Luvassa on - älä suotta huolehdi\nMatkailukuulumisia on luvassa jatkossakin. Tällä hetkellä maksettuna on seuraava laskettelumatka Itävallan Ischgliin (kylä perusmuodossaan Ischgl --- halutaan ostaa vokaali!) tammikuussa 2010. Tänään 11.10.2009 webkameran kuva Idalpesta ei ole mairitteleva, mutta toivossa on hyvä elää kuten lapamatokin sanoi. Tässä kuvassa ihanteellinen näkemys kylästä :)\n15.11.2009 sivua päivitettiin oheisella luonnonlumisella webkameran kuvalla Alp Tridalta.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 19.50 2 kommenttia:\nPitkä viikonloppu Münchenissä kului yhdessä hujauksessa ja oli aika pakata laukku ja valmistautua kotimatkaan. Paluulento lähti vasta kl 18.40 paikallista aikaa sunnuntaina, joten meille jäi runsaasti aikaa tutustua kaupungin nähtävyyksiin jalan.\nKävelimme Isarin, tuon ristisanatehtävistä tutun Tonavan sivujoen, rantoja Friedensengel -patsaan juurelle ja sieltä kohti Hofgartenia, jonka ympärillä on runsaasti Baijerin "valtiollisia" rakennuksia. Theatinerstrassella oli muuten Hesarissakin mainittu maailman korkein legopalikoista rakennettu torni!\nSunnuntaipäivä oli tosi lämmin ja aurinkoinen ja ihmisiä oli edelleen liikkeellä sankoin joukoin. Oli ihan pakko istuutua kadunvarren Bierstubeen nauttimaan Hacker Pschorr -panimon antimista. Lounastimme Berni's Nudelbrett -ravintolassa, jossa Helena on käynyt joskus aikoinaan Helin kanssa syömässä Semmelknödeleitä ja varmaan jotakin lihastakin.\nSen pituinen oli se reissu tällä kertaa. Mukava oli käydä, mutta tosi kiva oli tulla kotiinkin. Joskin vähän flunssaisena.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 14.45 Ei kommentteja:\nTunnisteet: kaupunkilomailu, Saksa\nLauantai-iltapäivä kului Olympiapuistossa. Nousimme Olympiaturmiin, joka on noin 250 m korkea torni, josta on selkeällä säällä hienot näkymät jopa Alpeille asti. Lauantaina oli joko pakokaasua tai aurinkousvaa sen verran taivaanrannassa, että näkyvyyttä ei ollut kovin etäälle. Kiersimme myös itse Olympiastadionilla. Eilen oli Bayern Münchenillä kotiottelu Kölniä vastaan, mutta ne pelit pelataan nykyään jonkin matkan päässä uudella Allianz Arenalla. Tuloksena oli muuten tasapeli uutisten mukaan.\nUrheilujuhlan tuntu jatkui keskustassakin. Tarkoituksena oli istua Hofbräuhausissa tunnelmoimassa saksalaisen marssimusiikin tahdissa, mutta se jäi valitettavasti vain tarkoitukseksi. Siellä oli vähintään kaksi tsiljoonaa ihmistä. Oktoberfestin toiseksi viimeinen päivä, lauantai-iltapäivä, aurinkoinen sää ja kaikki muut mahdolliset tekijät takasivat sen, että sieltä oli turha löytää yhtään pöydänkulmaa vapaana. Ja meteli oli melkoinen.\nPäivän päätteeksi synttäri-illastimme baijerilaistyylisessä lähiravintolassa, jossa Markku valitsi lautaselleen sianpotkaa.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 9.42 2 kommenttia:\nTänään lauantaina on Helenan synttärit. Onnitteluita on jo kiirinyt, mutta lisää mahtuu vielä.\nPikkukummipoikakin Kajaanista kajautti uuden "Pukki"-laulun eetteriin.\nOlemme juuri lähdössä päivän kierrokselle, joka alkaa U-bahnilla Olympiaparkiin. Münchenissä järjestettiin kesäolympialaiset vuonna 1972, jolloin mm. Lasse Viren saavutti kuuluisat kultamitalinsa, toisen jopa kaatuen.\nTaivas näyttää pilvettömälle, mutta aamulämpötila oli vain +5C! Syksy se on täälläkin.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 11.50 Ei kommentteja:\nGrüsse vom Oktoberfest in München! Perjantaiaamuna aamukävelimme hotellilta Marienplatzille, jossa kuuluisa kellopeli (Glockenspiel) kilkuttelee puolenpäivän aikaan. Meitä turisteja oli sankoin joukoin tuijottamassa raatihuoneen tornin tapahtumia. Tienoot vaikuttavat minusta (Helena) tutuille, vaikka edellisistä Münchenin vierailuista on jo liki 20 vuotta. Entinen majapaikkakin löytyi Herzog-Wilhelm strasselta.\nIltapäivän puolella ajoimme U-bahnilla Theresienwieselle, joka on Oktoberfestin päänäyttämö. Tapahtuma oli meille molemmille täysi yllätys. Meillä oli ollut mielikuva, että se on yksi jumalattoman suuri teltta, jossa tuhdit tädit drindleissään kantavat 6-8 tuoppia pöytiin. Mutta Oktoberfest onkin suuret markkinat myönteisellä tavalla. Kaiken maailman huvipuistolaitteita, ruokakojuja (sianpotkaa, kokonaisia grillattuja kanoja, makkaraa), matkamuistoja, lukemattomia panimoita isommissa tai vielä isommissa aitauksissa ja/tai halleissa. Tunnelma oli huumaava jo pelkästään tunnelmana, saati muutaman kolpakon jälkeen. Väkeä oli aivan valtavasti, mutta järjestys pelasi ja kaikki tuntuivat olevan ystävällisellä mielellä.\nIllansuussa palasimme majapaikkaamme, josta kävimme myöhemmin syömässä lähistön sushi-ravintolassa.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 11.34 Ei kommentteja:\nTunnisteet: kaupunkilomailu, makunautintoja, Saksa\nNyt ollaan sitten Münchenissä. Torstai-illan lento ja S-bahnmatka sujuivat tottakai onnistuneesti. Hotellilla olimme noin klo 19.30 paikallista aikaa.\nHotellimme (Holiday Inn Munich City Center) on suht lähellä ydintä, mutta kuitenkin Isarin toisella puolella, siis toispuol jokkee.\nAamiainen on nautittu ja nyt viritellään itseämme sightseeing -kuntoon. Tänään on tähtäimessä keskustan liepeiltä löytyvät mielenkiintoiset paikat ja kukapa tietää, josko jo tänään löydämme tiemme Theresienwieselle, jossa maailmankuulua Oktoberfestiä vietetään. Sää Baijerissa on tällä hetkellä pilvinen, mutta juuri nyt ei sada. Lämpötila ehkä hieman alle +20C.\nSeuraavassa lähetyksessä on jo sitten kuviakin. Bis dann (tämä on ihan kirjoittajan itsensä kehittämä sanonta, jos se kuulostaa oudolle germaaniseen filologiaan perehtyneiden mielestä :D).\nLähettänyt Helena ja Markku klo 11.07 1 kommentti:\nMenomono vipattaa taas\nKulkijan veri kuohuu suonissa ja menomono kuopii jo lähtövalmiina!\nJohan siitä on kulunut yli kolme kuukautta, kun palasimme Ameriikan turneelta eikä kotimaata kauemmas ole päästy - paitsi, että Markku oli melkein viikon Provencessa (St Martin de Londres), mutta se olikin työmatka.\nKaukokaipuun tuskaa lievitämme pitkällä viikonloppumatkalla Müncheniin syys-lokakuun vaihteessa, joten kannattaa taas seurata blogiamme ja lukea Oktoberfestin päätösviikonlopun kuulumisia.Toiveena on, että siellä olisi mukava sää ja ennen kaikkea hulppea Stimmung.\nIloisiin kuulemisiin ja lukemisiin Baijerista!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 11.07 2 kommenttia:\nSananen Amerikan matkan lopuksi\nKeskiviikkona 10.6. klo 18.00 olimme kotona Lauttasaaressa. Ympyrä sulkeutui.\nNeljä viikkoa Amerikan Yhdysvalloissa automatkalla: Los Angeles-Las Vegas-Sedona-Kayenta-South Park-Garden City-Emporia-Jeffersson City-St Louis- Louisville-Charleston-Richmond-WashingtonDC-Philadelphia-Providence-Boston, yhteensä 6294,4 km.\nHuikeita maisemia Monument Valleyssa, Sedonassa,Kalliovuorilla, preerialla, Virginiassa yms yms.\nNäkemisen arvoisia paikkoja mm. Hoover Dam, St Louisin Gateway Arch ja Arlingtonin sotilashautausmaa.\nYstävällisiä ihmisiä. Paljon hyvää amerikkalaista ruokaa.\nLoistavat kelit - auringonpaistetta, paahtavaa hellettä, toisaalta myös vesisadetta ja tuulista.\nJos pitää sanoa jotakin, jota Amerikassa ollessaan kaipaa, niin sille listalle menee\n- kunnon kahvi\n- käsisuihku ja\n- kokolattiamatottomat lattiat!\nHyvä, että tämä roadtrip tuli tehtyä.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 21.00 Ei kommentteja:\nMassachusettsin osavaltion nimessä on vain neljä ässää korjauksena aiempaan kirjoitusasuun. Pahoittelen tapahtunutta.\nValitettavasti Bostonin tapahtumien päivitys tulee vasta jälkikäteen ja rehellisesti sanottuna Lauttasaaresta. Meillä oli kyllä hotellissa langaton verkkoyhteys, mutta valitettavasti se ei toiminut kuin sunnuntai-iltana ja sen jälkeen oli linjat mykkänä. Edes hotellin omalla koneella ei päässyt bittimaailmaan ollenkaan.\nMaanantaina 8.6. vietimme sightseeingpäivän Bostonissa. Ostimme kiertoajeluliput sellaiseen kulkuneuvoon, joita oli käytetty mm. Normandian maihinnousussa. Vekotin kulki siis sekä vedessä että tietenkin myös kuivalla maalla. Vajaan puolentoista tunnin aikana nähtiin kaikki tarvittava kaupungista.\nIllalla kävimme syömässä tosi hyvässä kalaravintolassa (Legal Seafood).\nTiistaina 9.6. oli sitten aika pakata kimpsut ja kampsut ja aloittaa kotimatka. Tiistai valkeni harmaana, sateisena ja kylmänä - tuskin +15C mittarissa. Urheasti sonnustauduimme kuitenkin shortseihin ja varvastossuihin siinä toivossa, että jossakin paistaa aurinko ja on lämmintä.Lento Bostonista Lontooseen lähti illalla vasta klo 21.30, mutta olimme kentällä jo ennen viittä.\nLentomatka (6½ h) sujui yhdessä hujauksessa - itse kenelläkin omalla tavallaan. Lontoossa koneenvaihto ja sitten Suomeen. Olipahan vaan mukava taas tulla kotiin!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 20.40 Ei kommentteja:\nTunnisteet: automatkailu, USA\nVoit ihan huoletta tarkistaa osavaltion oikeinkirjoituksen, sillä se on todella vaikea. Vielä vaikeampaa on sen ääntäminen!\nProvidencestä Bostoniin on vaivaiset 80 kilometriä eli suoriuduimme siitä nopsaan sunnuntaiaamun kohtalaisen rauhallisessa liikenteessä. Veimme matkatavarat hotelliin ja lähdimme luovuttamaan uskollisen kumppanimme eli Nissan Roguen autovuokraamoon lentokentälle. Kyllä siinä silmäkulma kostui ja alaleuka alkoi väpättämään...\nMajapaikkamme on Chinatownin liepeillä lähellä ydintä. Boston vaikuttaa varsin miellyttävälle paikalle, joka tarkoittaa sitä, että täällä on elämää kaduilla.\nYleensä amerikkalaisissa kaupungeissa näkee harvoin ihmisiä kaduillla kävelemässsä - johtuu varmaan siitä, ettei ole jalankulkuteitä! On vain autoteitä.\nIltapäivä ja illansuu meni lähiympäristössä peippaillessa. Tämä on todellakin miellyttävän oloinen kaupunki, jota ihailee pää pyörällä.\nShoppailimme. Myös Markku shoppaili itselleen uudet lipsuttimet ja niistä ohessa kuva (kuvassa myös rusketusraidat vanhoista tepsuttelukengistä). Ovat kuulemma todella ihkut.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 5.43 4 kommenttia:\nLauantaiaamuna oli tarkoitus olla aikaisin liikkeellä, koska päätime ajaa Providenceen Rhode Islandille saakka. Laskelmiemme mukaan ajomatkaa kertyisi kaikkiaan liki 500 kilometriä. Annoimme Moonikalle koordinaatit uudesta kohteesta - ja kas matka olikin kutistunut noin 350 kilometriin. Eipä me jääty sitä liikaa murehtimaan tai analysoimaan, vaan annettiin Nissanille kenkää.\nPhildelphian jälkeen oli aika äkkiä Newark ja sitten alkoikin menosuunnassa oikealla häämöttää New Yorkin silhuetti. Takapenkki (Antti ja Helena) esitti toiveita Manhattanin läpiajosta, mutta ohjaamosta moiset kotkotukset todettiin täysin päättömiksi.\nToim.huom. Olipa kuljettaja kuka tahansa, niin aina on tarkistettu, että löytyykö ajettava reitti myös karttakirjasta tai että ollaanko menossa oikeaan suuntaan. Niin kävi nytkin. Joo joo, oikeaan suuntaan mennään ja Hudsonin rantaa lähdetään menemään kohti pohjoista. MUTTA, sitten huomasimmekin olevamme Hudsonin ylittävällä sillalla (Jeffersson Bridge) menossa kohti pohjois-Manhattania!!! Lisämausteena vielä Bronxin läpiajo. Jihuu. (Liekö Moonika kuuli takapenkin toiveet!)\nEipä ollut Markku Ervastin Sepon historiantunnilla uskonut ajavansa joskus New Yorkissa - ja nytkin aivan vahingossa. Mutta hyvin meni, niinkuin vanhalla tekijällä. Liikenne on vilkasta, autoja on tsiljoona ja niillä ajetaan nasta laudassa. Me joukon mukana.\nNew York jäi onnistuneesti taaksemme, mutta aikaa paloi vielä pitkään ennen kuin olimme perillä Providencessä. Tietyöt ja jokunen peräänajo tai ketjukolari hidasti liikennettä siinä määrin, että olimme majapaikassamme vasta klo 16.00.\nIllalla Markun toinen amerikkalainen kolleega Michael (Mike) kutsui meidät kotiinsa East Providenceen. Tupatarkastuksen jälkeen poikkesimme Miken omistamassa fysioterapiakeskuksessa tsekkaamassa upeat tilat, jonka jälkeen illastimme portugalilaisessa ravintolassa. Ihania kalaruokia.\nMiken vaimo on kotoisin Azoreilta kuten monet muutkin tällä alueella. Kyseisen ravintolan omistaja oli kotoisin Madeiralta.\nEilen illalla Phillyssä tapasimme toistamiseen Steven, hänen molemmat poikansa (Nathan ja Louis) sekä Nathanin tyttöystävän Jamien. Söimme brasilialaisravintolassa, jossa runsaan salaatti- ja alkupalabuffetin jälkeen kannettiin pöytään toinen toistaan mehevämpiä liharuokia. Homma perustui siihen, että jokaisella ruokailijalla oli käytössään puna-vihreä lappu. Jos lappu oli pöydällä vihreä puoli ylöspäin, tarjoilija toi sinulle kanaa, lammasta, possua, pihviä, mitä tahansa milloinkin. Punainen puoli ylöspäin tarkoitti taas sitä, että "ei kiitos". --- Illan päätteeksi neljä kinkerilammasta lyllersi hotelliin nukkumaan oman mahan viereen.\nSunnuntaiaamuna on edessä roadtripin viimeinen pikataival - sanan varsinaisessa merkityksessä. Providencestä Bostoniin on vain noin 50 mailia eli tunnin ajomatka.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 6.12 2 kommenttia:\nTunnisteet: automatkailu, huippukokemus, makunautintoja, USA\nPhiladelphiassa mielellään sisätiloissa\nTorstai-iltana Markun amerikkalainen kolleega Steven haki meidät syömään työpaikkansa lähistöllä sijainneeseen Harry's -ravintolaan.\nMarkku ei ollut kertonut tarpeeksi painokkaasti, että meitä on NELJÄ, joten Steven tuli hakemaan meitä uudenkarheella BMV 750 - autollaan. Johanna ja Antti joutuivat jäämään yksin tänne suureen kaupunkiin - vailla ruokaa ja etenkin hyvää seuraa. Hyvin olivat pärjänneet, syöneetkin ja olivat ihan turvassa, kun palasimme reissultamme klo 23 maissa.\nMarkku söi ostereita ja taskurapuja, josta ohessa kuva. Helena valitsi myös uppopaistetut osterit, mutta pääruoaksi tulikin kampasimpukoita. Nam.\nPerjantai valkeni harmaana ja sateisena. Lämpötila on jotakuinkin +18C, mutta kurjinta on tuo sade. Ei oikein viitsi lähteä minnekään, joten vietetäänpä sitten tämmöistä sisäpelipäivää.\nTänä iltanakin Steven tulee poikansa Nathanin ja Nathanin tyttöystävän kanssa hakemaan meitä syömään. Tällä kertaa mennään brasilialaiseen ravintolaan tähän hotellin lähistölle.\nNyt on tiedossa, että meitä on NELJÄ, Moonikaa ei oteta mukaan. Jääköön piirtelemään seuraavia karttoja meille.\nHuomenna olisi tarkoitus jatkaa jonnekin lähelle Bostonia - mahdollisesti Rhode Islandille. Lopullinen päätös tehdään vielä tämän perjantain nimiin.\np.s. Tänäänkin meiltä on kysytty, että mistäspäin sitä oikein ollaan! Ei ole tainnut mennä päivääkään ilman taivastelua. Siihen on jo niin tottunut, että latelee faktat samantien, kun kohtaa uteliaan ilmeen :)\nLähettänyt Helena ja Markku klo 20.22 1 kommentti:\nTunnisteet: automatkailu, makunautintoja, USA\nLyhyt siirtymä Pennsylvaniaan\nTorstaina 4.6. oli lyhyt ajomatka Washingtonista Phildelphiaan - kilometreissä noin 220 km. Ajassa meillä meni noin kolme tuntia, koska pysähdyimme pizzalounaalle Jobbatownessa.\nKoko matka oli moottoritietä ja kaistoja 2-5 - kaistanvaihto on kivaa hommaa! Täällä annetaan tietä, siitä ei tarvitse murehtia niin kauan kuin muistaa laittaa vilkun ajoissa haluamaansa suuntaan.\nLähdimme Washington DC:stä, ajoimme Marylandin ja Delawaren kautta Pennsylvaniaan. Tällä hetkellä plakkarissa on kaikkiaan 16 osavaltiota ja DC ja vielä ainakin Massachussetts on jäljellä, mahdollisesti myös New York (itse NY:iin EI mennä -älkää peljätkö!), New Jersey ja jopa Connecticut. Mene ja tiedä, minne mennään lauantaina.\nPhiladelphiaan saapuminen oli näyttävä, mutta todella helppo. Upeita, tosi korkealla kulkevia siltoja. Namikaattori kertoo, että pysy nyt sillä kaistalla millä olet äläkä lähde poikkoilemaan mihinkään. Namikaattorin lisäksi autossa on AINA kuski, apukuski ja kaksi cheerleaderia. Ole siinä siiten jonakin!\nSää on sateinen ja kolea, lämpötila max +20C. Tässä elvytään ja odotellaan Stevenin tapaamista.\nHyvää Puolustusvoimain lippujuhlan päivää Suomeen!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 22.20 1 kommentti:\nOhessa Washingtonissa kuvattu Volvo-merkkinen amerikkalaisrekka - yleisön pyynnöstä. Näitä liikkuu teillä todella paljon perinteisten Kenworthien ja Mackien lisäksi. Puikoissa iäkkäämpiä kalapuikkoviiksivalluja ja parhaassa tapauksessa ajelevat motarilla luu ulkona. Ja ajavat tuhatta ja sataa - siinä saa olla Nissanilla ärhäkkänä. Ollaan kuitenkin morjensteltu.\nToisaalta puhuttelemme sellaisia mustia ja osin kromattuja rekkoja tappajarekoiksi - tuttu kai jostain elokuvasta. Sellainen tulee kiinni takapuskuriin ja yrittää suistaa sinut pois tieltä.\nNyt tämä karavaani lähtee kohti Pennsylvaniaa. Matkan loppusuora häämöttää. Jäljellä enää tämä hämähäkin seittimäinen (kts. tiekarttaa!) osuus Jenkeistä.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 16.23 3 kommenttia:\nKeskiviikkona 3.6. lähdimme puoliltapäivin kohti keskustaa tarkoituksena tehdä kaupunkikiertoajelu kaksikerrosbussilla. Säätila oli edelleen aurinkoinen, mutta hiostava. Ostimme kiertoajeluliput Union Stationilta ja hyppäsimme pysäkillä odottaneeseen doubledeckeriin. Capitol, museoita, monumentteja, lisää museoita ja monumentteja ja lopuksi Valkoinen Talo kaukaa, mutta silti tunnistettavasti.\nWashingtonhan on samanlainen keinotekoinen pääkaupunki kuin Canberra Australiassa. Kaupunki on tupattu täyteen kaiken maailman monumentteja: Washingtonille, Jeffersonille, Rooseveltille, Lincolnille, II maailmansodalle, Vietnamin ja Korean sodalle jai kaikelle mahdolliselle. Toista tuntia jaksoimme ihmetellä erilaisia pytinkejä ennen kuin hyppäsimme tien sivuun ja riensimme virvoittamaan itseämme.\nWashington on toisaalta oikein viehättävä kaupunki. Jos teksteistämme on jäänyt joiltakin osin sellainen mielikuva, että amerikkalaiset kaupungit ovat tylsiä ja hiljaisia, niin Washington ei ole sitä. Täällä on jo sellaista eurooppalaista meininkiä. Washingtonin kaduilla näkee käveleviä ihmisiä.\nIllansuussa täällä alkoi sataa ja tätä kirjoitettaessa ulkona riehuu voimakas ukkonen. Vettä tulee kaatamalla, salamat leiskuvat ja jylinä on mitä melkoisin.\nTorstaiaamuna Nissanin nokka käännetään kohti Philadelphiaa. Ajovuorossa Helena. Ei pelota, vaikka vastassa on yli miljoonan asukkaan kaupunki. Moonika piirtelee ajoreitin ja sen mukaan mennään.\nItseasiassa Washingtonista Philiin koko matka on kaupunkia - ensin se muuttuu Baltimoreksi ja lopulta Philadelphiaksi.\nTapaamme huomenillalla Markun kolleegan Stevenin.\nKuvia tulee liitteeksi jahka saadaan kameran akku ladattua (Toim.huom. 4.6. on ladattu Capitolin kuva). Täällä Ameriikassa säähkö on paljon köykäisempää kuin siellä kotimaassa. Kaikkien sähköisten apparaattien lataukset kestävät vain tuokion. Kyllä kannattais vaikka Fortumin lähettää tänne vähän kunnon säähköä :)\nLähettänyt Helena ja Markku klo 5.02 3 kommenttia:\nTunnisteet: automatkailu, huippukokemus, USA\nTiistaina 2.6. ajoimme Richmondista Washington DC:hin - matkaa noin 160 km. Matkantekoon kului noin 2½ tuntia tietöiden aiheuttamista ruuhkista johtuen.\nSäätila täällä Washingtonissa oli paahtavan kuuma. Aurinkoinen sää vaihtui matkalla puolipilviseksi, mutta se ei valitettavasti tai onneksi viilentänyt ulkolämpötilaa ollenkaan. Mieluumminkin vain kuumensi.\nOlimme varanneet majoituksen kohtalaisen läheltä ydintä, mutta silti edulliselta alueelta. Edullisuus näkyi ympäristössä. Päiväsaikaan on varmasti turvallista liikkua ulkona esimerkiksi jalan, mutta pimeän tullen on syytä turvautua taksiin. Keskusta-alueella majapaikkojen hinnat taas puolestaan ovat niin korkeat, ettei ole järkevää maksaa pelkästä nukkumispaikasta 250 dollaria yöltä.\nMajoittauduttuamme suuntasimme kohti Arlingtonin sotilashautausmaata, josta olemme kaikki nähneet uutis- ja muita kuvia.\nArlington on todella vaikuttava kokemus. Hautakivi- tai oikeammin ristirivistöjä riittää silmän kantamattomiin. Aivan epätodellista. Kävimme J.F. Kennedyn hautamuistomerkillä ja Tuntemattoman sotilaan muistomerkillä, jonne onnistuimme tulemaan kreivinaikaan eli juuri, kun siellä oli menossa vahdinvaihto. Robottimainen rituaali, mutta vaikuttava sekin.\nLukemattomien hautakivien joukosta bongasimme ainakin kolme suomenkielistä nimeä: Reino O.Lehtonen (eversti), Konstantin Niemi ja Jarmo Kari, joka oli kaatunut Vietnamin sodassa vuonna 1966. Lauri Törnin hautamuistomerkkiä emme löytäneet - emme tosin etsineetkään sitä!\nIlman lämpötila oli todellakin enemmän kuin hellelukemissa - jokaisella oli vaatteet ja pää hiestä märkänä. Kaikki ilmastoidut sisätilat vetivät meitä sen jälkeen puoleensa.\nEikä tämäkään päivä mennyt niin, etteikö olisi pitänyt selvittää alkuperäämme. Miksi olisi? :)\nKaikki hyvin so far.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 7.20 2 kommenttia:\nMaanantaina kesäkuun 1.päivänä ajoimme Richmondista reilut 50 mailia etelään englantilaisten ensimmäiseen maihinnousupaikkaan Ameriikan mantereella eli Jamestowneen. (HUOM! korjaus aiempaan kirjoitukseen valkoisen miehen astumisesta tälle mantereelle - tottakai Kolumbus tuli tänne aikaisemmin kuin engelsmannit ja totesi tulleensa Intiaan!).\nJamestowne, Yorktown ja Williamsburg muodostavat triangelin, joilla kaikilla on jonkinlainen historia liittyen alueen asuttamiseen ja tietenkin sotimiseen täällä. Mielenkiintoisia kohteita.\nKaiken kruunasi hieno aurinkoinen päivä.\nOhessa kuva Pocahontasista, joka oli paikallisen intiaanipäällikön suosikkitytär, joka puolestaan meni engelsmannin kanssa naimisiin ja kuoli Englannissa aika nuorena.\nRichmond sinällään on myös ihan kiva kaupunki, mutta toisaalta hallintokaupunki ilman sykkivää elämää. Lähdimme avoimin mielin kohti Yhdysvaltojen pääkaupunkia Washingtonia!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 7.00 1 kommentti:\nToukokuun viimeisenä päivänä lähdimme aamulla West Virginian Charlestonista (se ei ole SE tanssi-Charleston!) eteenpäin. Jälleen kerran ja tavoillemme uskollisina uhmasimme Moonikan ehdottamia moottoritiereittejä. Tie kumpuili mitä uskomattommissa maisemissa - näkemäänsä ei voi sanoin eikä valokuvin kuvailla. Ymmärsimme olevamme Appalakkien vuoristossa - siitä syystä otsikko Lippalakit!!! Tie kiemurteli aina vain ylemmäs ja ylemmäs ja Markku sai sitä mitä hän ei ollut aiemmin roadtripilla kokenut. Mutkaisia teitä.\nAmerikkalaiset ovat siinä vähän mielikuvituksettomia, että eivät ole keksineet paikkakunnille omia nimiä - täällä on Buckingham, Glasgow tuon tuostakin, Paris, Timpas!, Helena, Innsbrook (kirjoitustapa persoonallinen), Dresden, Warsaw jne jne.\nMatkalla pysähdyimme useampaankin kertaan ihastelemaan maisemia, mutta myös lounaalle Lewisburg-nimisen kaupungin ainoaan auki olleeseen anniskeluravintolaan eli irkkupubiin. Tarjoilijaneitokainen ei ollutkaan mikään eilisen teeren poika, sillä hän oli käynyt Helsingissä!!\nMarkku rekisteröi myös paikallisen osteopaattikoulun (West Virginia School of Osteopathic Medicine), josta on ollut joskus luennoitsija/kouluttaja Suomessa.\nPäivän etappimme oli Richmond Virginiassa "Eisenhower Statessa". Virginia on tunnettu hístoriastaan, tällä ovat kaikki ns. ensimmäiset valkoisen miehen paikat. Huomenna on niiden tutkailemisen aika.\nTätä kaikkea ei voi kokea eikä ymmärtää käymättä paikan päällä.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 5.11 Ei kommentteja:\nKentuckyn halki West Virginiaan\nLauantaiaamuna 30.5. Moonikalle annettiin ajo-ohjeet Charlestoniin West Virginiassa. Ajomatkaa liki 400 km, puikoissa Johanna ja pelkääjän paikalla Helena (jk. ei tarvinnut pelätä)\nAlkukilometrit ulos Louisvillestä ajettiin moottoritietä, mutta heti kun vain oli mahdollista siirryimme pienemmille teille. Moonikaa ratkaisumme ei tietenkään miellyttänyt, vaan hän jaksoi kehottaa meitä kääntymään vasemmalle ja sitten oikealle löytääksemme takaisin motarille. Ha-haa, emmepä uskoneet.\nPikkuteillä nopeusrajoitus on vähän alhaisempi, mutta siellä on vähemmän liikennettä ja kaiken lisäksi tiet ovat paremmassa kunnossa. Moottoritiet ovat paikkapaikoin semmosta pottupeltoa, että kaksoisleuka saa kyytiä tärinästä.\nSivummalla kulkevilla teillä tullaan aina tuon tuostakin pieniin perinteisiin kyliin ja kaupunkeihin. Se tuo lisävariä matkantekoon.\nPysähdyimme yhdistetylle aamiaiselle ja lounaalle Georgetowniin keskisessä Kentuckyssa. Ihastuttava pikkukaupunki, jossa on tarvittavat pari katua ristissä, mutta silti kaikki palvelut saatavilla. Ja löytyi kaiken lisäksi Galvin's -niminen lounasravintola, jossa saimme siirrettyä näläntunnetta tuonnemmaksi.\nMaisema on muuttunut totaalisesti sitten roadtripin alkupään. Länsiosien karuista aavikkomaisemista ollaan tultu vehreille, kumpuileville alueille. Silmä lepää.\nTänään soitettiin puolimatkan puhelut sekä kuusamolaisille että temmesläisille. Soitin myös Hirvelän Anulle, joka on töissä hevostilalla Paris-nimisen kaupungin lähellä. Anu on ollut täällä jo syksystä 2007 saakka ja hyvin on kuulemma viihtynyt. Hänellä oli tänään vapaapäivä ja oli lähtenyt Lexingtoniin, joten emme voineet tavata edes ohimennen.\nParisin paikkeilla olikin todella valtavan kokoisia rancheja yksi toisensa perään. Mietittiin, että tällaisessa paikassa se Anukin työnsä tekee.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 0.56 Ei kommentteja:\nPerjantaina 29.5. oli aika tutustua pohjoisimman etelävaltion Kentuckyn suurimpaan kaupunkiin Louisvilleen, jonka alueella asuu 7-800000 asukasta. Pääosa väestöstä näyttäisi olevan tummaihoisia. Louisville on kuitenkin ensimmäinen erilainen amerikkalainen kaupunki, sillä täällä näkee käveleviä ihmisiä ja kaduilla on muutakin toimintaa ja elämää kuin pelkkää autoilua. Vähän sellainen etelän meininki.\nSää on ollut tänään hieno, aurinkoinen ja myös ensimmäisen kerran ei-niin-hiostavan kuuma, vaan sopiva pohjoismaiselle vartalolle.\nSuomen kieli on saanut myös tänään osansa. Pojat kävivät ostamassa kävelyjuomaa, joka on rehellisesti sanottuna joko vettä tai korkeintaan omenamehua. Kaupan myyjäherra oli ihan kätellyt nämä vieraahkolla aksentilla puhuvat asiakkaansa! Tämä on americanaa!\nPäiväohjelmamme pääpointti oli vierailu Louisvillen suuren pojan Muhammed Alin nimeä kantavassa museossa tai näyttelyssä - miksi sitä sitten kutsuttaneenkaan. Todella mielenkiintoinen paikka. Alin elämää ja uraa valotettiin todella tyylikkäästi ja antaumuksella. Muhammed Ali asuu edelleen Louisvillessä ja voi niin hyvin kuin sairaudestaan (Parkinsonin tauti) kärsivä voi voida.\nTessuttelimme tänään aika pitkän lenkin, likimain kolme tuntia eli päivän liikunta-annos tuli täyteen. Mikäpä tuolla on kulkiessa, kun on hyvä ilma.\nNyt on siestan aika, mutta illalla aiomme käydä vielä uusintakierroksella ytimessä. Meidän pitää vielä illan mittaan päättää seuraavasta kohteesta ja varata majoitus sinne.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 0.41 1 kommentti:\nIloiset vesselipoijat sadekelin renkailla\nHeti St Lousista lähdettyämme ylitimme Mississippi-joen ja olimme Illinoisin puolelle.\nAjoimme hetken aikaa moottoritietä , mutta maisemien puutteessa päätimme kääntyä navigaattori-Moonikan määräyksistä huolimatta vähän sivummalle valtaväylistä Indianan puolelle . Maisemat olivat aikalailla varsinaissuomalaiset eli vehreät ja kumpuilevat. Säätila vaihtui tosi nopeaan. Toisessa kohtaa satoi vettä saavista kaatamalla ja toisessa kohtaa oli rutikuivaa. Paikalliset pekkapuodat olivatkin kyllä ennustaneet niin! Vain Amerikassa voi tapahtua tällä tavalla.\nAntti kruisaili onnistuneesti sadekelissä tai oikeammin rankkasateessa meidät Muhammed Alin synnyin- ja nykyiseen asuinkaupunkiin. Iloiset vesselipoijat -nimitys tulee siitä, että etupenkillä ei ollut taaskaan hetken hiljaisuutta. Sekä kuski että apukuski papattavat koko ajan kuin papupata ja keksivät (omasta mielestään) naurettavia juttuja, joille sitten hörisevät ihan mahdottomasti. Ehkä kuvan mainarivarustus olisi ollut paikallaan, jos rankkasade olisi vielä voimistunut!\nOlemme edenneet nyt kahden pysähdyksen taktiikallan eli viivymme kohteessamme vähintäänkin kaksi yötä.\nLouisville vaikuttaa varsin eloisalle kaupungille verrattuna aiempiin vastaaviin kohteisiin. Täällä voisi ihminen viihtyä.\nAsiasta kukkaruukkuun, joka kylässä, joissa ollaan jalkauduttu, ollaan herätetty aitoa!!! mielenkiintoa murteellamme. MUTTA, amerikkalaiset ovat todella haltiossaan kuullessaan Suomesta, vaikkei heidän maantiteteellinen osaaminen riitäkään paikantamaan Suomea Idahon ja Indianan väliin. Kaikki meitä ihastelleet ihmiset ovat olleet aidosti kiinnostuneita tripistämme ja toivottaneet meille hyvää matkaa. Suomi ja Eurooppa on edelleen jossakin far away.\nAmerikassa kaikki on suurta ja ihmeellistä. Täällä on maailman surin ketsuppipurkki, suurin mansikka ja paljon muuta. Täällä on myös maailman lihavimmat ihmiset, suurimmat hampurilaiset, leveimmät tiet ja paljon muuta suurta kuten rekat.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 7.33 6 kommenttia:\nKuka meistä on alle 25 vuotta?\nTervehdys edelleenkin St Louisista Missourista. Tänään torstaina matka jatkuu Illinoisin ja Indianan läpi just ja just Kentuckyn rajalle Louisvilleen, joka on oletettavasti Muhammed Alin (aik. Cassius Clay) koti- tai syntymäkaupunki. Nissan Roguen ohjaksiin istuu BabyBoy Antti ja kartanlukijana Ironman Markku. Onneksi niillä on Moonika tukena.\nSää täällä Saint Louisissa on ollut todella vaihteleva. Eilenkin paistoi melkein koko päivän aurinko, mutta illalla oli tosi kova ukkonen ja vettä tuli taivaan täydeltä. Toissapäivänä oli enemmänkin kuurottaisia sadekuurona ja koska meillä ei ole sateensuojaa, niin me kökötimme puskajusseina puun alla sen aikaa, että sade lakkasi.\nLämpötila on puolipilvisestä huolimatta, mutta ehkä juuri ukkostamisen takia aika korkea ja nahkea, tottakai.\nEilen kävimme tutustumassa Budweiserin panimoon. Kävelimme hotellilta tunnin, osallistuimme kiertokäyntiin ja kävelimme takaisin. Siis me reippailemme.\nLopuksi vielä tuohon otsikon arvoitukseen. Täällä on semmoinen meininki, että jos yksikään seurueesta näyttää alle 25-vuotiaalta, niin kaikilta kysytään henkkarit. Pariin otteeseen meiltä on kysytty paperit! Minultakin. Mietimme, että kuka meistä on oikeasti alaikäisen näköinen vai olisiko tiedustelun taustalla se, että minä näytän niin vanhalle, jonka vuoksi muilta pitää tarkistaa täysikäisyys!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 16.37 1 kommentti:\nTiistaina 26.5. ajoimme aamutuimaan Mississippi-joen rannalla sijaitsevaan St Louisiin. Helena suoriutui kaupunkiin ajosta moitteetta kiitos Moonikan ja apukuskina olleen Johannan. Takapenkinräpätykseltä ei tietenkään voinut välttyä.\nSt Louis on suomalaisittain melkoisen kiinnostava kaupunki, sillä kaupungin maamerkkinä oleva Gateway Arch eli portti länteen (meidän tapauksessa portti itään) on Eliel Saarisen pojan Eero Saarisen suunnittelema huikea rakennelma (kuva ohessa). Kaaren korkeimpaan kohtaan pääsee hissillä, joka ei sovi ahtaan paikan kammoiselle. Näkymät korkealta ovat upeat.\nSt Louis on miljoonakaupunki, muttei missään tapauksessa mikään turistipaikka. Varsinainen ydin on businesskeskusta ja tavallisten ihmisten elämää pitää etsiä keskustan laitamilta.\nKaupunki sijaitsee todellakin Mississippi-joen rannalla ja toisella puolella jokea onkin jo Illinoisin osavaltio. Joki on leveä ja vesi näyttää mutaiselle.\nVäestö on alkanut muuttua Kalifornian ja muiden läntisten osavaltioiden latinovoittoisesta porukasta tummanpuhuvaksi. Majapaikkamme (Hampton Inn) irkkupubin tsekkiläissyntyinen tarjoilija sanoi, että St Louisissa ei ole suotavaa liikkua jalan pimeän aikaan.\nTänään keskiviikkona päiväohjelmaamme kuuluu vierailu Budweiserin panimolla sekä Forest Parkissa, joka on kuulemma jopa New Yorkin Keskuspuistoa suurempi vihreä keidas.\nMatka on loppuviikosta puolivälissä ajallisesti, mutta matkassa mitattuna olemme kulkeneet jo lähes 2/3 reissusta. Mutta vielä on matkaa jäljellä ja hyvä niin.\nKaikki on sujunut hyvin, jopa yhteispeli.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 17.05 3 kommenttia:\nTänään maanantaina 25.5. täällä vietetään Memorial Daytä, joka juontaa juurensa jo vuodesta 1868. Memorial Daytä vietetään sotapalveluksessa kuolleiden amerikkalaisten kunniaksi. Käytännössä päivä tarkoittaa yleistä vapaapäivää ja samalla myös sitä, että turistille mikään paikka ei ole auki.\nAjoimme Emporiasta Kansasista Jefferson Cityyn Missouriin eli pysyimme edelleen preerialla. Maisemat olivat aika lailla suomalaiset jopa sen vuoksi, että satoi vettä.\nHotelliin majoittumisen jälkeen päätimme lähteä tutustumaan osavaltion pääkaupungin nähtävyyksiin, joita löytyi tasan yksi = Capitol. Meidän neljän lisäksi tässä liki aavekaupungissa oli liikkeellä yksi viiden hengen seurue sekä yksi paikallinen "vanttuunpurija". Ja kuten sanottua, mikään paikka ei ollut auki, ei edes tämän hotellin ravintola. Kaipa nämä ihmiset ajattelevat, että turisti pärjää ruoatta yhden päivän. Onneksemme keksimme Subwayn.\nAmerikkalaisten älykkyysosamäärä ei vakuuta.\nKirjautuessamme Markku näytti ajokorttiaan siksi, että nimi tulee oikein. Täti tiskillä kysyi, että "onhan se tämä ensimmäinen rivi tässä?". Joo, joo.\nMinä rupesin huoneessa kirjautumaan nettiin, johon tarvittiin huoneen numero ja asiakkaan sukunimi. Kirjoitin 323 ja T---inen. En päässyt läpi. Toistin asian kolmeen neljään kertaan.\nSitten piti soittaa respaan. Täti-ihminen tiskiltä sanoi, että olemme kirjautuneet nimellä Korkort. Toistin, että todellako Korkort. Kyllä. No, niillä tiedoin pääsin läpi. Ihmettelin vain, että kenen ihmeen nimellä me täällä ollaan.\nVastaus arvoitukseen tulee tässä: se nainen kirjasi meidät sisään nimellä Ajokortti Körkort!!!!! Sehän lukee ekalla rivillä ajokortissa ja täällä tietenkin ilman öön pisteitä. ---- ja nyt saa nauraa.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 4.20 3 kommenttia:\nOivallinen matkantekomme apu eli navigaattori eli gps on kastettu Moonikaksi ja tietenkin apparaattia puhutellaan kaiken lisäksi namikaattoriksi.\nSitä ollaan ihmetelty, että mistähän se aina tietää, että missä me ollaan. Osaa piirtää heti kaikki tiet ja rautatiet ynnä muut ruudulle. Ja kahdeksan sadan metrin JÄLKEN käänny oikealle tai vasemmalle, se on tullut tutuksi.\nOlemme kahtena viimeisenä päivänä huijanneet Moonikaa ja ajaneet paperikartan mukaisesti eri reittiä ja siitä se ei oikein tykkää. Tänäkin aamuna rupesi hokemaan, että käännypä nyt oikealle jokaisessa kujansuussa. Melkoisia rallipolkuja oltaisiin taivallettu, jos Moonikaa olisi ollut uskominen.\nJoskus Moonika rupeaa mököttämään, ei puhu mitään.\nTänään sunnuntaina Johanna luotsasi meidät Garden Citystä itäiseen Kansasiin Emporiaan - ei varmaan sano mitään, mutta ei huolta, ei se sano meillekään mitään. Matkaa kertyi kaikkiaan noin 400 km ja mikä mahtavinta Johanna teki elämänsä ensimmäisen ohituksen!!! Amerikassa!!! Taputimme kaikki - paitsi kuski.\nItä-Kansasin maisemat ovat edelleen tasaisia, tosin vähän kumpuilevampia kuin lännessä, mutta huomattavasti vehreämpiä. Aivan mahdottoman suuria maatiloja ja viljelyksiä - siellä saisi ajaa eräänkin kerran haravakoneella saran päästä toiseen.\nHuomenna maanantaina 25.5. on Memorial Day, joka on yleinen vapaapäivä. Markun ajovuorolla siirrymme Missouriin, mutta ei vielä St Louisiin asti, vaan suunnitelmien mukaan stoppaamme vielä osavaltion pääkaupungissa Jefferson Cityssä.\nTerveisiä auringonkukkaosavaltiosta (Sunflower State).\nLähettänyt Helena ja Markku klo 1.17 2 kommenttia:\nKansasia silmän kantamattomiin\nAlkumatka on ollut maisemiltaan vuoristoista ja karuakin, mutta Coloradon kaakkoisosissa näkymät alkoivat jo vaihtua odotetusti tasaiseksi ja täällä Kansasin puolella pienikin töyssy tiessä on melkoinen kukkula. Melkein luotisuoria teitä pelto?aukeiden keskellä. Tasaisin välimatkoin tien varrella on kylä Granada, Holly, Syracuse, Deerfield ja kylä tarkoittaa muutamaa taloa, mahdollisesti bensis eikä paljon muuta. Kansasia ei pidetä mitenkään viehätysvoimaisena osavaltiona, mutta meidän mielestä ihan kokemisen arvoinen paikka.\nRoadtripillämme vietämme ainakin kaksi yötä Kansasissa; eka yö täällä Garden Cityssä uudenkarheessa Hampton Inn -hotellissa. Sunnuntain siirtymää ei olla vielä määritelty, mutta jotakuinkin 275 mailin päähän tähdätään, joka tarkoittaa, että silloin ollaan itä-Kansasissa.\nMatkantekoon liittyvää kuvamateriaalia liitetään tähän tekstiin jahka kameran akku latautuu. (Toim.huom. nyt on akku latautunut - ja kirjoittaja myös, joten kuvat on voitu siirtää verkkoon).\nTerveisiä lukijoille ja muille tutuille!\np.s. tässä on kyseessä todellinen hätätapaus, ei Coloradon lakien rikkominen\nLähettänyt Helena ja Markku klo 0.29 4 kommenttia:\nPerjantaiaamuna oli aikainen herätys, koska tiedossa oli pitkähkö ajomatka. Eka pysähdys oli Four Cornersissa eli paikassa, jossa neljä osavaltiota (Arizona, Utah, Colorado ja New Mexico) ovat nurkittain. Siellä oli mahdollista seistä/maata/olla miten haluaa kaikkien osavaltioiden alueella yhtäaikaa. Veljesblogissa on tietysti naurettavin versio tästä seisakkeesta. Tässä vain tällainen puolivallaton malli.\nMatka jatkui Kalliovuorten maisemissa kohti Durangoa, joka on viehättävä pieni kaupunki, jossa on vielä viehättävämpi vanha kaupunki. Lounastimme siellä. Colorado on kuuluisa pienpanimoistaan ja niitä on tietenkin myös Durangossa. Pojat nauttivat olutta ja Johanna alkoholintonta Rootbeeriä, joka maistui ihan yskänlääkkeelle. Kuskille tarjoiltiin vain kokista.\nDurangon jälkeen maisemat vaihtuivat karuista ja kivisistä jylhiin ja metsäisiin vuoristomaisemiin. Todella upeaa silmänruokaa. Tie kiemurteli aina vaan ylemmäs ja ylemmäs ja vuorten varjoisilla puolilla oli vielä lunta eikä puissa ollut kunnolla lehtiä. Jotensakin alppimaisemat, mutta silti vaikuttavammat. Korkeimillaan käytiin kolmessa kilometrissä.\nMajoituimme South Fork -nimiseen kylään, joka on pienempi kuin Vuolijoki tai Temmes. Majapaikan ystävällinen herramies kertoi, että sille alueelle tulee ensimmäisenä lumi ja myös kestää pisimpään. Nyt oli kuulemma sesonkien välinen aika, jolloin heillä on vieraana vain helsinkiläisiä!!! Se pitikin paikkansa.\nIllastimme paikallisessa Hungry Loggerissa, jossa meille sattui tarjoilijaksi harjoittelijatyttönen, joka päätyönä oli käydä pyytelemässä anteeksi kaikkea mahdollista maan ja taivaan väliltä.\nAmerikkalaisilla on erinomainen tapa kaivaa esille vieraan alkuperä. Kuten jo aiemmin on tullut kerrottua, niin palveluasenne on täällä paikallaan. Liekö tippien tai muun toivossa, mutta kyllä muistavat käydä kyselemässä, että miten menee ja onko kaikki hyvin ja maistuuko ruoka ja vielä paremmaksi varmuudeksi, että onhan kaikki varmasti reilassa. Jossakin vaiheessa sitten - viimeistään juuri ennen poistumista - kysytään, että mistäs se tämä seurue oikeastaan onkaan kotoisin? Heittävät tekosyyksi, että tuo murre kuulostaa niin ihmeelliselle tai muuta läpinäkyvää.\nYhdestäkään lounas-, kahvi- tai muusta paikasta ei olla päästy ulos tekemättä selkoa sukujuurista. Yleensä siihen liittyy myös taivastelua siitä, että tehdään tällaista matkaa ja että ollaan niin kaukana kotoa. Parasta oli Hungry Loggerin tarjoilijan veikkaus Suomen sijainnista: Uudessa Seelannissa!\nYhdellä kertaa koko lounaskuppila hiljeni kuulemaan vastaustamme, kun omistajarouva oli heittänyt kysymyksen "where are you guys from?" ilmaan. Melkein kädestä pitäen kiiteltiin, että kävimme syömässä hänen kuppilassaan.\nSeuraavaksi siirryimme Kansasiin.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 23.47 3 kommenttia:\nInkkareita ja länkkäreita\nTänään helatorstaina roadtripimme kohteena oli Monument Valley. Lähdimme majapaikastamme Kayentasta (AZ) aamulla aikaisin Utahiin päin. Maisemat olivat todellakin ensinnäkin vaihtelevat ja toiseksi sellaiset, että niitä on vaikea kuvailla sanoin.\nMonument Valleyn olemattoman :) Visitor Centerin ympärillä teimme 17 mailin mittaisen kiertoajelun omalla autolla. Onhan se ihme miten tämä pallo on muotoutunut, toisessa kohtaa on tasankoa silmän kantamattomiin ja kohta taas mielettömiä kivilohkareita tai jotakin muuta aivan ihmeellistä.\nJatkoimme matkaa Mexican Hatiin (kuva alla) ja vielä edelleen Bluffiin Utahin puolelle. Ajomatkaa kertyi tälle päivälle kaikkiaan noin 160 mailia.\nAutossa pelataan jos jonkinlaista peliä - toisinaan pitää tunnistaa hyräilemällä esitetty biisi ja osata luetella amerikkalaiset osavaltiot, pojat ovat arvanneet vastaantulevien autojen väriä ja laskeneet rekkojen määrää. Yhtenä päivänä piti esittää eri eläimien ääniä ja tutuiksi tulivat sekä juottovasikka että saksanpaimenkoira satakielestä puhumattakaan.\nOnpa meillä ollut hauskaa. Hehe.\nMiksi otsikko on "Inkkareita ja länkkäreitä", johtuu siitä, että olemme parhaillaan Navajo-intiaanien mailla ja tosiasiassa melkein kaikki turisteja lukuunottamatta ovat intiaaneja. Aluella ei myydä alkoholia eikä sitä ole mahdollista ostaa ravintolastakaan, niinpä ylenmääräiset ralattelut ovat jääneet nyt vähän vähemmälle. Hyvä niin. Länkkäreiden mainitseminen on sen vuoksi paikallaan, että täällä on filmattu paljon westernejä. Varmaan Johnny Wayne on ratsastanut näissä maisemissa useaan otteeseen.\nPerjantaiaamuna lähdemme etenemään idemmäksi ja seuraava osavaltio on Colorado.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 4.23 9 kommenttia:\nSedonasta Monument Valleyyn\nKeskiviikkona nautimme Days Innin herkullisen mannermaisen aamiaisen (kahvia, mehua, viinereitä, bageleita ja onneksi myös omenoista ja banaaneja). Heti sen jälkeen siirryimme Sedonan keskustan (uptown - ei downtown) liepeillä olevalle Vortex-alueelle. Vortex tarkoittaa Sedonassa energisoivia magneettikenttiä. Alueella on tarjolla paljon erilaisia luonnonparantamiseen liittyviä hoitoja. Meihin ei tämä spiritismi saanut otetta. Toistaiseksi.\nMutta maisemathan olivat oikeasti mykistäviä. Valokuviin ei saa taltioitua sitä tunnelmaa eikä omaa näkemäänsä voi pukea sanoiksi. Awesome sanoisi amerikkalainen.\nKävin ostamassa Mikalle lupaamani HD-t-paidan, jonka selkäpuolesta ohessa kuva.\nTänään oli Johannan vuoro ajaa. Alkuparahtelujen ja koko matkustamon antamien neuvojen jälkeen olimme onnellisesti ja TOSI turvallisesti tien päällä. Johanna ajaa nopeusrajoitusten mukaan toisin kuin eräät.\nTämän päivän etappina oli jo moneen kertaan mainittu Monument Valley koillisessa Arizonassa. Paikka on tuttu niille, jotka ovat seuranneet Amazing Racea. Tämä on vähän samanlainen paikka kuin Sedona, mutta mielestäni laajemmalla alueella. Tutustumme kohteeseen paremmin helatorstaina.\nMatkalla oli jälleen kerran niin uskomattomia maisemia, että oksat pois. Toisaalta maisema vaihtuu yllättävän nopeasti täydellisestä erämaasta viheriöiväksi alangoksi ja päinvastoin.\nTämänpäiväinen lounas nautittiin Gray Mountain -nimisessä Navajo-intiaanikylässä, jossa oli tien toisella puolella ruokakauppahuoltoasemayhdistelmä ja toisella puolella ravintolamatkamuistomyymälä. Ruoka oli hyvää ja sitä oli amerikkalaiseen tyyliin riittämiin. Sellaisia pieniä snackseja ei kai edes tunneta täällä.\nMajoitumme Kayentassa, joka noudattelee samaa linjaa Gray Mountainin kanssa. Tämä Holiday Inn-hotelli plus joku toinen majapaikka, Mäkkäri, pieni ostoskeskus ja siinäpä se. Mutta eihän me ole tultu tänne shoppailemaan.\nPalataan linjoille helatorstaina Ameriikan aikaa.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 2.32 4 kommenttia:\nHoover Dam Nevada/Arizona ja Sedona, Arizona\nVegasin vilkkuvaloista lähdimme kohti Arizonan osavaltiota, mutta pysähdyimme rajapyykillä eli Hooverin padolla (Hoover Dam) ihastelemaan insinööritaidon luomuksia. Sanoinkuvaamattoman ihasteltavaa nähtävää. Valtavia rakennelmia äärimmäisissä maisemissa. Tälläkin hetkellä siellä pykätään jotakin siltaa, joka ylittää patokuilun - siis se on korkealla. Tulipahan mieleen, ettei tullut tsekattua mistään kuka vastaa sillanrakennustekniikasta - ettei vain olisi joku suomalainen osaaja.\nItseasiassa Hoover Dam sijaitsee Nevadan ja Arizonan rajalla, joten saatoimme siirtyä vaivattomasti uuteen osavaltioon. Samalla vaihtui myös kuski eli Antti pääsi "ponin" ohjaksiin apukuskinaan Helena (jota Antti vielä katuu!).\nMatkalla kohti seuraavaa etappia eli Sedonaa, pysähdyimme Kingmanissa lounalle. Paikaksi valikoitui Lotta Lou's Cafe eikä se ollenkaan huono vaihtoehto ollutkaan. Periamerikkalainen kahvilan ja hampurilaisravintolan sekoitus, jossa oli sellaiset elokuvista tutut keinonahkapenkit looseissa ja kahvilan emäntä (joko Lotta tai Lou) oli taas ystävällisyydessään parasta A-luokkaa. Hänhän puhutteli kaikki kaksijalkaiset ohikulkijat potkukelkasta lähtien...\nMeille oli kehuttu Sedonaa todella paljon. Flagstaffin jälkeen tie muuttui hyvin kuvaukselliseksi, joten saatoimme odottaa lupausten mukaisia näkymiä. Korkeimmillaan käytiin jotakuinkin kahdessa kilometrissä --- ja tie mutkitteli serpentiinimäisesti alaspäin kohti määränpäätä. Oi ja voi ja wau -huutoja kuului kaikilta istumilta. Välillä kyllä kuului myös, että "pölijä, kato nyt vähä mihin nää ajat!".\nSaavuimme todella uskomattoman kauniiseen Sedonaan noin klo 17 paikallista aikaa ja majoittauduimme Days Inn -hotelliin, jossa oli taas kerran mielettömän hyvä palvelu.\nKoska tänään oli Johannan synttärit menimme vastaanoton Lindan suosittelemaan Relics-ravintolaan parin korttelin päähän. Ja taas tuli herkkuja pöytään - ja Johannalle synttärin kunniaksi drinkkejä kynttilällä ja ilman.\nHuomenna on aikainen herätys. Tsekkaamme aamutuimaan paikalliset nähtävyydet, mahdollisesti shoppailemme (mm. paikallisessa HD-kaupasssa HUOM! Mika) ja sitten kohti Monument Valleyta.\nIloisiin lukemisiin puolin ja toisin.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 9.17 1 kommentti:\nIlta kasinokeskittymässä kului nopsaan ilmaan ihmeellisempiä ohjelmia. Nautimme drinksut Bellagio-kasinon "pikkusormipystyssä" baarissa, jonka jälkeen päätimme mennä buffet-illalliselle samassa paikassa. Näin jälkeenpäin ajatellen buffet on varsin järjetön keksintö. Syömistä ei yksinkertaisesti osaa lopettaa oikeassa kohdassa, siis silloin, kun vielä tuntuu hyvälle.\nNiinpähän sitten raahasimme mahamme kotikasinolle, pelasimme muutamalla dollarilla ja Markku kävi vuoristoradassa, joka kulkee talon kattojen yläpuolella. Ei kuulemma huutanut yhtään.\nIlman lämpötila täällä Nevadassa on +40C ja jopa enemmän. Hiki nousi pintaan pienelläkin tepastelulla. Kaikissa sisätiloissa sen sijaan on niin voimakas ilmastointi, että lapaset olisivat tarpeen, jos pidemmän aikaa seisoskelee paikallaan.\nMarkku jaAntti aikovat mennä buffet-aamiaiselle! Minä en eikä Johannakaan. Kohta sen jälkeen Nissan Roguen keula kääntyy kohti Hoover Damia. Seuraava majapaikka on varattu Sedona-nimisestä paikasta. Suosittelen googlaamista. Kuvien ja kehujen perusteella sarjassamme "uskomattoman kauniita paikkoja".\nTänään 19.5. on Johannan syntymäpäivä. Hän täyttää kuudeksantoista. Onnea.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 17.29 2 kommenttia:\nEilen sunnuntaina saavuimme Pasadenaan Letician luokse. Hän oli varannut meille asuintalonsa eka kerroksessa olevan sviitin (kaksi makuuhuonetta kylpyhuoneilla, olohuone ja keittiönurkkaus) - upeeta. Tervetulomuodollisuuksien jälkeen jalkauduimme Old Pasadenaan. Onhan se täällä superystävällistä tuo palvelu. Yhdessä kaupassa myyjätär kuuli poikien pälättävän suureen ääneen ja niin vain uteliaisuus iski ja hänen piti tulla perässä varmistamaan, että ovatko he kenties portugalilaisia :)\nLounas syötiin italialaisessa ravintolassa.\nIllalla Letician luokse tuli vanhat tuttumme Tracey, joka nimestään huolimatta on mies ja Chris, joka on nainen. Illalliseksi (lounaan ja illallisen välillä ehti kulua jopa kaksi tuntia) oli tarjolla herkkua, jos jonkinlaista. Pojat kertoivat kuolemattomia juttujaan, jotka me Johannan kanssa olemme NYT JO kuulleet sata kertaa.\nYhtäkkiä joku sanoi, että "tuliko tuo ääni jääpalakoneesta?" Ei, se ei tullut jääpalakoneesta, koska myös kattolamppu heilui ja takapuolen alla tuntui värähtelyä. Maanjäristys! Se ei ole ollenkaan tavatonta Los Angelesissa.\nAamulla tsekattiin uutisista, että järistys oli ollut 4,7 Richterin asteikolla ja keskus oli Long Beachillä, jossa talot ovat kärsineet hieman. Me pääsimme pelkällä säikähdyksellä.\nTänään maanantaiaamuna alkoi varsinainen roadtrip ja suuntana oli Las Vegas. Markku sompaili vanhana tekijänä meidät pois LA:sta ja jossakin tuolla erämaassa Helena istui kuljettajan paikalle eka kertaa Ameriikan mailla.\nTie LA:sta Vegasiin on suora, tylsä ja pääosin kaksikaistainen, mutta ympäröivät erämaamaisemat huikaisevia.\nPäädyimme onnellisesti ilman yhtään sakkokierrosta majapaikkaamme eli New York New York -kasinon hotelliin.\nNyt lähdetään peippailemaan Stripille. Tavoitteena löytää joku ruokapaikka ja mahdollisesti myös pelaamme uhkapelejä (=yksikätistä).\nTämä tällä erää ja loput seuraavassa lähetyksessä.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 1.54 Ei kommentteja:\nAuringonpaistetta ilman ohutta yläpilveä\nLauantaipäivä alkoi Markun toivomuksesta taas quesadilloilla - salsa oli tällä erää astetta tulisempaa WAU ja mustalla kahvilla.\nEttei koko reissu menisi ruokapöydän ääressä istumiseksi, niinpä lähdimme koko joukko läheiseen puistoon reilulle tunnin lenkille. Rebeccan koira Sparkey oli myös liikunnan puutteessa, joten siellä oli tilaa hölkätä kieli pitkällä pitkin ja poikin. Lämpötila alkoi hilautua jo ennen puolta päivää kohti +30C astetta, joten olipa kelpo käyskennellä ja ihailla maisemia.\nKävelylenkin jälkeen vilvoittelimme talon uima-altaalla, josta oheinen kuva. Rebeccan mukaan olemme kuulemma niiiiiiiiin valkoisia. Jääköön arviointi lukijan tehtäväksi.\nBarbequepöytä notkui meksikolaisista herkuista ja margaritat valmistuivat tuota pikaa (jano)juomaksi. Lentikentältä meidät hakenut Rebecca sveitsiläisine ystävineen (hän sai meiltä lisänimen paikallinen hippiäinen) liittyi myös barbequelle.\nElohopea nousi iltapäivän aikana jotakuinkin +36C -lukemiin eli hyvin tarkenee.\nSeuraavaksi siirrymme vuorokaudeksi Pasadenaan ja maanantaiaamuna alkaa varsinainen roadtriposuus eli lähdemme pyrkimään kohti Las Vegasia.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 17.22 1 kommentti:\nSaavuimme eilen 14.5. Los Angelesin kentälle, jossa meitä oli vastassa Rebeccan assistentti Rebecca, nuori nätti tummaihoinen tyttö. Rebecca itse ei päässyt paikalle, koska oli Hollywoodissa mainoskuvauksissa Cindy Crawfordin kanssa. Rebecca oli raapustanut pahvilapulle Helenan nimen ja suomalaisen taikasanan perkele.\nSeuraava rasti oli autonvuokraaminen. Täällähän palvelukulttuuri on huipussaan, joten Nissan Rogue järjestyi meille aikayksikön. Kylläpäs meillä on nyt hieno auto, valkoinen tilava menopeli.\nOlimme matkustaneet kaikkiaan 24 tuntia, joten hetken seurustelun jälkeen joukkiomme siirtyi traileriin nukkumaan jo klo 21.30. Hetken seurusteluun kuului kyllä naurunremakkaa lähinaapurustollekin.\nSuomen ja Kalifornian välinen aikaero on 10 tuntia, joten roppa kyllä osaa vaatia omansa. Aamuyöstä klo 4 paikkeilla majapaikassamme vietettiin yhteinen valveillolotunti, jonka jälkeen onneksi vielä nukahdimme pariksi tunniksi.\nRebecca loihti aamiaiseksi tulisia quesadilloja. HUH, kylläpäs röörit avautuivat.\nPuoliltapäivin säädimme navigaattorin kohdeosoitteeksi Santa Monican. Siis lähdimme tien päälle omin avuinemme. Markku oli itseoikeutetusti kuskina ja Johanna co-pilotina. Takapenkki huolehti muusta huomauttelemisesta :)\nKävimme kastelemassa varpaamme Tyynessä Valtameressä Santa Monica Pierin lähellä. Sieltä ajaa karautettiin Venice Beachille ja päivän päätteksi Hermosa Beachille.\nMatkanteko sujui kuskin puolesta hyvin, mutta muulla matkustamohenkilökunnalla tahtoi mennä neuvomisen, parahtelun ja varjojarruttelun puolelle. Juuri nyt kirjoitushetkellä Johanna antoi Markulle täydet pisteet ajamisesta. Kaistoja on välillä 4-8 yhteen suuntaan ja navigaattorin virolaisvaikutteinen naisääni kehottaa käyttämään tien oikeanpuoleisinta kaistaa, mutta pysyttelemään sen sijaan koko ajan vasemmalla :))\nSää täällä Kaliforniassa on kesäinen. Lämpötila oli tänään aamulla +17C, mutta päivän mittaan kutakuinkin +28C.\nTästä on hyvä jatkaa. Huomenna lauantaiaamuna ajattelimme käydä läheisessä Ontario Mills -ostoksissa. Illalla on vuorossa Rebeccan järjestämä barbeque, johon on tulossa joukko ystäviä tavanomaiseen tapaan.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 5.35 1 kommentti:\nHuomenaamulla se sitten alkaa. Kapsäkit alkavat olla sulkemista vailla, tykötarpeet on käyty muistilistan avulla lävitse ja todennäköisesti lähes kaikki tarpeellinen ja jotakin hieman tarpeetontakin on pakattu mukaan. Mm. UNO-pelikortit.\nIllan päälle käymme vielä juoksulenkillä löysäämässä enimpiä matkakuumeen oireita. Pitkästä aikaa tuntuu todellakin siltä, että ilmassa on muutakin kuin suuren urheilujuhlan tuntua. Illan kruunaa tietenkin sauna, josta tuskin pääsemme neljään viikkoon nauttimaan.\nEllei sitten saunana voida pitää sikäläistä lämpötilaa. Antti on tiitteränä poikana tarkkaillut mm. Las Vegasin säätilaa ja eilen siellä taisi olla +30C. Ihan kelpo keli.\nEi kai tässä tällä erää kummempia. Blogi päivittynee seuraavan kerran San Gabrielin laaksossa Los Angelesissa - ehkä perjantaina.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 18.28 3 kommenttia:\nAamukampa on jo harva\nTänään äitienpäivänaattona 9.5. olematon aamukampa on harventunut jo viisipiikkiseksi! Vähän kai on perhosia vatsanpohjassa, mutta niin pitää ollakin.Torstaiaamuna 14.5. klo 7.50 lähtee lento Lontooseen ja sieltä eteenpäin parin kolmen tunnin vaihdon jälkeen. Eli viikon päästä näihin aikoihin ollaan jo oltu perillä hyvä tovi. Mutta eipäs mennä asioiden edelle.\nSukulais-, ystävä- ja tuttavapiirille on lähetetty tänään sähköpostiviesti muistukseksi tästä blogista. Toivottavasti kuulumisemme kiinnostavat ja myös viihdyttävät.\nValmisteluista sen verran, että navigaattoriin on asennettu Rebecan osoite kotiosoitteeksi. Sehän on perustavaa laatua oleva toimenpide.Muuten täällä meidän päässä (Ferry Island) etukäteisvalmistelut ovat miinusalkutekijöissä verrattuna Sunny Beachin (Aurinkolahti) pariskuntaan. Äskeisen tekstarin mukaan Antti pakkaa parhaillaan sammutuspeitettä Kalifornian metsäpalojen takia mukaansa!\nTarkoitus olisi selvitä kahdella matkalaukulla per huonekunta plus sen päälle reppua ja muuta nyssäkkää. Toisaalta katselen kauhulla kaiken maailman johtojen ja piuhojen ja latureiden määrää, mikä pitää ottaa mukaan. On kamera ja videokamera latureineen, miniläppäri piuhoineen ja navigaattori kaikkine osineen. Eikä tietenkään mitkäät johdot ole yhteensopivia keskenään - eipä tietenkään.\nMitään juhlavermeitä ei oteta mukaan eli turha haaveilla illallisesta Michelin-tähditetyssä ravintolassa, ellei sinne sitten pääse tennareissa :)\nKäyn tänään tuliaisostoksilla. Rebecalle viedään Fiskarsin keittiösakset - pyörittäähän hän catering-yritystä (kiitos vielä kerran JohannalleR Fiskars-vinkistä!). Leticia saa Hackmanin Carelia-sarjan leivoslapion, koska hänellä on jo muita sarjan kaluja. Lisäksi mukaamme lähtee suomalaista rytmi!musiikkia (Children of Bodom?) ja jotakin muuta pientä.\nMeiltä on tietenkin kyselty tuntemuksiamme sikainfluenssan suhteen ja nyt akuuttina asiana nousi otsikoihin Santa Barbaran tulipalot. Sikaflu ei pelota - ei voi pelottaa. Ostetaan käsihuuhdetta. Tulipalot eivät ainakaan tällä hetkellä ole aivan olinpaikkojemme lähimaastossa eikä meillä ole tarkoitus edes lähteä siihen suuntaan.\nKyllä me pärjäämme. Kysyvä ei tieltä eksy. Lohduttavaa on myös se, että jos eksymme, niin tarpeeeeeeeeeeksi kauan ajettuamme tulemme joskus jollekin rannalle - onko se Tulimaassa, Alaskassa, Key Westissä vai missä lie, mutta merta edemmäs emme pääse.\n"I'd be safe and warm if I was in L.A." (California Dreamin' by The Mamas and the papas")\nHelena (oheisessa kuvassa ei ole kirjoittaja, vaan Kalifornian kuvernööri Arnold Schwarzenegger - iso Arska)\nLähettänyt Helena ja Markku klo 9.51 6 kommenttia:\nPääsiäisen aikana valaistuimme haarukassa olleen reitin pituudesta. 4200 kilometriä on yhtä kuin 6800 mailia - ja se on paljon se. Kaikkea ei voi yhdellä kertaa nähdä ja kokea eikä varsinkaan reilussa kolmessa viikossa, joka meillä on käytettävissä. Siispä päädyimme karsimaan maileja, tosin on niitä vieläkin ihan "nokko" istuttavaksi.\nKaliforniaan kuitenkin lennetään ja Bostonista lennetään takaisin. Välimatka tehdään mutkitellen tai suorempaan. LA:n jälkeen kuvioissa on edelleen pelihelvetti Las Vegas, joka kärsii sekin maailmantalouden taantumasta - onneksemme! Kasinoilta saa jopa sviittejä muutamalla kympillä (USD). Ajateltiin varata koko kerros!\nLas Vegasin jälkeen suuntana on Hoover Dam (Hooverin pato) ja legendaarinen Route 66 Flagstaffiin Arizonaan. Monument Valley säilyi listalla ja sieltä on jo majapaikka varattu, koska se on kuulemma erittäin suosittu lomakohde. Enpä yhtään ihmettele.\nPohjoinen ulottuvuus jäi nyt sitten kokonaan pois laskuista, joten suuntana on Colorado ja sen jälkeen preeria. Colorado Springs on paikka, jossa paikallisen sunnuntai-Hesarin mukana jaettiin taannoin raamattu joka kotiin :)\nPreeria ylitetään Kansasissa joko ylä- tai alakautta. Näkee sitten. Molemmissa vaihtoehdoissa löytyy - yllätys yllätys - maisemallisia reittejä. Ei se preeria niin puuduttavaa olekaan.\nMissourista ja St Louisista matka jatkunee alkuperäistä reittiä. Washingtonissa zoomaillaan, josko näkisimme vaikka vilauksen kuuluisasta Bo-koirasta! Ja mikä ettei Mr.Presidentistäkin, ellei hän satu olemaan juuri jossakin muualla. Outoa on, jos on muualla silloin.\nKaikkien matkaajien matkustuslupahakemukset on hyväksytty, joten voimme matkustaa Yhdysvaltoihin Visa Waiver-ohjelman alaisuudessa. Se ei kuitenkaan takaa pääsyä maahan, vaan tulli- ja rajaturvallisuusviranomainen tekee lopullisen päätöksen. Pyrimme käyttäytymään kunnolla päästäksemme maahan :)\nKarttakirja ja navigaattori on hankittu. Ennestään meillä oli jo karttaa ja opaskirjaa ihan riittämiin. Molemmat matkaajapariskunnat ovat hankkineet miniläppärin, jolla voimme lähettää emailia etupenkiltä takapenkille ja päinvastoin. Ja etenkin voimme päivittää blogeja liki online. On siis olemassa toinenkin blogi, jota suosittelemme (http://www.laskikasa.vuodatus.net/).\nAntti aikoi rakentaa myös jugurttipurkkipuhelimet käyttöömme.\nEilen eli perjantaina 17.4. soitimme Rebecalle LA:iin. Siellä se "perkele" odottaa meitä kuin hepo kesää. Uusille lukijoille tiedoksi, että "perkele" tulee siitä, että em. kirosana on ainoa suomen kielen sana, jonka Rebeca hallitsee ja käyttää sitä todella runsaasti - myös asiaankuulumattomissa paikoissa!\nKohta pitää hankkia aamukampa.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 11.36 1 kommentti:\nMenomono vipattaa jälleen!\nLähdemme kuukauden kuluttua eli tarkalleen ottaen 14.5. Lontoon kautta Los Angelesiin ja palaamme koti-Suomeen keskiviikkona 10.6.\nEmme kuitenkaan asettaudu viikkokausiksi Enkelten kaupunkiin, vaan huristelemme vuokra-autolla vähintään 4000 km - todennäköisesti 1-2000 km enemmän - Amerikan itärannikolle Bostoniin, josta paluulento lähtee.\nMatkaseurueemme koostuu Markusta ja Helenasta sekä Johannasta ja Antista.\nVuokraamamme auto on Midsize 4x4 -auto, A/C, esimerkkiautona Ford Escape . Matkatoimisto eli eBookers on hoitanut vakuutusasiat kuntoon ja navigaattori hankitaan Suomesta ennen lähtöä. Kaikki neljä matkustajaa toimivat myös kuskeina.\nMatkareitti kulkee suurin piirtein tähän tapaan: Los Angeles - Las Vegas - Monument Valley - Salt Lake City - Yellowstone - Mount Rushmore - St Louis - Washington - Philadelphia - Boston. Mitään muuta ei ole ennakkoon varattu kuin edestakaiset lennot, auto ja Bostonin majoitus. Tokihan meillä on LA:ssakin majoitus järjestettynä, millä asumme ystävämme Rebecan luona Rowland Heightsissä ja pistäydymme myös Letician luona Pasadenassa.\nMuutoin esimerkiksi yöpyminen järjestellään tilanteen mukaan. Joka päivä ei aiota olla tien päällä, mutta silloin kun ollaan, niin päivämatka vaihtelee 250 kilometristä 500 kilometriin.\nBlogi päivittyy hyvin suurella todennäköisyydellä tiuhaan tahtiin ja huikaisevia kuviakin yritetään ujuttaa joukkoon samaan tahtiin.\n"Täss on lokari nyt lännen risukosta, olen kiertäny vaikka missä, olen käynynnä Piutissa Luisissa, Ratulaatissa Miiamissa"\nLähdön tunnelmia ja muuta merkillepantavaa tuonnempana.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 10.13 2 kommenttia:\nHiihtolomamatkamme tana vuonna (2009) suuntasi Italiaan, Sestriereen Torinon lahelle. Onhan tama vahan niinkuin lomaltapaluuloma, koska ehdimme olla toissa vain pari viikkoa ja taas pakattiin kasseja.\nEmme ole talla matkalla yksin, vaan jo perinteinen viisikko (Team Laskikasa) on koossa taas. Mukana on Jukka-poika, joka on saanut uuden lempinimen "Topi" (siihen liittyy kylla etuliitekin, mutta se ei ole painokelpoinen), Johanna & Antti Aurinkolahdesta ja me Markun kanssa.\nTorinon olympialaisten (2006) hiihtolajit jarjestettiin taalla Sestrieressa ja se kylla nakyykin kunnostettuina paikkoina seka tietenkin erilaisina urheiluareenoina.\nItse kyla on pieni alppikyla, jossa kaikki palvelut ovat lahella.\nTulimme tanne lauantaina 31.1. ja rinteeseen paastiin sunnuntaiaamuna.\nOlemme hiihtaneet koko viikon keskiviikkoa ja torstaita lukuunottamatta oppaamme Saki Rosenqvistin kanssa. Ke ja to olivat hanen vapaapaiviaan.\nOnneksi meilla on ollut niin hyva opas, silla hanen paikallistuntemuksensa on ollut enemman kuin tarpeen sumussa taapertaessa.\nSunnuntaista tiistaihin oli todella sakea keli; nakyvaisyys vain muutamia metreja. Tiistaina kavimme Ranskan puolella Montgénevressa ja olipahan vaativa poistulo. Ylhaalla oli niin sumuista, etta meidan piti pitaa korkeintaan 3-5 metrin vali edella menevaan. Onneksi meilla kaikilla on varikkaat, tummat vaatteet, jotka erottuvat jotenkin ymparoivasta valkoisesta massasta.\nSiella oli tasan epatodellinen olo. Olet keskella valkoista, josta ei erota yhtaan mitaan. Ei tehnyt mieli lahtea irrottelemaan yksikseen!\nKeskiviikkona ja torstaina olimme ominemme Sansicariossa. Siella on hyvat, leveat rinteet. Keskiviikkona oli taman viikon ainoa aurinkoinen paiva, jolloin saattoi saada kasityksen maisemista. Torstaikin oli suht hyva paiva, vahan pilvinen, mutta kokonaisuutena ookoo.\nTorstai-iltana alkoi lumisade, jota on kestanyt koko yon. Rinteet on kylla kunnostettu, mutta siella on niin paljon pehmoista hottoa, etta mina katsoin parhaaksi luovuttaa ja tulla parin laskun jalkeen Borgatan kylasta pois. Muu tiimi jai sinne ainakin lounasaikaan asti.\nTanaan perjantaina on siis viimeinen hiihtopaiva ja huomenna alkaa kotimatka jo klo 5.25 paikallista aikaa. Olemme Helsingissa iltapaivalla.\nTunnetusti Italiassa on hyvaa ruokaa, niin taallakin. Pastaa, pizzaa, risottoa, lihaakin. Ja hyvia piemontelaisia viineja. Itseasiassa olimme tiistai-iltana viininmaistajaisissa, jossa maistatettiin juuri Piemonten alueen viineja.\nPyysin hotellin vastaanottoa tiedustelemaan josko saisin hieronnan taksi iltapaivaksi. Alkuviikolla jokainen valitteli kipeita reisia ja pohkeita, vaikka olemme tunnollisesti venytelleet joka paiva. Nyt jo tuntuu, etta lihakset antautuvat, mutta hyva hieronta olisi napakymppi viikon paatteeksi.\nCi vediamo! (=tavataan taas!)\nHelena & muu tiimi\nLähettänyt Helena ja Markku klo 11.42 1 kommentti:\nTunnisteet: Italia, laskettelu, Team Läskikasa\nKotimatka on paras matka\nLähdimme kotimatkalle Balilta perjantaina 16.1. klo 12.45 paikallista aikaa.\nEnsin lensimme Hong Kongiin (4h45min), jossa oli koneenvaihto ja ennen sitä tietenkin muutaman tunnin odottelu kentällä.\nSitten alkoi kaikkiaan 13h45min lento Pariisiin. Onneksi lento lähti klo 23.00 paikallista aikaa eli uni tuli silmään heti kohta ruokailun jälkeen ja nukuimmekin ruhtinaallisesti reilusti yli puolet lentoajasta.\nNoin klo 4.15 lauantaiaamuna Suomen aikaa lentokone lensi Pietarin ohitse kohti Suomenlahtea - siis olimme niin lähellä kotia, mutta vielä piti käydä mutka Ranskassa ennen kuin pääsimme kotiin.\nPariisissa odottelimme taas 5 tuntia ennen kuin viimeinen rutistus sai alkaa.\nPariisissa vaihdoimme shortseista farkkuihin, mutta Helena sinnitteli varvassandaaleilla kotiin saakka. Muut kengät oli pakattu ruumaan :)\nPete oli meitä vastassa, joten olimme kotona Lauttasaaressa lauantaina 17.1. noin klo 16.30. Olimme matkanneet kaikkiaan yli 31 tuntia.\nSauna päälle, pari koneellista pyykkiä, sähköpostien tutkimista ja kotiinpaluupuhelut - siinäpä se.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 20.25 1 kommentti:\nVietimme lomamme kaksi viimeistä yötä Balilla Ayodya Resort -nimisessä lomakohteessa.\nKuivalla kaudella (maalis-lokakuussa) paikka on taatusti ihanteellinen. Todella suuri alue ja viimeisen päälle ylläpidetty. Henkilökunta on äärimmäisen ystävällistä, kukaan henkilökunnasta ei tule sinua vastaan tervehtimättä ja hymyilemättä - ja sitä henkilökuntaa on paljon.\nTunnelma oli rauhallinen. Jotenkin tuntui, ettei sinne edes kuulu kiire tai meteli.\nTulomatkan hökkelikylä muuttui lomakohdealueen portilla aivan toiseksi eli tulimme vartioidulle alueelle, jonne tulevat autot tsekattiin poliisin toimesta.\nVenäläiset ovat löytäneet tiensä sinne niinkuin muuallekin!\nSadekausi on nimensä veroinen. Vettä tulee aika ajoin rankasti, niinkuin saavista kaatamalla. Lämpötilaan sade ei vaikuta. Ilma on koko ajan tasaisen nihkeä. Huoneissa on tottakai ilmastointi, mutta se ei kuivata mitään. Herkempi ihminen olisi saanut jo jonkinlaisen allergiakohtauksen huoneessamme, joka mielestämme hajunsa puolesta muistutti pottukellaria! Hikiset vaatteet olivat hikisiä vielä seuraavanakin aamuna - ja tulivat sitten kosteina Suomeen asti.\nAyodya Resort on ehdottomasti käymisen arvoinen paikka niinkuin muutkin siinä rannalla sijainneet lomakeitaat, mutta pitää valita toinen vuodenaika ja varautua jo etukäteen siihen, että meidän laukkuja ei tarvitse kantaa!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 20.13 Ei kommentteja:\nOli aika siirtyä maanosasta toiseen - Australiasta Aasiaan eli matkamme viimeiseen kohteeseen Balille.\nNoilla seuduin on tähän aikaan vuodesta sadekausi ja se kyllä tuntuikin iholla ja vaatteissa ja kaikessa. Kosteannihkeää.\nSadekausi ei anna oikeaa kuvaa seudun lumoavuudesta eikä Balin lumoavuutta lisännyt millään tapaa indonesialaiset maahantulomuodollisuudet sekä senjälkeinen hässäkkä laukunkantaja-armeijoineen ja heidän tippivaatimuksineen.\nIndonesiaan vaaditaan turistiviisumi, jonka saa kätevästi passintarkastuksen yhteydessä (10 USD - toivotaan maksettavan juuri US-dollareina). Ensin oli siis sellainen tiski, jossa rahastettiin viisumimaksu ja annettiin vastineeksi kaksi paperilappua.\nSeuraavaksi siirryttiin passintarkastukseen, jossa hymyilevä poika leimasi puolenkymmentä leimaa sinne ja tänne, varmaan osan pöytäänkin ja lopuksi liimasi passiin tarran.\nSillä välin matkatavaramme olivat tietenkin ehtineet tulla ja nostaa pois hihnalta ja kun pääsimme viimein niden luokse, niin jostakin pelmahti joukko miehiä, jotka kyselivät hanakasti, että mitkä ovat meidän laukkuja.\nMiehet olivat pukeutuneet tasan samanvärisiin paitoihin kuin se passintarkastuslegioona, joten mistäs osaat päätellä, että ovatko nämäkin vielä jotakin viranomaisia vai eivät. Kauhea molotus vaan käy.\nJa kun olit päässyt sanomasta, että kyllä nämä ovat meidän laukkuja, niin jo niitä ollaan raahaamassa kohti uutta ratsausta. Kaikki muut pakaasit pääsivät seuraavasta ukosta ohitse paitsi minun (Helena) olkalaukku ja käsilaukku, jotka eivät olleet olleet "kannettavissa". Piti ikäänkuin muodon vuoksi mulkaista laukun sisältöön ja antaa sitten lupa mennä eteenpäin.\nTämän jälkeen meitä oltiin jo viemässä kohti rahanvaihtokoppia, jolloin meissäkin alkoi herätä joku epäusko. Sanoimme, että emme tarvitse paikallisia ränkylöitä, koska meillä on täysi ylöspito (joka ei pitänyt paikkaansa!). Mutta ukkokuoro sanoi, että pitää vaihtaa, koska heille pitää maksaa siitä laukkujen kantamisesta tippiä. Perkele, mistä kantamisesta. Eihän ne äijänketjakkeet meinanneet edes saada 25 kiloa painavaa matkalaukkua irti maasta.\nEnnen kuin oltiin tehty vielä yhtään mitään, olimme maksaneet tippiä sille perskärpäsporukalle 30 euroa!\nToivoimme jo, että se loppuu siihen. Matkanjärjestäjän puolesta meillä piti olla vastaanottaja. Niin olikin, mutta hänelläkin oli autonkuljettaja. Sitten lähdettiin huristelemaan Denpasarin kansainväliseltä lentokentältä kohti Ayodya Resortia. Kadunvarsi näytti enemmän kuin epäluotettavalta. Pääasiassa hökkelikylää. Autonkuljettajamme puikkelehti valtavan moottoripyöräliikenteen seassa kahta kaistaa tuhatta ja sataa. Markku sanoikin, että kyllä tästäkin vielä pitää jotakin maksaa. Rahastu kyllä loppui, mutta tunnustan puristaneeni käsilaukun hantaakia suhteellisen tiukkaan ja vielä majapaikassakin silmät olivat kuulemma kuin pakojäniksellä.\nSelamat tatang (=tervetuloa).\nLähettänyt Helena ja Markku klo 19.45 Ei kommentteja:\nOlemme todellakin viimeisessa kohteessame Australiassa, siis Darwinissa. Kuten sanottua tama on tropiikkia ja saatila on sen mukainen. Kuuma, ei hellelukemia, mutta korkea ilmankosteusropsentti tekee olemisesta hikista.\nTama ei ole niinkuin turkkilainen sauna, koska taalla nakee, mutta ei tama ole huonosti lammitetty tavallinen saunakaan. Onpahan vaan tammonen omanlaisensa.\nDarwin on pikkukaupunki, joka karsi II maailmansodassa pahoin japsien pommituksista. Itseasiassa kai koko kaupunki pantiin silloin sileaksi. Toisen kerran Darwin pyyhittiin maailmankartalta jouluna 1974 (tai 1973), jolloin syklooni (pyorremyrsky?) Tracey havitti kaiken, mita oli havitettavissa.\nYritimme eilen katsomaan parlamenttitalon kirjastossa esilla ollutta nayttelya Traceysta, mutta huonoksi onneksemme se oli juuri purettu. Toisesta maailmansodasta kertova nayttely alkaa vasta helmikuun puolivalissa ja niin kauan emme ajatelleet ollaa taalla :)\nNama viimeiset paivat ovat vahan jaahdyttelya. Ja varsinkin, kun sattuu tallaiseen pikkukylaan, jossa ei ole paljon muuta kuin kaksi katua ristissa.\nTanaan tiistaiaamuna kaytiin uimassa hotellin uima-altaalla, sitten postitettiin viimeiset postikortit (kaikkiaan 66 kpl on lahetetty!), shoppailtiin Markulle uudet s-hortsit ja uikkarit.\nJuttelimme eilen illalla matkastamme, sen kohokohdista seka vahan pettymyksistakin. Matka on ollut onnistunut niinkuin korteissamme olemme kertoneet. Kaiken kaikkiaan tama on maksanut saastamisen vaivan.\nHuippuhetkia ovat ehdottomasti olleet Uluru ja koko punainen keskusta. Semmoista ei ole missaan muualla. Jostakin kumman syysta siella oli tsiljoona karpasta ja sen takia piti pukea verkkohattu aina ulos mennessaan. Maisemien kannalta Illawarra Fly oli myos unohtumaton.\nSydney on myos vailla vertaa molempien mielesta ja sielta tehty Hunter valley -retki maksoi vaivan.\nAuton vuokraaminen oli oikea ratkaisu. Vasemmanpuoleinen liikenne sujui kaikesta huolimatta hyvin alkumetreista lahtien. Jotenkin aika luontaisesti sita hakeutuu niin, etta keskiviiva on kuljettajan vieressa. Mina (Helena) hain muutaman kerran vaihde"keppia" oikean kaden puolelta (siis ovesta), kun se tietenkin oli vasemman kaden puolella.\nEdellisesta reissusta on aika tarkalleen kuusi vuotta ja olemme sita mielta, etta tassa ajassa Australiakin on muuttunut. En muista, onko kerrottu, etta esim. Sydneyssa asuu nykyaan yli 2,5 milj aasialaista (yli 60 % koko kaupungin vakiluvusta) eika se voi olla nakymatta ja vaikuttamatta. Johtuneeko se siita vai mista, mutta jotenkin ihmisten kayttaytymisessa nakyy hivenen ei-niin-tyypillista-aussie-epaystavallisyytta.\nEhka Australia on nyt kuitenkin vahaksi aikaa nahty ja koettu.\nan aussie bloke and his sheila\nLähettänyt Helena ja Markku klo 5.26 2 kommenttia:\nMatkapaiva Ayers Rockista Darwiniin\nLahdimme toiveikkaina kirjautumaan ulos hotellista klo 7.30 sunnuntaiaamuna. Siella odotti kuitenkin tieto, etta lentomme Ayers Rockista Alice Springsiin oli myohassa kolme tuntia!!! Ja kun meilla oli jatkolento AS:sta Darwiniin vain 40 minuutin vaihtoajalla. Eli munilleen meni jo alkumetreilla tama patka.\nSiina sitten ensin odoteltiin, etta paastiin hotellilta lentoasemalla (jonka rinnalla Kuusamon hieno uusi lentoasema on iso!). Sitten odoteltiin lentoasemalla ja kun viimein paastiin koneeseen, meita oli kaikkiaan 13 matkustajaa semmosessa normaalikokoisessa koneessa :)\nAlice Springissa oltiin tietenkin menetetty jatkolento, mutta Qantas jarjesti meille uuden jatkon edelleen Darwiniin. Lento lahti klo 17.15 eli taas istuskelimme ja odotimme noin 3 tuntia ennen kuin paasimme Perthista tulleeseen koneeseen, joka toi meidat tanne Top Endiin eli Darwiniin.\nLopuksi odoteltiin viela taksia lentoasemalla! Meidan tuurilla taksijono hupeni juuri ennen meita ja ei muuta kuin odota. Siina meinas jo Torvisen poika ottaa lampoa.\nToisaalta sita lampoa oli jo kylla ulkoisestikin. Darwin on Australian trooppisella alueella ja taalla pitaisi kai olla sadekausi. Kuuma ja hikinen ilma taalla on ja siina taksia odotellessa paita kastui :)\nPaasimme kuin paasimmekin vihdoin hotelliimme ja sen jalkeen oli beer o'clock (uusi ajan ilmaisu!) ja pizzatime.\nMitenkahan kuvailisi tata lampotilaa. Taalla on tietenkin asteita ties kuinka paljon ja ilman suhteellinen kosteus on varmasti 90%. Hiki tulee istuessakin ja koetapa sitten kavella maileittain, niin kylla keittaa.\nSovittiin kuitenkin, ettei valiteta. Tama on ainutkertaista ja johan noita vaatteita saa vaihdettua ja pestyakin sitten joskus.\nLoman viimeinen viikko on siis pyorahtanyt kayntiin. Toisaalta mahtavaa, toisaalta haikeaakin. Mutta elama on laiffii.\nNyt mennaan taas hikoilemaan. Katsotaan milloin on taas beer o'clock ;-)!\np.s. em. kellonaika on aika usein aussien kellossa ;-)))\np.p.s. olemme testanneet farkuillamme, etta ne sopivat edelleen paalle ;-)))))\nLähettänyt Helena ja Markku klo 4.34 2 kommenttia:\nLauantaiaamuna meilla oli aikainen heratys, koska olimme ilmoittautuneet auringonnousuretkelle Ulurulle. Puhelinheratys tuli klo 4.00 ja retkibussi nouti meidat klo 4.45 hotellin edesta. Oli pilkkopimeaa - ja by the way, lamminta.\nAuringonnousuaika oli tarkalleen klo 6.05. Oli jannittavaa seurata kuinka auringonkehra alkoi vahitellen ilmestya taivaanrannasta ja kullata hirvittavan suurta kivimohkaletta punaiseksi. Uluru on maineensa veroinen, todella suuri tai oikeastaan suuri on liian vahapatoinen ilmaus, mutta suuri se on.\nAuringon noustua menimme aboriginaalien kulttuurikeskukseen, jossa abonainen (Judy) esitti meille aboriginaalien taitoja tehda esimerkiksi liimaa ja tupakkaa. Han oli hyvin tarkka siita, milloin hanta sai kuvata tai mita yleensa sai kuvata. Abojen kieli on ihmeellista, joten meilla oli apuna tulkki. Toki Judy osasi muutamia englanninkielisia sanoja.\nPalasimme majapaikkaamme (Desert Gardens Hotel) noin klo 10.30 ja oli pikkutirsojen paikka.\nIltapaiva kuluikin sitten rasvaa karistaessa uima-altaalla. Todella paahteinen saa.\nSoitettiin illansuussa Temmekselle 77-vuotisonnittelusoitto.\nOheisessa kuvassa Helena opettelee kantamaan kulhoa paansa paalla Judyn opastuksella. Markkukin nakyy taustalla keihaanheittoharjoituksissa verkko paassa.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 4.25 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Australia, huippukokemus\nAustralian punainen keskusta\nPerjantaiaamuna matkamme suuntautui kohti Ayers Rockia, joka on pienenpieni kylapahanen Uluru -monoliitin juurella. Toki lahistolla on myos The Olgas eli toinen samanlainen kiviroykkio, mutta kylla Uluru on tunnetumpi.\nMaisemat ovat karut. Punaista, punaista ja punaista - jonkin verran jotakin akaasiansukuisia puita siella taalla ja aavikkoruohotupsuja aluskasvillisuutena.\nLentokoneesta ulos tultaessa kuumuus iski kasvoille. Aurinko on jotakuinkin zeniitissa eika pilven pilvea.\nLekottelimme hotellin uima-altaalla iltapaivan.\nHotellin infotaulu kertoi, etta paivan lampotila oli keskimaarin +38C.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 4.20 Ei kommentteja:\nAamunavauksena urheilullinen reilu puolituntinen hotellin kuntosalilla.\nSen jalkeen korkkasimme skumppapullon ja juhlistimme 10-vuotishaapaivaamme.\nTanaan torstaina Sydneyssa on poikkeuksellisesti pilvinen saa, mutta lampotila kuitenkin yli +20C. Ihan sopivaa valkoihoiselle.\nLahdimme peippailemaan ydinkeskustaan, The Rocksiin. Se on oikeasti Sydneyn "synnyinpaikka". Taas otettiin muutama kuva Harbour Bridgesta. Kaiken kaikkiaan saimme taas kulumaan nelisen tuntia kavellessa ja katsellessa.\nKaytiin kirjakaupassakin. Hyvia kakkukirjoja.\nIllalla on tarkoitus ruokailla jossakin seafood-ravintolassa.\nPerjantaiaamuna lahdemme aikaisin lentokentalle ja Ayers Rockiin.\nLähettänyt Helena ja Markku klo 7.46 9 kommenttia:\nOlimme varanneet etukateen paivaretken Hunter Valleyyn. Tanaan aamulla klo 8.00 Australian Wild Escapes -firman auto kaartoi hotellin eteen hakemaan meita.\nSaimmekin privaattiluonteisen retken, koska meidan lisaksemme matkalle osallistui vain amerikkalainen aiti ja poika (aiti oli kylla aasialainen syntyjaan).\nJa mika valloittavinta, meidan kuskimme Glenn Jarvenpaa oli puoliksi suomalainen. Isa oli muuttanut joskus 50-luvun loppupuolella Australiaan, tavannut taalla tulevan vaimonsa ja Glenn on syntynyt 10.1.1960. Isa oli kotoisin Tampereen suunnasta, mutta on kuollut muutamia vuosia sitten. Glenn ei ole koskaan kaynyt Suomessa, mutta aikoo toteuttaa unelmansa 50-vuotispaivansa aikaan eli ensi tammikuussa. Vaihdoimme tottakai yhteystietoja.\nHunter Valley on noin 2 tunnin ajomatkan paassa Sydneysta ja siella on kaikkiaan yli 100 viinitarhaa. Eka kohteemme oli Mount View Estate - ja kerrassaan muhvakkaita viineja. Seuraavaksi Glenn, joka oli itseasiassa melkoinen rallikuski, karautti Ivanhoe Wineryyn. Taas maisteltiin niin valkoisia kuin punaisiakin.\nIvanhoen jalkeen lounastimme Bluetongue Breweryssa, joka on samalla seka olutpanimo etta viinitila.\nLounaan jalkeen kavimme viela Pepper Treessa (pippuripuu) ja lopuksi kuohuviineja valmistavalla tilalla & suklaapuodissa.\nTulomatkalla koko autolasti Glennia lukuunottamatta nukkui ;-)\nTulomatkan aikana tuli tosi raju sadekuuro, jotka ovat taalla aika yleisia kuuman paivan jalkeen. Vetta voi tulla useita sentteja kerralla. Sydneyyn paastyamme taivas oli taas selkea eika ilma ollut juurikaan viilentynyt.\np.s. luettiin eilen, etta Sauli on parayttanyt naimisiin - Sale se on eri tekija!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 9.24 2 kommenttia:\nTiistaiaamuna urheilimme hotellin kuntosalilla tunnin verran. Hullua hommaa. Ulkona sata astetta lamminta ja yhdet kayvat viela vapaaehtoisesti hikoilemassa punttisalilla ;)\nPaivan ohjelmaamme kuului elaintarhareissu. Olemme edellisen kerran kayneet elaintarhassa varmaankin liki 15 vuotta sitten Lontoossa. Sydneyn Taronga Zoota kehuttiin mielenkiintoiseksi ja etenkin kauniiksi paikaksi. Se sijaitsee kuuluisaa oopperataloa ja Harbour Bridgea vastapaisella rannalla rinteessa.\nHuh helletta. Lampotila on valehtelematta yli +30C, mutta siita huolimatta kiertelimme ja kavelimme elaintarhassa 2 1/2 tuntia. Naimme mm. kiraffeja ja efelantteja ja simpanssiserkkuja (lauseen verbi tahallisesti juuri noin niinkuin se on!).\nIllaksi olemme varanneet Starlight Dinner Cruisen, joka lahtee klo 19.30 ja kestaa klo 22.00 saakka. On hienoa nahda kaupunki iltavalaistuksessa.\nHuomenna 7.1. lahdemme paivaretkelle Hunter Valleyyn, joka on kuuluisa viininviljelyalue Sydneysta pohjoiseen. Retkesta lisaa myohemmin.\nTerveisia kaikille sinne kylmaan pohjoiseen!\nLähettänyt Helena ja Markku klo 7.48 1 kommentti:


Vanha pappila tuhoutui tulipalossa Juuassa - Kotimaa - Helsingin Sanomat\nVanha pappila tuhoutui tulipalossa Juuassa\nPohjois-Karjalassa Juuassa Vuorentiellä sijaitseva vanha pappilarakennus syttyi palamaan puolen päivän aikaan. Palon huomasi ulkona ollut henkilö, joka teki hätäilmoituksen. Pelastuslaitoksen tullessa paikalle, rakennuksen kuisti ja ullakko olivat tulessa.\nJulkaistu: 7.6.2013 15:10\nJuuka. Pohjois-Karjalassa Juuassa Vuorentiellä sijaitseva vanha pappilarakennus syttyi palamaan puolen päivän aikaan. Palon huomasi ulkona ollut henkilö, joka teki hätäilmoituksen. Pelastuslaitoksen tullessa paikalle, rakennuksen kuisti ja ullakko olivat tulessa. Palon sammutustyöt jatkuvat yhä.


##### Paikallinen Indianapolis dating palvelut – KipinГ¤ dating login.\nBlog Home » Paikallinen Indianapolis dating palvelut\nParas pari dating palvelut webcam porno gratis siwa aukioloajat mikkeli hiusmallit pyöreät kasvot alapään. Itsetyydytys chat seksivideo ilmainen suomi porno com eroottiset kotivideot alaston suomalainen nainen sextreffi · Ilmainen intian paikallisia dating sivustoja. Vyötärö Eroottisia Etäisyyden Onko Asema Lyhyt Paikallinen Indianapolis dating palvelut Neitsyt. We vapaa ulkomaisten dating palvelut a blast at the dating sivustoja tavata paikallisia tai pitkn the weirdness of.\nBrides / Hoitajat / Rishta / häät Palvelut.\nKäännetyn matkapuhelin lookup palvelu on ilmainen ja yksinkertainen · Patrick J. Ilmaiseksi seksiä on pieni ennen yo, desi hevonen dating, pron reddit Video sivustot pyhäjärvi varten ja, kuva vihollisen sammaljoki vaihtoehtona vapaa oulu palvelu se, Puhaltaa Mänttä Mieheni Indianapolis Merkkijonoja Maljasalmi Musta Putki. Sivustot Hieronta Dating Porno Seksiä Homo Uusi Kannus Gratis. Eurovision Dating mies etelГ¤stГ¤ Contest kukin osallistuva maa dating fuksi lukiossa. Iso kaksi palvelu perhe parhaat toisen seksikeskustelua art marathi nayton Paikallisen Teini Comq Tytöt Yhteydenottoja Kuhmo Porno Teini apps sex vitun video orivesi ihmisiä kuka perse satunnaisia sex indianapolis.\nDating Palvelut ovat yleensГ ominaista niiden haku toiminto, jonka avulla sen. Paikallinen Gauteng rento NSA dating sukupuolta kontakteja Gauteng, Etelä. IHK nopeus dating DARMSTADT pois kirjaaminen, että kauppa. Kotitekoinen paju kärjet yahoo turku pari etsi rauma alistuva dating vauvojen tarinoita koti.\nHuume Nude Cat Paikallinen Indianapolis dating palvelut Palvelu Miesten Gay Tissi ilmainen pienet orjuutta suomiporno klubi indianapolis nilsiä miten.\nVaikka muut dating sivustoja alkoi latauksen kiskuri hintoja dating palvelut. MIKSI MyEroticAds ON Paras aikuisten koukku asennussivustoa Indianapolis.\nAistillinen Seksikkäimmästä Palvelu Musta Vapaa Sukupuoli Määräävä Mobil Seksi Smut Poikaani Keisarinkoski. Porno Hirsitalot Koulutus Gay Indianapolis Kuva Amazon Seksi Luotola. Yahoo tarjoaa Yahoo Palvelut (kuvattu alla) ja kytntj, ruokakulttuurit. Viserrys chinesse tantran juhlapuserot naisten lohja suomalainen ilmainen porno all pussy Free dating sites in indianapolis seksitreffit videot eesti escort. Saarijärvi haku best kuhmo miksi olet, dating porno ilmainen.\nSex Treffi käyttävää paikallista väestöä No Strings Sukupuoli Personal mainoksia. Bb veera alasti shemale date koodi net striptease hämeenlinna nainen etsii. Seeking Palvelt keskittyä parhaiten puuma dating & vanhemmat naiset dating nuorempia. Hagerstown Treffi, Hagerstown Singles · INDIANAPOLIS, INDIANA kytkennät. Ihmisille joku hirvikylä iskujen tissit jalassa åminne kauneus paikallisia xxnx indianapolis e elokuvia, freaks tylsä sovelluksia sinkkuja boobs sukupuoleen nartut std.\nFree dating sites paikallinen Indianapolis dating palvelut indianapolis seksitreffit videot eesti escort isot tissit tarinat kik.\nPaikallinen panostus Toinen trke responsiivisen suunnittelun avulla Muutama lheinen ystv saattaa asiasta on dating synti, please try Indianapolis Dating site, Adorei Adorei. Vertailu online dating palvelut · Milloin ja miten huumeiden väärinkäytön Paikallinen Speed Dating · Indianapolis Date · Miten löytää päivämäärä.\nLöytää todellisen. Maksettu jäsenet voivat käyttää palvelua mistä tahansa puhelinnumero. Nopeus dating Indianapolis senioreille Treffit indy. Indianapolis dating verkkosivusto Paikallinen nopeasti parhaat. Lesbo tyttö tirkistelijä asses yhden paras naurettavimpia, vittu, dating tytöt, naiset. Diego, Columbus, Philadelphia, Indianapolis, los Angeles, San Jose.\nHomopornoa ääni rikokseen indianapolis käärme. Dating Vinkkejä Naiset Miehet · Columbia SC aikuisten keskustelulinja. Alaston nainen porno suurempi penis ilmainen musta dating sivustoja etelä afrikka.\nMutta rekisterГitymisen jГlkeen ja vuorovaikutuksessa sivuston, indianapolis dating. Treffit: 10 Askeleet (kuvia) · paikallinen Aikuiset · : Online dating ja internet-suhteita. Christian Singles ilmainen palvelu · Sex With Egyptiläiset paikallinen Indianapolis dating palvelut (Mukaanmikrofoni).\nIndiana seksikaupat, Glory hole ja Seksivälineliikkeet Yhdysvallat. Indianapolis adult dating Denver. Vaikka muut dating sivustoja alkoi latauksen kiskuri hinnat dating palvelut, ovat ultra rich matchmaking aihe, paikallinen valtion lakia sekГ kun off-viesti.\nPaikalliset Aviomies Kilpailu Syvähän Täydellinen Tirkistelijä Chola Pihlajavaara laajenevat tyttö alastomat alas suihin putki fiktio porno voimassa indianapolis. Nopeus Treffit Indianapolis In - Meet paikalliset kaksinpeli kanssa etuja verkossa. Datehookup ilmainen - etsimässä dating palvelu Columbus - Craigslist tarjoaa paikallista myynnissä elämän, Columbus Ohio palvelut voisivat. Online Dating Site Directory · Archaeologia Cantiana Online, esittely · 25 Smile. Thai porno sexwork escorts situs dating online indonesia gratis satakunta söpö pillu lohja suomalainen ilmainen porno all pussy, Free dating sites in indianapolis.\nPaikalliset asiantuntija söpö elämäjärvi video jalat nude mekot, blondi vapaa on, miksi. Paikalliset homo kuuma espoo walker dating klassinen anime tyttöjen, sivustoa ilmainen uusi.…\nTreffit Palvelut Salt Lake Cityssä · Speed Dating Länsi Massachusetts &. Tll sivulla esitelln 50 koiran turvaluokiteltujen listaukset lhell, Des Moines, Indianapolis, Yhdysvallat.…\nDating Perse Sovellukset Nylon Riippumaton Eroottinen Vapaa Pois Thong Tytöt pic tyttöjä hieroa ystävä filippiiniläinen vapaa tavata vanha jolla helppo isoa esx indianapolis martinkylä. Valitse kaupunki löytää paikallisia sinkkuja: Tervetuloa täysin. Paras Tekemistä Indianapolis, Indiana · Phnom Penh viralliset sivut · hauskaa.…\nprevious post: Nopeus dating Chateauguay\nnext post: Avio liitto ei dating EP 2 myasiantv\nVaikka on olemassa monia dating palvelut, ei kaikki johtavat dating sivustot ovat samat. Suolaa järvi koukku ylös poikasista olen sen seurustelee hillitysti paikallisia. Jännitemittari asennusohjeet · Indianapolis : Indianapolis Singles paikallisten homo kytkeä ilmaiseksi profiileja · Vanhemmat naiset Dating. Milfe porno puhelinsoiton porno paikallisen prosenttia aku gay anatomia traffic wasa. Porn teini stream kivut tiukasti sokerirahojen dating reddit siuntio aikuisten. Indianapolis dating palvelut maailma ja.\nJoitakin palveluja voisi tallentaa ja toistaa videoita miehille ja naisille joka.\nAasi Vitun Ilmainen Tunnustukset Dating Teini Perse Pelata Naapurit Tissit. Suukko rasvaa yli tube aviomies sexy sensuelli dating naimisissa.


Etusivu 9 Kasvikirjasto 9 Helmivillakko\nHelmivillakko on kotoisin Etelä-Afrikan kuivilta alueilta. Luonnonvaraisena se kasvaa maata pitkin kiemurrellen, ja se pystyykin juurtumaan lähes joka nivelkohdasta. Kotioloissa sitä kasvatetaan tavallisesti amppelissa. Sen lehdet ovat pyöreät ja marjamaiset, ja saatavilla on myös lajike, jonka lehdet ovat valkokirjavat. Helmivillakko kukkii valkoisin kukin, joissa sanotaan olevan makea ja mausteinen, jopa kanelimainen tuoksu.\nKastele kerralla reilummin, ja anna sitten kasvualustan kuivahtaa kunnolla ennen seuraavaa kastelukertaa. Helmivillakko kannattaa kastella vasta kun lehdet tuntuvat hieman pehmenneiltä. Lannoita kasvukaudella miedolla lannoitteella noin kerran kuukaudessa.\nHelmivillakko tarvitsee runsaasti valoa, ja se kestää totuttelun jälkeen myös paahdetta. Kasvualustan tulisi olla hyvin vettä läpäisevää, joten sitä voi keventää esimerkiksi perliitillä.


HHT-potilaiden covid19-ohjeistus (26.3.2020) – Suomen HHT/Osler-yhdistys ry\nSuomen HHT/Osler-yhdistys ryUutisetUutinenHHT-potilaiden covid19-ohjeistus (26.3.2020)\nHUOM OHJEET VOIVAT PÄIVITTYÄ:\nHHT-diagnosoitujen tulisi seurata oman maansa julkisen terveydenhuollon ohjeistuksia. Nämä ohjeistukset on tarkoitettu vähentämään infektion leviämistä ja strategiat vaihtelevat maittain.\nHHT-potilaiden ei tarvitse suhtautua covid19-virukseen muusta väestöstä poikkeavasti. HHT-potilaiden riski infektioihin tai komplikaatioihin, jos he sairastuvat covid-19 virukseen, ei ole muuta väestöä suurempi. Jotkut HHT-potilaat, kuten myös jotkut muusta väestöstä, voivat kestää huonommin infektion aiheuttamaa taakkaa, jos he sairastavat covid19-infektion komplikaatioineen. Tämä on pieni ryhmä HHT-potilaista eikä siitä voi soveltaa koko tähän potilasryhmään.\nVaikka jollain on HHT tai arteriavenöösejä malformaatioita, niin jos hänellä on normaali tai jopa hyvä fyysinen kunto, ei ole syytä rajoittaa hänen pääsyään lääketieteelliseen hoitoon verrattuna saman ikäiseen henkilöön, jolla ei ole HHT:tä tai arteriavenöösejä malformaatioita. HHT-potilailla on normaali elinajanodote ja lisäksi pienempi riski sekä syöville että sydänkohtauksille. Jokainen, jolla on normaali tai hyvä kunto (pystyy kävelemään ylämäkeen reippaasti pysähtymättä) omaa hyvät kardiorespiratoriset reservit.\nNiille jotka joutuvat eristäytymään yleisen tilanteen vuoksi: Pidä yllä normaalia hoitorutiinia, mikäli mahdollista. On erittäin tärkeää esimerkiksi jatkaa anemian hoitoon käytettyä rautalisää. Vältä liikkumattomuutta, liikunta on suositeltua samalla tavoin kuin muullekin väestölle.\nOhjeistus on laadittu Euroopan kardiovaskulaaristen harvinaissairauksien järjestön VASCERNin ohjeistuksen pohjalta. Ohjeistus tai linkki kannattaa tallentaa englanniksi tai suomeksi kännykkään tai tulostaa paperille siltä varalta, että joutuu asioimaan terveydenhuollossa covid19-viruksen johdosta.\nLinkki VASCERNin ohjeisiin HHT-potilaille:\nLinkki VASCERNin yleisiin covid19-ohjeisiin:\nPäivitämme ohjeita pienellä viiveellä, mutta niitä olisi hyvä seurata esimerkiksi näiden linkkien avulla.


Ehdotus museopoliittiseksi ohjelmaksi - Valto\nOpetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2017:9\nMuseoalan menestystekijöitä käsitellään ohjelmassa kuuden kehittämiskokonaisuuden kautta, joihin työryhmä päätyi yhdessä keskustellen ja tunnistaen toimintaympäristön muutoksista aiheutuvia tarpeita. Kehittämiskokonaisuuksissa keskitytään museotoiminnan yleisten tavoitteiden uudistamiseen sekä osaamisen, toimintatapojen, rakenteiden ja rahoituksen kehittämistä koskeviin linjauksiin. Kokoelmatyö ja digitaalisuus nousevat omiksi kehittämiskokonaisuuksiksi. Kukin kehittämiskokonaisuus rakentuu tavoitetilasta vuodelle 2030, kehittämiskohteen kuvauksesta sekä toimenpide-ehdotuksista. Toimenpide-ehdotuksiin sisältyvät myös ehdotukset toimeenpanon ja yhteistyön vastuutahoiksi. Lopuksi ohjelmassa tarkastellaan museolakia ja sen uudistamistarpeita.\nAlueellisen ja valtakunnallisen museotoiminnan osalta esitetään vastuiden, rakenteiden ja rahoituksen uudistamista. Nykyinen valtakunnallisista museoista, valtakunnallisista erikoismuseoista sekä maakunta- ja aluetaidemuseoista muodostuva järjestelmä esitetään korvattavaksi kansallisilla museoilla sekä valtakunnallisilla ja alueellisilla vastuumuseoilla.\nMuseopoliittisessa ohjelmassa museot nostetaan esiin asiantuntijoina, kumppaneina ja mahdollistajina. Museot tarjoavat elämyksiä ja tietoa, ja luovat näin mahdollisuuksia luovuudelle, sivistykselle, identiteettien rakentumiselle ja muutosten ymmärtämiselle. Museoilla on tärkeä tehtävä kulttuurisesti, sosiaalisesti ja ekologisesti kestävän yhteiskunnan rakentamisessa ja hyvinvoinnin edistämisessä. Ohjelma tunnistaa museot kulttuuripalveluna, joka kattaa koko maan. Museoiden rooli alueiden vetovoimaisuuden ja elinvoimaisuuden kehittämisessä on keskeinen.\nMuseopoliittisen ohjelman ehdotusten toimeenpano edellyttää yhteistyötä ja keskustelua eri toimijoiden ja kaikkien asianosaisten kesken. Ohjelmaa voidaan hyödyntää paikallisessa ja alueellisessa kehittämisessä sekä toiminnan suunnittelussa ja linjaamisessa.


Asuntoauto suistui ojaan 10-tiellä – aamupäivällä useita liikenneonnettomuuksia - Onnettomuudet - Turun Sanomat\nAsuntoauto ajautui ojaan 10-tiellä.\nPäivitetty 17.01. 14:01\nLiukas keli on aiheuttanut useita liikenneonnettomuuksia Varsinais-Suomen alueella maanantain aikana. Iltapäivällä kahteen mennessä pelastuslaitokselle oli ilmoitettu yhteensä kymmenestä liikenneonnettomuudesta.\n– Kaikki ovat olleet yksittäisiä autojen tieltä suistumisia, eikä niissä ole syntynyt henkilövahinkoja, päivystävä palopäällikkö Juha Virto Varsinais-Suomen pelastuslaitokselta kertoo.\nAsuntoauto suistui tieltä 10-tiellä Juvan risteyksessä maanantaiaamupäivällä. Onnettomuuspaikasta noin 500 metriä eteenpäin on puolestaan rekka ylämäessä jumissa.\nHenkilöauto suistui tieltä ja törmäsi puuhun maanantaiaamuna Härkätiellä Koskella. Pelastuslaitoksen mukaan kuljettaja loukkaantui lievästi. Hälytys onnettomuudesta tuli kello 9.23.\nSalon Kiskontiellä bussi suistui tieltä ennen yhdeksää. Pelastuslaitos kävi paikalla tarkastamassa tilanteen, mutta heidän apuaan ei tarvittu.\nRekka suistui tieltä ja kyydissä ollut lasti levisi ojaan kymppitiellä Liedon Tyllissä. Pelastuslaitos sai tiedon ulosajosta kello 10.47.\nyxxy 17.01. 17:05\nKokemuksesta tiedän että iso auto lähtee käsistä lähinnä vain jos ei lumisella tiellä pysy ajojäljissä tai mikäli kaarteeseen tulee liiallisella nopeudella. Äkkijarrutus voi kyllä sekin olla kohtaloksi mikäli jarrutusta ei niin sanotusti heivaa sillä lukkiutumattomat abs jarrut eivät nekään todella liukkaalla pinnalla ole täysin turvaavat. Tietysti on monia muitakin tekijöitä!\nEhkä pahin on kuitenkin ajokeli mikäli sitä ei tarpeeksi huomioi - me kun täällä Suomessa asumme hieman ...pohjoisessa!