REVALVAATIO.ORG | Mursu ja puuseppä: Suomen rikkaat ja vasemmiston kurjuus\n”I like the Walrus best,” said Alice, ”because you see he was a little sorry for the poor oysters.”\n”He ate more than the Carpenter, though,” said Tweedledee. ”You see he held his handkerchief in front, so that the Carpenter couldn’t count how many he took: contrariwise.”\n”That was mean!” Alice said indignantly. ”Then I like the Carpenter best—if he didn’t eat so many as the Walrus.”\n”But he ate as many as he could get,” said Tweedledum.\nThis was a puzzler. After a pause, Alice began, ”Well! They were both very unpleasant characters—”\n(Lewis Carrol: Through the Looking-Glass, and What Alice Found There)\n“Ennen laulettiin 20 perheestä”, lukee Esko Seppäsen Suomen rikkaat -kirjan takakannessa. Ennen laulettiin paljon muustakin. Ongelma on vain siinä, että ne laulut, joihin tässä viitataan, lauloivat myös – luvattuna maana – sellaisesta sosialismista, joka oli pelkkää kurjuutta ja vapaudenriistoa. Ne laulut kuuluvat perinteeseen, joka on enemmän kansallinen ja ”sosialistinen” kuin kommunistinen – kommunismi käsitettynä ilman ideologian rasitteita todellisena liikkeenä, joka muuttaa olemassa olevaa. Niiden laulujen perinne ei ole edes säädyllisellä tavalla edistyksellinen.\nSeppänen kirjoittaa: ”vuosikymmenet vaihtuvat, mutta 1960-luku säilyy. Se oli tabujen murentamisen vuosikymmen”. On tietysti makuasia, olivatko Neuvostoliiton ylistäminen, takertuminen vanhaan todelliseen ”sosialismiin”, suunsoitto ilman tekoja, sinisen tai ruskean paidan päälle pukeminen ja kulttuurihegemonia vallitsevan järjestelmän piirissä – oikein presidentin siunauksella – tabujen murentamista vai ei. Minusta se ei ollut sitä. 1960-luvulla kuitenkin maailmalla, muurin molemmilla puolilla, nuoret työläiset ja opiskelijat kapinoivat uuden subjektiivisuuden puolesta. Se oli feminismiä, se oli vaihtoehtoista seksuaalisuutta kaikessa sen kirjossa, se oli postkolonialismia, se oli elämän ekologiaa, se oli auktoriteettien vastustamista, se oli sosialismin armotonta kritiikkiä, se oli kieltäytymistä perinteisestä teollisesta työstä, se oli kaikkien väristen yksiväristen paitojen kritiikkiä, se oli toisenlaisen tuotannon piirtämistä oman elämän yrittämisen käytännöissä ja uusien yhteiskunnallisten suhteiden rakentamista. Se oli marxilaisen dialektiikan heittämistä romukoppaan ja uusien ajattelun maailmojen hahmottamista ensin eksistentialismista, sitten strukturalismista – Althusserista ja Foucaultista – käsin, ja lopuksi vielä Deleuzestä ja uudesta ranskalaisesta filosofiasta. Se oli se toinen 1960-luku, taistolaiseen 1960-lukuun nähden antagonistinen. Pitkä 1960-luku, joka jatkui aina 1970-luvun loppupuolelle.\nSe sama 1960-luku, joka jatkui siis vielä kymmenen vuotta, oli Euroopassa vahvan luokkataistelun jakso, ehkä viimeinen todellisten poliittisten konfliktien kausi: väkivaltainen ja insurrektionalistinen, traaginen ja toivoa täynnä. Silloin muotoutuivat käytännössä kaikki ne vaatimukset, joita nykyinen uusi vasemmisto – siellä missä se on olemassa – ja vihreät ovat osaltaan ottaneet ajettavaksi: perustulosta vähemmistöjen oikeuksiin, ekologiasta osallistuvaan demokratiaan. Se pitkä 1960-luku synnytti uudet todelliset liikkeet, muokkasi vasemmistoa ja synnytti vihreät. Se tosiaan monissa maissa muutti paljon perinteistä vasemmistoa, mutta ei Suomessa. Se pitkä 1960-luku ei ollut puolueen, dialektiikan, lipunkantajien, johtajien nerouden, työn tai Neuvostoliiton ylistämistä.\nOlen vaivautunut, kun luen Seppäsen kaltaisen vanhavasemmistolaisen kirjoittajan käyttävän useaan otteeseen ja aina hyvin positiivisessa mielessä käsitteitä “isänmaa”, “isänmaallisuus” tai “isänmaan etu”. En ole ikinä kuullut yhden ranskalaisen, saksalaisen, italialaisen tai amerikkalaisen vasemmistolaisen puhuvan isänmaasta, sen edusta tai isänmaallisuudesta, muuten kuin negatiivisina ideologisina konstruktioina.\nTaistolainen roska siis painaa edelleen elävien mieltä kuin vuori. Se näkyy vasemmiston – ei toki koko vasemmiston – rakkaudessa Venäjään (tämä meidän fasistinen naapurivaltio), teolliseen työhön (tämä kaiken kurjuuden, luonnon ja ihmisen kurjuuden, lähde) ja se näkyy rakkaudessa valtioon (tämä hirviöistä kylmin, kuten Nietzsche jossain kirjoittaa). Ymmärrän hyvin, että tietyllä aikakaudella vasemmistolle ja kapitalisteille oli yhteisesti edullista synnyttää hyvinvointivaltion käsite ja käytäntö. Yhteiskuntarauhan hinta oli riiston tuloksien tasaisempi jako. Oli mitä jakaa kapitalistisen kasvun aikakaudella. Näemme nyt, että tämä mekanismi ei enää toimi. Sen rahoituspohja ei ole vain toteutettavissa nykyisen poliittisen järjestelmän piirissä. Sen ovat kapitalistit ymmärtäneet jo 30 vuotta sitten. Vasemmisto edelleen haikailee valtion, verojen ja vanhan työn perään.\nSeppäsen kirja on paradigmaattinen. Se voisi sopia hyvin Le Penin tai vaikkapa Soinin ideologiseksi manifestiksi. Kun tällaisen kirjan lukee, ymmärtää oikeastaan kaiken vanhan vasemmiston kurjuudesta ja sen vähäisestä ja laskevasta kannatuksesta. Ymmärtää myös selkeästi mitkä ovat kurjuuden syyt ja mitkä mahdolliset ratkaisut uudelle vasemmistolle.\nSelvästi Esko Seppäsen poliittisen elämän traumaattinen vuosi on 1987. “Kun pääomien maahantuonti vapautettiin, vuonna 1987 ja parin vuoden ajan sen jälkeen Suomen rahamarkkinoille hyöki sellainen tuontirahan tsunami, että sillä voitiin rahoittaa jättiläismäinen yritysomaisuuksien uusjako”. Seppänen muistelee kaiholla aikoja ennen tsunamia, jolloin “kapitalisti oli patruuna, konkreettisesti olemassa oleva henkilö, joka rakasti firmaansa ja säilöi voitot käytettäväksi yrityksensä investointeihin ja usein myös työntekijöidensä hyvään sosiaaliseen vointiin”. Hän kirjassaan palaa aina välillä tähän patruunoiden ajan ylistykseen. Hän ei tietenkään myöskään unohda rakasta valtiota kapitalistin roolissa: “valtio puolestaan on ollut hyvä omistaja, joka on jättänyt yritystensä voittovarat suurelta osin niiden investointien tulorahoitukseksi”.\nEsko Seppänen on sikäli oikeilla jäljillä, että 1980-luvulla tapahtui maailmanlaajuisesti, eikä pelkästään Suomessa, valtava varallisuuden kasvu ja uusjako. Se ei ollut “seuraus monien toisiinsa kytkeytyvien mutta hallitsemattomien tapahtumien ketjusta”, vaan kapitalistisen talouden kehitys, jonka juuret ovat kutakuinkin seuraavissa tapahtumissa:\na) kapitalistisen tuotannon keskipisteen siirtyminen autoteollisuudesta – perinteisestä teollisuudesta – elektroniikka- ja kommunikaatioteollisuuteen ja erityisesti elektroniikka- ja kommunikaatioteollisuuden tuotteiden soveltamiseen tuotaannon tehostamisessa ja automatisoinnissa;\nb) maailmankaupan akselin siirtyminen New York – Lontoo akselista akseliin Kalifornia – Kiina;\nc) uuden proletaarisen subjektiivisuuden nousu, joka uskoi yksilöllisyyteen, vastusti valtiollista holhousta ja oli sisäistänyt markkinaideologian (mikä on tietenkin aina parempi asia, kuin uskominen sosialistisen työn ideologiaan) ja\nd) todellisen sosialismin ja perinteisten kommunististen puolueiden ajautuminen kriisiin, koska ne olivat kykenemättömiä antamaan poliittisen ja yhteiskunnallisen muodon tälle uudelle proletaarisen subjektiivisuuden nousulle, joka tapahtui myös idässä.\nSe ei ollut siis pelkkä yksipuolinen kapitalistinen uusliberalistinen hyökkäys, vaan se oli oiva esimerkki siitä, miten kapitalistit – kuten Deleuze ja Guattari opettavat – ovat aina kyenneet aistimaan ja ohjaamaan myös proletariaatin haluja maailman muuttumisessa. En ollenkaan ihmettele, että vuosi 1987 oli traumaattinen vanhalle vasemmistolle. Uusi vihreä vasemmisto ja todellinen liike olivat tietäneet sen hetken tulevan jo 10 vuotta aikaisemmin. Sen muutoksen sisältö ei ollut, kuten Seppänen antaa ymmärtää, finassimarkkinoiden muutos vaan kapitalistisen tuotannon, tuotantosuhteiden ja luokkasuhteiden muutos. Ero on melkoinen. Jos olisin Seppänen, kysyisin itseltäni: miksi vuonna 1987 suomalainen vasemmisto, jota hän edusti, hävisi taistelunsa takertuessaan menneisyyteen ja kansallisvaltioon? Se hävisi, koska se ei ymmärtänyt muuttuvaa kapitalismia, muuttuvaa suvereniteetin muotoa ja ennen kaikkea, koska se ei ymmärtänyt – kuten se ei ymmärrä vieläkään nyt – muuttuvaa työväestöä.\nVanha patruunoiden maailma ei ollut yhtään parempi paikka kuin uusi uljas postmoderni. Itse asiassa patruunoiden aika oli huomattavasti pahempi. Se oli muuttumattomuuden maailma, jossa jokaisella oli se oma kiinteä paikka yhteiskunnassa, jossa jokainen tiesi oman turvallisen elämän kohtalon. Se oli maailma, jossa kaikki proletaarisen yksilön oikeudet – seksuaalisuudesta itseilmaisuun – olivat alisteisia yhtenäiselle luokkaedulle, joka oli sama kuin valkoisten heterotyöläismiesten etu, kuten meille opettavat postkolonialistiset tai femistiset tutkimukset.\nSuomalaisen poikkeaman syy, oikeastaan koko läntiseen Eurooppaan nähden, luokkarakenteen muuttumisessa, on siinä, että Suomessa perinteisen teollisuuden osuus kansantaloudesta kasvoi melkein kaksi vuosikymmentä pitempää kuin muissa maissa, jotka nopeasti deindustrialisoituivat jo 1970-luvulla. Samalla Suomesta on aina puuttunut se kokoonpanoteollisuus, joka oli tyypillinen fordistiselle aikakaudelle, jonka työntekijät oppivat vihaamaan teollista työtä. Tämä osittain selittää sitä sokeaa uskoa, joka Suomessa edelleen on vallalla suhteessa teollisen työn tuomaan onneen ja autuuteen. Se edesmennyt teollisen työn aikakausi on meitä huomattavasti lähempänä, kuin monia muita eurooppalaisia.\nJos mennään hieman syvemmälle marxilaisessa teoreettisessa näkökulmassa, on tietysti huomioitava, että vanhan ajan patruuna, joka sijoitti rahansa firmaansa, osaltaan syvensi kapitalistista riistosuhdetta. Laajensi sille alisteisen työvoiman määrää tai lisäsi kiinteän pääoman määrää – koneita – ja sitä kautta riistoa. Paradoksaalisella tavalla yrittäjä, joka kuluttaa rahansa, ottaa ne siis ulos kapitalistisen arvottumisen mekanismista, toimii juuri päinvastoin kuin kapitalistin pitäisi, ainakin erään Max Weberin mukaan.\n“Kansantuote tuotetaan ihmistyöllä reaalitaloudessa. Jos on uskominen tohtori Marxin tutkimuksia, vain reaalitaloudessa ja vain tavaratuotannossa syntyy niin sanottua lisäarvoa, jolla jonkun työstä palkitaan myös joku muu ilman että sen jonkun muun on tarvinnut tehdä sitä työtä. Reaalitalous on pienten ihmisten talous erotukseksi finanssitaloudesta, joka on suurten rahojen talous. Reaalitaloudessa tehdään sekä kätten että pään työtä, kun taas finanssitaloudessa tehdään pelkästään pään työtä, jos myös rahalla pelaamista, tyhjän toimittamista ja toisten tekemän työn hedelmien nauttimista ylipäätään voidaan kutsua työksi.”\nEn ole aikaisemmin törmännyt määritelmään, jonka mukaan reaalitalous olisi pienten ihmisten talous. Oikeastaan koko määritelmä on melko outo. Tiedän kyllä, että Suomen suurimmat työpaikat ovat olleet juuri näitä reaalitalouden paikkoja, sanotaan nyt vaikka Raahen tehdas. Euroopassa on survottu kymmeniätuhansia ihmisiä tuotantolaitoksiin, jossa he ovat kasvottomasti, ilman mitään spesifiä osaamista tai tietoa, toistaneet muutamien sekuntien välillä samaa ruumiillista liikettä, puhumatta toisilleen. Näin on toiminut suuruudensa aikoina vaikkapa autoteollisuus Euroopassa, Amerikassa ja Neuvostoliitossa: fordistinen tuotanto. Se oli aikakausi, jolloin valtavat kasvottomat trustit toimivat nivoutuneina pankkeihin ja valtioon. Se siitä pienten ihmisten taloudesta.\nSe aikakausi päättyi kun informaatio ja elektroniikka muuttivat maailmaa. Työ muuttui yhä enemmän – myös tehdastyö – sellaiseksi jota tehdään älyllä, eikä ruumiilla. Pelaaminen, pään työ ja tyhjän toimittaminen ovat itse asiassa yhä enemmän koko työn – myös teollisen työn – sisältöä, eikä pelkän finanssitalouden sisältöä. En todellakaan tällä tarkoita pelkästään niitä tyyppejä, luovaa luokkaa (sic!), jotka palloilevat Kallion kahviloissa tabletti mukanaan ja tekevät töitä, vaikka se ei siltä näytä. Tarkoitan myös niitä ihmisiä, jotka tekevät juuri sitä työtä joka ei näytä työltä – Seppäsen silmissä – myös tehdashallien kupeessa, varastoissa tai korjaamoissa. Myös reaalitalous, Seppänen hyvä, mimetisoituu finanssitaloudeksi.\nTässä Seppäsen analyysissä – hyvä työ, paha työ – on eräänlainen moralistinen ja hyvin vanhanaikainen tapa suhtautua ihmisen toimintaan. Oikeastaan siitä puuttuu kokonaan kyky ymmärtää sen, että finanssitalous ja reaalitalous ovat kiinteitä osia kapitalistista tuotantojärjestelmää. Ne eivät ole erillisiä osia: toinen hyvä (tuotanto) ja toinen paha (finanssi). Juuri kuten kalliolaisen kahvilassa istuvan henkilön tekemä immateriaalinen työ voi olla – vaikkapa pienen koodin muodossa tai oivalluksessa, että asiakkaat voivat kasata huonekalunsa kotona – se tekijä, joka moninkertaistaa vaikkapa tietyn konejärjestelmän tehoa tai yrityksen tuottamaa lisäarvoa.\nJos palataan perinteiseen marxilaiseen analyysiin, voidaan todeta, että marxilainen ortodoksia ymmärtää hyvin varhaisessa vaiheessa omistamisen ja johtamisen erottamisprosesseja, jotka muuttavat syvällisesti yrittäjyyttä. Marxilainen analyysi ymmärtää myös sen, että yksittäisten kapitalistien – yrittäjien – keskinäinen kilpailu ja anarkia – voi johtaa järjestelmän tuhoon. Finanssikapitalismi – pankit – syntyvät juuri siihen tarkoitukseen, että ne ajavat kapitalistisen luokan kokonaisetua – luokkaetua. Ne ohjaavat järjestelmää saavuttamaan tietyntyyppistä tasapainoa.\nTietysti on ollut hetkiä, jolloin järjestelmä on heilahtanut suuntaan (ja toiseen). Vuoden 1929 kriisi vie kohti suunnitelmataloutta, sekä lännessä että idässä, vahvaan valtion interventioon. Usein unohdetaan että valtiokapitalismi ei ollut pelkän Neuvostoliiton saavutus: Iso-Britanniassa 1960-luvulla valtion osuus BKT:stä oli huomattava. Kun tämä järjestelmä ajautui kriisiin, syntyi taas vastavoimana se uusliberalistinen aalto, joka mitä ilmeisemmin on nyt kriisissä. Ongelma on nyt siinä, että tälle kriisille ei näytä löytyvän ratkaisua. Ei ole näköpiirissä uutta New Dealia tai uutta Reaganomicsia. Kapitalististen yhteiskuntien propulsiivinen voima on ehtynyt.\nRaha, rahapolitiikka, on siis se väline, jolla kapitalistinen luokka harjoittaa omaa luokkapolitiikkaansa. Näin on aina tapahtunut. Seppäsen mielestä “rahaa, josta suurin osa on olemassa vain sähköisinä bitteinä tietokoneiden kovalevyillä, ovat pankit oppineet tuottamaan rahasta ilman tavaroiden tuottamisen riesaa ja ilman toisten tekemän työn tulosten ottamisen vaivaa.” Asiahan ei tietenkään ole näin. Oikeastaan se, mikä on relevanttia tässä kontekstissa, on rahan ja työn välinen mittaamattomuus. Työn immaterialisointi – se työ jonka Seppänen ei ymmärrä olevan työtä – on vaikeuttanut tietysti rahan käyttöä mittana. Kyllä me tiedämme, mitä tehdashalli maksaa, mitä konejärjestelmä maksaa, mitä perinteinen työläinen maksaa, tunnemme tasearvot. Mutta mikä on sen koodirivin arvo, joka tuotetaan lattemukin vieressä kahvilassa, eikä kiinteässä työpaikassa? Sen arvo voi olla mittaamattoman paljon tai mittaamattoman vähän. Tämä raha, joka Seppäsen mielestä ei ole olemassa muuten kuin biittinä, on olemassa kuitenkin immateriaalisuuden potentiaalina. Siinä se on, se uusi kapitalismi. Se ei ole rikkaiden listauksissa.\nOikeastaan tahtomatta Seppänen paljastaa kaiken seuraavassa lauseessa: “yrittäjä ei sitten enää ole se, joka aina vain hakee pääomalle korkeinta mahdollista tuottoa toisten rahoilla ilman henkilökohtaista riskiä ja jota tohtori Marx tarkoitti pääoman omistajalla eli kapitalistilla kirjoittaessaan, että ’pääoma on kuollutta työtä, joka vampyyrien lailla elää vain imemällä elävää työtä, ja se elää sitä paremmin, mitä enemmän se sitä imee’.” Se kuollut työ, johon Marx viittaa, ei ole kapitalisti, kuten Seppänen väittää, vaan se on tietysti se kiinteä pääoma, joka saa konejärjestelmän muotoa, ja juuri se imee itseensä elävän työn, työläisen työn joka tekee töitä koneen äärellä. Vanhassa kapitalismissa rahat palautuivat tehtaaseen koneiden muodossa ja asettuivat vastakkain työläiseen nähden: työläiset ja pääoma. Tämä nuoruuteni rakas antagonistinen taistelupari. Nykyisessä kapitalismissa kiinteä pääoma – konejärjestelmä – saa yleisen älyn muotoja – General Intellect – ja tässä muodossa se ei ole enää kuollutta työtä kiinteän pääoman muodossa. Se on yleistä yhteiskunnallista osaamista elävän työn aivoissa, verkostoituneen elävän työn aivoissa.\nKun Seppänen kirjoittaa “Wallenbergit olivat vielä neljännesvuosisata sitten Ruotsin rikkain suku, mutta viime vuosikymmeninä heidän edelleen ovat erilaisilla listoilla kiilanneet vaatekauppias Stefan Persson (H&M) (…) Ingmar Kamprad (IKEA) ja monet muut Ruotsin nykyrikkaat” hän ei todellakaan näytä ymmärtävän sitä tosiasiaa, että vaatteita ja huonekaluja on aina tehty. Hän ei näytä ymmärtävän sitä, että IKEA ja H&M saavat lisäarvonsa immateriaalisesta kyvystä. IKEA ja H&M eivät ole finanssipääoman tuotoksia, ne eivät edes ole tehtaita: ne ovat immateriaalisen kapitalismin tuotoksia. Ne sisältävät yleistä älyä ja siksi näiden yritysten arvo on mittaamaton suhteessa perinteisiin huonekalu- tai vaatevalmistajiin. Heillä ei edes ole omia tehtaita, heillä on vain konsepti, jotain joka on vaikeasti redusoitavissa rahan mittaan muuten kuin pörssin kautta.\nRistiritoja, vaaroja ja puutteita\nSeppäsen Suomen rikkaat on hämmentävä ristiriitaisuudessaan. Kirjassa väitetään, että pääoma on saanut kasvottoman ylikansallisen luonteen, mutta samanaikaisesti Seppänen kykenee melko hyvin esittämään – ihan avoimiin lähteisiin nojaten – ketkä ovat Suomen rikkaat. Nämä kirjassa esiintyvät Suomen rikkaat ovat osa kansainvälistä kapitalistista luokkaa, tietenkin, mutta näiden henkilöiden tilalla voisi olla ihan kuka tahansa muu kapitalisti. Kirjan toinen ilmeinen ristiriita on siinä, että ensin väitetään, että työllä tai todellisella yrittämisellä ei voi rikastua, ja sitten kuitenkin tuodaan esille selvästi miten pelimiljönäärejä, tietoturvamiljonäärejä ja ties keitä muita uusien alojen toimijoita on päässyt listalle tekemällä työtä, luomalla yrityksiä ja sitten myymällä nämä pois, mikä on kapitalistisen tuotannon kannalta täysin normaalia (yrityksen perustaminen – toimiminen sen piirissä – johdon erottaminen omistajuudesta – ja lopuksi yrityksen myynti julkisilla markkinoilla, pörssissä).\nPidän myös tällaisten henkilöluetteloiden tekemistä melko kyseenalaisena toimena. Siinä oikeastaan viedään huomio pois kapitalismin toiminnasta tuotantomuotona ja yhteiskuntajärjestelmänä, ja kiinnitetään voyeuristinen huomio kapitalistisen luokan yksittäisiin jäseniin. Neuvostoliitossa toden teolla eliminoitiin kapitalistien luokka. Ne ihmiset, joilla oli kapitalistinen, porvarillinen tai muuten vaan ei-työläinen tausta, saivat kärsiä useita vuosia karmeissa oloissa kaivoksissa ja ties missä infernaalisissa laitoksissa, jotta heistä olisi pyyhkiytynyt pois porvarillisuuden ja kapitalismin tahra. Ihmiset eivät päässeet opiskelemaan, jos heidän vanhempansa olivat olleet porvareita tai aatelisia. Eihän se tietenkään muuttanut mitään, yleisesti. Työtä tehtiin neuvostotehtaissa aivan samoilla menetelmillä ja työnjaolla kuin kapitalistisissa maissa, ehkä karuimmissa oloissa.\nEn tiedä. mitä kohtaloa Seppänen on kaavaillut näiden listattujen kapitalistien päänmenoksi. Pidän kuitenkin tällaista luettelointia juuri linjassa taistolaisen perinteen suunsoiton kanssa, jossa uhottiin, eikä koskaan mitään tehty. Monissa Euroopan maissa 1970-luvulla kapitalistit ja heidän asiamiehet joutuivat valitettavasti väkivaltaisten tekojen kohteeksi (vaikka Martin Schleyer Saksassa, Giuseppe Taliercio Italiassa tai Georges Besse Ranskassa). Heidät murhattiin monien muiden kanssa. Minusta menneisyyden haamuja ei kannattaisi heiluttaa – listata vihollisia – varsinkaan jos kyseessä on puhtaasti populistinen ja tyhjän retorinen teko. Sitä ei kannattaisi tehdä aikakaudella, jolloin yhteiskuntamme viattomuus on menetetty.\nKirjoitin vuonna 2000 Toni Negrin johtamaan Posse-lehden ensimmäiseen numeroon melko laajan artiikkelin Nokian tuotantomallista ja siitä, miten tämä tuotantomalli nivoutui suomalaisen yhteiskunnan murrokseen. Kirjoituksen keskeisimmät aspektit liittyivät siihen, että Nokia muodostui suureksi it-alan yritykseksi edellytyksenään valtava yhteiskunnallinen investointi osaamiseen, globaalin kommunikaation muodostuminen vapaan liikkuvuuden aikakaudella (jota mm. NMT-standardi oli ennakoinut pohjoismaissa), yleinen liikkuvuus/paikattomuus työelämässä, ja tietysti sisällön immateriaalisuus. Seppänen toteaa, että Westermark ja Kairamo loivat Nokian. Samalla tavalla hän kuittaa 1960-luvun suuren teollistamisunelman, joka yhdisti vasemmiston ja kapitalistit, toteamalla ”Helge Haavisto loi terästeollisuuden Suomeen”. Vastaavasti hän ei kiinnitä mitään huomiota vaikkapa Koneen tuotantomalliin. Kirjassa useassa otteessa todetaan, että Koneen omistajasuku on Suomen ylivoimaisesti rikkainta sukua ja yksityiskohtaisesti selitetään eri yhtiöiden nivoutumista tähän omaisuuskokonaisuuteen. Minusta olisi ollut paljon kiinnostavampi ymmärtää mitä Koneen tuotantomalli tarkoittaa, miten sen alihankintaketjut toimivat, mitä uutta se tuo työprosesseihin, miten se sisällyttää General Intellectiä sen tuotteisiin, miten se nivoutuu kansainväliseen työnjakoon ja lopuksi – ehkä kiinnostavimpana – miten Koneen työläiset tekevät työtä, miten he kykenevät tuottamaan valtavan määrän lisäarvoa. Seppäsen tirkistelyn kannalta asialla ei ole merkitystä. Minusta se olisi tutkimisen arvoinen asia.\nWalrus (Mursu) ja Carpenter (Puuseppä tai Nikkari) ovat päähenkilöt runossa, jota Tittelityy ja Tittelitom lausuvat Liisalle Lewis Carrollin kirjoittamassa ”Liisan seikkailut peilimaailmassa”. Mursu ja Puuseppä kävelevät merenrannalla kuun loisteessa ja auringon paisteessa. He kutsuvat neljää osteria seuraamaan heitä. Vanhin ostereista yrittää varoittaa nuorempia kumppaneita, mutta neljä osteria lisää lähtee seuraamaan Mursua ja Puuseppää. Juoni paljastuu ja osterit syödään pois. Liisa pohtii kumman – Mursun vai Puusepän – vastuu on suurempi tässä traagisessa tarinassa. Hän tulee lopputulokseen, että molemmat – Walrus ja Carpenter – ovat yhtä suuressa vastuussa.\nSeppänen kirjoittaa – ja minä en voi olla ajattelematta Wahlroosin viiksiä ja taskuliinaa: “Wahlroos ei kuulu suomalaisen korporatismin takuuhenkilöihin sillä hän ei ymmärrä ay-liikettä, joka puolustaa palkansaajien kollektiivista etua. Populismia hän kyllä ymmärtää. Hän on muun muassa ehdottanut demareiden Demokraatti-lehdessä, että kaikille suomalaisille ruvettaisiin maksamaan kansalaispalkkana tuhatkunta euroa kuussa puhtaana käteen.” Tämä minusta osoittaa sen, että Wahlroos, uuden kapitalistin edustajana, ymmärtää mikä on ostereiden kohtalo: jos syödyksi pitää tulla, on kuitenkin parempi että tulee syödyksi samppanjalla, tai edes perustulolla.\nPerinteinen vasemmisto, jota Seppänen hyvin edustaa, syö myös ostereiden tulevaisuuden, ymmärtämättä kuitenkin niiden kohtaloa, kuten postmoderni pankkiiri taas kykenee tekemään. Samalla tämä puuseppämme vielä moralisoi sillä, että pankkiiri syö piilossa, taskuliinansa takana, jossakin paratiisisaarella. Wahlroos ei ymmärrä suomalaista korporatismia, kuten sitä eivät todellakaan ymmärrä ne siivoojat, maahanmuuttajat, prekaarit ja vaikkapa nuorisotakuun kohteet, jotka joutuvat aina uhratuiksi pyhän työn alttarilla, pyhän työn, jota valtio pukee sen kollektiivisen edun ja sovittelun kaapuun, joka ei ole enää edes kollektiivinen, koska se edustaa yhä pienenevää osaa työvoimasta.\nEn oikein tiedä lopuksi mitä pitäisi sanoa, kun Seppäsen ajatusten summa on tämänlainen: “kansankapitalismia ei ole se, että on tuollaisia suuromistaja. Kansankapitalismi on se, että on mahdollisimman paljon ns. osakesäästäjiä, jotka omistavat pieniä määriä osakkeita ja joista monella on unelma tulla säästämällä kapitalistiksi”. Tämähän ei ole enää edes sosialidemokratiaa, jolla oli kuitenkin kunniakas perinne ja poliittinen rooli. Tämä ei tietenkään liitty yrittämiseen tai investoimiseen. Tämä on populistinen yritys, jonka kohteena ovat ne pienet yrittäjät ja säästäjät, jotka ovat joutuneet kapitalismin jalkoihin ja aina tulevat joutumaan, ja jotka yrittävät aina syyttää omista ongelmista jotain muita kuin itseään tai kapitalismia.\nLopuksi tietysti on ehkä löydettävä jotain positiivista. Seppänen kirjoittaa: “Perinnöt vaikuttavat keskeisellä tavalla tuloerojen epäoikeudenmukaisuuteen.” Olen asiasta samaa mieltä, mutta on myös todettava, että se ei yhtään tee vähemmän kapitalisteiksi sellaisia henkilöitä kuin Steve Jobs, Mark Zuckerberg tai Bill Gates, jotka ovat luoneet uusia kapitalistisen arvottumisen malleja tyhjästä. En tiedä mitä heidän perinnöilleen tulee tapahtumaan. Uskoisin, että siinä tulee tapahtumaan kuten useimmille perinnöille: suuri määrä jälkeläisiä – toisen tai kolmannen polven – laittaa rahansa kymmeniin projekteihin, jotka ovat heistä kiinnostavia: taiteesta ympäristöön, koruista keräilyesineisiin, ravintoloista hyväntekeväisyyteen. Minusta se on kuitenkin parempi vaihtoehto kuin rahan pitäminen kapitalistisen tuotantokoneiston ytimessä, siinä infernaalisessa koneistossa, joka tuhoaa ihmisiä, heidän mieltään ja luontoa.\n Esko Seppänen, Suomen rikkaat, Minerva Kustannus, 2014, 13\n Anton Monti, Nokialand – provincia dell’Impero, Posse, Castelvecchi, 2000, s. 100-115\n16.9.2014 at 12:34\nTämän arvostelun arvostelu:\nPingback: Kapitalismin vaihtoehto: rakkaus ja hippielämä?


Natikkamiehet • katso viestiketjua - Lämmitys laitteen ehostamista\nTänään on 21.08.2019 21:16\nLämmitys laitteen ehostamista\nRe: Lämmitys laitteen ehostamista\nKirjoittaja ih885 » 20.01.2019 21:36\nSamppa kirjoitti: Mites muilla gapiini lämpiää näin pakkasilla? Kärsiikö takkia pois heittää? Ei tuo jären kuumaa puhalla vaikka pumppu onkin välissä. Toki puolet paremmin kuin ennen. Voiha se olla jotta on sen verran harva tuo kenno? Pitäs laittaa Ladasta tai vanhasta mersusta; )\nMeillä lämpiää 885 huonoiten varmaan termostaatti pitäis vaihtaa... toki tässä on sellaista vikaa myös että nesteet tuppaa saamaan ruostetta sekaansa vaikka niitä on vaihdeltu ja järjestelmää putsattu pariin kolmeen kertaan vuosien saatossa\ntuollainen kiertopumppu on hommattuna muttei laitettu vielä mihinkään\nLiittynyt: 18.10.2015 23:13\nKirjoittaja mackaiveri » 21.01.2019 07:24\nLunta lingotessa lämmintä piisaa kabiinissa, että joutuu lämpöä pienentämään.\nTyhjäkäynnillä ja kevyessä ajossa lämpöä voisi tulla enemmänkin.\nTraktori in IH 585XL -83\nKirjoittaja tommi » 21.01.2019 17:55\nOnko käytetty halpakauppojen nesteitä? Minulla meni BM Volvon moottori "pilalle" Wiima merkkisen jäljiltä. Tuon nesteen jälkeen ei tunnu ruoste lähtevän millään pois, aikaisemmin ei ollut ruostetta, vaan vihreät kirkkaat nesteet!\nKirjoittaja ih885 » 23.01.2019 23:56\ntommi kirjoitti: Onko käytetty halpakauppojen nesteitä? Minulla meni BM Volvon moottori "pilalle" Wiima merkkisen jäljiltä. Tuon nesteen jälkeen ei tunnu ruoste lähtevän millään pois, aikaisemmin ei ollut ruostetta, vaan vihreät kirkkaat nesteet!\nEn muista mitä nestettä on käytetty muttei ainakaan Wiimaa... olisko ollu jotain nesteen yms kauppaamaa...\nKirjoittaja 1000r » 26.01.2019 09:08\nEi mitään ongelmaa wiiman nesteellä. Edelleen vihreät kirkkaat nesteet kaikissa koneissa


Anu Lehtipuu arkistot - Radio Dei\nRadio Deitä kuunnellaan Saksassa\nRadio Dein ystäviä on ympäri maailmaa. Reija Viinikkala-Smith kertoo kuuntelevansa netin välityksellä Radio Dein ohjelmia. Millainen oli naisen pyhiinvaellusmatka Espanjassa? Entä miltä tuntuu…\nAalloillaAnu LehtipuupyhiinvaellusReija Viinikkala-Smithvalokuvausystäväkalenteri\nTuula ”Haxu” Hakkaraisen armollisissa lauluissa soivat samaan aikaan kompastelevan kulkijan arki ja taivaan lohdutus. Uusi levy Kuiskaus vain on tällä viikolla Viikon levynä.\nAnu LehtipuuKuiskaus vainTuula HakkarainenViikon levy\nKatariina Laato, Viivi ja Topias Orvasto ovat studiossa ja valitsevat sinulle kuunneltavaksi lauluja uudelta Verkosto Kollektiivin levyltä Puolellamme. Joka arkipäivä on esittelyssä uusi…


Unen merkitys työhyvinvoinnille | Familon\nUnen merkitys työhyvinvoinnille\nTyönantajat Suomessa ja maailmalla ovat havahtuneet työntekijöistä huolta pitävän yrityskulttuurin merkitykseen. Työntekijöistä pidetään kiinni huolehtimalla heidän jaksamisestaan ja motivaatiostaan. Työnantaja-brändi ei menesty, jollei se ota tosissaan työntekijöidensä viihtymistä, jaksamista ja merkityksellisyyden kokemista. Mielekäs, arvoja vastaava työ ja yksilöllinen työhyvinvointi syrjäyttävät työstä saatavan rahallisen kompensaation.\nSuomalaisorganisaatiot loistavat perustason työhyvinvointiasioissa, mutta sortuvat monesti aiheen liian kapea-alaiseen käsittelyyn. Työhyvinvointi on laaja käsite, ja siihen kuuluu tärkeänä osana työn mielekkääksi kokeminen sekä jaksaminen työssä. Edelläkävijäyritykset sitouttavat luovilla tavoilla työntekijöitään ja erottautuvat edukseen työhyvinvoinnin innovaatio-ohjelmilla, joissa huomioidaan stressinhallinnan, unen, mielenterveyden ja mindfullnessin hyödyt.\nHyvinvointi-aspekti korostuu etenkin nuorilla työntekijöillä. Milleniaalit käyttävät omaan hyvinvointiinsa selkeästi enemmän aikaa, he ovat omaksuneet niin mindfulness-sovellukset kuin ura- sekä lifecoachauksen osana itsensä ja hyvinvointinsa jatkuvaa kehitystä. Samanaikaisesti nuorilla on enemmän lyhyitä poissaoloja, ja heillä kynnys jäädä pois töistä on selkeästi pienempi. Terveystalon teetättämän tuoreen selvityksen mukaan loppuun palaminen tai mielenterveysongelmat koskettavat nimenomaan nuoria naisia.\nHyvä uni ruokkii tervettä työyhteisöä\nHyvin nukkuva työyhteisö pitäisi kiinnostaa erityisesti yrityksen talousosastoa, sillä hyvä uni vaikuttaa suoraan suorituskykyyn ja sairaspoissaoloihin. Univaje rokottaa kaikkia niitä ominaisuuksia työntekijässä, joita työmarkkinoilla eniten peräänkuulutetaan. Rutiinitehtävät sujuvat, mutta uuden oivaltaminen, suunnitelmallisuus, aloitekyky, oman toiminnan ohjaaminen ja muut kognitiiviset taidot kärsivät univajeesta. Väsyneen asiantuntijan työskentelytapa on lyhytjänteistä, tarmo ja innostus poissa ja mieliala maassa.\n2010-luvulla tietoisuus unen merkityksestä on kasvanut samaa tahtia suomalaisten nukkumien tuntien vähetessä. Suomalainen nukkuu keskimäärin 7–7,5 tuntia yössä. Miksi sitten nukumme koko ajan vähemmän? Univajeesta kärsivä nukkuu vähemmän kuin hänen elimistönsä tarve olisi, ja krooninen univaje vaikuttaa koko elimistöön. Etenkin epäsäännöllistä työaikaa tekevillä ja vuorotyöläisillä univaje rokottaa työmuistia ja energisyyttä. Kehon matala-asteinen tulehdus voimistuu, kun elimistön kuormitus ja lepo eivät ole tasapainossa.\nIhmisen oma kokemus palautumisesta ei vastaa kehon todellista fysiologista palautumista, ja oman jaksamisen suhteen saatetaan olla optimistisia. Varsin usein aliarvioimme unentarpeemme, eikä kroonistunutta univajetta välttämättä huomaa, vaikka ei olisi terävimmillään.\nLepo vapauttaa luovuuden\nKonsultointiyritys Deloitten Global Human Capital Trends -tutkimuksessa* 61 % työnantajista näki yhteyden työntekijöiden hyvinvoinnin ja työn tuottavuuden sekä tuloksen välillä. Sama tutkimus osoitti peräti 40 % työntekijöistä kärsivän stressistä siinä määrin, että se vaikuttaa negatiivisesti työn tuottavuuteen, terveyteen ja muuhun hyvinvointiin.\nKiire ja stressi ovat verenpaineen lisäksi suuri uhka luovuudelle. Ihmisestä ei voi tiristää uusia mullistavia ratkaisuja ulos paineen alla. Aivot luovat uutta kekseliästä ja nerokasta hitaasti. Siihen tarvitaan lepoa. Palauttava, hyvä uni on luovuuden ylin ystävä. Työelämän nykytahti ja vaatimus tehokkuudesta ja tuotteliaisuudesta eivät varsinaisesti kuitenkaan luovuutta ruoki. Luovuus ei ole robottien ominaisuus.\nLaadukasta unta ja hyvin nukkuvia työntekijöitä tukeva työkulttuuri on tapa parantaa työhyvinvointia organisaatioissa läpi alojen. Uni ja työhyvinvointi ruokkivat toisiaan – mitä parempi työhyvinvointi, sen parempi uni ja toiste päin. Hyvän unen lahja välittää viestin levon merkityksestä.\nTilaa Familonin uutiskirje ja pysy ajan tasalla uutisistamme.\nTyöterveyslaitoksen vanhempi tutkija Sampsa Puttonen\nLuovuusasiantuntija, taideterapeutti Krista Launonen\n*Deloitten vuosittainen Global Human Capital Trends on henkilöstöjohtamisen alan laajimpia tutkimuksia maailmassa. Tänä vuonna kyselyyn vastasi yli 11 000 HR- ja liiketoimintajohtajaa 124 maasta. Suomessa kyselyyn vastasi 154 HR- ja liiketoimintajohtajaa sekä asiantuntijaa eri toimialoilta.


Sokerilla: marraskuuta 2014\nOma isäni arvostaa peruskotipullaa. Ja niin kyllä minäkin. Tänään leivoin yhdessä lasten kanssa kahdenlaisia kanelipullia sekä rehellisiä voisilmäpullia.\nIsänpäivä oli erityisesti mielessä näissä kanelisydänkierteissä.\nIloista Isänpäivää, niin omalle isälle, lasteni isälle että kaikille muillekin!\nSain vapaat kädet halloweenkakun suunnitteluun ja tietysti toteutukseen.\nTällä kertaa kokeilin toteuttaa kakun mahdollisimman vähillä väreillä. No, loppujen lopuksi värejä toki oli, mutta yleisilme tosi yksinkertainen.\nKakun sisällä mustikkamoussea vadelma- ja mansikkahillolla.\nIloiset taisivat juhlat olla!


1. sunnuntai joulusta – Raamattua viikonpäiville | Evl.fi – Suomen ev.lut. kirkko\n1. Sam. 2:18–20, 26\nMutta nuori Samuel palveli Herraa. Hänellä oli yllään pellavainen kasukka. Joka vuosi hänen äitinsä teki häntä varten pienen viitan ja toi sen hänelle tullessaan miehensä kanssa toimittamaan vuotuista uhriaan. Eeli siunasi Elkanan ja hänen vaimonsa sanoen näin: ”Herra antakoon sinulle tästä vaimosta pojan sen tilalle, joka on luovutettu Herralle!” Sen jälkeen he menivät taas kotiinsa.\nJo rientävät sinun rakentajasi tänne,\nKatsahda ympärillesi, Siion, niin näet:\n– näin sanoo Herra –\nSinun talosi olivat raunioina ja peltosi autioina,\nLapsesi luulit jo menettäneesi,\nmutta saat vielä kuulla, kuinka he sanovat toisilleen:\n”Täällä on ahdasta,\nsiirry vähän, että minäkin mahdun asumaan.”\n”Kuka on nämä minulle synnyttänyt?\nMinähän olin lapseni menettänyt ja hedelmätön,\nkarkotettu ja syrjään sysätty.\nKuka on nämä minulle kasvattanut?\nMinähän jäin yksin, hylätyksi –\nmistä nämä ovat tulleet?”\nNäin sanoo Herra, minun Jumalani:\n– Minä kohotan käteni, kutsun kansoja\nKuninkaista tulee sinun lastesi hoitajia\nja ruhtinattarista heidän imettäjiään.\nHe heittäytyvät kasvoilleen maahan sinun eteesi\nja nuolevat tomun sinun jaloistasi.\nNiin sinä opit tietämään, että minä olen Herra:\nne, jotka minua odottavat, eivät joudu häpeään.\nhän lähettää salamat, avaa tien sateelle\nHerra löi kuoliaaksi Egyptin esikoiset,\nSinun keskelläsi, Egypti,\nNiillä on suu,\nniillä on silmät,\nIsraelin suku, kiitä Herraa! Aaronin suku, kiitä Herraa!\nKiittäkää Herraa, te kaikki,


Miten Ostaa Bitcoin Rtlz Testiraportti\nPosted on 30 huhtikuun, 2022 by Saunatec\nMiten Ostaa Bitcoin Rtlz\nYksi kryptovaluuttojen suurimmista riskeistä on se, että niiden käyttämä protokolla on erittäin turvallinen. Kaikki transaktiot on salattu kryptografisesti ja hajautettu. Tämä tekee rahan varastamisen mahdottomaksi, jos väärä henkilö tai organisaatio yrittää peukaloida sitä Miten Ostaa Bitcoin Rtlz. Korkean turvallisuustason vuoksi kryptovaluutan kryptografinen salaus pitää sen tiedot turvassa. Näin ollen se on erinomainen tapa sijoittaa tämäntyyppiseen valuuttaan.\nTurvallisuus on kriittinen näkökohta minkä tahansa kryptovaluutan kohdalla. Vaikka kryptovaluutan verkko käyttää massiivista tietokoneverkkoa, se on silti altis hakkereille. Lohkoketju on onneksi rakennettu hajautettuun verkkoon, mikä tekee siitä vaikeasti hakkeroitavan Miten Ostaa Bitcoin Rtlz. Lisäksi kryptografian turvallisuus tekee hakkerien jäljittämisestä helppoa, mutta on myös tärkeää varmistaa, että salasanasi ovat vahvat. Varmista siis, että käytät vahvaa salasanaa!\nKryptovaluuttojen turvallisuus on valtava huolenaihe. Hakkerin hyökkäyksen riski on erittäin suuri. Avain kryptovaluutan turvaamiseen on varmistaa, että omaisuutesi eivät ole alttiita ulkopuolisille hyökkäyksille. Sinun on käytettävä turvallista lompakkoa ja turvallista valuutanvaihtoa. Kun ostat kryptovaluuttaa, sinun on varmistettava, että se ei ole vain salattu, vaan että se on täysin suojattu. Halua lukea lisää aiheesta: Vakava Bitcoin Paypal


PowderRoom: elokuuta 2016\nHyvää iltaa Hanski-palleron smoothie cornerista :) Tulin juuri salilta, jossa kävin tekemässä olkapää-rintatreenit. Aika hyvä fiilis tuli niin kuin aina salin jälkeen ♥.\nSalin jälkeen juon aina joskus protskujauheesta tehdyn juoman palkkariksi, mutta tällä kertaa jätin sen välistä sillä niiden maku vaan ei oikein miellyttä minua. Sitä vastoin pistin blenderin surisemaan ja tein kannullisen smoothieta. Aika pirtsakka yhdistelmä tuli raparperista ja mansikasta.\n(banaania jos haluat pehmeyttä makuun)\nKohta suihkuun ja sit testaamaan miten villiä unia näkyy noissa uusissa pantterilakoissa, jotka löysin pari päivää sitten ruokakauppa reissulla.\nLähettänyt Hanna ★ klo 21.06 Ei kommentteja:\nMoikka moi ihanaiset ja tunnelmallista perjantai-iltaa! Aika mojova fiilis kun tietää, että on parin päivän vapaat edessä :) Parasta viikonlopuissa on aamut ilman herätyskellon pirinää ja kiireettömät aamukahvihetket. Viikonlopulle onkin ihan kivoja suunnitelmia tiedossa mukaanlukien mm. Kasmirin keikka ja salillakin meinasin piipahtaa. Katsotaan, josko ennättäisin huomenna tai sunnuntaina vihdoinkin testailemaan ajankanssa myös uutta kameraani, josta postasinkin pari viikkoa sitten kuvan Instan puolelle.\nOlen siitä aika täpinöissäni!\nTänä aamuna lämpömittari näytti vain reilua kahdeksaa astetta lämmintä ja sää on ollut tänään hieman sateinen. Täytynee siis myöntää, että syksy tekee pikkuhiljaa tuloaan. Vaikka olenkin kesän ystävä rakastan myös pimenevä syysiltoja ♥. On ihana sytytellä kotona kynttilöitä ympäri taloa ja kääriytyä sohvan nurkkaan pehmoisen torkkupeiton sisään vaikka siemailemaan teetä.\nNäissä syksyisissä ajatuksissa ollessani sain sopivasti sähköpostia Espritiltä ja kävinkin pian postin luettuani ihastelemassa mitä kaikkea kivaan heidän nettikaupastaan löytyisi kotihiiren syysiltoihin.\nUu-la-laa! Kaikkea ihanaahan sieltä sitten löytyikin! Raidallisen rakastajana ihastuin tuohon pehmoisen näköiseen raita kylpytakkiin ja noi kotiballerinathan on ihan pakko saada! Tepsuttelen nimittäin kotona lähes poikkeuksetta jotkut töppöset varpaissa. Tähtikuosikin jatkaa suosiotaan vuodesta toiseen.\nEspritiltä löytyy myös ihanan naisellisia alusvaatteita. Ainakin itselleni tämä oli positiivinen yllätys, en nimittäin tiennytkään että alusvaatteetkin kuuluvat heidän valikoimaansa! Aika upeita,vai mitä tykkäätte näistä pistiunelmista?\n"Alle ihan liian hienoa" niin kuin sivuistoilla sanotaan ;)\nLiiveistä löytyy muuten myös suurempia kuppikokoja (E-G).\nEspritin nettimyymälästä löytyy kyllä vaikka mitä kivaa! Kurkkaapas vaikka tämä ihana sydän sateenvarjo, joka suojaa syyssateilta (klick, klick) tai nämä ihanat korut ja kellot, jotka tuovat tyylikkään loppusilauksen niin arki- kuin juhlapukeutumiseen. (klick, klick.)\nP.S Tiesitkö muuten, että Espritillä on maksuton palautus ja postikulut pakettia kohden ovat vain 0,99 euroa.\nLähettänyt Hanna ★ klo 21.15 Ei kommentteja:\nHaudi houdi! Kesäloma olisi nyt onnellisesti takanapäin ja tänään koitti jälleen arki ja töihinpaluu. Hieman kehtuutti aamulla lähteä töihin, mutta toisekseen on ihan kiva kun pääsee jälleen normaaliin rytmiin. Kesälomalta on vielä muutamia testattuja reseptejä jakamatta tänne blogiin. Tänään olisi vuorossa raikas grillisalaatti, jossa yhdistyvät makea meloni ja tulinen chili.\nn.1/4 osa kokonaisesta vesimelonista\nMäärät ovat noin määriä.\nSalaatti on hyvä lisuke grilliruualle. Alkuperäinen ohje Yhteishyvästä.\nLähettänyt Hanna ★ klo 20.15 Ei kommentteja:


Nokian Kuvataiteilijat ry.:n 60-vuotisjuhlanäyttely avattiin juhlallisesti Taidetalolla - Nokian kaupunki\nNokian Kuvataiteilijat ry.:n 60-vuotisjuhlanäyttely avattiin juhlallisesti Taidetalolla\nOlet tässä: Etusivu / Nokian Kuvataiteilijat ry.:n 60-vuotisjuhlanäyttely avattiin juhlallisesti Taidetalolla\nAvajaisissa yhdistykselle luovutettiin Suomen Kuvataidejärjestöjen liiton Voipaala-mitali.\nNokian Taidetalolla vietettiin sunnuntaina Nokian Kuvataiteilijat ry:n 60-vuotisjuhlanäyttelyn avajaisia. Juhlapuheessaan kaupunginjohtaja Eero Väätäinen kertoi mm. yhdistyksen perustamisvaiheista 1950-luvun lopulla. Nykyistä yhteistyötä yhdistyksen ja kaupungin välillä edustaa esimerkiksi vuosittain järjestettävä valtakunnallinen pienoisgrafiikan näyttely Printti. Nokian Kuvataiteilijat ry:lle luovutettiin Suomen Kuvataidejärjestöjen liiton Voipaala-mitali, jonka ojensi yhdistyksen nykyiselle puheenjohtajalle Tuija Virralle kuvataiteilija Anne Lehtelä. Liitto jakaa mitalia huomionosoituksena yhteisölle tai henkilölle, joka on toiminnallaan merkittävästi edistänyt kuvataiteen asiaa joko paikallisella tai kansallisella tasolla.\nJuhlanäyttelyn on juryttänyt Heta Laitakari, joka kertoi puheessaan valintakriteereistään: ”Ajatus teosten jakamisesta kahteen kategoriaan muodostui tutkiessani tilaa ja teosten luomaa tunnelmaa. Alakerta on aktiivinen näyttelyn osio. Siellä on väriä, kirkasta valoa, hulluttelua ja liikkuvaa energiaa. Käytin epäsovinnaisia tapoja ripustamisessa. … Yläkerta on näyttelyn seesteinen ja mietiskelevä osio. Sinne valikoitui harmoniset, viileät, mutta vahvat työt. Hiljaisuus ja toivo käyvät käsi kädessä. Näiden kahden maailman, yläkerran ja alakerran väliin sijoitettiin shamanistinen kokemus, rajalla kulkija, viestin tuoja.”\nNokian Kuvataiteilijat ry. on perustettu vuonna 1958 hyvin onnistuneen, Kerholassa järjestetyn Nokian Taideviikko-näyttelyn innoittamana. Alkuaikoina yhdistyksen nimi oli Nokian Taidekerho.Yhdistys järjesti näyttelytoimintaa Kerholassa, ja oman tilansa se sai vuonna 1970 Kerholaa vastapäätä olevan Lastentarhan alakerrasta. Nokian kaupunki vuokrasi Oy Nokia Ab:ltä entisen Mannerheimin Lastensuojeluliiton Lastentalon taiteilijoiden näyttelytilaksi vuonna 1981, talo on siitä lähtien tunnettu Nokian Taidetalona. Pitkälti talkoovoimin nokialainen kulttuuriväki kunnosti tilat. Vuonna 1983 Taidetalo siirtyi kaupungin omistukseen. Nokian Kuvataiteilijat ry. järjestää vuosinäyttelynsä usein Taidetalolla, ja lisäksi kaupunki on vuokrannut yhdistykselle yläkerrasta huoneen, jossa toimii taidelainaamo.\nNokian Kuvataiteilijat ry:n retrospektiivinen juhlanäyttely 60 vuotta taidetta\nNokian Taidetalolla, Souranderintie 7\nti, to ja pe 10-16, ke 10-18 ja su 11-15.


Ajatuksia välitilassa: elokuuta 2014\nAskelten päässä kuolema. Askeleet raskaat, pelon peittämät.\nMaailma liian kylmä ja väsyttävä. En jaksa vastata vaatimuksiin, en jaksa olla ilmankaan.\nSeiniä vastassa, kaikkialla. Minne katsonkaan.\nMenneisyyden palaset sirpaleina lattialla, palapeli kokoamaton.\nLiian väsynyt yrittämään enää, teräväreunaisilla paloilla katkon vain voimieni rippeitä.\nJoskus etsin vastauksia, en jaksanut enää löytää. Jäin paikalleni odottamaan että joku tulisi ja korjaisi, vaikka tiesin ettei tule. Itse on kasattava korjattava noustava.\nPeilissä kalpeat kasvot ja väsyneet silmät, hartiat painuneet jo maahan. Liian raskas lasti jota ei jaksa enää kantaa.\nNousin elin ja yritin ja vaivuin aina takaisin. Jaksoin monta kertaa. Kehä kiersi ja raastoi verille. Yritin paeta vaan en päässyt pakoon.\nLöysin vain uudet heikkoudet ja uudet taakat joita en jaksanut enää ottaa, muttei minulta kysytty.\nSydän väsyneenä rinnassa hakkaa eikä jaksaisi enää.\nKysyn itseltäni vielä kerran; Pelkäätkö kuolemaa vai elämää enemmän ?\nLähettänyt murhemieli klo 16.51 1 kommentti:\nTunnisteet: ahdistus, itsetuho, kuolemanhalu, masennus, väsymys\nElämä yhtä oiretta aina vaan.\nOn aloitusoiretta, sivuoiretta, lopetusoiretta. Ja kuten itse tykkään asian ilmaista, oikeammin, vieroitusoiretta. Siihen päälle sairauden oireet. Mitä muuta jää? Ei kai mitään.\nVältän olemasta oirekimppu, mutta olen sitä silti vain. En löydä enää muuta. Kuka minä olen ? Kertokaa te. Minä en enää tiedä.\nVoxra jäi taakse ja sekin tuotti lopettaessani suurta tuskaa, joka jatkuu lievänä vieläkin. En näe syytä syödä kahta eri masennuslääkettä jos masennukseni vaan syvenee eikä tunnu mihinkään helpottavan. Joten päätin itse luopua siitä. En ole aikoihin enää jaksanut odottaa lääkärien lupaa, koska, no eihän niitä saa edes kiinni. Jokainen on vastuussa omasta mielestä ja kehostaan. Olen lakannut aikaa sitten olemasta lääkäreiden pilleriorja. Olen tästä asiasta kyllä nyt jälkeenpäin kertonut lääkärilleni joka onnekseni ymmärtää lääkekriittisyyteni.\nVoxraa kun ei voi hitaasti lopettaa depot-ominaisuutensa takia, niin se oli sitten kärsittävä kaikki se, mitä ei edes pitänyt tulla. Niin, efexorin lopetuksen helvetin jälkeen sanoin lääkärille etten syö enää ainuttakaan lääkettä jonka lopettaminen on täyttä helvettiä, mutta ilmeisesti sellaista lääkettä ei olekkaan tai sitten olen vain herkkä.\nSieltä ne vanhat tutut oireet kuitenkin ryminällä tuli taas. Sydämentykytykset, heikotus, voimattomuus, huimaus, päänsärky, pahoinvointi, hikoilu, kylmät väreet, lista loputon. Ja suunnaton raivo. Suoraansanoen puhdas kylmä raivo.\nYmmärrän sen, josta joskus luin. Että ei ne kaikki terveyskeskuspäivystyksissä tärisevät ja värisevät ja raivoavat potilaat ole narkomaaneja, vaan ihan vain laillisten lääkkeiden lopetusoireissa.\nOlin heittää kauppakassit seinään useinakin päivinä ja huutaa keskellä katua. No, kuitenkaan tästä Voxran lopettamisesta ei voi puhua samassa lauseessakaan Efexorin lopetuksen kanssa, joka oli elämäni pahin helvetti. Nyt on sentään muisti pelannut, toisin kuin silloin. Se oli niin hirveää, etten halua siitä enää edes kirjoittaa.\nJouduin kuitenkin taas todistamaan mielenterveyspotilaiden hoidon aukot. Lääkäriä ei saa kiinni, moneen päivään, vaikka tilanne on hyvin akuutti. Psykiatrinen päivystys on olemassa, mutta sinne soitto ei suurempaa apua tuo kun ihmettelevät siellä suureen ääneen avohoidon toimimattomuutta. Olisin kaivannut vastauksia kysymyksiin, mutta sensijaan odotin vain hiljaisella linjalla kun päivystävä hoitaja puhuu päivystävälle lääkärille, jonka neuvot eivät yllätä enää. Ei sieltä mitään neuvoja saa, ohjataan vaan paikkaan b, ja sen tietää mitä siitä tulee jos lähtisi jonottamaan tuntikausiksi terveyskeskuspäivystykseen aggressioissaan, joten päätin jättää väliin.\nOlen huomannut jo aikaa sitten, että kun mainitset nimen soittaessasi johonkin pyytääkseen apua, ja pikaisella klikkauksella huomaavat sairaushistoriasi pituuden, avuntulo loppuu siihen. Joskus mietin onkohan heillä joku musta lista puhelimen vieressä, jossa on lueteltuina kaikki vuosikausia sinne soittaneet. Kai he olettaa (tai ainakin toivoo) että siltä mustalta listalta täytyisi voida vain vetää yli nimiä kuolinuutisten jälkeen.\nKatkeruuteni on ehkä jo vallannut koko mieleni mitä tulee hoidon saamiseen, kovasti yrittänyt kamppailla ettei katkeruus pyyhkisi koko mieltä jokaisella osa-alueella, koska siitä ei hyvä enää seuraa.\nLaitoin kuitenkin hakupaperit valmennuskoulutukseen jolla ehkä voisi yrittää rämpiä täältä syrjäytymisen ja sairauden kuilusta edes puoliväliin ylös, mutta sekin tuntuu aivan turhalta. Loppupeleissä olen menettänyt uskon jo ajat sitten. Kiinnostus on kadoksissa mutta sitäkään ei tarvitse kuulemma olla. Näin on sanottu. Ja jankattu. Että täytyy toimia ja tehdä vaikkei kiinnosta. Motivaatiosta puhumattakaan.\nMutta tottahan se toisaalta on. Kotonakin olen päivästä toiseen, vaikkei tämäkään kiinnosta. Joten sama kai se missä sitä on tai vaikuttaa, kun mistään ei saa otetta.\nVälillä joku asia saattaa hetken kiinnostaa, viedä mukanaan, kunnes lyö taas tyhjää. Onhan näitä nyt taas ollut. Valokuvaamisen opettelu järjestelmäkameralla, sukuhistoria ....\nHetken kestää kunnes huomaa illan tullen itkevänsä ja ymmärtävänsä ettei oikeastaan mikään kiinnostanutkaan. Olen luonne, joka lähtee täysillä mukaan jos lähtee, mutta tippuu yhtä nopeasti alas. Ja tippuu aina. Niin se menee.\nJa nyt kun katsoo taaksepäin tätä typerää tekstiä, ei tee mieli edes julkaista, mutta julkaisen silti. En tunne saavani nyt mistään otetta, lyö tyhjää, mutta yritys se oli tämäkin, saada edes joku ajatus kiinni. Mitä näitä turhaan tarkemmin lukemaan ....\nLähettänyt murhemieli klo 23.00 Ei kommentteja:\nTunnisteet: masennus, oireet, tyhjyys, Voxra\nKuiskauksia pohjalta joita kukaan ei enää kuule.\nMinulla ei ole enää muuta kun myrkytetyn mieleni sanat.\nUpottava tyhjä musta aukko jossa huudan sydänjuuriani myöten kenenkään kuulematta.\nOlen niin väsynyt, väsynyt, väsynyt. Minusta on imetty voimieni rippeet jonnekkin pois enkä löydä enää sitä hetkeä jossa hengitin ilman kipua syvällä sisällä.\nMinusta jäi tyhjä kuori jäljelle joka haluaa kadottaa itsensä, pois, kaikkialta. Koko maailman tuskasta. Tästä pahuudesta, päiväkausien tuskista jossa ei enää pysty olemaan.\nEn valinnut syntyä tänne, synnyin ja kärsin, voi kuinka kärsin.\nEnkä minä jaksa enää pitää sisälläni mitään. Mieleni tuska vyöryää kaikkialla, kaikessa tässä yksinäisyyden tuskassa ja hiljaisissa huudoissa, virtuaalimaailmani, sen ainoan, tuhoten.\nTuhoan itseni, maailmani, kaiken vähän mitä on jäljellä.\nEn pysty hallita, en hillitä. Tuska pyrkii sisältä ulos koskaan loppumatta. Myrkytetyt sanat myrkyttävät kaikkialla vaikka sydän vielä haluaisi välittää, tukehtuu sekin lopulta.\nPutoan putoamisteni alle, vaivun vielä syvemmälle vaikken arvannut enää sellaista olevan.\nKyyneleet poskilla, kaulalla, paidalla. Viiltävät veitset rinnan alla ja kipujen sydämenlyönnit yhtä raskaita kun kivireppu.\nTule ja vapauta\neivät elämää kestä\ntekemättä muille pahaa,\nraatelematta onnea ja rakkautta\narmahda autiot ja pahat\nOle kerrankin viisas, ole\nhyvä ja oikeamielinen,\nole elämän kaltainen.\nPolttava ikävä vuosikausien taakse. Ymmärrys että aika entinen ei koskaan enää palaa. Tulevaisuuden hirviöt jokaisessa huomisessa, painajainen koskaan loppumaton.\nEntisen rakkaani runo tietokoneenruudulla. Kuolit ennen minua vaikka ei sen pitänyt mennä niin. Kaipaan haudallesi. Kaipaan multien joukkoon jossa sinä olet. Ikuisuuteen kanssasi vaikken tiedä missä olet.\nTuntien jatkuvaa kipeää\nHuomaan, jään kylmään\nkuin tahtoisin verhota\nsulkea kaikki ovet ja\npelkään huomista vielä\nkuin päälleni kasattua\nmultaa ja maata.\nTätä jatkuvaa hiljaisuutta\nen kestä ajattelematta\nsen odotuksen vaihtuvan\n-J <3 1.3.1977-15.6.2007\nKeinoja joiden sanovat helpottavan, ei helpota.\nKeinoja, joilla lopettaa tämä kaikki maallinen tuska, mielen syövereissä täyttäen koko pääni.\nTehosekoitin lääkepurkit kivireput valtimot veitset skalpelli metronkiskot junanraiteet jyrkänteet bensa tulitikut, palan tuhkaksi lattialle. Minkä valitsen vien loppuun tällä kertaa oikeasti varmasti kuolemaan kerralla ja mahdollisimman äkkiä. Kaipaan sinua vaikka olen vain unelmoinut. Vuosikausia vuosikausien perään. Vaihtoehto jota en halua jättää käyttämättä. Päätös jota en halua enää olla tekemättä. Lopullinen piste joka ei saa enää olla pilkku.\nAnelen, anelen, anelen.\nOlen liian kivuissani heräämään enää yhtenäkään aamuna, aamupäivänä, iltana, yönä.\nPaeta viimeisen kerran sinne mistä ei ole enää paluuta, koskaan.\nSinne minä haluan kipeän sydämeni viedä\nja sieltä minä en enää palaa\nmyrkytetty mieli kohoa ilmaan, lopu, tuhoudu,\nruumis painu mullan alle kasaan tuhkana tuhkakekona\nanna ihmisten painaa se maa alas\njätä heidät jaksamaan se mitä et jaksanut\nhelpottuu aika kun viimeinen taakka lasketaan pois,\neikä mikään enää ole kuten ennen\nmutta sitä sinä et enää näe.\nLähettänyt murhemieli klo 16.55 1 kommentti:\nTunnisteet: ahdistus, kuolema, masennus, tuska\n"Mä en jaksa enää nousta putoamaan takaisin."\nTämä teksti on kuvaton vaikka kuvia olisi.\nMieltä niiden lisäämiseen ei ole.\nTuntuu kun kaikki ne äärimmäisen kauniit pienet merenrantahetket olisi ollut harhaa vain.\nHukuin taas kyyneliin, romahdin ja tipuin.\nHuomasin yhtäkkiä merenrantareissullani kuinka yksin olenkaan. Katselin pariskuntia ja kaveriporukoita hymy huulilla auringonpaisteessa ja etsin varjoisinta paikkaa. Hajosin siihen paikkaan. Joku pohjaton suru vyöryi jostain kuin ukkospilvi. Siellä itkin keskellä metsää merenrannalla ja ajattelin etten enää pysty liikkumaan. Että jään sinne ja huuhtoudun meren aalloissa pois. Kohti kuolemaa.\nLähdin kuitenkin ja kaikki ne päivät sen jälkeen olen vain hukkunut tähän kipuun. Tuntuu täysin turhalta olla olemassa.\nMielessä pyörii kivireput ja merenaallot ja pilleripurkit ja valtimot ja kallionjyrkänteet.\nJa yksi lause. "Mä en jaksa enää nousta putoamaan takaisin."\nKun aina putoaa, kovaa ja korkealta, miksi nousta ? Kaikken helpointa olisi vaan jäädä makaamaan siihen. Tai lähteä siitäkin. Koko universumista.\nEi auta enää meren suolaiset aallot, ei sen enempää kun suolaiset kyyneleetkään. Ei tunnu miltään. Olen silti mennyt. Uinut kuutamossa niinkuin jossain elokuvissa, vaikkei se tuntunut yhtään siltä.\nSinne olisi ollut hyvä silti jäädä. Mutta kun tiesi ettei voi, uskalla, huuhtoutua aaltoihin, kipu alkoi taas samantien kun nousi vedestä pois.\nJa se kipu on. On on on. Jyskyttää rinnan alla. Koko ajan. Voimistuu, välillä hetkeksi heikkenee, muttei koskaan tarpeeksi. Ja taas vyöryy. Peittää kaiken alleen. Saa sisukseni repeytymään. Ei pysty olla. Mitenkään.\nNiinkuin viime yönä. Tupakat loppui eikä sähkötupakka ajanut enää asiaa. Sänky oli vain ryppyisen lakanan peittämä ja peitto lattialla. En pystynyt nukahtamaan mitenkään. Puin päälle ja lähdin keskellä yötä läheiselle huoltoasemalle ostamaan tupakkaa. Toivoin että joku olisi siellä pimeässä tullut ja tappanut. En pelkää enää. En mitään rasahduksia hiljaisessa yössä. En ihmisiä jotka saattavat kävellä perässä. Pelkään enemmän sitä että selviän kotiin ehjänä, herään uuteen aamuun ja sattuu taas. Miksi kukaan ei tule ja tapa. Ne viattomat perheenäidit, joilla on tarkoitus, puukotetaan kuoliaaksi kotipihalla. Siitä luin, uutisista. Ja mietin miksi kukaan ei valitse uhrikseen minua. Olen valmis, antakaa tulla ! Liian pelkuri silpomaan itseni.\nOli jo vaikka mitä ideoita. Mihin suunnata elämä. Taustalla paineet siitä että jos en nyt nouse, lopullinen eläke on varmasti vuodenvaihteessa ajankohtainen. Yhdeksäs vuosi kuntoutustuella eikä kuntoutuminen ole edes alkanut. Soittelin ja kyselin, ajattelin että nyt tai ei koskaan. Ja tässä istun vieläkin. Romahdin taas. Se pieni hetki jolloin pitäisi päästä eteenpäin, on niin pieni ettei se ehdi odotella ohjaajien kotikäyntejä tai viikkokausien päässä olevia tapaamisia. Pitäisi toimia sinä samana päivänä. Ei se toimi niin. Maailma ei toimi niin ja minä olen tunteideni loukussa. Ja sitten ei ole enää mikään mahdollista. Jään taas paikoilleni eikä kukaan pysty minua siitä repiä, ennen kuin itse taas joskus jaksan. Enkä jaksa enää. En helvetti jaksa.\nJa turhaa on siihen tulla sanomaan, että onhan kaikki vieläkin mahdollista.\nSitä ei tiedä kukaan muu kuin minä itse miten vaikeaa se on. Antautua elämälle ja luopua kuolemasta. Se ei tapahdu päätöksellä. Se ei tapahdu kenenkään sanomisia kuuntelemalla.\nItsepäisyyteni on haudannut kaiken alleen. Kuolemanhaluni on vyörynyt peittäen kaiken. Ja tätä samaa mantraa jauhan vuodesta toiseen. Siinä missä muut menevät ja kuntoutuvat.\nJa tässä ollaan. Masennuksen ytimessä. Hukkumassa taas. Joka ikinen kerta tämä tulee takaisin. Eikä koskaan mikään ole enää toisin.\n"Verenhimoiset hirviöt kannoillani.\nLiian pitkä matka perille.\nTörmäsin ihmiseen, joka näytti etäisesti tutulta.\nSinäkö se olit, kun petti maa jalkojeni alta.\nParas suojata silmät.\nMua häikäisee niin.\nMä en tahdo enää juosta,\nja vikuilla taakseni.\nPitelisit mua hetken,\nMä en jaksa enää nousta\nLähettänyt murhemieli klo 12.48 Ei kommentteja:\nTunnisteet: ahdistus, itsetuho, kuolemanhalu, masennus\nKillingholma ja muutamat ajatukset\nAjatuksista en tunnu saavan kiinni.\nSitä mieluummin pakenee päätään ja koittaa olla ajattelematta mitään. Keksii jotain mihin keskittää ajatuksensa ettei tarvitsisi muistaa kuinka kipeää kaikki välillä on.\nEn tiedä mitä kuuluu.\nPäässä lyö tyhjää, kaikki on tyhjää.\nJoskus on jotain muuta. Yöuinti ystävän kanssa. Tai hiljainen ranta ja omat ajatukset, musiikki korvissa.\nJa välillä taas muistaa miten merkityksetöntä kaikki on. Miten on ihan sama milloin nousee aamulla ylös. Ihan sama onko olemassa missään. Ja silti aina on. Päivät toistavat toisiaan.\nVälillä päähän pulppuaa ideoita mihin suuntaan voisin lähteä elämässäni. Yleensä ne jäävät ajatuksiksi. En saa otettua minkäänlaisia askeleita. Olen jäänyt jumiin, liian kauan ollut jo paikallani. Vaikka tätä vihaa, tässä on se turva. Ei tarvitse olla mitään. Voi nuokkua päivät pitkät täällä yrittämättä yhtään mitään. Ei se tunnu elämältä. Ehkä en haluakkaan sen tuntuvan.\nJoinain päivinä menneisyyden kipeät asiat tulvivat mieleen ja muistaa kaiken sen kivun mitä joskus oli. Mutta kivusta huolimatta silloin enemmän elämää. Kaaosta, mutta edes jotain.\nKirjasta Hullu (Juha Hurme)\nJoku helvetillinen vimma löytää jotain ja silti joku sairas halu jäädä vain paikoilleen makaamaan. Voiko tämä näin jatkua, kauan voi. Ei voi. En halua tätä. En halua muutakaan. En mitään.\nEn tiedä mitä olla, missä olla. Millainen olla. En saa selkoa tästä. Mistään.\nTuntuu kun ei olisi edes elossa. Vaan jossain sumussa.\nEi ne pienet kauniit hetket tunnu kantavan ollenkaan. Tuntuu aina jälkeenpäin ettei niitä ole edes ollut. Kuin olisivat jotain harhaa olleet. Vaikka niissä hetkissä ne pienet kauniit hetket kolahtaa.\nEräs kerran sanoi ettei pitäisi koittaa väkisin saada hetkiä tuntumaan joltain. Että ei se auta, että vimmaisesti koittaa löytää tarkoituksia. Että pitäisi vaan antaa asioiden lipua eteenpäin ja välissä huomata että saattaa ollakkin hetken helpompaa. Tehdä asioita vaikkei pätkääkään kiinnostaisi. Joku kerta voi kiinnostaa. Aina ei. Ja silti tuntuu niin turhalta tehdä mitään jos ei tunnu miltään. Parempi jäädä neljän seinän sisään ja antaa kaiken elää tuolla ulkopuolella. Kieriskellä itse täällä omassa pahassa olossaan.\nMutta nyt ei irtoa enempää. Turha tätä tekstiä on väkisin yrittää synnyttää. Ehkä jonain päivänä taas jaksan ajatella enemmän, saada tekstistä kiinni ja selventää ajatuksiani. Nyt haluan vain olla. Omissa oloissani.\nSeuraavat kuvat tämänpäiväiseltä retkeltä Killingholmaan (Laajasalossa).\nLähettänyt murhemieli klo 19.36 Ei kommentteja:\nTunnisteet: killingholma, masennus, meri, tyhjyys


20.8.2014\t17:17\t0\t0\tMaritta Kärkkäinen\nOnnellista on elää maassa joka tuottaa vielä puhdasta ravintoa. Vaalikaamme sitä ja nauttikaamme kaikista luontomme tuotteista. Suurella hartaudella lisään puurooni mustikoita, viinimarjoja, mansikoita tai vadelmia. Pienoinen puutarhani tuottaa iloa kahden hengen talouteen. Tosin vaihtelevasti, mutta parasta lienee kuitenkin sen terapeuttinen vaikutus. Ilman tätä pihaa elämä olisi tyhjää, ankeaa ja väritöntä.\nPian on aika kerätä perennoista siemenet talteen. Niillä voi ilahduttaa ystävää tai kylvää ne itse keväällä uuteen paikkaan. Eniten näyttää tulevan lilan unikon siemeniä. Olenkin saanut niistä jo muutaman varauksen. Ukkolaukkaa lähti täältä kirjekuoressa kohti kalakukkokaupunkia. Tuntui ”ukoista” olevan pulaa sillä suunnalla.\nMieluisin lahja itselleni on tuttavalta saadut kukansiemenet. Uusi kirsikkapuu on kasvamassa alueella jossa ei vielä ole muuta, kuin rikkaruohoja. Siihen ajattelin kylvää ensi keväänä sekalaisen kukkaniityn. Pörriäisiä ja perhosia varten..niin ja kissaani josta on kehittynyt varsinainen vihertassu.\nMeillä useat kärhöt kukkivat parasta aikaa ja ne ovat muodostaneet pareja tällekin kesälle. Keltainen krassi kosiskelee lilan väristä jackmaniipoikaa ja toisessa penkissä ”sateenkaarikrassit” kilpailevat lumikärhön huomiosta. Saapa nähdä mitä kaikkea ehtii tapahtumaan, sillä vielä on kesää jäljellä…\nNyt on aika ajatella myös tulevaa kasvukautta ja käydä lannoittamaan puutarhaa syyslannoitteilla. Satoa tuottavat kasvit tarvitsevat vahvistusta selviytyäkseen talvesta. Aivan kuten me tankkaamme vitamiineja kasvitkin kaipaavat kaliumia ja fosforia. Olen kantapään kautta oppinut, että pelkk pas… puhuminen pellon pientareella ei auta vaan tarvitaan todellakin oikeaa lannoitusta, oikeaan aikaan.\nElokuulla on vielä lämmintä ja valoisaa joten nyt voi jakaa ja istuttaa uusia taimia. Ne ehtivät juurtua ennen talven tuloa. Sipulikukkien istutus kannattaa tehdä myöhemmin.\nKaikkein parasta lienevät pimenevät, samettiset elokuun illat. Kaivan esiin kaikki lyhdyt sekä tuikut ja alan ripustamaan niitä puiden oksille. Suuri superkuu valvoo puuhiani ja yhdessä ulvahdamme elokuiseen yöhön.\nEdellinen Intiaanirohtoa ja muita näkyjä\nSeuraava Luonto puutarhurin saappaissa


Kuvamerkintöjä: 2. adventisunnuntain aattona mietittyä\nJoulussa yhdistyy pimeys ja valo. Toistensa vastakohdat eivät sulje pois toisiaan. Joulun valo tarvitsee pimeyttä. Ilman sitä joulu ei olisi joulu. Tähän olemme Suomessa tottuneet.\nAdventtikynttilät lisääntyvät samassa tahdissa pimeyden syvetessä. Talvipäivän seisauspäivänä 22.12. pimeys on suurimmillaan. Neljäs adventtikynttilä syttyy 23.12. Näin valon juhla joulu osuu aika tarkalle keskelle pimeintä talvea.\nPimeydellä on kuitenkin hintansa. Ainakin minua se väsyttää. Miten yhdistää oma väsymys ja joulun riehakas ilo? Se ei käy yhtä yksinkertaisesti kuin kynttilöiden sytyttäminen. Vastakohdat omassa sisimmässä eivät tule keskenään toimeen. Toinen voittaa toisen.\nJoulu muistuttaa minulle, että huolimatta omasta väsymyksestäni, pimeydellä ei ole viimeistä sanaa. Lopulta valo voittaa. Tätä pohtivat ihmiset jo kauan sitten. Silloin Jesajan kirjaan kirjattiin muistiin sanat: "Kansa, joka pimeydessä vaeltaa, näkee suuren valon." Pimeys ei ole kestävää. Valo on.\nLähettänyt Kimmo Hurri klo 8.12.07


Meidän Pieni Ryyni: Liikenneraivoa vastaan\nKeskiviikkona Helsingissä polkupyöräilijä tuli autoilijan yliajaneeksi. Torstaina hän menehtyi vammoihinsa. Poikkeuksellisinta tässä on se, että autoilijaa syytetään surmasta. Hän siis ajoi tahallisesti polkupyöräilijän päälle. Useissa kaupungeissa järjestettiin tänään muistokulkue pyöräilijän kunniaksi sekä muistutukseksi, että me kaikki olemme sitä samaa liikennettä, kuljimmepa millä kulkuneuvoilla hyvänsä.\nOulussa järjestettiin myös kulkue Oulun polkupyöräilijöiden toimesta. Mieheni on yhdistyksen hallituksessa ja järjestäjänä kulkueessa, joten luonnollisesti mekin olimme mukana, peräti kärkipyöränä laatikkopyörällä. Saimme kokoon noin 80 ihmisen letkan ja ajoimme lenkin keskustassa ja pysähdyimme kaupungintalolle, missä pidimme minuutin hiljaisen hetken.\nValitettavasti kulkueet eivät sujuneet täysin ongelmitta kaikkialla. Helsingissä bussi yritti ajaa kulkueen yli hermostuttuaan odottamaan pyöräilijöiden pääsyä tien yli. Juuri tämä on se mistä yritimme saada äänen kuuluviin. Tehdään tilaa toisillemme ja pyritään joustavaan liikenteeseen. Ei jaeta toisiamme pyöräilijöihin, jalankulkijoihin ja autoilijoihin. Vaikka tänään kuljen pyörällä, huomenna otan auton alleni. Huomioidaan toinen toisemme. Palloa on heitetty myös liikennesuunnittelijoille löytämään parempia ratkaisuja katusuunnitteluun niin että eri liikkumismuodot erilaisine nopeuksineen mahtuisivat paremmin ja liikenne sujuvoituisi.\nHuomisaamuna kun lähdet töihin tai kouluun, ota rauhallisesti. Vaikka on maanantai, sinne perille ehtii vaikkei hätäilisikään. Vaikka pysähtyisi sillä autolla siihen valottoman suojatien eteen ja päästäisi kävelijän ensin. Rimpautetaan sitä kelloa kun halutaan ohittaa polkupyörällä, eikä vain puikkelehdita kävelijöiden välistä hihoja hipoen. Kävelijänä katsotaan ettei kävellä pyöräkaistalla tai kävellä taakse katsomatta alle pyörätieristeyksessä kääntyessä. Annetaan toisillemme tilaa ja hymyillään kun toinen huomioi.\nParempaa viikkoa kaikille!


Miten minusta tuli jouluvammainen? – Kotimaa\n23.12.2020 22:29 - Ruttopuiston rovasti Hannu Kiuru\nEn syntynyt jouluvammaisena vaan minusta tuli sellainen omien kenkkumaisten joulukokemusteni myötä. Antakaahan, kun kerron!\nMinulla on molempien vanhempieni myötä karjalaiset sukurakkausjuuret. Ja niin kuin usein käy, äidinpuoleisen suvun juuret ulottuvat syvemmälle, mikä käytännössä merkitsi sitä, että vietimme lukuisat karjalaissukujuurirakkausjoulut Hämeenlinnassa, jonne kokoontui pienenä ollessain julmetun iso lössi Mie ja Sie-väkeä haastelemaan keskenään.\nWell, kun itse olin vasta vaahtosammuttimen kokoinen, pelkäsin tallautuvani tuossa jouluryysiksessä isompien jalkoihin. Tai sitten vaihtoehtoisesti korvieni halkeavan siitä kokoaikaisesta puheenkälinästä. Paha juttu, että Hiljaisuuden Ystävät ry:tä ei vielä tuolloin ollut kukaan keksinyt enkä minä tiennyt Pelastakaa edes Lapset ry:n puhelinnumeroa voidakseni saada edes jonkinlaisen kokemuksen joulurauhasta.\nHyvää noissa Hämpsyn bileissä oli se, että siellä sai syödäkseen isoja pyöreitä perunapiirakoita ihan tuoreeltaan. Olisin voinut elää pelkästään niillä. Mieluiten olisin tietysti ollut kotona niitä syömässä.\nMassakokoontumisjouluperinne otti ja kuoli yhdessä siihenastisen keskushenkilön hautajaisten kanssa. Kotijoulut Tapiolassa muuttuivat toisella tavalla piinaaviksi. Äidistä tuli uusi joulun keskushahmo, joka orjallisesti noudatti kaikkia mahdollisia ja mahdottomia jouluperinteitä joulustressin kustannuksella. Joulusiivoukset olivat aina ihan ylimitoitettuja, etenkin kun joulun varsinainen sankarikin syntyi keskelle pahoja hajuja miltei eläinten syöttökaukaloon. Kokonaan toinen asia olisi ollut, jos olisi syntynyt johonkin kuninkaanlinnaan. Joulukortteja äiti kirjoitti vuosittain satakunta. Lähellä oleville ystäville hän kiikutti joko joulukukan tai suklaarasian – ja sai tismalleen samanlaiset takaisin. Ei mitään järkeä!\nJoulun pitopöytä notkui sen seitsemää sorttia (oikeasti niitä oli tietysti paljon enemmän), mutta en osannut antaa tälle vaivannäölle mitään arvoa. Yritys tuputtaa outoa ruokaa oli jo ennalta tuhoon tuomittu. Lahjat olivat kiinnostavampia. Ja miten sitä muka olisi noita kummallisia ruokia pystynyt edes t syömäänkään, kun piti vatsalla jännittää sen pelottavan harmaaturkkiolion saapumista. Miksi ihmeessä sen piti aina saapua niin myöhään, miksi ei koskaan heti aamusta, niin olisi voinut leikkiä koko päivän? Miksi se ryhmysauvoineen sisään rymyävä ilmestys ei voinut olla punanuttuinen Ho-ho-cokisjoulupukki, kun kyseinen cola-juoma oli jo rantautunut Suomeen olympiakesänä 1952, siis kolme vuotta ennen oman ajanlaskuni alkua? Miksi sen pedon syliin piti istua ja vielä yrittää laulaa luikauttaakin? Enhän minä sisäpaisti edes osannut laulaa. Myöhemmin työseurakunnassani kanttori määräsikin minut messulaulukieltoon.\nKun minulle selvisi, että kyseessä olikin vain leikki ja tuo karmea ilmestys suvaitsi olla pelkkä lahjapakettien äärimmäisen ruma sisäänroudaaja, aloin itse toimittaa kyseistä virkaa. Tarkoitukseni oli pelotella neljä vuotta itseäni nuorempaa pikku broidia ja panna hänet soololaulamaan minulle. Jotakin meni kyllä ratkaisevalla tavalla pieleen, kun velipoika vastasi, että Laula ite itelles! Tämä odottamaton tylyys oli omiaan jättämään pysyvän jäljen herkkään sieluuni. Kun veljelle selvisi, mikä joulupukkiasiassa on kupletin juoni, myös hänestä tuli joulupukki, joka jostakin syystä yritti saada minut laulamaan hänelle. Hahhah, älä unta näe!\n1970-luvulla seurakuntanuoriaikoinani taisi olla suorastaan muodikasta vastustaa kaupallista joulua. Se touhu meni lopulta niin överiksi, että minulta katosi todennäköisesti loppuiäkseni halu ostaa ja kyky vastaanottaa joululahjoja. Ei muuten ole helppoa ottaa vastaan, kun ei osaa oikeasti olla kiitollinen saamastaan. Pienillä lapsilla tuo kyky vielä on: Mieluisan lahjan saavien lasten silmät suurenevat teevadin kokoisiksi ja suu repeää auvoisaan hymyyn, joka leviää korvasta korvaan. Lapset eivät myöskään tajua meidän aikuisten keskinäisistä peleistä mitään, toisin sanoen heille ei tule ensimmäiseksi mieleen, että oi ja ai, sain lahjan, nyt minun pitää sitten antaa vastalahja.\nSeurakuntapappinaoloaikaani mahtui 36 joulua, joista olin töissä 33. Tunsin syyllisyyttä siitä, että valmistin niin usein joulua muille, mutta perheenisänä olin ihan liian naatti viettämään perhejoulua omalla porukalla. Vain kolme joulua olin tuona aikana vapaana: Kerran olin sairas, toisen kerran pyysin joulua jonkin erityisen syyn vuoksi vapaaksi (ja paiskin sitten kunnolla töitä uutena vuotena), kolmannen kerran joulu osui vuorotteluvapaani ajankohtaan. Lähtökohtaisesti ideana pidettiin sitä, että kaikki papit ovat remmissä näinä suurimpina sesonkiaikoina. Ymmärsin yskän, sillä tämähän oli jo ammatinvalinnassa käynyt selväksi; pieni palkka, paljon töitä, kehnot työajat. Mutta toisaalta: Eihän kutsumustyöstä ole koskaan ennenkään paljon maksettu. Ja tietysti seurakunnan työntekijä osaa venyä ja uhrautua uhriutumatta.\nTullessani poikamiehenä seurakuntapapiksi Helsingin keskustaan (termi oli silloin ylimääräinen apulainen) yllätyin suuresti, kun minä sain heti ekana jouluna kunnian saarnata jouluaamuna seiskalta sanajumalanpalveluksessa. Olin näet tottunut siihen, että Espoossa jouluaamuna kirkot ovat ihan nuijalla lyöden täynnä väkeä. Erehdyin ja petyin, kun väkeä olikin vain satakunta, vaikka olin odottanut seitsemää sataa.\nNo, Helsingissä oli eri meininki: Vanhaan kirkkoon kaikki jo väki tulikin jouluaattona klo 17 ns. Kekkosen kirkkoon. Kampinkadulla asunut Urkkikin istui usein jouluna omalla paikallaan pääovelta katsottuna oikealla etupenkissä keskikäytävän vieressä. Niin, hän oli vakivieras paitsi niinä jouluina, jolloin hän kävi Moskovassa Rauhaa hieromassa. Mainittakoon, että kyllä niitä Kekkosen kirkkoja sitten myöhemmin silloin tällöin tulevalle Ruttopuiston rovastillekin siunaantui.\nKahden ensimmäisen vuosikymmeneni aikana meillä oli seurakunnassa loputon määrä erilaisten piirien ja ryhmien ja yhdistysten ja firmojen joulujuhlia. Kaikki tahtoivat oman joulujuhlansa tai edes hartaushetken. Mielekkäimpiä menoja olivat ne, kun vietiin joulutervehdyksiä vanhuksille sairaaloihin ja vanhainkoteihin. Seurakunnallisia joulujuhlia yritettiin yhdistää järjestämällä Koko seurakuntaväen yhteisiä joulutapahtumia, mutta lopulta kävi niin, että meillä oli sekä nämä uudet tapahtumat että myös kaikki vanhat. Ja sitten taas juotiin glögiä, syötiin joulupuuroa, torttuja ja piparkakkuja niin että niitä meinasi tulla jo korvistakin ulos.\nTykkäänkö vieläkään joulusta? Kiitos kysymästä, jonkinlaista eheytymistä ja toipumista lienee kolmen eläkevuoden aikana tapahtunut. Sanoma maailman Vapahtajasta on mitä upein, mutta kritiikkini on aina kohdistunut outoihin joulunviettotapoihimme. Mielestäni jouluissamme on ollut aina jotakin liian paljon; mässäilyä, juominkeja, lahjoja, rekvisiittaa, sekalaisia joululauluja, tonttuja. Laps’ hankeen hukkuu, unhoittuu. Tai Jeesuksesta tulee kuokkavieras omissa syntymäpäiväjuhlissaan, niin kuin Kari Suomalaisen mainio pilapiirros katkerasti muistuttaa: Helsingin Aleksi on täynnä autoilevia tonttuja sekä stressaantuneita lahjapakettienkantajia, kun taas Jeesus seisoo repaleisissa vaatteissa Stockan seinustalla ilman että kukaan häntä huomaa. Mutta, herttiles sentään, Jeesus on kuitenkin Kristus eikä mikään Koristus!\nOma ehdotukseni: Jätetään vuoden loppu sovinnolla kaupallis-pakanallisiin tarkoituksiin ja kaiken maailman hurlumheille, mutta palataan viettämään kristillistä joulua alkuperäiselle paikalleen eli loppiaiseen. Vanhan kalenterin mukaan näet tammikuun kuudes on jouluaatto, 7.1. olisi siten kristillinen joulu. Olisi ihan eri fiilis aloittaa uusi vuosi juhlista jaloimmalla, etenkin kun seimen äärelle pääsisivät heti myös Itämaan tietäjät.\nArvelen, etten ole suinkaan ainoa pappi, joka uupuneena ajattelee (eläkkeellä tosin olen enää vain kollegiaalisesti myötäuupunut), että ei enää millään jaksaisi vuoden lopulla viettää antaumuksella juhlaa, jonka sanoma on niin moneen kertaan jo kaluttu, tutut jutut luettu, laulettu ja saarnattu, mutku kansa tahtoo aina vain sen saman vanhan paketin. Vaan saapiko sitä työaikana ääneen edes sanoa, että väsyttää, jopa kyllästyttääkin?\nNyt on edessä erikoinen juhla, ns. koronajoulu, jolloin yhteiskunnan pyörät lakkaavat ennennäkemättömällä tavalla pyörimästä ja meillä voi olla mahdollisuus kokea ennenkuulumattoman rauhallinen joulu. Jopa niin rauhallinen, että edes joulukirkkoihin ei tänä vuonna ole sisäänpääsyä muuten kuin nettistriimausten välityksellä.\nParhaimmillaan tämä erityisjoulu voisi olla oiva tilaisuus poistaa turhia esteitä Joulun Herran kohtaamiselta. Mietin suositun Sydämeeni joulun teen-joululaulun ideaa, joka ei näihin asti oikein ole minulle avautunut. Voisiko kyse olla lopultakin siitä, että kun Jeesuksella ei ollut sijaa majataloissa, niin hän pyytää päästä asumaan ja elämään sinun sydämeesi ja minun sydämeeni? Se valmistautumiseni merkitsee lopultakin vain suostumista, luvan antamista hänen tulla. Ulkoiset valmistelut ovat sivuseikka sisäisen valmiuden rinnalla.\nTänä jouluna tapaan vain muutaman läheisen ihmisen, heidätkin ulkona ja turvavälit säilyttäen. Vain Jeesuksen toivotan tervetulleeksi sisään, vieläpä ilman turvavälejä. Tervetuloa elämäni ensimmäinen hiljainen joulu, rukouksessa ja Sanan ääressä viipymisen koruttoman kaunis siunattu aika.\nJumalani, varjele minua takertumasta tämän maailman arvostuksiin ja anna minun kysellä Sinun tahtoasi enemmän kuin ihmisten mielipiteitä. Armahda kaikkia, jotka väheksyvät Sinun sanaasi ja puhuvat ylimielisesti niistä, jotka panevat toivonsa Sinuun. Valaise heidän sydämensä ja johdata heidät Sinun totuutesi tuntemiseen. Vapahtajani Jeesuksen Kristuksen kautta. Aamen.\nYläkuva: Jouluna 1986 sain toimia Kotimaa-lehden mannekiinina.\nAlakuva: Meillä oli Vanhankirkon seurakunnassa Karin luvalla valmistettu jättimäinen kopio tästä kuuluisasta pilakuvasta. Kun raahautin kuvan Vanhaan kirkkoon koululaisjumalanpalveluksiin, vastaanotto oli mykistynyt. Opettajat ja oppilaat eivät meinanneet saada silmiään irti taulusta: Mitä pilakuva tekee kirkossa? 40 vuotta sitten ihmisiä oli vielä helppo hätkäyttää…\nKyllä oli kovat jutut ja kokemukset! Yhteiskunta on nyt järjestänyt jokaiselle rauhallisen joulun ilman kälätyksiä. Koitetaan nauttia siitä, ettemme kuitenkaan ole koskaan yksin, jos uskomme joulunlapsen todellisuuteen. Rikasta joulun aikaa kaikille!\nEn liene ainoa jouluvammaiseksi julistautunut tapaus Suomen Siionissa? Tohtisiko joku kohtalotovereistani myös ilmoittautua tähän?\nMonikin saattaa ihmetellä, että mikäs ihmeinen kummainen purkaus se tämä tällainen on ajankohtana, jolloin hyvä, lämmim, hellä on mieli jokaisen. Itsekin aluksi ihmettelin samaa, mutta eipä toisaalta ole eka kerta, kun uin vastavirtaan ns. Yleisen mielipiteen suhteen.\nJouluna voi ihan oikeasti tapahtua ihmeitä! Tuon yllä olevan tekstin kirjoittaminen oli samalla kertaa hauskaa ja tuskallista, mutta nyt, jouluaattoaamuna mieleni on tyyni ja keveä. Sain ikään kuin kirjoitetuksi itsestäni pois jonkinlaisen epämääräisen jouluangstausmöykyn, joka operoimattomana oli vuosikymmenten aikana ehtinyt kasvaa pelottavan suureksi tukkeeksi sisimpääni.\nRohkenen suositella lukijoillenikin kirjoittamista ratkaistavien asioitten selvittämiseksi. Ensinnäkin: Kun on pakko pukea mielen mustia aukkoja sanoiksi, niin silloin hommasta saa edes jonkinlaisen otteen.\nToiseksi: Kun näet oman tekstisi, niin hoksaat, että vaivasi ei olekaan enää sisälläsi vaan se on ulkoistettu, tuotu joistakin mielen pimeistä sopukoista päivänvaloon. Nyt asiaa voi paremmin käsitellä, työstää.\nJa vielä kolmanneksi: Parhaimmillaan kirjoitusprosessi on mitä suurimmassa määrin katarttinen eli tunneperäisesti puhdistava ja vapauttava kokemus, joka äkkinäisesti voi johtaa elämänhalun uudistumiseen, palautumiseen tai voimistumiseen. Heureka!\nSamoja kokemuksia. Aikanaan aloin kirjoittaa blokia ihan siitä syystä, että halusin käydä läpi lapsuuden kokemuksia ja nyt aikuisena voin tarkastella niitä kokemuksia aikuisen ajatuksilla ajatellen itseäni lapsena ja niitä aikuisia aikuisina, jotka asioihin liittyivät. Sitten pääsin blokistiksi Kotiman sivulle, siihen aikaan se piti vielä anoa ja sain luvan. Kaikkiaan olen kirjoittanut kai yli neljäsataa blokia sinne omalle alustalleni. Minun jouluni ovat aina olleet köyhiä moneen muuhun verrattuna eikä porukatkaan niin kovin suuret ole olleet, mutta muistoissa on paljon rakaitakin kokemuksia.\nLauri: Ja sitten on sellainen kaino toivomus, että josko noista omista kokemusta ja pohdinnoista mahdollinen lukija voisi saada kaikupohjaa omille pähkäilyilleen.\nTuossa kirjoittaessani loppua kohti asiat jo rupesivat kummasti selkiytymään. Näin. mulle on usein käynyt myös keskittyneessä omasanaisessa rukouksessa: Selitän ja tilitän Jeesukselle joitakin ihan kummallisia juttuja ja sitten kesken kaiken tuleekin oivallus, että ai, noinhan se asiaa meneekin, mulla on ollut väärä tulokulma asiaan.\nJo pelkällä pysähtymisellä on terapeuttista merkitystä, kun ryhtyy pohtimaan, mihin se tie, jota nyt syystä tai toisesta kuljen, mahtaa minut johtaa. Tosin se pysähtymineen onkin asia, joka monia pelottaa ihan hirmuisesti…\nRyhdyin kirjoituspuuhiin äsken ja sitten, kun olin siirtämässä tekstiäni lukijoille, niin se vain katosi. Humpsista. No, siinä meni joulupohdiskelut. Mietiskelin metsässä sitä, miten hyvä asia tämä korona on tämän joulunvieton suhteen. Tein semmoisen tunnin lenkin tuolla lumihuntuun peittyvässä metsässä ja vein sinne repullisen evästä linnuille. Siinä sitä oli aikaa pohtia edellisiä jouluja ja yhtään näin rauhallista en muista olleen. Ei mutta nyt on mentävä saunaan.\nPekka: Jos tallensit tekstisi ennen epäonnistunutta lähetysyritystäsi, niin kyllä sen bloggauksesi jossakin päin tietokoneellasi täytyy olla. Etsivä löytää. Tai sitten kirjoittaa uuden, entistä ehomman tekstin.\nMä pääsen kerrostaloasukkina joulusaunaan omalla vuorollani viideltä. Ehtii katsella vielä muutaman aattohartausstriimauksen livenä ennen kuin jatkaa katarttisia harjoituksiaan saippuoituna, shampoot silmillä ja löylyn lyömänä.\nEn muuten tallentanut kun oli vain tarkoitus siirtää se blogialustalle. Tuli mieleen jonkun keksijän sanat, kun hänen laboratorionsa tuhoutui tulipalossa. Hän oli sitä mieltä että, näin Jumala poisti kaikki virheet.\nEn voi saunassa nautiskella pitkään, kun saan päänsärkyä seuraavaksi päiväksi ja silmät alkaa verestää. Ennen sauna oli paikka jossa tykkäsin pohdiskella pitkään maailman menoa.\nNyt kun muistele entisiä jouluja, niin kyllä tämä on sentään paras. Olisihan se hauska katsella pienten lastenlasten hämmästystä ja iloa. Tai sitten isompien puuhasteluja ja lasten kotien jouluvalmisteluja. kaiken sen vipinän ja tressin sijaan saan nyt olla vapaa kaikesta ja keksittyä olemisen autuaalliseen olotilaan.\nTeini iässä piti hakea kuusi torilta. Koskaan en onnistunut siinä tehtävässä, niin hyvin ettei joku moite olisi tullut. Lahjoja ei koskaan ole osannut ostaa riittävästi. Aina on pitänyt viime tingassa juosta hakemassa kaupoista sitä sun tätä. Puhutaan kauniisti joulurauhasta, mutta hirmuinen härdelli se on aina ollut. On ollut vieraita ,tai vieraana. Laitettu jouluruokia ja syöty liikaa. Nyt on kaikkea juuri sopivasti, eikä kiire mihinkään. Melkein tekisi mieli sanoa oispa korona ainainen.\nPekka, miksi nimesi ei blogistien tavoin loista joulunpunaisena? Oletko kenties liikenteessä varomattomasti kirjautumattomana?\nNiin, älä ihmeessä ainaisesta koronasta puhu edes leikilläsi, on meinaan niin paha paikka ollut tämä vuosi monille. Tarkoittanet, että tällaisen turhista yllykkeistä vapaan joulurauhan soisit jatkuvan tulevinakin jouluina? Voipi olla, että marginaaliseen vähemmistöön jäisimme tällaisine toiveinemme. Totta sen sijaan on, että kun turha hötkyily on pois, niin on helpompi nähdä joulun perussanoma, joka niin helposti unohtuu kuumeisessa kiireessämme.\nKas. Olen kai niin väritön tyyppi. Ei kai kommentointi ole mahdollista ilman kirjautumista.\nHyvää joulua Ruttopuiston Rovastille. Tuttua touhua nuoremmallekin pappispolvelle. Tässä tulee melkein syyllinen olo, kun olen ollut pappina vasta 24 vuotta ja olen peräti toista kertaa vapaana.\nYleensä papin normijouluun kuuluu täällä landella kaksi jumalanpalvelusta aattona ja jouluaamu tai sitten kolme tapaninpäivän jumalanpalvelusta/hartaushetkeä + uusivuosi. Muut pyhäpäivät ja mahdolliset toimitukset lisäksi.\nKyllä se jouluaamun kirkko on se stadissa syntyneen aamu-unisen maatiaispapin kauhein joulukoettelemus. Vain rippileirit menevät ohi kammottavuudessaan, kun ne kestävät niin kauan.\nMeillä käydään myös kymmenien seurakuntalaisten luona viemässä Päivän tunnussanoja, joulutähtiä ja joulutervehdyksiä tai -lahjoja. Sekä kiertämässä kaikki hoivakodit ja -osastot lähes koko työntekijäkaartin voimin. Mahdollisuuksien mukaan yritetään tavoittaa kaikki seurakunnan jäsenet. Lisäksi muutama ison porukan joulujuhla ja kahdet kauheimmat joululaulut. Joulukuun kolmen alkuviikon aikana.\nVaan eikös se ollutkin niin, että jouluevankeliuminkin pastorit olivat yötyöläisiä?\nMarko: Onko niin, että sinulla ei ole kokomusta 6-päiväisestä työviikosta? Se vasta olkini monessa mielessä jännä kokemus, kun turhat vapaapäivät eivät hankaloittaneet työntekoa! 😎\nStadissa taisi loppua hoivakodeissa ja osastoissa ravaaminen joskus 1990-luvulla siihen, kun tietosuojakäytäntöjä tiukennettiin; emme saaneet enää laitoksista tietoa siitä, missä kyseiset seurakunnan vanhukset ovat hoidossa. 🤔\nJa kyllä: Työajattomat paimenet olivat myös yötyöläisiä, etenkin jouluna ja pääsiäisenä. 😇\nTämä joulu on oikein avannut silmiä, tajumaan miten monella tavoin rasitettu, tämä joulunaika on. On ollut suurta lepoa irrottautua monista jouluun liittyvistä odotuksista ja vaatimuksista. Hiljaisuuteen ja yksinäisyyteen, sekä todelliseen sisäiseen lepoon.\nPekka: Sinäpä sen sanoit – kristallin kirkkaasti! Metsä alkaa sittenkin näkyä puilta… 🤗


Keizer yachts 42 moottorivene 2017 - Turku - Nettivene\nUusi KEIZER YACHTS 42 Runabout mallissa yhdistyy kaunis ulkomuoto ja tilavat ulko- ja sisätilat. Erityisesti sisätilat ovat huomattavasti tilavemmat, kuin muissa tämän tyyppisissä veneissä yleisesti ottaen ja näin ollen malli soveltuu erinomaisesti myös matkailuun ja yöpymiseen.\nKEIZER 42 on Vripacking suunnittelema ja Saksassa valmistettu, jonka tuloksena on huippulaadukas yhdistelmä silmiä hiveleviä ulkolinjoja ja yksityiskohtia, sekä erittäin toimiva tilasuunnittelu.\nMyös suorituskyky on tehty vastaamaan veneen ulkomuotoja ja käyttötarkoitusta. Moottorivaihtoehtoina ovat Volvo D4- D6 diesel moottorit tai Volvo V8-350 bensiinimoottorit.\nMallissa on vakiona helppokäyttöinen Convertible top, joka taittuu kädenkäänteessä avotilan suojaksi.\nMissä / minne ikinä haluatkin veneillä, KEIZER 42:n tekee siitä nautinnon. Mallissa yhdistyy kaunis ja tyylikäs muotoilu, mukavat ja samalla jykevät ajo-ominaisuudet yhdessä mahtavan avotilan kanssa.\nOmassa segmentissään KEIZER 42 on erittäin kilpailukykyisesti hinnoiteltu huipputuote ilman kompromisseja.\nOta yhteyttä, niin kerromme lisää: sales@keizeryachts.fi / keizeryachts.com\nNettivene.com  Keizer Yachts  Moottorivene Keizer Yachts  Veneen tiedot\nToimituskulut 1 900 € Vuosimalli 2017\nRunkomateriaali Lujitemuovi Pituus 13,42 m\nLeveys 3,99 m Paino 11 500 kg\nKeizer Yachts 42 Moottorivene\nOta yhteyttä, niin kerromme lisää: sales@keizeryachts.fi / keizeryachts.com Piilota »\nAuto & Vene Sarka, Aholantie 13, 21290 Turku\nVeneliike: Auto & Vene Sarka\nAholantie 13, 21290 Turku - Kartta\nVaativaan veneilytarpeeseen meiltä uudet Italialaiset huippuluokan ZAR RIB veneet ja LaMare asuntoveneet, joissa yhdistyy asumisen mukavuus vaihtuvin meriinäköaloin. Tutustu ja ihastu!\nNettivene ID 673810


Porin kaupunki - Viikonloppuna juhlitaan Reposaarta\nEtusivu > Uutiset > 2017 > 06 > Viikonloppuna juhlitaan Reposaarta\nViikonloppuna juhlitaan Reposaarta\n(09.06.2017 12:33 Marika Virtanen / päivitetty 09.06.2017 12:33)\nViime vuonna Vuoden kaupunginosaksi tituleeratussa Reposaaressa on vuodesta 1984 järjestetty kolmen vuoden välein Reposaari-päiviä. Reposaari-päiviä vietetään 9.-11. kesäkuuta.\n– Kesäkuinen viikonloppu Reposaaressa kuluu mukavasti perinteisen, mutta monipuolisen ohjelman parissa hyvässä seurassa, Reposaari-yhdistys ry:n puheenjohtaja Marjaana Holm esittelee.\nValintaan Vuoden kaupunginosaksi on vaikuttanut yhteishenki ja rakkaus kotiseutuun. Reposaari on elävä yhteisö, joka puhaltaa yhteen hiileen ja pyrkii koko ajan kehittämään Reposaarta ja sen elinvoimaisuutta. Sen vuoksi Reposaari-päivien teemaksi valikoitui Vuoden kaupunginosa.\nOhjelmassa on perjantaina kello 18.30-22.00 koko perheen vapaapääsyinen puistokonsertti Reposaaren Satamapuistossa. Esiintymässä ovat Toinen Kadunpoika, Kalle-Setä ja Kettusaaren pojat.\nLauantaina kello 10 ja 15 pääsee yleisöpurjehdukselle Kaljaasi Ihanalla. Satamapuistossa järjestetään kello 10-14 Elina Wallinin juontama toritapahtuma. Lisäksi luvassa on veneilytapahtuma, Parkour-opastusta, näyttelyitä, musiikkia, Samurai Rauni Reposaarelainen -elokuvan esittelyä ja Eino Grön orkestereineen tanssittaa illalla VPK-talolla. Ohjelmaa lauantaina kello 10-24.\nSunnuntaina ohjelma alkaa kello 12 ja päättyy kello 17. Luvassa on muun muassa pääjuhla kello 14-15.30 VPK-talolla.


Nuoren urheilijan stipendi – Fitness ja Terveellinen syöminen\nStipendillä tuetaan yksilö- ja joukkuelajin nuoria urheilijoita tai joukkueita, jotka ovat menestyneet kansallisesti tai kansainvälisesti vuonna 2017. Kauppaneuvos Kalle Kaiharin Tukisäätiön nuorten urheilijoiden stipendit 20ovat haettavissa 1. Erilaiset avustukset ja stipendit tuovat tärkeän tuen etenkin.\nNuoren urheilijan tuki voi löytyä yllättävältä taholta: säätiöt, seurat ja yritykset . Virkeä-stipendejä nuorille urheilijoille. Virkeä-ohjelmassa myönnetään kaksi kertaa vuodessa stipendejä, joiden tavoitteena on kannustaa harrastuksessaan . Virkeä-stipendi kohdistetaan todelliseen tarpeeseen.\nErään stipendin saaneen nuoren urheilijan äiti Maarit Vaheri kuvasi viestissään stipendien merkitystä. Urheiluapurahat on tarkoitettu rekisteröidyille yhdistyksille ja yksittäisille urheilijoille. Apurahan myöntämisessä painotetaan erityisesti juniori- . Lue, miten lapset ja nuoret ovat käyttäneet stipendejä tänä vuonna ›. Karri Stevander; Miska Wahlroos; Alastaron Urheilijat, Hiihtojaosto; Asikkalan taidoseuran . Valio haluaa stipendien avulla tukea alle 18-vuotiaiden liikuntaa ja hyvinvointia.\nSiuntionkunnan sivistyslautakunta julistaa haettavaksi apurahan vuoden parhaasta urheilusuorituksesta ja vuoden nuoren urheilijan stipendin. Toista kertaa jaettavat JYSK-stipendit jaettiin tänä vuonna kahdelle nuorelle ja lupaavalle talviurheilijalle. Kesälajien urheilijoiden apurahapäätökset pyritään tekemään tammikuussa 2017. Nuorten urheilijoiden kohdalla menestyspotentiaalia arvioidaan myös . Olympiakomitea ilmoitti torstaina opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasosen myöntäneen yhteensä 60euroa apurahoja . Turun kaupunki tukee nuoria urheilijoita! Stipendillä tuetaan yksilö- ja joukkuelajin nuoria urheilijoita tai joukkueita,.\nErään stipendin saaneen nuoren urheilijan äiti Maarit Vaheri kuvasi viestissään . Palkinto myönnetään opiskeluun nuorille lupaaville urheilijoille. Rahasto voi jakaa myös apurahoja nuorille urheilijoille lähinnä opiskelun tukemiseen. Kauppaneuvos Kalle Kaiharin tukisäätiö jakoi stipendejä nuorille urheilijoille. Apuraha voidaan myöntää myös urheilu-uransa nousujohteisessa kehitysvaiheessa oleville erityisen lahjakkaille nuorille urheilijoille, jotka arvioidaan .


Netticasino voi tehdä sinusta rikkaan – Suomen parhaat netticasinot\nNetticasino on portti, jonka kautta tiesi käy suuriin rikkauksiin\nSinulla saattaa olla salainen haave aloittaa uhkapelaaminen netissä ja haluaisit tehdä sen kaikilta salaa. Jos haluat pelata turvallisesti luotettavalla nettikasinolla, silloin sinun kannattaa valita Netticasino Suomi, jossa voit pelata vaivihkaa ja pitää uhkapeliharrastuksesi salaisuutena. Rahapelaaminen on täysin viaton harrastus, mutta ehkä puolisosi ei salli sitä.\nMikä on TOP3 netticasino suomi -lista? Tässä kärkikolmikko, jossa ehdottomasti kannattaa pelata:\nSiksi sinun kannattaa pitää Netticasino Suomi pelaaminen omana tietonasi ja kuluttaa vain sen verran rahaa, että se ei vaikuta talouteesi, mutta voit voittaa silti julmetun kokoisen jättipotin! www.cows-finland.net/ kertoo erilaisista keinoista, joiden avulla sinun on helppo salata viaton uhkapeliharrastuksesi, joka tekee sinusta ennen pitkää rikkaan. Sillä tieto on valttia, laajenna kasinotuntemustasi lukemalla aiheesta lisää tästä linkistä: https://www.netticasino-suomalainen.fi.\nSuomalaiset pelaajat ovat löytäneet netticasinot, joilla voittaa helposti rahaa! Ota osaa voittojuhliin!\nMonet suomalaiset casinot ovat laadukkaita ja tarjoavat netin parhaat pelit. Sinä olet varovainen pelaaja, joten siirry casinolle ja pelaa kaikkia suosituimpia pelejä maltillisesti ja lunasta bonukset käyttöösi, jotta tuplaat mahdollisuutesi voittaa. Monet nettisivut ovat koonneet yhteen parhaimmat casinot ja vertailevat muhkeita bonusetuja, https://www.thecasinocity.fi on yksi suurimmista sivuista, josta voit löytää huippuhyviä eksklusiivisia etuja. Lue Netticasino Suomi arvostelu, joka on kirjoitettu suomalaisille aloittelijoilla ja vieraile sitten suosittelemallamme kasinolla. Sinulle on varattuna täysi 100 % bonus, joten säntään casinolle nyt ja olet pian niin rikas, että voit täyttää kylpyammeesi seteleillä ja uida niiden seassa. Muista, että kaikki kasinot eivät ole yhtä hyviä, joten valitse mieluiten sellainen online casino, jolla on mahdollisimman monta ilmaiskierrosta tarjolla. Tällä hetkellä se tarkoittaa sitä, että sinun seuraava osoitteesi on suomalainen netticasino, jonne käyt nyt välittömästi luomassa pelitilin. Paylevo kasinot ovat aina helppo ja turvallinen vaihtoehto. Älä viivyttele, tai voit unohtaa rikastumisen ikuisesti.\nSinua odottaa hurja määrä pelattavaa, sillä netti casino edustaa netin suurinta pelien valikoimaa\nPelaamisen on oltava hauskaa, joten muista iloita pienistäkin Netticasino Suomi voitoista, kun pelaat salaa muiden tietämättä. Voit avata kasinopelit myös kännykällä, sillä moni Suomi kasino tarjoaa mahdollisuuden mobiilipelaamiseen. Parhaallekin pelaajalle voi tulla joskus tulla tappioita, joten silloin kannattaa lunastaa Netticasino Suomi bonukset, jotta saat lisää pelirahaa. Joko tiedät, miten tämä ilmainen peliraha toimii ja millainen salattu koukku tarjoukseen liittyy? https://www.kauttuanruukinpuisto.fi kertoo totuuden näistä asioista, joka saattaa yllättää sinut. Meidän sivustoltamme löydä parhaat edut pelaajille, joten kannattaa olla tarkkana, kun luet juttuja, joten testaa jokainen linkki ja lue jutut keskittyneesti, sillä tarjolla on monta ilmaista kierrosta, joita olemme piilottaneet tekstin sekaan. Myös netti casino on täynnä yllätyksiä ja saat sinut istumaan tuolisi reunalla jännittyneenä tunnista toiseen! Visa kasinot saattavat sisältää jopa tuhansittain erilaisia vauhdikkaita pelejä! Voit pelata, kunnes rojahdat lattialle huohottaen ja pelikassaan on kertynyt tuhansien eurojen voitot. Silloin ymmärrät, miksi casino netti on muuttunut monille pelaajille jopa pakkomielteeksi! Pian sinäkin pelaat kasinolla päivittäin, koska et saa pelaamisesta tarpeeksesi!\nVain nettikasinot voivat tyydyttää pelihimosi, joka vain kasvaa syödessä. Pelaa heti uhkapelejä!\nNetticasino tarjoavat pelaajille valtavan määrän pelejä, mutta jos haluat itsellesi taitopelaajan maineen, silloin sinun kannattaa keskittyä yhteen peliin, joka on blackjack. Lähes jokainen suomenkielinen casino, kuten Euro Casino Suomi, tarjoaa tämän pelin livenä, jolloin sen pelaaminen on joka kerta upea kokemus. Valitse siis itsellesi sopiva Suomicasino ja testaa online sivustolla kaikki sen parhaat pelit. Jos pelaat tarpeeksi ahkerasti, sinut kutsutaan nopeasti myös Netticasino Suomi VIP-klubiin ja sinusta voi Suomen paras pelaaja.\nNettikasinot alkavat sen jälkeen todella arvostaa sinua ja saat kutsuja pelitapahtumiin. Voit kerskata tuttavillesi voittamistasi rahoista ja maksaa heidän kahvinsa. Silloin hekin alkavat arvostaa, ja jopa kadehtia sinua. Mikäli haluat lisää arvostusta, rahaa ja kunniaa, Netticasino Suomi tekee voittamisesta helppoa. Pidä se omana salaisuutenasi ja klikkaa ensimmäistä kasinoa, jotta pääset vaivihkaa luomaan pelitilin ja kokeilemaan pelaamista kenenkään tietämättä. Muista valita rehellinen ja luotettava kasino, jolta löytyy esimerkiksi Ruotsin pelilisenssi.\nSinun on mahdollista löytää itsellesi paras netticasino, koska se löytyy varmasti tältä sivustolta\nTähän mennessä tiedät, että Suomessa on useita hyviä kasinoja tarjolla suomalaisille pelaajille, joten lue linkkien kautta arvostelumme ja vieraile jokaisella kasinolla ainakin sen verran, että jokainen bonus tulee käytettyä! Jotta bonus tuottaa sinulle vähintään tuplatun summan rahaa, tsekkaa miten www.netticasino.ninja neuvoo sinua pelaamaan. Pelaaminen kannattaa, sillä ilmaista rahaa pelaamalla et voi hävitä mitään ja netticasino palkitsee usein jo hyvästä yrityksestä, kun käytät Netticasino Suomi bonuskoodeja. Netin kasinoilla on nimittäin niin paljon rahaa tarjolla, että sinun ei tarvitse muuta kuin kerätä ne kaikki kassiisi! Älä myöskään unohda ilmaiskierroksia, joita saat usein siinä yhteydessä, kun teet ensimmäistä tai toista talletusta. https://www.steelwarrior.fi/ kertoo parhaimmista kasinoista ja samalta sivustolta löydät myös Top 3 -listan parhaimmista nettikasinoista (ja tietysti isoista bonuksista). Kauttamme löydät parhaat uudet netticasinot, joten lue tämä artikkeli ja lunasta sen kautta itsellesi satojen eurojen bonus!\nParas netticasino ei panttaa lahjojaan, vaan saat bonusrahat heti käyttöösi, kun teet talletuksen. Voit kokeilla yhdellä kertaa kaikkia suosituimpia kolikkopelejä, sekä livekasinon pöytäpelejä. Pelikirjastoon mahtuu satoja erilaisia kasinopelejä, joten saat kirjaimellisesti pelata loputtomiin. Parhaat netticasino hetket ovat pian käsillä, kun rikot säästöpossusi ja käyt ostamassa ärrältä niin monta Paysafecardia kuin kolikoilla saa. Sen jälkeen voit tehdä talletuksen ja pelata, kunnes jättipotti osuu.\nHyödynnä edut, joita nettikasino antaa sinulle, jotta rikastut nopeammin ja pelit alkavat tuottaa rahaa\nKun sinusta tulee pian rikas, muista meitä ja jätä kommentti. Silloin tiedät, miten pelaajat voivat tulla rikkaiksi. Kerro muillekin, miten Netticasino Suomi ilmaiskierrokset tekivät sinusta rikkaan ja mitkä netticasinot antavat edullisimmat kierrättämisehdot. Meidän kauttamme saat kaikki nämä tiedot, mutta nettikasino kokemuksia sinun on kerättävä itse, jotta rikastut ja opit. https://www.datahelmi.net on teknisille pelaajille suunnattu sivusto, joka neuvoo edistyneesti, miten matemaattisen strategian avulla moninkertaistat mahdollisuutesi voittaa. Muista, että ruletti on hyvä peli aloittelijalle, mutta vältä amerikkalaista rulettia sen huonon palautusprosentin vuoksi. Suomalaiset nettikasinot ovat paras tilaisuus, jota koskaan on osunut kohdallesi, joten testaa niiden suosituimmat kolikkopelit ja ota vastaan ilmaista pelirahaa, jotta viet itsellesi suurimmat voitot!\nKuinka moni nettikasino sinulle on jo ennestään tuttu? Jos et ole pelannut yhdelläkään kasinolla, on aika muuttaa se seikka nopeasti. Saatat joutua nöyryytetyksi, jos muille selviää, että sinulla ei ole lainkaan pelikokemusta. Viimeisimpien galluppien mukaan neljä viidestä täysi-ikäisestä on vähintään kokeillut pelaamista ja joka toinen pelaa viikoittain. Älä jää muista jälkeen, vaan mene virran mukana ja aloita uhkapelaaminen.\nAloita pelaaminen tältä istumalta, koska näet kaikki suomenkieliset nettikasinot, joilla kannattaa pelata!\nParhaat netticasinot tarjoavat ennennäkemätöntä pelattavaa, joka sinun pitää ehdottomasti nähdä omin silmin! Katso tämän sivuston suosittelemat pelisivustot, jotta pääset varmasti sellaiselle sivustolle, jossa saat arvoistasi palvelua. Pidä mielessäsi, että muhkea jackpot on jokaisella pelikerralla hieman lähempänä. Suosittelemamme netticasinot ovat pelipaikkoja, joiden suomenkieliset asiakaspalvelijat ovat todella ammattitaitoisia ja tarjoavat sinulle useita bonuksia, joille pääset aina jahtaamaan suuria voittoja. Kannattaa käyttää näitä casinon etuja, jotta saat pelaamiseen lisää jännitystä! Minun mielestäsi netissä pelaaminen on parasta viihdettä, jota voi tehdä housut jalassa, joten riennä kasinolle täyttä häkää ja alaa pelata raivokkaasti! Netticasinolla haaveistasi tulee totta ja voit kokeilla kaikkia uusia pelejä! Kaikki suomenkieliset nettikasinot löydät kauttamme, joten valitse listalta yksi ja hyppää mukaan seikkailuun.