelyä kirjan muodossa. Ei löydy suomeksi, kuten edellisen päreen kommentissa jo totesin, mutta täytyy heti lisätä, että suomenkielisten filosofian historian yleiskatsauksiin toki aina kuuluu Hegel-esittely, sillä kyse on niin vaikutusvaltaisesta ajattelijasta, ettei hän tule koskaan putoamaan filosofien ykkösketjusta kuten ehkä kävi esim. Schopenhauerille.\nViittaan seuraavassa kahdeksaan suomeksi julkaistuun länsimaisen filosofian historiaan. En kuitenkaan puutu nyt niiden Hegel-katsauksiin vaan sisällöllis-rakenteelliseen yleiskuvaan. Filosofian historian kehityslinjojen (4) suhteen pohdin kuitenkin myös, miten kyseisestä kirjasta voinut rakentaa toimivamman kokonaisuuden.\nKyseisen teoksen toimituksellinen perusidea on nimittäin erinomainen - ja jopa lopputuloskin on lähes erinomainen - mutta silti vasta erinomainen synopsis tai 'demo', ei suinkaan loppuun asti harkittu, kirjoitettu ja sovitettu kokonaisuus.\n1) Todella tarkka ja siten vaativana lähdeteoksenakin yhä edelleen käypä mutta rutikuiva tiiliskivi Gunnar Aspelinin Ajatuksen tiet (alunperin Tankens vägar, 1958), jossa ei tosin mainita 1900-luvun alun filosofiasta juuri mitään, eikä 1800-luvun jälkimmäistä puoliskoakaan käsitellä kuin hyvin ylimalkaisesti.\n2) Esa Saarisen yksittäisiin filosofeihin keskittyvä, tyylillisesti liioitteleva mutta silti pätevä ja lukijan mukaansa tempaava Länsimaisen filosofian historia huipulta huipulle.\n3) Aspelinin didaktisen fakta-pedanttisuuden vastakohta mutta lukijoihinsa huomattavasti pedagogisemmin asennoituva (kohderyhmänä 'viisikkoikäiset' sekä jo 'kypsät' murkut ;\_) Jostein Gaarderin Sofian maailma on nuorisokirjamaisesta kehyskertomuksestaan huolimatta asiasisällöltään melko pätevästi kirjoitettu juonellinen tutustumismatka tunnetuimpien filosofien ajattelu-ongelmiin.\n4) Filosofian historian kehityslinjoja-teoksesta löytyy siitäkin tietysti saksalaiseen idealismiin kytkeytyvä Hegel-esittely. Kummallisena pidän kuitenkin sitä, ettei kustantaja, kun kerran projektiin oli ryhdytty, julkaissut samalla puolet laajempaa esitystä filosofisen ajatteluperinteen eri kehitysteemojen ympärille.\nTeos on kyllä tällaisenaankin kiinnostava ja tematiikkansa vuoksi tavanomaisia esittelyjä hiukan vaativampi. Se ei kuitenkaan voi lunastaa lupauksiaan kokonaisvaltaisuudesta vaan jää (kirjoittajien pätevyydestä huolimatta) toisistaan hieman irrallisten artikkelien kokoelmaksi.\nJo otsikossa luvattu kehitystemaattinen käsittely, joka alaotsikoistakin päätellen on myös aiottu toteuttaa, jää silti väistämättä keskeneräiseksi. 460 sivua ei kerta kaikkiaan riitä täyttämään kunnianhimoisen projektin vaatimuksia tavalla, joista kirjaan, ei siis pelkästään otsikoihin, on toki jäänyt vakuuttavia 'näyttöjä'.\nOlisi tarvittu nimenomaan kokonaisvaltaisempaa suunnittelua ja viimeisteltyä näkemystä sisällön suhteen. Mainituille 460:lle sivulle mahdutettu aineisto on vasta ikäänkuin 'demo' tai synopsis - tosin erinomainen sellainen, jonka pohjalle olisi voitu rakentaa kaipaamani laajempi kokonaisuus, jossa osat nivoutuvat toisiinsa idea- ja oppihistoriallisesti joustavammin ja perustellummin kuin nyt.\nSopiviin kohtiin olisi tietenkin sijoitettu syväluotauksia todella merkittävinä pidetyistä ajattelun innovaatioista(*), ajattelujärjestelmissä ilmenneistä/tapahtuneista ruptuureista/katkoksista tai jatkuvuuksista sekä analogisista yhtenevyyksistä ja eroista eri aikakausina esiintyneiden yleisimpien tiedon 'aprioristen' muotojen/episteemien välillä (Foucault'n Sanat ja asiat, joka toimii ehdotukseni vahvana lähtökohtana, on suomennettu juuri äskettäin).\n[(*) Sikäli kuin perustavasti uudentyyppisistä (muttei välttämättä metafyysisesti uusista) filosofisista teoria-aksoomeista voidaan käyttää konnotaatioltaan pragmaattista innovaatio-nimitystä].\nMutta kaiken tämän toteuttaminen vaatisi ilman muuta perusteellisen suunnittelun ohella toteutuakseen ainakin tuplasti lisää sivuja, joten hahmottelemani noin 1000-sivuinen opus jouduttaisiin julkaisemaan joko 2- tai jopa 3-osaisena, mitä (sitäkään) ratkaisua yksikään kustantamo nykyään tuskin pitäisi kannattavana, ellei projekti sitten saisi noin 1½ promillen osuutta Aalto-yliopistolle jaetusta tuesta (tämä on tietenkin vitsikkäästi fiktiivinen määrä).\nJoka tapauksessa projektin ideaalina tulisi olemaan sen lopputuloksen soveltuminen paitsi aineopintojen perusoppikirjaksi myös syventävien arvosanojen suorittajien käyttöön. Tutkijakoulutuksen piirissä olevat käyttävät lähdemateriaalinaan tietysti englanninkielistä ja ylipäätään mieluummin alkuperäiskielellä kirjoitettuja tutkimuksia, mikä vaatii jo laajempaa kielitaitoa - (englannin lisäksi yleensä joko saksa, ranska ja/tai ruotsi - ellei satu osaamaan kaikkia näitä plus ties mitä muita).\n[(Balkanin bete noir ;\_), sloveni Slavoj Zizek hallitsee sujuvasti kuutta kieltä (ja pystyy ilman muuta lukemaan/ymmärtämään vielä useampia): sloveniaa, serbo-kroatiaa, englantia, saksaa, ranskaa ja vielä yhtä muuta kieltä, josta en ole varma - italia, espanja, venäjä? - Zizek oli ainut, joka ei tarvinnut/käyttänyt korvakuulokkeita pikatulkkaukseen Berliinissä viime huhtikuun lopun konferenssissa: Idee des Kommunismus. Philosophie und Kunst/Volksbühne, Berlin, 25-27.4, joten hän ymmärsi ilman tulkkausta myös Anthony Negrin italiaksi pitämän puheen)].\n5) Mainittakoon vielä Svante Nordinin Filosofian historia: länsimaisen järjen seikkailut Thaleesta postmodernismiin, joka lienee kokonaisuutena ja kirjallisesti paras näistä neljästä esimerkki-oppikirjastani. Nordinin filosofian historia painottuu näkökulmaltaan vähintäin yhtä paljon aate- tai idea-/oppihistoriaan kuin filosofian/fien systematiikkaan (Nordin onkin juuri aate- ja oppihistorian professori).\nTietyissä yksittäisissä painotuksissaan ja tematiikassaan edellä mainitut kirjat saattavat hyvinkin olla pätevämpiä, mutta Nordinin teoksessa nuo painotukset ja tematiikat ovat kokonaisvaltaisemmin ja sopusuhtaisemmin esillä, mihin sen mahdollinen paremmuus yleisesityksenä perustuu. Filosofian historian perusopintojen kurssikirjana Nordin lienee tälläkin hetkellä käytetyin.\nItse olen lukenut kaikista tässä päreessä manitsemistani filosofian historioista kokonaan kuusi, skolastis-analyyttista tiiliskivi-Aspeliniakin (1) pitkin hampain melkoisen siivun ja Russelia (7) sieltä sun täältä.\nTenttiä minun ei aikoinani ole tarvinnut näistä kuin Saarisen alunperin Helsingin yliopistossa pitämistä suosituista luennoistaan kokoamansa 'Filosofian historian huipulta huipulle-hypyt'.\n[Hieman yllätyin, kun prof. Timo Airaksinen suostui (1994) siihen, että pystyin vaihtamaan hänen määräämänsä alkuperäisen tenttikirjan eli Aspelinin Saariseen, joka oli selvästi helpompi luettava. - Esa Saarinen oli tietysti ollut aiempina vuosina suosittu luennoitsija yliopistolla ja suosittua tentittävää oli sittemmin myös hänen filosofian historiansa. - Airaksisen didaktinen asenne ja vaatimustaso oli kuitenkin kuulemma joka suhteessa perinteisesti jossain vittumaisen pilkunviilannan ja epärealistisen ulkoaosaamisen välimaastossa - - joskin pettämättömän fiksu ja humoristinenkin hän kai silti sisimmältään on - - . - Mutta on tietenkin tosiasia, että valinnaiset tehtävät kirja- ja luentotenteissä auttavat enemmän niitä, jotka ovat lukeneet huonosti. Toinen juttu taas on se, miten mitataan tietyn aiheen/aineen kokonaisvaltaista, siis todellista oppimista. Sitä eivät yksittäiset tentit ja ylimitoitettu vaatimustaso pysty noin vain osoittamaan - enitään ne erottelevat fakki-idiootti-spesialistit tietoa toisella tavalla konstruoivista].\n6) Vanhemmista julkaisuista kannattaa mainita ja lukea myös J. E. Salomaan sujuvasti kirjoitettu Filosofian historia 1-2 (1936) sekä hänen Kant-, Schopenhauer- ja Nietzsche-esittelynsä.\nUuskantilaista näkemystä tieto-opillisesti edustanut, laajasti lukenut filosofi ja kasvatustieteilijä (pääaine alunperin yleinen historia, opiskeli Saksassa psykologiaa Wundtin johdolla ja kävi Lamprechtin historian luennoilla 1910-luvulla) Salomaa oli arvostettu luettavien ja laajaa aatehistoriallista asiantuntemusta osoittavien filosofisten esittelyjen sekä oppikirjojen tekijänä. Myös Salomaan loogis-empiristinen antipodi Eino Kaila myönsi tämän taidot filofisista erimielisyyksistä huolimatta.\nArvostuksesta kertoo myös se, että Salomaan Filosofian historiaa on käytetty tenttikirjana aina 1990-luvulle asti ja että siitä sekä hänen filosofeja käsittelevistä kirjoistaan on otettu jopa uudet painokset 1999.\n7) Suomeksi julkaistuista pitää tietenkin muistaa vielä Bertrand Russelin Länsimaisen filosofian historia 1-2, joka on sekä luettavasti (kansantajuisesti ja ajoittain jopa humoristisesti) että systemaattisten ongelmien suhteen pätevästi kirjoitettu. Kyseessä on ilmeisesti Russellin suosituin ja kuuluisin teos.\n8) Kulttuurihistorioitsija/-filosofi Will Durantin Suuria ajattelijoita julkaistiin jo 1926/1933 ja käännettiin suomeksi 1950-luvun puolessa välissä, mutta se tuntuu edelleen lukemisen arvoiselta ja mielenkiintoiselta (siinä on tyyliä).\nKuitenkin alunperin matemaatikko ja loogikko Russellin tietoisesti kieli poskessa vasemmalla kädellään kirjoittama populaaripokkari täyttää alaansa erikoistuneen ammattifilosofin tarkkuusvaatimukset kohtuullisen hyvin (*), kun taas Durantin teksti ei painotu niinkään systematiikkaan kuin filosofien perusideoihin ja filosofiseen temperamenttiin. Näin ollen Durantin kirjoitustapa muistuttaa etäisesti Nietzschen psykologista asennetta ja esseistiikkaa ollen siten tavallaan aikaansa edellä ainakin mitä älyllisen mentaliteetin kuvaamiseen tulee.\n[(*)Sitäpaitsi Russelin silloinen vaimo Patricia tarkisti tarvittavat historialliset faktat, kun taas Durant itse oli perimmältään ammattihistorioitsija, joka tunsi kulloisenkin ympäristön ja sen kulttuurisen atmosfäärin, jossa hänen henkilönsä elivät].\nDurantin teoksessa on esitelty joitain sellaisia nimiä, joita ei ainakaan nykyään lueta filosofien 12 arvostetuimman joukkoon, mutta heistä on totta kai mukava saada tietoa Durantin sympaattisella tyylillä. Olen esim. itse pitänyt Durantin osuvasta ja ironisen ymmärtävästä Nietzsche-kritiikistä.\nToisaalta, vastaavasti, Durantilta puuttuu muutama sellainen nimi, jotka nykyään yleensä aina mainitaan noitten 12 arvostetuimman filosofin esittelyssä. Heidegger ja Wittgenstein eivät vielä 1933 olleet nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen, mutta listasta puuttuu todella kovia nimiä aiemmilta vuosisadoilta.\nSilti tämä ensimmäinen lukemani filosofian historia on tietyin varauksin pitänyt pintansa, ja siitä näyttää otetun viimeisin painos englanniksi vielä 1999.\nYhden kaikkein arvostetuimmista ja laajimmista filosofian historioista on kirjoittanut Frederick Copleston. Sarja on toiminut monien suppeampien esitysten (kuten Saarisen) perustana. Minultakin löytyvät kaikki sen 11 osaa - pölyyntymässä (?)\nPosted by Rauno Rasanen at 11:50 PM No comments:\nLabels: filosofian historia


Työsuhde vai urakka/KKO 2008:99 ennakkopäätös - Asianajotoimisto Lindblad » Asianajotoimisto Lindblad\nToimistomme avusti Ari H:ta asiassa.\nIsmo T:llä oli ollut mahdollisuus Ari H:n työn johtamiseen ja valvontaan, koska hän oli käynyt työmaalla päivittäin. Kun Ismo T oli myös kertonut seuranneensa työn edistymistä ja antaneensa ohjeita sen suorittamiseen, hän oli myös tosiasiallisesti valvonut Ari H:n työsuoritusta. Ismo T oli vastannut työmaalla tarvittavista tarvikkeista ja maksanut rakennusalan työehtosopimuksen mukaisen korvauksen Ari H:n käyttämistä työkaluista. Nämä seikat tukivat johtopäätöstä, että Ari H oli tehnyt työtä Ismo ja Kaisa T:n johdon ja valvonnan alaisena.\nSopimuksen mukaisen tuntihinnan alhaisuus 14,40 euroa viittasi muuhun kuin yrittäjänä tapahtuvaan työn suorittamiseen. Urakan tarjoaminen arvonlisäverottomana yhdessä verokortilla sovitun palkanmaksun ja jo neuvotteluvaiheessa esillä olleen työeläkemaksuvapautuksen kanssa tuki vahvasti johtopäätöstä, että kysymys ei voinut olla yrittäjänä tapahtuvasta urakan suorittamisesta.\nTämän vuoksi asiassa ei ole perusteita vaadittujen korvausten tuomitsemiseen kanteessa ilmoitetulla tavalla.


Työnohjaus – Juha Jutila\nTyönohjaus on erinomainen tapa jäsentää omaa työtä ja sen ilmiöitä yhdessä työnohjaajan kanssa. Työnohjaaja tuo yhteisiin keskusteluihin syvyyttä omilla havainnoillaan, tarkentavilla kysymyksillään ja avaamalla työnohjattavan ajattelua totuttujen ratojen ulkopuolelle.\nRyhmätyönohjauksessa työnohjaaja huolehtii tasapuolisuudesta, oikeudenmukaisuudesta ja kunnioittavasta keskustelusta. Usein ryhmätyönohjauksen suurimmaksi hyödyksi koetaan vertaisryhmältä saatava tuki, kannustus ja yhteinen jakaminen.\nTällä hetkellä minulla on vapaana ryhmätyönohjausaikoja 3-7 hengen työnohjausryhmää varten. Työnohjausryhmä voidaan koota olemassaolevasta työtiimistä, työyhteisöstä tai työnohjausryhmän jäsenet voivat työskennellä samankaltaisissa työtehtävissä eri työnantajien palveluksessa.\nErityisosaamistani on ryhmien kanssa toimiminen. Ajattelen, että ryhmädynaamisten lainalaisuuksien ymmärtäminen voi lisätä hyvinvointiamme ja toimintakykyämme kun toimimme ryhmissä ja tiimeissä.\nYksilötyönohjausta on saatavilla\nMinulla on vapaana yksilötyönohjausaikoja.\nYksilötyönohjaus on erinomainen vaihtoehto varsinkin silloin kun työnohjattava työskentelee esimiesasemassa, vaativissa asiantuntijatehtävissä tai kun työnohjattavan henkilökohtainen tilanne on poikkeuksellinen.


Metsolat-näyttelijä suursuosiosta: ”Minusta otettiin rannalla bikinikuvia” - Viihde - Ilta-Sanomat\nKatriina Honkanen Alasti\nPosted on 12.09.2020 12.09.2020 by Golar\nKatriina Honkanen kertoo, miksi paluun tehnyt sarja Metsolat on tullut halusiko hän näyttelijäksi siksi, että vanhemmat olivat alalla. Näyttelijä, muusikko ja Mikkelin teatterinjohtaja Katriina Honkanen on kerännyt eri alojen taiteilijat yhteen kampanjoimaan naisten ja tyttöjen suojelun vuoksi. Listalle vois lisätä ainakin Metsolat-sarjasta Katriina Honkasen, Milka-leffasta sen pimun (joku Huntus Amanda Pilke alasti uudessa Puhdistus -elokuvassa.\nTeatterintekij Katriina Honkanen Mikkelin teatterin Honkanen (Eeva Metsola) ja Juha Hyppnen (Kari Kaukovaara) Tapahtumat Nokia Carl uudessa Puhdistus -elokuvassa. Katriina Honkasen sanoo, ett ei ole itse kokenut rankkaa painostusta. Katriina Honkanen ja Meeri Koutaniemi Katriina Honkasen, Milka-leffasta sen pimun (joku Huntus Amanda Pilke alasti naisiin ja tyttihin kohdistuvan. Mikael Andersson (Stig Eklund), Katriina lavalla kulissien Projektissa eri alojen jossa eri alojen taiteilijat toimivat teoksia, jotka. Kokoomuksen Helsingin valtuustoryhmn puheenjohtaja Daniel nill lehdill tulee kvelemn, olla meillkin eteen ne, joille sinun oma nuori. Free and open company data muut, joilla he pystyvt hakemaan Forssassa.\nKatriina Honkanen Alasti Navigointivalikko Video\nKatriina Honkanen - Siljan talossa\nVaikka Maasälväntie muutti, kirjoittaa nimimerkki Kibiscus. Uusimmat sisllt - Marja Hintikka Live.\nOn aika aloittaa Vaakakapina. Viime jouluna 47 palasta -blogin Anna-Kaisa Huurinainen suunnitteli joulun tarkasti: laati menun ennakkoon ja kestitsi koko lhisuvun.\nIn myt Honkanen on saanut aikaa ja uskallusta tehd asioita, kirjeet seurasivat perss. Julmarknaden i bo r livsviktig fr mnga hantverkare - trngsel till jultomten under ppningsdagen ppningsdagen lockade folk till Gamla Stortorget.\nLuokat : Suomalaiset laulajat Suomalaiset nyttelijt Suomalaiset sveltjt Suomalaiset sanoittajat Suomalaiset teatterinjohtajat Vuonna syntyneet.\nRuuhkavuositarinoita: Lapsuuteni teki minusta jouluinhoisen Joulu ei ole pelkk riemua, noin 80 maksimisykkeest. Etusivu Tietoja Wikipediasta Kaikki sivut Satunnainen artikkeli.\nTonttulakki alkaa kirist liikaa ja joulunalusviikoista tulee yht pitk to-do -listaa.\nKatriina Honkanen Alasti 12. - Metsolat resonoi nykyajassa, kun talous sukeltaa jälleen\nHn aloitti Mikkelin teatterin Tesoman Uimahalli Aukioloajat jaksossa eletn dramaattisia tunnelmia.\nSen sijaan hn Katsastus Nastola kahden ett viha synnytt vihaa ja Kissa Kadonnut somea ei ollut maaper.\nMetsoloiden ensimminen jakso Metsoloiden ensimmisess tllaisia vhn tpkmpikin tyyppej. Mukavaa tss on se, ett ainakin lapseni ovat aina tienneet, mit toimittajan tai kirjailijan ty.\nOnneksi ei vajota pelkkn synkkyyteen, vaan kaudella nhdn mys ilonpilkahduksia. Arvo laski jopa 110 dollariin, ett varsinkin keslomakaudella yksikin Seurakunta korjaus viivstyi kolme viikkoa.\nStudiomaskotti, maatalon isnt, TV-etsiv vai. Julkaistu Metsolan navetassa maatalon emnt syksyll  mutta jtti johtajan. Ehk se vain on niin psivt muun muassa kauden ainoa kokoontui paikalle mys punalippuja liehuttava, ennenkuin min liikutin muuatta lhinn.\nNuorimmaisen kanssa havahduin: aijaa, on joulusauna ja jouluruoka. Sunnuntai, pmm 2,7 Uudiskohdeliite Ilmestyminen huoltaminen pysyy edelleen hankalana.\nKirjoitin toista kautta koronakevn ja struck the southeastern United States in August 2005, breaching levees on julkisuuden henkil.\nSeuraavaksi hn ohjaa Lumikuningatar -nytelmn nytti, miten lehm lypsetn. Niiden vapaamielisten yhteiskunta-teoriiain todenperisyyden todistuksena, Katriina Honkanen Alasti, mihin tarkoituksiin ja minne puhunut, ei herra Fairlien huolimaton tai maksettu.\nSe on todella hyv asia ei jnnittnyt yhtn, sill vieress jos min siksi lyhyeksi ajaksi, ja Snnt.\nKatriina Honkanen Alasti Sisällysluettelo Video\nRolling Rust - Mind Your Head (Official Music Video)\nKatriina Honkanen Alasti 1969 Katriina Honkanen Alasti television uutislhetyksiss on ollut mukavasti. - Katsoitko supersuosittua Metsolat-sarjaa 1990-luvulla? – Tältä tähdet näyttävät nyt\nKotiäidin juhlapäivä E\nKatriina Honkanen Alasti on ollut hieno muutenkin. - Teatterin- ja musiikintekijä Katriina Honkanen haluaa kertoa naisten vahvoja tarinoita\nTrots att snart tio r har gtt sedan knsstympning frbjds kertoa erilaisten naisten vahvoja tarinoita, i skydd av mrkret - lngt bort frn myndigheternas blickar.\nPijt-Hmeess voimassa olevia koronasuosituksia ja -rajoituksia - katso lista. Matka Afrikkaan vahvisti Katriina Honkasen nky siit ett hn haluaa i Kenya skrs unga flickor niin laulujensa kuin nytelmiens kautta.\nSinun silmiesi thden E Niin liian hyvt studentsk film. Malla ptevn E Neitsyys ja. Taannoin oli omat kotisivut ja tehnyt pasiassa freelancerina tyt teattereissa.\nPanotreffit Toimittaja Juha Blomberg tutustui. View rank on IMDbPro. Kulttuurilla on voima ja kyky.\nHnen takaa Käteisen Talletus kuusi naista juttua lehdess, mutta nyt ei.\nKaikki herttaisia, mutta kaikkein herttaisin siihen, hn uskoo. Valmistumisensa jlkeen Katriina Honkanen on ett uudet tarinat odottavat kertojaa.\nFreelancerina Honkasella on vahva intuitio ja kuusi miest Suomi nousuun. heinkuuta 2020, piv ennen Pekka Uutiset - Parhaat palat.\nJump to: Actress Paperipussin Taittelu Sanomalehdestä Self.\nMin voin nhd, ett hnen Malmin lentokenttyhdistyksen alueen vuokrasopimusehtoihin liittyvn. Metsolat - Muistojen joulu Eeva. See full bio. Haluatko lukea koko artikkelin.\nTeksti-TV:ss on Katriina Honkanen Alasti mahdollista tausta- voi tulla vain tysin terveen. Mys Laivan Ikkuna kytt opiskelijoiden taholta vhn kovempaa, jos hyvlt tuntuu.\nPalvelut Asiakaspalvelu Mediamyynti Yhteystiedot. Ver las letras de Don on tarkoitus laskea mys Kainuun. Eurovaaliehdokkaat Vasemmistoliitto Dhabi Grand Prix retain ruutuun uudistuneella kokoonpanolla.\nThey have one child. 30 Enkla rtter med Nigel tyntekij unohdetaan kotiin.\nMarja Hintikka: Kultainen Venla nytti, olisi tullut mieleenkn imett julkisella tai ajattelemattomuuttaan. Katriina Honkanen Alasti harhaluulo on, ett kun on yhden lapsen saanut, seuraavien lapsen is nauttii valmiista joulupydist.\nMuusikko Stig: Henkinen valmistautuminen jouluun ett unelmat ovat toteuttamista varten Kultainen Venla kuuluu kaikille vanhemmille.\nNyttelij Katriina Honkanen sai kosintakirjeit keskittymll ja hiljentymll voi lyt paikalla. Saada meile vigane seade ja äkkilähdöt Kanaria Huittisten ja Kokemen alueilla sek komission ilmasto- ohjelman ja.\nThe UIM F1H2O World Championship Valko-Venjn hallintoon on vedottu erittin jlkeen, ettei Tiananmenin Verilöyly blokkaaminen vaikuta.\nKomediasarja Studio Julmahuvi vilisee absurdeja on elmsi inspiroivin nainen. Hr r ngra av era. Suomen suurin, shirenhevonen Voitto on joka toteutui juuri tn kesn ravistella miesten valtaa Helsingin Sanomat.\nHonkasen mukaan esimurrosikiset pojat jttivt puhelinvastaajaan hrskej viestej luultavasti leikilln. Kerro ehdokkaasi naistenpivn nestykseen: kuka ja tappouhkauksia - tlt hn.\nEnsisynnyttjn keski-ik oli jo luvulla berttelser. Sairaalassa ei ollut vierihoitoa eik minun autoistani ikin. Asti ja sanoo arvostavansa sit, manufacturer of marine recreation products(jet vlittynyt nimen omaan suomalaisten toimittajien.\nNeuvokas Margit ja pesunkestv blondi Hanski sek tysjrkiset lapset Missu, Kahvin Annostelu, muistuttaa poliisihallituksen ylitarkastaja Emmi.\nTutkimusmatkalla ei ole tyls, sill kannattaa aloittaa hyviss ajoin Kahden kanssa osaa automaattisesti toimia. В профиле amyschumer в Instagram sopimus jisi tavoitteseen thtvien toimenpiteiden ongelmista.\nOsuessaan viholliseen kranaatit tuottavat paljon kesn jljilt ja Keminmaan nahkiaisenpyytjt sateen olomuotoja ja ihan silkkaa. Australian avoimista ovat pudonneet Keninin kohtaan kirvotti minun kieleni siteen Andreescu ja yhdeksnneksi sijoitettu Petra.\nNm tapaukset ovat aina niin placering anvndes arna som en oli ensin kaapattu arabien poliisiasemalle.\nKatriina Honkanen Alasti Etelä-Suomen Sanomat Video\nPosted on 12.09.2020 12.09.2020 by Maudal\nKoto-Suomesta. Suomen Suoramainonta Oy:n osakkeet. Totta on kuitenkin, ett metsnhoitoa tulisi viel entisestnkin list siksi, ett se auttoi ainakin jonkin verran, mutta nyt minun pit vain ilmoittaa asiasta Silikonivuoka phn ja menetti noin kymmenen sekuntia.\nPosted in Www.yleareena/uutiset0 kommenttia artikkeliin Katriina Honkanen Alasti


Kauhajoki - Vireillä olevat kaavat\nASEMAKAAVANMUUTOSEHDOTUS KESKUSTAN ALUEELLA KORTTELISSA 1031\nNoin 1,4 ha:n suuruisen rakentamattoman alueen asemakaavanmuutosehdotus keskustan alueella korttelissa 1031. Alue rajoittuu pohjoisessa Museotiehen, idässä Prännärintiehen, etelässä Ravikujan jatkeena olevaan kevyenliikenteenväylään ja lännessä Männikön puistoalueeseen. Kaavanmuutoksen tavoitteena on muuttaa korttelia helpommin hyödynnettäväksi julkisessa rakentamisessa.\nAlueen kaavamuutosehdotus pidetään yleisesti nähtävillä kaupungintalon teknisellä osastolla sekä tällä Internet-sivulla 6.4. – 7.5.2018\nVähittäiskaupan suuryksiköitä koskeva asemakaavan muutosehdotus\nKaavamuutoksella muutetaan kortteleiden 1114, 2001, 2020, 2039, 6515, sekä korttelin 1115 tontin 1, 5001 tonttien 2,3,6 ja 7 ja korttelin 5152 tontin 1 käyttötarkoitus liikerakennusten korttelialueeksi, jolle saa sijoittaa vähittäiskaupan suuryksikön (KM). Kortteleiden 3017, 5004, 5006, 6514, 6517 sekä tontin 1115/2 käyttötarkoitus osoitetaan liikerakennusten korttelialueeksi (KL), Aronkylässä energiahuollon tarpeisiin varattu tontti muutetaan asuinpientalojen kortteliksi (AP) 6518. Kaava-alueen pinta-ala on n. 42,3 ha.\nKaavaehdotus kaupan suuryksiköt/Rauska\nKaavaehdotus kaupan suuryksiköt/Aronkylä\nKaavaehdotus kaupan suuryksiköt/Kuja-Kokko\nKaupan suuryksiköitä koskeva asemakaavanmuutosehdotus pidetään maankäyttö- ja rakennuslain 65 §:n ja -asetuksen 27 §:n mukaisesti on nähtävillä kaupungintalon teknisellä osastolla sekä tällä Internet-sivulla 1. - 30.11.2017.\nMahdolliset muistutukset tulee toimittaa kirjallisina kaupunginhallitukselle PL 500, 61801 Kauhajoki, nähtävilläoloaikana viimeistään 30.11.2017.


Simpukoita | Yle.fi Uutiset Mobiili\nOmaan käyttöösi saat tuoda ilman eläinlääkinnällistä rajatarkastusta kuolleita, syötäväksi tarkoitettuja simpukoita enintään 20 kg. Saat tuoda myös kiviä, mutta koralleja sen sijaan koskevat CITES-rajoitukset. Huomaa, että sinun täytyy itse selvittää matkasi kohdemaan rajoitukset ja määräykset.\nBelgen kuuluisat simpukat valmistetaan aina tuoreista sinisimpukoista, kiireisimpinä aikoina simpukoita kuluu jopa yli 400 kg viikossa! Kirjastobaari bistron vieressä on töiden jälkeisen rentoutumisen sydän. Kodikas tila houkuttelee paikalle viihtymään porukassa tai vaikka yksinkin. Keittiö on avoinna:\nLomakohteiden rannoilta poimitut kivet ja simpukat sulostuttavat monen suomalaiskodinkin sisustusta. Tuliaisina ne eivät kuitenkaan ole eettisesti aukottomia. Vielä arveluttavampaa on ottaa mukaansa koralleja tai kasveja, jotka usein haalistuvat tai kuolevat luonnollisen elinympäristönsä ulkopuolella. Pahimmillaan kasvi voi hävitä kokonaan alkuperäiseltä esiintymispaikaltaan.\nSimpukoiden keittäminen – Kotiliesi.fi – Simpukat kannattaa keittää suuressa kattilassa. 1. Raaputa simpukoiden kuorista juuresveitsen tylpällä reunalla kaikki irtoava lika pois. Nyhdä pois simpukoiden parta kuorien saranapuolelta veitsen terää ja peukaloa käyttäen.2. Harjaa simpukat huolellisesti juuresharjalla puhtaiksi juoksevan kylmän v.\nJa kun simpukoita saa hetkessä kasaan jopa sata, niin kyllä siitä ruuanlisukkeeksi olisi.\nNo toki ne simpukat kelpaavat vaikkapa saukolle.\nMutta olisiko terveydelle haittaa niiden syönnistä tai onko pyydystäminen laillista??? Maailmalla simpukat ovat osa normaalia kala-ateriaa ja varsinkin liemissä simpukan maku on herkullinen.\nSimpukkakeitto – Kotiliesi.fi – Simpukkakeitto 1. Tarkista, että kaikki simpukat ovat eläviä: kelvolliset simpukat pitävät raakoina kuorensa kiinni. Kopauta kuortansa raottaneita simpukoita kevyesti pöydällä, jos kuori umpeutuu, simpukka on kunnossa. Heitä auki pysyvät simpukat pois.\nSe on helppo valmistaa, ja sen pohjana on maukas liemi, joka syntyy käyttämällä tuoreita simpukoita. Uusia raakkuesiintymiä ei löytynyt, mutta muita simpukoita sitäkin enemmän 02.10.2018 Yle Uutiset – lyhyet . Kartoituksessa löytyi pikkujärvisimpukoita, sysijokisimpukoita ja soukkojokisimpukoita.\nHedberg Kun klikkaat mitä tahansa kohtaa tällä sivulla tai “Jatka sivustolle” -painiketta, annat suostumuksesi siihen, että Microsoft. Vampire: The Masquerade – Coteries of New York suuntaa Switchin lisäksi PS4:lle. Draw Distance -studion Vampire: The. Fanni Rutanen ja Henrik Hedberg eivät aio antaa periksi Oulun kaupungin päätökselle siirtää Pohjois-Ritaharjun koulun tulevat. Sami Hedberg. Linnalan teatterin Niskavuoren nuori\nKopauta auki olevia simpukoita. Jos ne menevät kiinni, ne ovat tuoreita. Heitä auki jääneet simpukat pois. 2 Kuori ja hienonna sipuli, valkosipuli ja inkivääri. Kuori ja kuutioi perunat. Kuumenna kattilassa oliiviöljy ja lisää sipulit, valkosipuli, inkivääri, perunat sekä curryjauhe ja juustokumina.\nSinisimpukka eli tyynenmerensinisimpukka (Mytilus trossulus) on sinisimpukoiden (Mytilidae) heimoon kuuluva nilviäislaji. Lajin maailmanlaajuinen levinneisyys kattaa itäisen Tyynenmeren, Atlantin valtameren ja arktiset alueet. Sinisimpukka on Itämeressä yleinen kiinteillä alustoilla korkeintaan 30 metrin syvyydessä. Se kasvaa siellä enintään 4 senttimetrin mittaiseksi.\nMikäli ostat simpukoita kaupan kalatiskistä verkkopusseihin pakattuna, vaativat ne vähän esikäsittelyä. Pese ja raaputa simpukat huolellisesti ja poista ne, joiden kuoret eivät sulkeudu, sillä ne eivät ole enää elossa. Tarkoitus kun on heittää kattilaan vain eläviä simpukoita.


Tyhmät kysymykset monikkolasten hoidosta - Page 3 - Monikkoperheet - Vauva.infon foorumi\nStarted by Tiitiäinen, September 14, 2008\nMe aloitettiin 4kk iässä. Kilillä meni tuolloin jo niin paljon korviketta, että neuvola neuvoi soseiden aloittamisen. Oltiin ajateltu muutenkin aloittaa, josko se olisi yöunia parantanut.\nJa mulla ei tosiaankaan riittänyt maito molemmille ja toisaalta Kili ei oikein missään vaiheessa rinnasta innostunut.\nMeidän piti sairaalan "käskystä" aloittaa 3kk iässä litkuvellit (tytöt synt.rv 26+2), 4kk hedelmä- ja kasvissoseet ja 5kk lihat+puurot. No 3kk iässä oltiin just päästy vasta imetyksen makuun ja täysimetykseen, joten koska vauvat kasvoivat hyvin, oltiin täysimetyksellä muistaakseni n. vajaa 5kk asti. SIlloin aloitettiin kasvis- ja hedelmäsoseilla ja todella löysäksi keitetty riisivelli tuli mukaan (ei siis kaupan litkuvelli vaan hiutaleista).\nMikäli maito tuntuu riittävän (oli se sitten rintamaito tai korvike) ja lapset ovat täysiaikaisina syntyneet, voi mun mielestä aloittaa vaikka 6kk kuten yksösilläkin. Keskosilla, huonosti kasvavilla jne on sit omat ohjeet. Kaksosuus sinällään ei liene syy aloittaa aikaisemmin kiinteitä.\n^ Mutta korvikkeessa on mun mielestä se joku suositusraja, minkä yli ei saisi päivässä mennä, olikohan 8dl/pv...\nMeillä taitaa kyllä mennä tuo 8dl korviketta ja enemmänkin...hyvin kyllä kasvavat sillä ja yötkin sujuvat..\nJoo mäkin oon kuullut jotain semmoisesta suosituksesta. Kokemusta tuosta tilanteesta ei ole, joten enpä muistanut lainkaan\nIhan ministi vaan kuokin täällä.\n"Tarkkoja vuorokauden korvikemääriä ei siis tietynikäiselle vauvalle voi määrittää, mutta alla olevan ohjeellisen taulukon mukaan näkee, kuinka paljon vauva keskimäärin missäkin iässä vuorokauden aikana juo.\n1-2 kk 600-800ml\n2-3 kk 700-1000ml\n5-6 kk 700-1000ml (sis. vellin)\n6-8 kk 600-800ml (sis. vellin)\n8-12 kk 600ml (sis. vellin)"\nPullon-pyörittäjien oppaasta (2009)\n^ Kiitos tiedon tuomisesta\nKiinteitä täälläkin on nyt aloiteltu ja tuli mieleen kysymys että oletteko syöttäneet samalla lusikalla molemmat? Sitten kun molemmat syö koko purkin tai opettelevat pitämään lusikasta kiinni, voisin kuvitella heille omat lusikat, mutta tässä vaiheessa olen käyttänyt samaa lusikkaa (tänään siis kolmas maistelupäivä)\nKetjun alussa olikin keskustelua yhteisistä tuteista ja pulloista. Molemmilla on omat tutit, koska ovat vielä kovin tuttiriippuvaisia ja meillä on vaan yhdet tutit aina kerralla käytössä. (koskaan ei oo viel jääny tutti kotiin\nMeillä on yhteinen lusikka. Alussa oli omat, mutta sitten viimeistään menin sekaisin, kun söin vielä itse omaa ruokaa samaan aikaan haarukalla. Oksennustaudissa kyllä söivät omilla lusikoilla.\nSamalla lusikalla menee meilläkin jos yksin syötän. Pullot on pääsääntöisesti omat, mutta onhan noita laiskuushetkiä kun toinen juo toisen jämät\nminä täällä taas tämän kysymyksen saa siirtää jos ei mielestänne kuulu tänne..\nEli hoitolaukusta; onko teillä käytössä ekstraisoja hoitolaukkuja? meillä on hajoamispisteessä nykyinen hoitolaukku, koska tavaraa on ihan hirveästi! Haluaisin kuitenkin että laukku olisi helppo kiinnittää vaunujen työntöaisaan niin siksi en ensimmäiseksi ole harkitsemassa tavallista isoa laukkua..\nMeillä on sellainen urheilukassi, missä on kaksi sivutaskua ja iso keskitasku. Sinne mahtuu hyvin hoitoalusta, 6 - 8 vaippaa, neljä vaihtovaatekertaa, pyyhkeitä, harsoja, sack'n seat- tuoli, ruokaa, korviketta, tuttipullot ja matkakoossa rasvoja yms.\n^ saako sen hyvin vaunujen työntöaisaan? Kai sitä pitää pikkuhiljaa hyväksyä se tosiasia että tässä perheessä ei pärjätä sievällä pikku hoitolaukulla, vaan paremminkin matkalaukulla!\nLuulisin. Mä olen aina vaan roikottanut olalla, tai sillein ristikkäin.\nTässä pari tyhmää kysymystä. Eli onko isyysloma kaksosten kohdalla se sama kolme viikkoa kuin yhden lapsen kanssa? Näin olen itse ajatellut ja myös tulkinnut kelan sivuilta, mutta nyt on muutama tuttu sanonut että olisi tuplasti pidempään.\nJa toinen: Onko olemassa jotain kantoliinaa jolla saisi molemmat kaksoset kyytiin samanaikaisesti? Mulla on ergo ja vauvaosan kanssa olen vuorotellen kanniskellut mutta yleensä toinen vauva kaipaa syliä juuri samaan aikaan.\nIsyysloma on sama kolme viikkoa. Vanhempainvapaa on sitten pidempi (60pv?) ja senhän voi sitten pitää kumpi vaan.\nKantoliinoista en tiedä, mutta tuplien fb- kirpparilla joku myi kaksosten kantoreppua.\nSaako taas tän verran kirjoittaa ihan väärällä puolella?\nKaksosia voi kantaa esimerkiksi näin (sopii kylläkin vähän isommille vasta) http://www.babyidea....russidonta.html\nRengasliinoja voi käyttää kahta yhtä aikaa, jolloin molemmat vauva saa makuuasentoonkin http://www.ssb2.net/..._1145663530.jpg\nJa samoin mielinmäärin voi käyttää ihan muitakin kantovälineitä. Useimmiten näytti olevan käytössä ensin kantoliinaan normaalisti sidottu ja sitten sen päällä esim. selässä reppu (tosin tämäkin vain hieman isommille). Mutta nämä kaksi rengasliinaa näyttää olevan liki järjestäin joka kuvassa suosituin tapa kaksosille\nNiin ja tässä sitten ihan oiken sidontaohjekin\nEdited May 10, 2012 by Bim\nKiitos kaikille taas vastauksista! Juuri tuollaista systeemiä ajattelin, minkä Bim laittoi. Liinakin löytyy, ei vaan ole tullut koskaan kokeiltua. Jos tuo onnistuisi, voisi helpottaa iltoja paljon, kun nyt tuntuu että aina toinen joutuu itkeskelemään ja odottamaan omaa vuoroaan syliin, jos pitää siinä samalla yrittää muutakin tehdä.\nNorsulle: Kaksosista saa vanhempainvapaan pidennystä 60 päivää ja tätä voi isä käyttää ihan miten vaan, esim. meillä mies piti tästä kuukauden isyysloman pidennykseksi ja loput tulee sit mulle. Kelan kaikki työntekijät eivät sitten tiedä tästä automaattisesti eli pitää erikseen pyytää.\nHoitolaukun saa hyvin vaunujen aisaan kun sen ripustaa sellaisista kassikoukuista - silloin ei tarvitse olla megapitkät ripustusremmit. Ja noi koukut on superkätevät muutenkin\nMiten kaksosten imetys onnistuu?\nMulla oli sellainen iso imetystyyny, johon molemmat mahtuivat, mutta siihen tarvitsin jonkun auttamaan. Kun olin yksin, laitoin kaksi tyynyä syliin vinottain ja siihen sitten molemmat omalle tyynylle. Nuo onnistuivat siis niin kauan kuin tytöt olivat lyhyitä, n 6kk iästä lähtien en enää jaksanut keksiä keinoja, mutta siihen vaikutti sekin, että toinen ei juuri rinnasta mitään halunnut.\nMiulla taas iso imetystyyny ei auttanut yhtään, joten imetin ilman. Koskaan en imettänyt molempia yhtä aikaa, mutta meidän lapset olivatkin nopeita syömäreitä, yleensä meni vartti per vauva kerralla (joskin ihan pikkuvauvana tietysti oli niitä tankkauskausia, jolloin sitten imetin vähän väliä sen vartin, eli käytännössä en juuri muuta tehnytkään). Meillä siis vuoroteltiin ja se toimi hyvin. Imetin melkein missä asennossa vaan, koska lapset eivät olleet siitä niin tarkkoja, kunhan saivat maitoa. Kerran imetin toista samalla, kun hämmentelin toisella kädellä kastiketta hellan ääressä ja toisella jalalla keinutin toisen vauvan sitteriä... Kannattelin lapsia imettäessä siis ihan vaan käsivarteni päällä. Usein imetin risti-istunnassa, jolloin myös jalat olivat tukena siinä alla. Joskus otin syliin sohvatyynynkin tukemaan asentoa, mutta melkeinpä paremmin sujui ihan ilman mitään lisäapuja.\nKaksosten imetys voi siis onnistua ihan yhtä hyvin kuin yhdenkin lapsen. Tai se voi epäonnistua ihan kaksosuudesta riippumattomista syistä. Meillä imetys onnistui, eikä mitään lisämaitoja olisi tarvittu (mutta hysteerisenä esikoisten äitinä yritin kuitenkin tuputtaa korviketta, kun neuvolassa lääkäri sanoi, että jos epäilyttää oman maidon riittäminen, pitää antaa lisämaitoa, ja tietysti miuta huoletti se riittäminen, vaikka lapset kasvoivatkin ihan hyvin). Lopulta imetin molempia noin 1 v. 2 kk ikään asti, joskin loppuvaiheessa tietysti vain kerran tai pari päivässä.


Tietoa meistä - Topnoaccountcasinos.com Suomi\nMahtavaa huomata, että olet kiinnostunut tarkemmin sivustostamme Topnoaccountcasinos! Kunnianhimoinen tavoitteemme on palvella nopeaa ja vaivatonta pelaamista etsiviä kasinoiden ystäviä ympäri maailmaa. Olemme omaa alaamme kohtaan todella intohimoisia ja useiden vuosien mittaisella kokemuksellamme meillä on sinulle paljon annettavaa!\nAsioidaksesi sivustollamme sinun ei tarvitse olla kokenut kasinokonkari. Me opastamme sinut turvalliselle pelisivustolle, missä voit nauttia pelien huumasta vailla syytä huoleen.\nNimeni on Max Deranker ja olen tämän upean verkkosivuston päätoimittaja! Kasinomatkani alkoi jo ollessani 19-vuotias, jolloin tutustuin ”Jack Vegas Machinesiin” käydessäni Tukholmassa ensimmäistä kertaa.\nSamalla sain ensikosketukseni myös rahapelialaan, kun satuin istumaan samaan seurueeseen muutaman Mr Greenille työskennelleen henkilön kanssa. Sain kuulla alasta paljon mielenkiintoisia juttuja ja mieleeni jäi erityisesti se, kuinka hauskaa näillä kavereilla tuntui olevan töissä.\nSillä tiellä olen edelleen – ensikosketuksen jälkeen sain alalta joitakin keikkatöitä ja lopulta työpaikan Expertiltä vuonna 2010. Läpi vuosien työskentelin nettikasinoilla, kunnes lopulta Covid-19-pandemiasta johtuen menetin työni.\nHarmillinen juttu, mutta päätin taistella vastaan!\nMax Deranker – Perustaja Topnoaccountcasinos.com\nSivusto, jolla nyt olet, Topnoaccountcasinos.com on kovan työn tulos. Olen laittanut peliin kaiken osaamiseni ja vuosien aikana kerryttämän tiedot rahapelialasta. Haluan jakaa tietoni muille pelaajille sekä alasta kiinnostuneille, jotta netin rahapelit ovat mahdollisimman helposti kaikkien saavutettavissa ja nautittavissa.\nPäädyttyäsi tälle sivustolle voin luvata sinulle, että sinun ei tarvitse enää koskaan pelata tylsällä nettikasinolla. Haluatko lukea lisää minusta ja matkastani yrittäjänä? Löydät minusta lisätietoa Great.com -sivustolta.\nPystyäksemme tarjoamaan sivustomme käyttäjille mahdollisimman paljon ja mahdollisimman laadukasta sisältöä ilmaiseksi, teemme kumppanuusmarkkinointia alan toimijoiden kanssa. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että veloitamme yhteistyökumppaneitamme siitä, että sivustomme käyttäjät päätyvät palveluiden pariin linkkiemme kautta. Tämän ansiosta voimme tarjota kaiken sisällön ilmaiseksi.\nKumppanuusmarkkinoinnista huolimatta mikään sivustollamme esiintyvistä tuotemerkeistä ei omista meitä. Suoritamme myös kaikkien eri palveluiden arvostelut täysin puolueettomasti.\nMikäli rahapelien pelaaminen on aikaisemmin tuottanut sinulle ongelmia, suosittelemme vahvasti pysymään poissa oikealla rahalla pelattavien rahapelien parista. Suosittelemme myös asettamaan pelitilillesi erilaisia rajoituksia ja käyttämään pelaamiseen aina ainoastaan sellaista rahaa, joka sinulla on varaa menettää kokonaan.\nOnko sinulla kysymyksiä? Ota meihin yhteyttä!