Talon rakentaminen hinta – Talot Suomessa\nTalon ja tontin perusominaisuudet. Samalla summalla saa keskimäärin 57 m²:n kerrostalokaksion. Muuttovalmis-toimitus kattaa pyöreästi. Jessus mitä hintoja:D Me rakennutimme juuri täysin avaimet käteen talon pienellä firmalla ja talo (115 neliötä) ja lämmin autotalli-varasto 35 neliötä maksoi.\nErilaiset erkkerit ja pyöreät muodot ovat kauniita, mutta hinta nousee välittömästi niiden.\nIndeksitalon hinnassa ei ole mukana tonttikustannuksia. Omakotitalon rakentamisen kokonaishinta muodostuu monesta eri osa-alueesta. Tontin ja erilaisten työvaiheiden lisäksi kustannuksiin vaikuttaa itse talon hinta. Paljonko teille – hyvät rakentajat – on tullut maksamaan noin 120m2 ( huoneistoala) omakotitalon rakentaminen? Oletteko tehneet pitkästä vai.\nTalon hinnasta alkaa olla selvä käsitys.\nOmakotitalon rakentaminen kappaletavarasta ja sen vertailu\nEnsimmäinen kysymys on tietenkin, että kuinka paljon budjetti meni yli? Tähän listaan lisään kaikki maksetut kustannukset, jotka meidän talomme rakentamisesta tulevat. Jos hinta pitää pystyä antamaan eurolleen jo etukäteen, niin silloin kaikki valinnat pitää myös pystyä tekemään kokonaisuudessaan heti. Määrittele järkevä tavoiteneliöhinta. ESIMERKKEJÄ KIVITALON RAKENNUSKUSTANNUKSISTA. Rakentamisen kokonaiskustannus. Jokainen ratkaisee itse, paljonko laskee hintaa omalle työlleen, ja kuinka. Talon rakentaminen on iso prosessi, johon moni ryhtyy vain kerran.\nLue millainen savotta talon rakentaminen on. Talopaketin hinta on vain kolmasosa kaikista kustannuksista. Sille pitää tietenkin saada talo ja mielellään aika valmiina. Markkinoinnissa eräs keino on se, että tuodaan edullinen hinta eräänä. Suomessa palaamaan pankin ovelle sen jälkeen, kun rakentaminen on alkanut. Kerrokset ovat kalliita, koska niiden rakentaminen hidastaa.\nTontin oston ja talopaketin ohella omakotirakentajan suurimpia kustannuseriä.\nTontti ja talon pääominaisuudet. Puurunko, Tiilirunko, Kevytbetoniharkko. Tässä esimerkkejä, lisää tähän arvioimasi hintavaikutus. Mittava Kodin talopaketista.\nTämä oli tärkeä asia myös Muurametalon rakentaneelle Sarille ja Eemelille. Ei ikäviä piilokuluja ja budjetin ylityksiä, vaan läpinäkyvää ammattimaista talokauppaa. Tutustu alla olevan laskelman avulla Ainoakodin rakentamisen. Tällöin on käytettävä edullisia materiaaleja ja mahdollisesti omaa. Mikä vaikuttaa hirsitalon hintaan? Mitä minun täytyy ottaa huomioon, kun lasken hirsitalon rakentamisen hintaa? JT- TALO rakentaa valmistaloja kappaletavarasta yhdellä sopimuksella.\nMietinkin, että onko meidän järkevämpää ostaa vanha talo, vai rakentaa itse uusi. Täällä pyydetään nykyisin taloista aika kovia hintoja, tontit. Laskuri sopii esimerkiksi tontinostajalle tai vanhalle tontille omakotitalon rakentamista suunnittelevalle. Erityisesti kasvukeskuksissa on tarjolla. Hirsitalon perustusten luomisen vaiheet ja hinnan muotoutumisen logiikka. Valitse oikeat kumppanit hirsitalon perustusten rakentamiseen. Tiedämme useiden satojen kivitalojen kokemuksellamme, mitä kivitalon rakentaminen maksaa ja mitkä asiat tyypilliset vaikuttavat hintaan ja hinta – arvioiden.\nKulmikkaalle talolle kertyy oma hintansa. Jos sisäkalusteet on tuotu jo tontille ja rakentaminen siltä osin viivästyy, on varmistettava, ettei. Laajennettaessa taloa lisäsisiivellä ei rakentaminen ei juurikaan poikkea. Miten CLT- talo eroaa hirsitalosta? Moni pientalon rakennuttaja keskittyy rakentamista suunnitellessaan ainoastaan rakentamisen aikaisiin kustannuksiin ja unohtaa huomioida asumisen aikaisia.\nApartments at Huvilakuja in Helsinki designed by Roomy Oy. Valtaosa rakennuskustannuksista syntyy rakentamisen aikana.


Sambian presidentti sai jatkokauden – jatkuuko demokraattinen kehitys? | Yle Uutiset | yle.fi\n15.8.2016Päivitetty 15.8.2016 18:25\nSambian istuva presidentti Edgar Lungu äänestämässä Lusakassa, Sambiassa 11. elokuuta 2016.AOP\nSambian torstaitsen presidentinvaalien tulokset on saatu laskettua. Vaalikomission mukaan istuva presidentti Edgar Lungu on saanut jatkokauden. Hän sai komission mukaan 50,35 prosenttia äänistä.\nVastaehdokas Hakainde Hichilema jäi niukasti kakkoseksi 47,67 prosentin ääniosuudella.\nSambian Isänmaallista rintamaa edustava Lungu nousi Sambian presidentiksi viime vuoden tammikuussa, kun maan entinen presidentti Michael Sata kuoli kesken virkakautensa. Tuolloinkin Lungu voitti Hichileman vaaleissa.\nHichileman puolue, Yhdistynyt kansallisen kehityksen puolue sanoo, että sillä on todisteita vaalivilpistä.\nVuonna 2011 yksipuoluevalta päättyi Sambiassa, mikä antoi kansainvälisille tarkkailjoille toivoa maan demokraattisesta kehityksestä.\nPresidentinvaalien kampanjoinnin yhteydessä esiintyi kahakointia, mutta itse vaalipäivä oli suhteellisen rauhallinen.\nTarkkailijat ovat esittäneet toivomuksen, että sambialaiset esittäisivät mahdolliset vaalivilppisyytökset oikeuslaitokselle sen sijaan, että lähtisivät kaduille mellakoimaan. Samoin maan turvallisuusjoukkojen tulisi pysyä rauhallisina.\nPresidentinvaalit kiristävät tunnelmia Sambiassa 11.8.2016


Sähkösilmukkahoito (LOOP-hoito) - Terveystalo\nTerveystalo/Palvelut/Gynekologia/Tutkimukset ja toimenpiteet/Sähkösilmukkahoito (LOOP-hoito)\nSähkösilmukka- eli LOOP-hoidon tavoitteena on poistaa solumuutosalue kohdunsuulta ja estää näin kohdunkaulan syövän syntymistä. Hoito voidaan tehdä myös syvällä olevan solumuutoksen löytämiseksi. Tavallisimmin LOOP-hoito tehdään HPV-viruksen aiheuttaman solumuutoksen vuoksi.\nToimenpide tehdään paikallispuudutuksessa vastaanottokäynnin yhteydessä ja se kestää noin puoli tuntia. Puudutuksen jälkeen toimenpide on lähes kivuton. Toimenpiteeseen ei tarvitse erityistä valmistautumista ja kotiin pääsee heti toimenpiteen jälkeen.\nPoistettu kudosalue lähetetään patologille tutkittavaksi, vastaus valmistuu noin viikossa.\nToimenpiteen jälkeen voi esiintyä jopa kuukutisvuotoa runsaampaa veristä vuotoa. Sairauslomaa ei kuitenkaan tarvita. Solumuutosalueen kohdalle on poiston jälkeen muodostunut rupi joka voi mahdollisesti irrota noin 1-2 viikon jälkeen toimenpiteestä. Mikäli huomaat runsasta verenvuotoa ota yhteyttä toimenpiteen tehneeseen lääkäriin. Myös mahdollinen tulehdusriski on olemassa toimenpiteen jälkeen. Tulehdus voi ilmetä pahanhajuisena vuotona, kuumeiluna tai alavatsakipuna.\nKoko Suomi Terveystalo Flamingo Terveystalo Iso Omena A-torni Terveystalo Itäkeskus Terveystalo Jyväskylä Terveystalo Kamppi Terveystalo Keskuskatu Terveystalo Kuopio Terveystalo Lahti Terveystalo Leppävaara Terveystalo Mäntsälä Terveystalo Oulu Terveystalo Porvoo Terveystalo Ruoholahti Terveystalo Tampere Terveystalo Tampere Lielahti Terveystalo Tapiola Terveystalo Turku Pulssi\nOnko sinulla jo luottogynekologi?\nMitä olet aina halunnut kysyä gynekologilta, mutta et ole uskaltanut?\nNainen, tunne terveytesi


Vähän kunnioitusta — Niklas Herlin\n13.2.2010 12:50 Niklas Herlin 83 kommenttia\nMinulla oli kunnia pari viikkoa sitten nähdä kesäkuussa ensi-iltansa saava kotimainen kokoillan elokuva Vähän kunnioitusta. Elokuva oli vaikuttava taideteos. Olin paikalla jonkinlaisena median tuntijana, elokuvien ystävänä ja kehitysvammaisen lapsen isänä.\nVähän kunnioitusta on nuorisoelokuvan kriteerit täyttävä pätkä. Elokuva kertoo kehitysvammaisista nuorista ja aikuisista pääosin kehitysvammaisten näyttelemänä. Ennakkonäytäntöön minut kutsunut elokuvan levittäjä halusi kuulla fiiliksiäni siitä miten elokuva tavoittaa yleisen keskustelun tai katsojat.\nVastaukseni oli yksinkertainen: jotakin keskustelua syntyy varmasti, mutta edes provosointiveteraanina en uskalla arvata millaista. Ja katsojamäärä? Ammattilaisetkin veikkaavat katsojamäärät yleensä väärin. Vammaisten nuorten elokuva? Nuorten elokuva vammaisista? Oli parempi olla turpa visusti kiinni.\nOli miten oli, elokuvassa on rankkaa kamaa. Kehitysvammaisten seksuaalisuus on joka tapauksessa vaiettu yksityiskohta. Ja on sellaisia asioita kuin kehitysvammaisen seksuaalinen hyväksikäyttö ja kehitysvammaisen ja terveen välinen seksisuhde, joista ei kai paranisi mainita. Mutta Vähän kunnioitusta tuo nämäkin asiat suorasukaisesti esiin.\nIstuskelen lähes viikoittain baareissa 23-vuotiaan kehitysvammaisen tyttäreni kanssa. Isä juo kaljaa ja tytär light-colaa. Joskus ollaan paremmalla tuulella, joskus huonommalla, mutta hobby on hauska varsinkin kun asumme nykyään eri päissä kaupunkia.\nJoskus baarihetkiä seuraavana päivänä joku on tullut kertomaan, mikä ihana suloisuus tyttäreni on. Siis täh? Edellisenä iltana kireä ja hapannaamainen tyttäreni olikin ollut joku ihana suloisuus? Yleensä tyttäreni on sosiaalinen ja miellyttävä, mutta ei aina. Korneinta oli joulun alla, kun joku urpo leperteli 23-vuotiaalle tyttärelleni joulupukille lähetettävistä kirjeistä. Aikuisen, hyvin vähäpuheisen tyttäreni suu oli sinänsä hyväntahtoisen keskustelunavauksen jälkeen entistä tiukemmin supussa.\nUskokaa tai älkää, mutta kehitysvammaiset ovat vähän niin kuin muutkin, joskus huonolla tuulella, joskus paremmalla. Kehitysvammaiset ovat mukavia ja ihania. Ja kusipäisiä ja seksuaalisia.\nLähes 20 vuotta kehitysvammatyötä tehnyt 19-vuotias elokuvafriikki poikani (varmaankin ihana ja söpö suloisuus) oli mukana Vähän kunnioitusta –elokuvan pienessä ennakkonäytännössä. Poika arveli, että elokuvasta jää elämään ainakin pari kovaa one-lineria. Kohtauksessa, jossa kehitysvammainen ajaa autoa ja toinen on kyydissä, jälkimmäinen kuittaa ”vittu ei keharit saa ajaa autoa”. Tuota voisi käyttää joskus huonon taksikuskin kyydissä ollessa.\nElokuvassa on mukana päivän kovin punkrockbändi Pertti Kurikan nimipäivät, 53-vuotiaan ikipunkkari Pertti Kurikan vetämä pumppu. Elokuvassa kuultava rämeä ”Kallioon” on jo kohtuullinen punkklassikko: yli 16 000 youtube-latausta. Oletan, että rankan elokuvan nimi on peräisin biisin kertosäkeestä. Bändi veti äskettäin livekeikan Helsingissä, Semifinal-klubilla. Sieltä on peräisin armoton livetaltionti ”Läski-Kari”, jonka itseironisesta sanoituksesta, kuten bändin muustakin lyriikasta vastaa vanha kaverini Kari ”Kartsa” Aalto. Punk elää.\nKari Aalto selvitti aikanaan asiaa myös Yleisdion tv-uutisissa. Sitä myöten selvä.\nVieras (nimimerkki) 13.2.2010 13:20\nLinkit vievät johonkin outlook web accessiin, eivät youtubeen. vika siellä vai täällä?\njennitamminen (nimimerkki) 13.2.2010 13:28\nKiitos huomautuksesta. Toimiiko nyt? t. Jenni / US\nJanneGPirinen (nimimerkki) 13.2.2010 14:41\nUpphew (nimimerkki) 13.2.2010 13:23\nHyvä kirjoitus. Punkit meinasivat jäädä kuulematta, joten tässä muille lukijoille toimivat linkit:\nMerjaH (nimimerkki) 13.2.2010 14:56\nKuuntelin moneen kertaan tuon ensimmäisen youtuben: Nimipäivät Kallioon. Itse Herlinin kirjoituksesta en sano mitään, koska olisi vaikea ilmaista ajatustaan tekemättä väärää vaikutelmaa. Suoraanhan se kumminkin suoneen iskee rehellisyydellään ja avoimuudellaan, niinkuin aina. Sellaisena se on hämmentävääkin.\nMösjöö (nimimerkki) 13.2.2010 13:23\nHienoa, kerrankin herra Herlin kirjoittaa asioista joita oikeasti jaksaa lukea. En siis tarkoita, että kehitysvammaisista lukeminen olisi jotenkin kiinnostavaa, vaan se, että nyt tuli tarinaa omasta kokemuksesta, eikä pelkästään sillä silmällä millä saa eniten klikkejä amppareista. Saatanpa harkita palaavani siinä toivossa, että kolumneissa on oikeasti jotain omakohtaista ja mielenkiintoista.\nniklasherlin (nimimerkki) 13.2.2010 16:04\nYritän olla mielenkiintoinen jatkossakin. Tervetuloa lukijakuntaan! Ja kyllä tuo näyttää Amppareissakin vetävän, olen pahoillani. ; ) Niko H.\nMURSU (nimimerkki) 13.2.2010 13:33\nNo just, menin vietäväks! Eli noi otsikot ja toi toinen juttu toisaalla oli ihan provoa, ja jumakaut tehokas kun oisin melkein noilla iskuilla jo ostanu vaikka kirjan tai leffan (toivottavasti pääsen näkeen sen, mielenkiintoin arka aihe). Mutta nyt kun luin tän kirjotuksen, niin asia (ensishokki) muuttui täysin, mutta mielenkiinto asiaan säilyin silti. Ootte te super ammattilaisia alallanne, ei voi kieltää! Niklas kyllä saa kunnioitus-kumarruksen (hattua ei ole,pipo kyllä), olet tosi suora uskalias, puhut asioista joista muut hyssyttelisivät.\nVieras (nimimerkki) 13.2.2010 13:59\nOlipa hyvä kirjoitus! Täytyy katsoa elokuva. Tietää hieman, mitä tulevaisuus meidänkin perheelle tarjoaa;)\nVie rahat (nimimerkki) 13.2.2010 13:59\nrajalla ollaan taas. Epäilen, että moni pysähtyi sille rajalle miettimään, että jos kommentoin, voin loukata, voin siis ylittää loukkaamisen kipurajan. Siksi taidan vaan olla monttu kiinni... Konkrettinen esimerkki loukkaamisen rajasta voisi lievänäkin olla tämä: Kehitysvammaiset eivät ole kusipäitä vaan vesipäitä. Jokaiselle rakastavalle vanhemalle juuri hänen omat lapsensa ovat ylivertaisen söpöjä ja suloisia. Eikä useimmille kehareiden kanssa työskenteleville kehitysvammaisen seksuaalisuus ole tabu. Ammattitaitoista väkeä, onneksi.\nAhti Heyno (nimimerkki) 13.2.2010 14:49\nJoka tuli todella luettua ajatuksen kanssa! Äijä on kirjoittanut asiaa ja tietää mistä puhuu! Vaikka varmasti vaikeampaa niin aina myös uskottavampaa kun kertoo omakohtaisista kokemuksista.\nRaamisaha (nimimerkki) 13.2.2010 15:28\ndyny kirjoitus etten viitsi edes kehua...\nei nimeä (nimimerkki) 13.2.2010 16:00\noli muutama vuosi sitten vielä esim lyhytfilmituotoksia kehitysvammaisilta ihmisiltä (Tähdenlento, nyt taitaa olla vaiheessa, jossain...) Kameran takana ja näyttelijöinä olivat he itse (meidänkin työpaikalta oli yksi likka osallisena siinä.\nsemi (nimimerkki) 13.2.2010 16:15\nAsiallinen kirjoitus asiallisesta aiheesta.\nsiviilitarkkailija (nimimerkki) 13.2.2010 16:20\nSES 292 000 €...ei lainkaan huonosti. Rahoittava TV-yhtiö: YLE [lainaus] Siiri muuttaa viimein pois kotoa. Hänen tavoitteensa on itsenäistyminen, unelmansa RAKKAUS. Kuten aika monella nuorella naisella. Ainakin yksi erottava tekijä kuitenkin on : Siiri on kehitysvammainen. Siirin itsenäistymispyrkimykset etenevät niin rahan kuin rakkauden saralla. Hän asuu uudistusmielisessä asuntolassa, eikä suostu enää elämään kansaneläkkeen turvin vaan hakeutuu töihin. Siiri uskaltaa jopa rakastua SANTERIIN, joka ei ole kehitysvammainen. Hetken onni kukoistaa. Siirin ystävä, samassa asuntolassa asuva SUSKI haaveilee epätoivoisesti avioliitosta ja joutuu varomattomuuttaan seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi. Tämä sekä Siirin ja Santerin ennakkoluuloton rakkaus räjäyttävät ympäristön pinnan alle piilotetut asenteet näkyville. [/lainaus] Muuten ihan hyvä elokuva mutta käsikirjoitus puuttuu.\nniklasherlin (nimimerkki) 13.2.2010 16:25\nEnsi-ilta on siis kesällä, voit hakkua stoorin heti miten kun olet elokuvan nähnyt. Pitäisi tämä puffaaminen kohta lopettaa, mutta ensi-iltaan on tulossa hyvä elokuva. Niko H.\nTiuskea Rakki (nimimerkki) 13.2.2010 16:39\nOlisi mielenkiintoista tietää, mikä Usarin keskimääräisen lukijan/kommentoijan/blogistin asenne kehariuteen oikeasti on; silloin kun siitä kirjoittaa juuri Herlin, otteen pitää tietysti olla positiivinen :-)\nsemi (nimimerkki) 14.2.2010 00:10\nPoiketa siitä miten suhtaudutaan normaaliin ihmiseen, minusta kehitysvammainnen on normaali ihminen jolla nyt vain sattuu olemaan kehitysvamma ja toisilla vaikkapa terveilla ei kehitysvammaisilla jokin muu joka voi haitata elämää.\nanonanon (nimimerkki) 1.6.2010 17:14\nEt vain osaa, sori. Miten olisi: Jokainen "normaali-ihminen" on vain kehitysvammainen, joka sattuu olemaan "normaali". Tai: Jokainen ihminen on kehitysvammainen, joka vain sattuu olemaan epänormaalisti normaali. Sinussa on poliitikon ainesta, ei voi muuta sanoa.\npirjo-maarit liflander (nimimerkki) 13.2.2010 16:45\novat aivan samanlaisia ihmisiä kuin muutkin iloineen ja suruineen ja välillä hyvällä ja välillä pahalla päällä. Tämän sain todeta nuorena likkana kun olin tuuraamassa eräässä kehitysvammaisia hoitavassa oppilaskodissa. Lapset ja vähän vanhemmatkin kehitysvammaiset olivat mukavia, mutta vaativia ihmisiä. Ala on todella antoisa, vaikka hyvin raskas. Nuorena kun etsin itseäni ja pohdin mille alalle tästä lähtisin, kokeilin tätäkin alaa, mutta koin alan liian raskaaksi sekä henkisesti että fyysisesti. Myös fyysistä voimaa tarvitaan kovasti kun joutuu nostelemaan aikuisia kehitysvammaisia, jotka kenties muutenkin vammaisia, pyörätuoleihin ja pukemaan ja syöttämään ja käyttämään tarpeillaan. Hentoisena ja pienikokoisena olin liian heiveröinen alalle silloin. Varmasti mielenkiintoinen ja antoisa ala sellaiselle, jolle se sopii ja kunnioitettavaa työtä tekevät, kaikki kunnia heille, jotka ovat alalle jääneet. Ja jos joku tietää mistä on kysymys niin varmasti kehitysvammaisten omat vanhemmat sen tietävät.Voimia kaikille jatkossakin.\nVie rahat (nimimerkki) 13.2.2010 17:12\nmitenkäs meillä menee tänään? Mitäpä jos kirjoittaisimme joulupukille? Käsi sydämelle kaikki lepertelijät. Olen ollut täysissä sielun ja ruumiin voimissa myös erään byrokraatin luona, joka puhutteli minua kolmannessa persoonassa. Näin: Kertoisiko HÄN nyt, mikä oli asia? Ja vielä ihmeellisempää oli, kun eräs Balkanilla diplomaatiksi koulutettava nuori mies meni nimenomaan joulupukin luokse Napapiirillä, istui pukin polvelle ja kertoi mönkään menneistä treffeistään. Myöhemmin nuori mies häpeili itseään ja käytöstään kertoen minulle, miten typerän teon oli tehnyt. Mitä pahaa joulupukissa? Terapiaa,jos niikseen tulee ja kunhan ei leperrellä. Siitäkin "palvelusta" on ilo ottaa kaikki irti ja koko rahalla.\ntuomokokko (nimimerkki) 13.2.2010 17:23\nOlenko käsittänyt 2000-luvun tavoitteet aivan väärin? Luulin, että vähemmistöt ja erityisryhmät liittyvät yhteiskuntaan parhaiten silloin, kun heidän ominaisuuksiaan ei alleviivata. Ihonväri, uskonto, seksuaalinen minuus, invaliditeetti ja niin edelleen. Eihän tästä ole kuin viikon päivät, kun Iivi Anna Masso osoitti tyypittelyn heikkoja kohtia painavassa kirjoituksessaan! Pitääkö nyt ryhtyä kehitysvammaisiksi kutsuttuja veljiämme ja sisariamme jotenkin "ymmärtämään", "ottamaan huomioon" tai "tukemaan", tai elokuvan otsikon mukaan tarjoamaan heille "vähän kunnioitusta"? Tulos voi olla joulupukkitarinaa aikuiselle ihmiselle, kuten Herlinin esimerkkitapauksessa. Siinä sitä kunnioitusta oli - vähän. Ja asiasta toiseen. Median ammattilaiset, arvokkaan Uusi Suomi -otsikon alla esiintyvät Niklas Herlin ja Jenni Tamminen: älkää maustako tekstejänne hymiöksi kutsutulla välimerkkien väärinkäytöllä. Sellainen kirvelee liikaanähneitä silmiäni! Pahaa pelkään, että uusi perustuslakiluonnoskin ottaa käyttöön sulkumerkin ja kaksoispisteen tökerön yhdistelmän.\nVieras yksilö (nimimerkki) 13.2.2010 17:44\nyleistää liikaa. meillä kaikilla on hyviä, huonoja ja rasittavia päiviä sekä tapoja. toisaalta kannattaa muistaa, etteivät kaikki vammaiset ole kehitysvammaisia. eikä invaparkkien väärinkäyttäjien järkivammoja diagnosoida...\njennitamminen (nimimerkki) 13.2.2010 19:38\nHymiöt kuuluvat nettiaikaan (joidenkin mielestä ikävä kyllä). Mielestäni ovat hyvä asia siksi, että näin internetissä ei oikein kuule kommentoijan äänensävyä eikä näe ilmeitä. Jotkut niitä käyttävät, toiset eivät. Sama pätee myös Uuden Suomen väkeen. Kukin tyylillään. t. Jenni / US\nniklasherlin (nimimerkki) 13.2.2010 19:58\nTerve. Olisi raskas reissu lukea linkit läpi. Siksi kopioin tähän Kari "Kartsa" Aallon yhden kommentin Yleisradion haastattelusta. "- Me ollaan vammaisia, me hoidetaan hommamme niin kuin normaalit ihmiset hoitaa, ei me olla sen huonompia kuin normaalit ihmiset, me osataan polttaa tupakkaa, juoda viinaa, käydä töissä ja pitää hauskaa." Ei Kartsa olisi tuota hatusta vetänyt. Jos tuollaisen lausunnon antaa siihen on syy. Terv. Niko H.\ntuomokokko (nimimerkki) 15.2.2010 01:09\nKotimainen elokuva on hieno juttu. Yhden olen jo tänä vuonna teatteriesityksenä katsonutkin. Mahdollisimman monen leffalipun ostaminen on varmasti parasta mitä elokuvaväki voi yleisöltä toivoa. Tämä 'Vähän kunnioitusta' on selvästikin erityisryhmää kuvaava erityisryhmän tekemä filmi. Siksi se tullaan joka käänteessä esittelemään erityisryhmän omana työnä, siltä kannalta sitä katsotaan ja arvioidaan. Ja tämä asia häiritsee minua! Luulen, että kehitysvammaisia tullaan tällaisten taideteosten kautta joko pyhittämään, rauhoittamaan, ylentämään, tai mollaamaan, säälittelemään, alentamaan - joka tapauksessa jollain tavoin niputtamaan ja luokittelemaan. Miten silloin käy yhteiskuntaan integroitumisen, jota kaikki vähemmistöt kuitenkin tavoittelevat, ja jota Kari Aaltokin kommentillaan hakee? Näiden kahden näkökulman välillä teen ratkaisun, tahdonko katsoa filmin vai en. Hymiö-vetoomukseni meni näköjään kerrasta läpi peräti kahdelle usarilaiselle. Kiitos vastauksista ja nopeasta reagoinnista palautteeseen!\nVieras (nimimerkki) 17.2.2010 02:42\nhymiöt eivät kuulu asiateksteihin. niiden käytöstä on tullut keino olla ottamatta vastuuta omasta tekstistä, omista sanomisista. kirjoitetaan pikaisesti jotain, sanoja tarkemmin ajattelematta, herja-hymiö perään, niin ei joudu vastuuseen... tekstiviesteihin, pikaviesteihin ja epäviralliseen sähköpostailuun ne käyvät. sanomalehteen ne eivät kuulu. asiateksti voi olla asiallista olematta kuivaa, aiheesta riippuen. kaupallisten radioiden ja nuorison lehdet ym lässytykset ovat erikseen.\nMila F (nimimerkki) 31.5.2010 19:50\nTämä on nettilehti ja hymiöt elävät digitaalisessa mediassa. Niiden tarkoitus ei ole irrottaa sanojaa vastuusta, vaan ilmaista mielentila, joka ei muutoin käy ilmi viestistä. Eli hymiö antaa viesteille lisäulottuvuuden. :( sinulle, koska olen surullinen, ettet koe hymiön tunneilmaisua.\nAku (nimimerkki) 13.2.2010 17:27\n”Kehitysvammaiset ovat muun muassa kusipäisiä ja seksuaalisia.” Jos joku väittäisi etteivät ko. ominaisuudet johonkin ihmisryhmään kuulu, sanoisin ko. henkilön epäinhimillistävän koko ryhmän!\nEdisPearl (nimimerkki) 13.2.2010 17:43\nNyt vasta tajusin erään pointin; Kuuntelin FB:ssa tuon sinne laittamasi musalinkin ja pidin siitä, kuten sanoinkin kommentissani siellä. Minulle ei tullut mieleeni pienintäkään häivähdystä siitä, että bändi oli kehitysvammaisten tuotantoa. Kuuntelin sitä ihan ilman mitään ennakkonäkemyksiä. Eli musa oli tosi hyvää ja ilmeisesti samaa voi odottaa koko elokuvalta:):) Parhain terveisin, EdisPearl\nkehityskelpoinen? (nimimerkki) 13.2.2010 17:49\nForrest Gump on yksi parhaista...kaikista ylilyönneistään huolimatta...\nSariLa (nimimerkki) 13.2.2010 18:41\nTuosta biisistä ei kuule että tekijät ovat kehitysvammaisia. Toivottavasti kuullaan lisää bändistä. Itsekin joskus kehitysvammaista lasta hoitaneena sanoisin että muutenkin hyvä kirjoitus.\nKehitysvammaisen äiti (nimimerkki) 13.2.2010 19:00\nNiklas Herlinillä on ihastuttavan reilu asenne kehitysvammaisia ihmisiä kohtaan, sellainen asenne, että tavallisia ihmisiä tässä ollaan kaikki, kellä mikäkin vika ja vamma, se ei alenna arvoa. Ensiksi ajattelin näin, mutta sitten elokuvan puhuttelevaan kommenttiin ”vittu ei keharit saa ajaa autoa” hän yllättäen toteaakin: Tuota voisi käyttää joskus huonon taksikuskin kyydissä ollessa. Tuolla heitolla Herlin todistaa, että kehitysvammaiset ovat sittenkin alempaa rotua, halveksittavia otuksia, joihin viittaamalla voi nälväistä ns. normaalia ihmistä. Tällaista haukuntaa kuulee tavallisten teini-ikäisten suusta jatkuvasti, mutta että tärkeän lehden arvostetulta päätoimittajaltakin...\nniklasherlin (nimimerkki) 13.2.2010 20:01\nSiinä lauseessa oli vain hyvä klangi. Kyllä tavallista ihmistä voi nälväistä heittämällä keharivitsin ja keharia heittämällä tavallisvitsin - jos osaa tehdä sen oikein. Muuten, en ole päätoimittaja. Hyvää viikonloppua. Niko H.\nKehitysvammaisen äiti (nimimerkki) 13.2.2010 21:50\nHyvä Niklas ei-päätoimittaja, kiitos kommenttini kommentoinnista! Et loukannut. Minua ei oikeastaan loukkaa mikään muu kuin salailu ja sellaiseen sinä et ole syyllistynyt, päinvastoin. Sitä arvostan! Mutta ajatustasi kehitysvammaisuudella nälvimisestä en edelleenkään sulata. Ehkä olen yletön uneksija, mutta lähtökohtani elämässä on aina toisen ihmisen kunnioittaminen, enkä saa siihen mitenkään sovitettua yleensäkään nälvimistä, saatika että tekee sen jonkun ihmisryhmän syntymäominaisuudella. Hyvää viikonloppua myös sinulle! :-)\nsemi (nimimerkki) 14.2.2010 00:24\nSuhteuttaa oikein ja oikeisiin mittakaavoihin, tänään tulin heittäneeksi Oslon kadulla muslimi mielenosoituksen läpi kävellesäni että kehitysvammaiset likeenteessä. Sillä tarkoitin että sananvapauden saralla ja sen ymmärtämisessä he ovat sitä, en mielestäni herjannut kehitysvammaisia ryhmänä mitenkään enkä edes heidän uskontoaan. Mutta asiathan voidaan ymmärtää monella tavalla.\nSIMO PERTTULA (nimimerkki) 13.2.2010 19:46\nKehitysvammaisten Onkiniemen Kodit. Sieltä olen saanut paljon kokemuksia heidän elämästään. Musikaalisuus on heille miltein yhteinen ominaisuus. Olen vienyt yhtä heistä Tampere-talolle konsertteihin, ja hän ollut meillä syömässäkin jne. Hempan Pumppu on nokialainen kehitysvammaisten erinomainen yhtye. On mieltä herkistävää, kun katselen 47 vuotiaan kehitysvammaisen Riston ilmettä, kun hän keskittyy kuuntelemaan musiikia! Näyttää kuin hän ei kuule eikä näe muuta kuin musiikin sävelet.\nMerjaH (nimimerkki) 13.2.2010 20:12\netten ole koskaan tuntenut tai kohdannut ketään kehitysvammaista henkilöä. Näin kun asiaa ajattelen, se on aika omituista. Minä olen kuvitellut, että kehitysvammaiset ovat jotenkin enkelimäisiä. Se johtuu ehkä siitä, että olen kuullut tarinoita lähiseudulla asuneesta pojasta. Minä en häntä muista, hän ilmeisesti kuoli ollessani lapsi. Omituista vaan, että häntä muistetaan 50 vuoden takaa. Hän on tehnyt minua 10 vuotta vanhempiin sisariin ja serkkuihin vaikutuksen, koska hän "elää" vieläkin puheissa. Joskus aina joku kysyy, että muistatko häntä? Kukaan ei kysy, että muistatko naapurin Alinaa tai Tyyneä tai Hilmaa. Hilman varsinkin muistan, hän oli niin ruma, että luulin noita-akaksi, ja pötkin pakoon pitkin pottumaata.\npirjo-maarit liflander (nimimerkki) 13.2.2010 22:05\non Down-syndroomainen poika, joten olen tutustunut kehitysvammaisiin tätä kautta ja kävin joskus tapahtumissa, missä kehitysvammaiset esittivät lauluja ja näytelmiä ym. Ehkä siksikin kokeilin nuorena lyhyen aikaa kyseistä alaa. Lisäksi ystävälläni on myös Down-lapsi. Kyllä kehitysvammainen lapsi on enkeli siinä missä normaalikin. Meidän sukumme pikkuinen oli hyvin vilkas ja energinen ja kaikin tavoin erittäin omatoiminen ja fiksu. Lähetän tässä lämpimiä terveisiä nyt jo aikuistuneelle Jannelle. Elokuva pitää luonnollisesti käydä katsomassa.\nNimby (nimimerkki) 19.2.2010 18:37\nAsutko kenties Marjaniemessä?\npekkatoivonen (nimimerkki) 13.2.2010 20:15\nVäinö Linnan ja ehkä koko sen ajan yhteiskunnan suhtautumista kehitysvammaisiin kuvaa ote kirjasta Täällä Pohjantähden alla( I-osa v.1959). Kyseessä on Anttoo Laurilan häätö torpastaan vapaussodan alla . Antti on hänen kehitysvammainen poikansa. Häätökohtaus on traaginen, mutta kevennyksenä tummiin sävyihin kansalliskirjailijamme tarjoaa huvia kehitysvammaisen kustannuksella. " Samalla tulla töytäisi paikalle Laurilan sonni, puhahti ja heitti takapuoltaan. Anttia tuova poliisi kääntyi vaistomaisesti päin sonnia ja hellitti hetkeksi otteensa. Mielipuoli päästi mölisevän riemuhuudon ja lähti juoksemaan sonnin jäljessä. Kesäisin hänen suurimpia huvejaan olivatkin olleet pihan piirissä liikehtivät eläimet. Niitä hän oli ikkunasta katsellut ja osoittanut mölisten intoaan. Ja kahleet maata viistäen hän juoksi hurjasti sonnin perään. Raskasliikkeinen poliisi ei saavuttanut uskomattoman nopeasti juoksevaa mielipuolta, joka turkin niskastaan heitettyään pinkaisi rohdinmekossaan tukka liehuen ja huutaen riemusta sonnille.." Jne.\nUlla Lahdes (nimimerkki) 14.2.2010 00:24\nOlen lukenut suurennuslasi kourassa kaikki jutut, joissa olet puhunut kehareista, sillä minulla on juuri 5-vuotta täyttänyt down-tyttö. Ihana ja kamala. Oksennan välittömästi, jos ja kun joku aloittaa jutun aurinkolapsesta tai aina iloisesta down-tenavasta. Meillä sellaista ei ole koskaan näkynyt. Jotenkin minulla on kuitenkin sellainen olo, että suhtautuminen kehareihin on muuttunut viimeisten vuosien kuluessa. Voi tietysti olla, että ihmiset esittävät tässäkin asiassa suvaitsevaista, mutta ei sellaista omaan perhepiiriin tietenkään haluttaisi. Voi myös olla, että kun nyt en itse enää pelkää kehitysvammaisia, niin näkökulmani on sillä tavoin vinksahtanut, että kuvittelen, etteivät muutkaan enää pelkää. En tiedä, oletko lukenut Ilona Pasasen ja hänen äitinsä kirjoittaman kirjan Ilonsäteitä ja Surenkorento. Siellä on muutamia loistojuttuja: "Elämässä pitää olla lommoa." "Unohdetaan eilinen. Eletään tämä päivä runsaasti." "Tämä viikonloppu on ollut turvallinen, ei mennyt turvalleen." "Niitten ihmisten kanssa on vaikea tulla toimeen. Pitää hakea toimeentulotukea." "Puhu, puhu vaan. Kyllä minulla korvakäytävään puhetta mahtuu." Juu, Facebookissa on myös down-lasten vanhempien ryhmä Mistä näitä ylimääräisiä kromosomeja tulee?" Siellä on aika mustaa, mutta rakastavaa huumoria downeista.\nVieras (nimimerkki) 14.2.2010 01:22\nTavallisen ihmisen kosketuspinta kehitysvammaisiin on usein kovin pieni. Joillakin ihmisillä sitä ei ole lainkaan. Minulla on lievästi kehitysvammainen lähisukulainen. Hän on elänyt elämäänsä iloineen ja suruineen, vähän kuten Herlin alleviivaa, ja kuten ilmeisesti elokuvakin tulee alleviivaamaan. Kehitysvammaisuutta voi kuitenkin olla myös hyvin, hyvin vaikeissa muodoissa. Vammaisuus voi olla niin täydellistä, ettei siitä saa väännettyä edes mustaa huumoria. Seksuaalikysymyksistä puhumattakaan. Mielestäni ei olisi pahitteeksi jos koululaisia tutustutettaisiin hyvin vaikeasti vammaisten oloihin. Kokemus on pysäyttävä, antaa kummasti perspektiiviä elämään ja herättää pohtimaan moraalisestikin erittäin vaikeita kysymyksiä.\nMatti O Koskela (nimimerkki) 14.2.2010 07:33\nKunnioitan ihmistä, joka ymmärtää elämisen kaikkien rosoisimpienkin puolien päälle. Nöyrä, vaan ei nöyristelevä, omissa nahoissaan viihtyvä ja itsensä uniikkina hyväksyvä ihminen, kuten Sinä Niklas, on laaja sydäminen myös meidän muidenkin erilaisten tallaajien suhteen. Kiitoksin tekstistäsi! Toisin'aan ajatteleva tyyppi periferiasta. Matti\nRaseborgs magistrat (nimimerkki) 14.2.2010 10:33\nHyvä kirjoitus jossa Niklas Herlin antaa aiheen ihmetellä onko kukaan normaali. Samoin voisiko koskaan tulla valittua kehitysvammainen? Edustaako rajoittunut tynnyrissä kasvanut henkilö aivopestyjä. Onneksi meillä ei eletä tynnyrissä avuttomina keskellä Hakaniemen toria. Keharin käytöstä häpesimme vaikenemalla läheltä katsoen. Harhaanjohtajan aivoissa onkin koliseva tyhjä tynnyri. Pahoinvointi lisääntyi ahtaudessa myrkyllisen kyykäärmeen valheenpesässä. Kehitysvammako toi mahdollisuuksia vastakkaiseen sukupuoleen. "Oli miten oli, elokuvassa on rankkaa kamaa. Kehitysvammaisten seksuaalisuus on joka tapauksessa vaiettu yksityiskohta. Ja on sellaisia asioita kuin kehitysvammaisen seksuaalinen hyväksikäyttö ja kehitysvammaisen ja terveen välinen seksisuhde, joista ei kai paranisi mainita. Mutta Vähän kunnioitusta tuo nämäkin asiat suorasukaisesti esiin."\nVie rahat (nimimerkki) 14.2.2010 13:10\nkanssa on tietysti satoja tapoja. Ja varmasti on hyvä olla rehellinen lapselleen. Mutta kyllä minulla riepoisi tavata isä jutellakseni hänen kanssaan niitä näitä ja hän olisi siinä koura kiinni tuopissa ja jo viidettä kittaamassa... Alkoholistien aikuiset lapset tietävät kyllä tunteen; "isä oli siinä niin rakastavana kuin on, mutta viina vei, se on ykkönen, kuningas. Mikäpä siinä, että baarissakin tapasitte. Et kai nyt erityisesti pröystäile paikalla? Jos nappasit vain yhden niin... All right. Lapsilla on myös huoli vanhemmistaan. Olen ohjannut 40-50-vuotiaiden keharimiesten Elvisesityksen Piipappaluulan tahdissa. Sähköä oli, lanteet pyöri ja katseet...ne katseet pitäisi kunkin itse nähdä.\nJanneGPirinen (nimimerkki) 14.2.2010 13:59\nKeharit on vähän kuin mamuja. Vihernillittäjät kuten Niko hyysäilee niitä. Mamutkin ovat mukavia ja ihania. Ja kusipäisiä ja seksuaalisia. hymiö\nRansun (nimimerkki) 14.2.2010 17:16\nKyllä Niklaksella on kehitysvammaisen lapsen vanhempana kokemusta ja näkemystä, joka lyö läpi jo muutamista lauseista, se on sitä elämän tuomaa realismia. Pitäis muistaa että vammaisia on monenasteisia, joka vaikuttaa niin vammaisen, vanhempien, perheenjäsenten ja ns. ulkopulisten asennoitumiseen eritavalla.Nyt liikumme yleisluonteisella tasolla. Kyllä ihmisten asenne kehariasian suhteen on mielestäni vähintäänkin kaksijakoinen.Toisenpuolen kommenteista paistaa läpi "osaaottava" sävy,ja lässytyyli, joka herättää kiusaantuneen ja myötähäpeän ilmapiirin. Toisesta ryhmästä tunkee läpi välttelevä ja jopa pelokas suhtautuminen kyseessä oleviin ihmisiin.Olettaisin että valtaosalla näistä ihmisistä ei ole henkilökohtaista kokemusta arjesta, jossa eletään vammaisen läheisen kanssa. Olen henkilökohtaisesti kokenut jo 60-luvulla mitä vaikeavammaisen kanssa eläminen oli ja miten se löi leimansa ko.vammaisen vanhempiin kuin meihin toisiin perheenjäseniin.Kyllä se kuormitti henkisesti ja fyysisesti,muistan Äidin monet itkut,ja kommentit siitä kuinka paljon vammaisen hoito kuormittaa.Jonkin asteinen henkilökohtainen trauma siitä ajasta on minulle jäänyt, jota olen tässä vuosikymmenien saatossa tietoisesti tai tiedostamatta yrittänyt käsitellä ja purkaa. Kyllä siihen aikaan ilmapiiri vammaisperheen jäsenenä koettuna oli lievästisanottuna raskas. Onneksi tänäpäivänä asenteet ovat muuttuneet/muuttumassa ja ihmiset ovat verkostoituneet, ja tätäkautta saavat tukea toisistaan arjessa elämiseen.\nLT (nimimerkki) 14.2.2010 17:16\nKyllä se niin on, että jos ei ole ollut kehitysvammaisten kanssa tekemisissä on ensitapaainen aika outo kokemus. Ei oikein tiedä minkälainen ilme naamalle pitäisi ottaa ja mihin kohdistaa katseensa. Kokemus on kuitenkin kiinnostava. Siinä joutuu väkisinkin laajentamaan omia rajojaan. Vähitellen alkaa tajuta kehitysvammaisen erilaisuuden arvon. Suorasukaisuus ja kaikenlaisen sisäänrakennetun itsepetoksen ja teeskentelyn poissaolo on jotain ennenkokematonta. Toisaalta kehitysvammaiset eivät ole mitään pyhimyksiä. He ovat virkistävällä tavalla toisenlaisia ihmisiä, vastaansanomattomia. Pidän särmikkyydestä ja sitä kehitysvammaisista löytyy.\nM-S (nimimerkki) 14.2.2010 18:05\n...olemme joskus vähän pahantuulisia. Haluaisin tietää, millainen se normaali, vammaton, tavallinen aikuinen ihminen on? Sellaista kun en ole vielä tavannut.\nVieras (nimimerkki) 15.2.2010 04:28\nolemme jokainen erilainen yhdistelmä eri tekijöitä.\nWulle (nimimerkki) 14.2.2010 19:29\nhyvä niklas. sinulla on rohkeutta sanoa ja kirjoittaa kipeistäkin asioista. arvostan sitä.\nVilppi (nimimerkki) 15.2.2010 08:53\nTaksit rikastuvat kehitysvammaisilla. Eräät jopa keräävät vammaisia ympärilleen mahdollisimman paljon, joiden avulla he tienaavat erittäin hyvin. Usein kunnat erilaisten suhteiden välityksellä järjestävät keinotekoista toimintaa vammaisille. Erityisen yleistä toiminta on taksipuolella, koska vammaiset täytyy siirtää paikasta toiseen. Vammaistakseissa on korkeammat maksutariffit ja vammaiset ovat helppo rahastuksen kohde, jonka luonnollisesti veronmaksaja kustantaa Kelan välityksellä. Kunta ja yrittäjä ovat järjestäneet toiminnan usein säännölliseksi, jolloin taksiyrittäjän tulonmuodostus ei ole kaiken aikaa katkolla. Kutsun tämän alan harrastajia hyeenayrittäjiksi.\nJanneGPirinen (nimimerkki) 15.2.2010 11:10\npannaaks keharit kävelee, vai kyysätäänkö mopolla?\nHtalk (nimimerkki) 15.2.2010 11:33\nRansun (nimimerkki) 15.2.2010 13:36\nKyllä yhteiskunnan varoilla tapahtuvista henkilökuljetuksista kritisoitavaa löytyy. Tämä on monesti asennekysymys.Palvelua jonka yhteiskunta kustantaa käytetään usein tarpeettomasti,"kun se ei ole omastakukkarosta pois". Uskon myöskin että kuljetuspalvelun tarjoajat/ järjestäjät asennoituvat samalla tavoin. Mielestäni kaikki tällainen juontaa poliittisiin päätöksiin, ja valitsemiemme poliitikkojen kokonaisvaltaiseen asioiden ymmätämiseen päätöksiä tehtäessä.\nOnnentyttö (nimimerkki) 16.2.2010 14:05\nKuka tahansa meistä voisi olle kehitysvammainen - elämän synty on pelottavaa kohtaloiden arpapeliä, elämän kulku on arpapeliä. Ohjaako tuota kulkua mikään muu kuin tilastotiede? Kehitysvammaisuus on pelottavaa, koska se on vierasta, sitä on vaikea ymmärtää ja se voisin olla minä.\nVieras (nimimerkki) 17.2.2010 02:31\npärjäisinkö minä kehitysvammaisuuden arjessa? jaksaisinko, osaisinko olla hyvä ja rakastava äiti, isä? ehkä tuo pelko on nyky-yhteiskunnassa myös lisääntynyt. kuoleman olemme ulkoistaneet ja kaikkea muuta voimme hallita. tai ainakin niin on hyvä kuvitella ja itselleen uskotella. kuten sanoit se voi osua koska vaan, kenenkä vaan kohdalle. (tosin on myös niin vaikeavammaisia, että heitä ei voi kotona hoitaa.)\nUlla Lahdes (nimimerkki) 16.2.2010 22:38\nOnnentyttö (nimimerkki) 17.2.2010 09:33\nEi se tartu, mutta silti se voisin olla minä. Sekunti, minimaalinen solun mutaatio, ja kuka tahansa meistä voisi olla kehari. Kehitysvammaiset pääsääntöisesti eivät ole pelottavia, kehitysvammaisuus on pelottavaa. Toivottavasti saan kuitenkin krediittiä edes siitä, että myönnän asian olevan minulle pelottava, sortumatta kiihkoilevaan fobiaan.\nUlla Lahdes (nimimerkki) 17.2.2010 11:51\nToki Onnentyttö, rehellisyyttäsi arvostan kovasti. Minäkin olen pelännyt kehytysvammaisuutta, ennen kuin meille syntyi down-tyttö. Ja täytyypä myöntää, että hyin hyvin vaikea kehitysvammaisuus näyttäytyy minulle edelleen liki pelottavana erityisesti vanhempien jaksamisen näkökulmasta. Se, mitä minä taas en osaa pelätä, on se, että minä itse voisin olla kehari. Tuntemani keharit ovat pääsääntöisesti yhtä onnellisia elämäänsä kuin ns. taviksetkin. Pitäisikö tässä sortua jopa sanomaan, että joskus keharit voivat olla jopa onnellisempiakin kuin me tavikset. Sinulle tärkeitä ja tavoiteltavia asioita voivat olla esimerkiksi akateeminen loppututkinto, haastava työ tai taloudellinen hyvinvointi. Kehareiden (ja joidenkuiden tavistenkin) kannalta nämä voivat olla yhdentekeviä asioita elämän onnellisuuden kannalta. Down-lapsi ei ole tuonut minusta esille pelkästään kaikkein upeimpia luonteenpiirteitäni, enkä todellakaan voi mitään sädekehää sovitella pääni päälle, mutta jokin ymmärrys elämän olennaisimmista asioista on ehkä lisääntynyt. En tietenkään tarkoita, etteikö tällaista ymmärrystä voisi muutenkin saavuttaa, mutta minun kohdallani on käynyt näin. Joudun opettamaan lapselleni monia asioita, joita ns. tavislapseni oppii itsekseen, mutta silti olen sitä mieltä, että kyllä tässä saamapuolelle jää. Pelkoa päin vaan, niin elämästä tulee vapaampaa.\nOnnentyttö (nimimerkki) 17.2.2010 12:48\nMinä luulen, että 'minun' keharini ei ole onnellinen. Hän asuu yksin itsensä sisällä, eikä valtaosa ihmisistä tiedä mitä hän haluaa tai mitä hän tuntee. Hän hakkaa päätään seinään ja puree ranteensa verille. Hänet ymmärretään väärin, häntä ei ymmärretä. Hän on äitinsä päivänpaiste ja elämäntehtävä - silloin kun hän ei revi äidiltään hiuksia päästä ja pure häntä verille. Hän on kaunis lapsi, paitsi pakkopaidassa lastenklinikalla. Hän on kaunis lapsi, mutta pieniä lapsia ei voi enää kutsua kylään, hän saattaa varoittamatta hyökätä kimppuun. Hän ei ole kymmentäkään, mutta silti se päivä, jolloin rakkaus ei enää riitä, kun fyysiset voimat eivät enää riitä, on pelottavan lähellä. Sinä päivänä äidin keho vapautuu, mutta sielu joutuu entistä tiukemmin henkisen syyllisyyden vankilaan - hänen rittämättömyytensä kulminoituu 'lapsen hylkäämiseen', voiko äitiydessä se pahemmin 'epäonnistua'? 'Minun' keharini kanssa on hyviä hetkiä, hän ilahduttaa uusilla taidoillaan ja satunnaisella hellyydellään. 'Minun' keharini on äitinsä koko elämä - muuta elämää ei enää ole. Keharitkin ovat yksilöitä, eivät yhtä onnellista elämäänsä tyytyväistä massaa.\nVieras (nimimerkki) 18.2.2010 03:28\nkaikille vammaisille koti ei aina ole se "oikea" paikka. joillekin ei koskaan, ja toisille määrättyyn rajaan asti. se ei tarkoita sitä, että vanhempi olisi epäonnistunut. tiedän vammaisen, jota ei edes koskaan tuotu sairaalasta kotiin. elää omaa onnellista elämäänsä hoitolaitoksessa. tarvitsemaansa hoitoa ei olisi koskaan voinut kotona saada. kaikille ja aina se meidän muiden maailma ei sittenkään ole se oma maailma. muista, että olemme kaikki ihmisiä, sinäkin. sinun ei tarvitse jaksaa kaikkea. sinullakin on oikeus elää, samoin muillakin lapsilla. -- aikuisista kehitysvammaisista erityisesti vanhojen vanhempien kohdalla on valitettavasti aika yleistä, että äiti omistaa koko elämänsä, kaiken aikansa lapselleen. lapsella ei ole mahdollisuutta itsenäisyyteen, omaan elämään, maailmaan. entä sitten kun äiti kuolee tai joutuu itse hoitolaitokseen. miten pärjää "ansarissa kasvatettu" kehitysvammainen siinä tilanteessa?\nTarzan.Kuusela (nimimerkki) 19.2.2010 14:42\nKävin lapsena usein Lahden Sylvia-kodissa ja totuin silloin "separeiksi" tai "sepoiksi" kutsuttuihin CP-vammaisiin. Aluksi erilaisuus pelotti, joskus nauratti ja rasitti. Varttuneempana ymmärsin meidän kaikkien olevan jollakin tavalla vammautuneita. Normi-ihmistä ei ole olemassa, pelkoa, säälimistä ja alentuvaa käyttäytymistä kehitysvammaisia kohtaan näkee liian usein. Eikö ole oikein viedä kehitysvammaista tytärtä ihmisten pariin, vaikka kädessä olisikin tuoppi? Tuttu ympäristö ja ystävälliset ihmiset ympärillä luovat turvallisuutta, joka rikkoo erityisyksilöön istutetun varautuneisuuden. Tuskin Niklas Herlinin poikakaan kohtelee sisartaan erityisin silkkihanskoin. Uskoisin hänen suhtautuvan siskoonsa kuin kuka tahansa veli. Tietyissä asioissa täytyy vähän auttaa, joskus voi suuttua; ihmissuhteet eivät ole rakettitiedettä. Täytyy käydä katsomassa elokuva. Olen huomannut ainakin naapurin Kartsan miehistyneen huomattavasti hänen tultua Töölön tunnetuimmaksi punk-rock staraksi. Pummatut röökit ovat vaihtuneet sikareihin. Meillä kaikilla on paikkamme, kunhan onnistumme sen löytämään.\nVieras (nimimerkki) 20.2.2010 09:27\nhyvä juttu/uutinen reaktiosta piirrettyyn komedia-sarjaan.\nniklasherlin (nimimerkki) 31.5.2010 15:36\nJohonkin oli pakko kirjoittaa lisää kehitysvamma-aiheesta, joten pantakoon se tähän nyt. Kuten alkuperäisessä näkökulmassani kirjoitin, olen vuosikymmeniä käynyt baareissa ja ravintoloissa kehitysvammaisen kanssa. Viime lauantaina baariin oli menossa kehitysvammainen Kalle ”Koo” Havumäki, rap-artisti ja Vähän kunnioitusta –elokuvan avustaja. Kalle ei päässyt Hemingways-ravintolaan koska on kehitysvammainen. Tätä, ystävät, kutsutaan syrjinnäksi. Kalle sai molemmissa iltapäivälehdissä näyttävän julkisuuden tapaukselle, joka oli niin törkeä, että mikään julkisuus ei riitä. Omasta puolestani olen ilmoittanut Hemingways-baarin omistavalle Restel-konsernille, etten käytä koko konsernin palveluja ennen kuin asia on pohjamutia myöten selvitetty. Kaikki kehitysvammaiset eivät pärjää ravintolaympäristössä. Jos joku haluaa tavata koko yllä olevan viestiketjun, ymmärtää mitä tarkoitan. Kalle Havumäen kanssa en ole baareissa tsittaillut, mutta tiedän, että hänellä ei ole mitään vaikeuksia ravintolassa käyttäytymisessä. Nyt kyse ei ole yksittäistapauksesta tai yhdestä arrogantista nilkkipomosta. Jos Restel ei palveluyhtiönä lyö selviä pumaskoja pöytään siitä, ettei tällaista enää tapahdu, olemme vaarallisilla vesillä. Jos ketju käyttäytyy huonosti yhtä asiakasryhmää kohtaan ja on välinpitämätön pahoittelunsa suhteen, monilla on syytä huoleen. Onko ketju välinpitämätön myös alihankkijoita, henkilöstöä ja muita sidosryhmiä kohtaan? Joku voi salassa miettiä, olisiko Koon huono kohtelu saanut vastaavaa julkisuutta, jos hänen äitinsä ei olisi kaikkien suomalaisten tuntema ystäväni, YLE-uutisten uutisankkuri Marjukka Havumäki. Ei olisi. Uutisjuttuja ripustetaan julkisuuden henkilöihin, koska he kiinnostavat ihmisiä. Marjukka ja Kalle eivät ole monta kertaa yhdessä julkisuudessa esiintyneet. Mutta nyt tilanne oli selvästi niin kriittinen, että julkisuus tuli tarpeeseen ja oli täysin välttämätöntä. Ensimmäisen kerran kaksikko oli muuten yhdessä julkisuudessa pyynnöstäni, kun tärkeää helsinkiläistä tukiasuntoa oltiin lopettamassa. Ei lopetettu. Tyttäreni, Koon koulukaveri asuu siellä nykyään. Tätä asiaa ei kerta kaikkiaan saa ohittaa olankohautuksella. Jos näin käy, olankohautukset ja inhottavat syrjinnät ainoastaan lisääntyvät. Terveisin, Niko H.\nMike009 (nimimerkki) 2.6.2010 23:01\nYhtään alkuperäistä tapausta vähättelemättä, tulee mieleen kysymys onko oikein syrjiä koko Hemmingways-ketjua. Ja kyllä käytän sanaa syrjiä, koska yhden ihmisen hetkessä tekemä ratakisu vaikuttaa satojen muiden ihmisten työhön. Ei kukaan voi leimata sairastavia, terveitä, rotua, sukupuolta, ammattiryhmää tai sukupuoltakaan yhden tapauksen perusteella. Miksi siis on syytä boikotoida koko ketjua? Restel, tai Hemmingways-ketju ei ole päätöstä Kallen sisäänpääsystä tehnyt. Päätöksen teki yksi tarjoilija. Muita ketjussa tai ravintoloissa työskenteleviä ei ole tästä syyttäminen. Tämä kyseinen työntekijä on tietääkseni katunut ja pyytänyt anteeksi Uutinen sinänsä on tärkeä ja aina ajankohtainen. Kehitysvammaisen tulee saada samat palvelut aina ja kaikkialla. Sitä ei kenenkään käy kiistäminen. Ikävä kyllä fakta vain on se, että ihminen joka ei ole kehitysvammaisen kanssa puhunut tai muuten ollut tekemisissä, ei välttämättä tunnista olevansa kehitysvammaisen kanssa tekemissä. Voiko siis ihmistä siitä syyttää, jos kerran väärin toimii? Tapausta tarkemmin tuntematta, en voi kuin pahoitella tapahtunutta. Se ei silti oikeuta syyttämään ketjua, ravintoloita, eikä missään nimessä ketjussa työskenteleviä ihmisiä yksittäisen tapauksen perusteella. Meille opetetaan koulussa, että jos yksi värillinen ihminen on teille väärin, niin kaikki värilliset eivät sitä tee. Miksi siis yksi väärin tehnyt työntekijä, saa aikaan tilantateen missä kaikki työntekijät siitä kärsivät? Suvaitkaa hyvät ihmiset. Myös meitä suomalaisia.\nLempi (nimimerkki) 2.6.2010 08:03\nluulen, että monet ihmiset suhtautuvat erilaisiin ilmiöihin elämässä omituisesti, koska ovat hämmentyneitä. Useimmat ihmiset tietävät miten olla osassa erilaisista tilanteista ja osassa eivät. Ihan jokaisella on omat vahvuutensa ja kehityskohteensa. Syrjintää ei luonnollisestikaan kenenkään tarvitse hyväksyä. Eli, kuten kommenteista voi päätellä ihmiset jotka ovat olleet paljon vuorovaikutuksessa kehitysvammaisten ihmisten kanssa ajattelevat kehitysvamman olevan osa arkielämää, ja ihmiset jotka eivät esimerkiksi tunne kehitysvammaisia ihmisiä eivät myöskään tiedä mitä kehitysvammaisuus tarkoittaa ja osaa siten suhtautua kehitysvammaisuuteen. Sama ilmiö on vaikka kuinka monessa muussakin asiassa. Jokaisella ihmisellä on elämässä arkisten asioiden lisäksi paljon elämään liittyviä ihmetyksiä. Mutta kuinka moni itseasiassa tietää mikä kehitysvamma oikeastaan on? Itselleni kehitysvammaisuus on ihan vieras asia. Luin vähän lisätietoa aiheesta ja mielestäni mm. nuo www.verneri.net -sivut olivat aika kivat. Tarinat-linkissä on blogejakin.\nLempi (nimimerkki) 2.6.2010 08:04\nLaajemmin ajateltuna kouluissa voisi myös olla opintosuunnitelmassa kaikille mielenterveysoppia ihan arkisena asiana ja myönteisenä osaamisvahvuutena. Ihmiset ymmärtäisivät siten paremmin itseään ja toisiaan sekä osaisivat suhtautua esimerkiksi kehitysvamman lisäksi arkisiin asioihin, kuten masennus, ahdistus, uupumus, kasvaminen, nuoruuteen ja aikuisuuteen liittyvät uudet asiat yms. kun itsellä, ystävillä, koulussa, kotona on erilaisia vaiheita, joista kaikki ovat hyvin yleisiä ilmiöitä ihmisillä erilaisissa elämänvaiheissa. Kyseinen osaaminen voisi myös vähentää ilmiöitä, kuten koulukiusaaminen ja lisätä myönteistä suhtautumista kasvamiseen, kehittymiseen, erilaisuuteen yms. Mitä varhaisemmassa vaiheessa esimerkiksi nuorilla on rakentavia välineitä käsitellä erilaisia asioita ja suhtautua erilaisiin ihmisiin ja ilmiöihin elämässä, sen helpompaa kasvaminen on sekä itselle että ympäristölle. Mielipiteitä?\nHtalk (nimimerkki) 2.6.2010 08:31\n"...kouluissa voisi myös olla opintosuunnitelmassa kaikille mielenterveysoppia ihan arkisena asiana ja myönteisenä osaamisvahvuutena." No vastuu on silti ensisijassa vanhemmilla lastensa arvomaailman kehittämisestä.\nLempi (nimimerkki) 2.6.2010 08:47\nJotain aineita opintosuunnitelmaan kuitenkin päätyy. Mielenterveysoppi voisi siis olla juuri ihan arkista osaamista, joka on kaikkien ihmisten hyvinvointia vahvistavaa. Siinä, että ihminen tuntee itseään, muita ihmisiä ja erilaisia ilmiöitä elämässä sekä ominaisuuksia lienee ihan mielekäs asia useimmille. Nuoruuteen esimerkiksi kuuluu usein ahdistusta kasvuasioista kaikkien erilaisten nuorten osalta ja osaaminen voisi edistää nuoren hyvinvointia sekä nuoruudessa, että myöhemmin elämässä useissa asioissa. Ymmärryksen seurauksena usein ilmenevä myönteinen ja neutraali suhtautuminen sekä omiin eroavaisuuksiin, että samankaltaisuuksiin eri ihmisten kanssa vain luonnostaan helpottaa kaikkien vuorovaikutusta. Joka siis ehkä sitten vaikuttaa myös arvomaailmaan, jos sitä tarkoitit?\nHtalk (nimimerkki) 2.6.2010 08:57\n"Nuoruuteen esimerkiksi kuuluu usein ahdistusta" Varmasti olisi hyvä että kouluissa lisättäisiin terveystietoon, mielenterveysoppi yhtä voimakkaasti kuin nuorten mielenterveysongelmat ovat kasvaneet.\nTom B (nimimerkki) 31.5.2010 21:34\nKuules Nikke, Hemingwayssä on 20 vuoden ikäraja! Joten turhaan valitat. Vai esitätkö, että alaikäinen kehitysvammainen tulisi silti päästää sisään?\nEdisPearl (nimimerkki) 1.6.2010 00:37\nHienoa Niko, että otit heti kantaa tuollaiseen käytökseen ravintolan osalta. Kyllä luulisi ravintolan henkilökunnan olevan sen verran kouliintuneita, että osaavat erottaa kehitysvammaisen ja humalaisen. Ei pitäisi olla liikaa vaadittu, mutta näköjään kuitenkin on näin. Mitä sinä Tom B siinä kuittailet Nikolle? Tässä on nyt aivan muut lähtökohdat pelissä, kun tuollainen helvetinmoinen näsäviisastelu. Mene nukkumaan, jos olet noin kypsynyt kaikkeen. -EP-\nTom B (nimimerkki) 1.6.2010 09:46\nKundilta olisi estetty sisäänpääsy kaksi metriä myöhemmin kun poke olisi katsonut paperit. Vai etkö ymmärrä? Kirjoitusten perusteella kundilla oli ikää 19:ta ja ikäraja Hemingwayssä on 20.\nniklasherlin (nimimerkki) 1.6.2010 18:46\nPuhutaan ihan eri asioista. Olen muuten ollut ketjuun kuuluvassa baarissa kahden 19-vuotiaan kanssa; häiden jatkoilla ja puvut päällä. Ikäraja venyy. Osta aivot. N.\nPäivikki Helinheimo (nimimerkki) 1.6.2010 08:50\nOlisi hienoa, että tällainen henki nousisi esiin muissakin erityistä tukea tarvitsevien ihmisten asioissa. Meidän maastamme löytyy niin monia päivätoimintayksiköitä, asumisyksiköitä, työkeskuksia, oppilaitoksia yms. joissa suhtautuminen ja kohtelu kehitysvammaiseen tai erityistä tukea tarvitsevaan henkilöön on ala-arvoista. Ja taas toisinpäin, on olemassa myös aivan loistavia toimintayksiköitä (nämä ovat ikävä kyllä vähemmistönä). Maastamme löytyy myös monta RAY:n tukea saavaa nk. vammaisjärjestöä, joiden tehvänä olisi ajaa jäseniensä etuja. En ole vain huomannut minkään järjestön ottavan kantaa esim. tähän asiaan. Tasa-arvoinen kohtelu yhteiskunnassamme ei taida olla asialistalla. Kenen elämästä se on pois, jos me kaikki olisimme ihmisiä, ilman sormella osoittavaa lisämäärettä? Meillä kaikilla on varmaankin omat omituisuutemme, mutta kuka meistä haluaisi, että meidät määriteltäisiin vain sen perusteella? Keiden muiden tavallista elämää rajoitetaan niin voimakkaasti kuin erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden? Ja sitten ihmetellään, kun he käyttäytyvät niin "haastavasti". Toisaalta, jos asenne ei muutu, riittää minullakin terapeuttina asiakkaita. Sen ei mielestäni kuitenkaan tulisi olla tavoiteltava päämäärä. Olisiko tässä paikka hieman laajemmallekin keskustelulle, kuin vain ravintolapalvelulle? Tämä tapaushan kuvaa koko yhteiskuntamme asennetta.\nLempi (nimimerkki) 1.6.2010 11:44\nmielestäni laajemmin ajateltuna kouluissa voisi myös olla opintosuunnitelmassa kaikille mielenterveysoppia ihan arkisena asiana ja myönteisenä osaamisvahvuutena. Ihmiset ymmärtäisivät siten paremmin itseään ja toisiaan sekä osaisivat suhtautua esimerkiksi kehitysvamman lisäksi arkisiin asioihin, kuten masennus, ahdistus, uupumus, kasvaminen, nuoruuteen ja aikuisuuteen liittyvät uudet asiat yms. kun itsellä, ystävillä, koulussa, kotona on erilaisia vaiheita, joista kaikki ovat hyvin yleisiä ilmiöitä ihmisillä erilaisissa elämänvaiheissa. Kyseinen osaaminen voisi myös vähentää ilmiöitä, kuten koulukiusaaminen ja lisätä myönteistä suhtautumista kasvamiseen, kehittymiseen, erilaisuuteen yms. Mitä varhaisemmassa vaiheessa esimerkiksi nuorilla on rakentavia välineitä käsitellä erilaisia asioita ja suhtautua erilaisiin ihmisiin ja ilmiöihin elämässä, sen helpompaa kasvaminen on sekä itselle että ympäristölle.\nPäivikki Helinheimo (nimimerkki) 2.6.2010 09:47\nEi se asenne oppiainevalikoimalla muutu. Niin kauan kun kehitysvammaiset ja erityistä tukea tarvitsevat henkilöt viedään omiin, nk. normaaleista ihmisistä erillisiin karsinoihin joka paikassa, kukaan ei muuta suhtautumistaan. Me olemme ihmisiä kaikki, suhtaudutaan siis kaikkiin normaalisti. Kaikkein parasta olisi, jos kotona vanhemmat kasvattaisivat lapset suvaitseviksi ja toiset huomioonottaviksi ihmisiksi sekä antaisivat lapsilleen hieman omaa aikaansa.\nLempi (nimimerkki) 2.6.2010 23:51\ntässä tapauksessa en kyllä ajatellut, että pelkästään kehitysvamma -näkökulmasta olisi mielenterveysoppia vaan lähinnä siitä näkökulmasta, että kaikki ihmiset ymmärtäisivät sekä itseään, että muita ihmisiä paremmin useissa erilaisissa asioissa. Suvaitsevaisuus on ihan eri asia kuin, että ihminen esimerkiksi ylipäätään tietää mitä vaikka kehitysvamma tarkoittaa?, kuinka kuka tahansa nuori suhtautuu ahdistukseen?, miten työuupumus vaikuttaa ihmiseen?, miksi joku ihminen kiusaa päteäkseen? tms. hyvin arkisia asioita useille ihmisille. Vaikka eri ihmisillä yhtenevät ja eriävät asiat, ominaisuudet ja elämän käänteet vaihtelevat. Ja kun on lisätietoa kyseinen myös vaikuttaa asenteisiin. Tuota mielenterveysoppia ehdotin siis suomalaisiin peruskouluihin ja erityisesti lukioihin enkä ollut lokeroimassa ketään vaan painotin nimenomaan, että kaikilla ihmisillä on omat kehityskohteensa ja vahvuutensa sekä nuoruuteen useimmiten kuuluu paljon kasvamista, jossa tuki ja mielenterveysosaaminen voisivat erityisesti olla avuksi. "Kaikkein parasta olisi, jos kotona vanhemmat kasvattaisivat lapset suvaitseviksi ja toiset huomioonottaviksi ihmisiksi sekä antaisivat lapsilleen hieman omaa aikaansa." Varmasti tärkeää, mutta ei lisää ihmisten osaamista esimerkiksi kehitysvamma-aiheen, kuten mielenterveysopinkaan osalta.\nMerjaH (nimimerkki) 1.6.2010 11:23\nLuin jutun. Minusta siinä oli joku sak:n nainen kommentoinut aika hyvin asiaa. Portsarit jos ketkä tarvisisivat koulutusta erilaisten asiakkaiden kohtaamiseen. Minulle tuli mieleeni serkkuni, joka sairastaa parkinsonin tautia, ja joskus horjahtelee sen vuoksi. Tuollaista ei saisi tapahtua, oli syy mikä tahansa. Minun on vaikea uskoa sitä, että kukaan ihminen olisi niin paha, että ymmärtäen olisi sulkenut tien. Asiassa on sekin puoli, että nuorena sitä on herkempi. Hienoa, että äiti ja poika ovat tuoneet asian julkisuuteen.\nHtalk (nimimerkki) 1.6.2010 15:09\nHtalk (nimimerkki) 1.6.2010 15:07


Kaukolämpö uudessa energiatodellisuudessa\nEnergiatehokkuuden perusta on älymittaus, jonka tuottama data lisää kaukolämmön toimituksen läpinäkyvyyttä\nUusi energiatodellisuus merkitsee siirtymää integroituun ja älykkääseen energiajärjestelmään, jonka luonnollisena kulmakivenä toimii kaukolämpö. Energiatehokkuuden kohentaminen ja sujuva siirtymä uusiutuviin energialähteisiin ja hukkalämmön talteenottoon onnistuu kuitenkin vain, jos käytössä on läpinäkyvä kaukolämpöverkosto, jonka tilaa pystytään seuraamaan jatkuvasti tarkan mittaridatan avulla.\nÄlymittauksen avulla voidaan paitsi kohdata integroituun energiajärjestelmään liittyviä haasteita, myös hyödyntää entistä laajemmin sen mahdollisuuksia. Tässä julkaisussa kuvataan uutta energiatodellisuutta ja kaukolämmön roolia siinä. Tekstissä tarkastellaan älykkään energiajärjestelmän eri piirteitä sekä sitä, miksi jakelun tehokkuus ja koko energiaketjun läpinäkyvyys aina loppukäyttäjään asti on niin tärkeää.\nLopuksi luodaan pieni silmäys siihen, mitkä tekijät vaikuttavat kaukolämpöjärjestelmiin tulevaisuudessa. Lataa julkaisu ja lue lisää.\nNäkökulman vaihto ja riman nostaminen\nKaukolämpö on integroidun energiajärjestelmän kulmakivi. Integroidussa energiajärjestelmässä kysyntä sopeutuu uusiutuvan energian ja hukkalämmön tuotannon vaihteluihin – minkä vuoksi myös joustavuus nousee nykyistä keskeisempään rooliin.\nKäytettävissä olevat energialähteet hyödynnetään mahdollisimman tehokkaalla ja kestävällä tavalla, ja uusiutuvat energialähteet integroidaan mukaan järjestelmään.\nLataa julkaisumme ja lue lisää siitä, miten hyvä hyötysuhde kulkee käsi kädessä entistä matalampien jakelulämpötilojen ja joustavamman energiantoimituksen kanssa.\nLäpinäkyvyys avaa uusia mahdollisuuksia\nTärkein osatekijä energiatehokkuuden lisäämisessä ja muiden uuden energiatalouden tavoitteiden saavuttamisessa on läpinäkyvyys.\nHyötysuhteen parantaminen ja tavoitteiden saavuttaminen edellyttää sitä, että jakeluverkon toimintaa pystytään seuraamaan tarkasti ja jatkuvasti – etenkin jakelun kannalta kriittisissä kohdissa. Tällainen läpinäkyvyys on mahdollista saavuttaa vain älymittarien tuottaman datan avulla. Älymittarit tuottavat energialaitoksille yksityiskohtaista tietoa jakeluverkon kulloisestakin tilasta, mikä mahdollistaa jakelun reaaliaikaisen optimoinnin.\nMittarilukemia voidaan saada tunneittain tai jopa viiden minuutin välein, mikä helpottaa verkon valvontaa ja hallintaa. Toimintaa pystytään optimoimaan ja hyötysuhdetta parantamaan ennennäkemättömillä tavoilla. Älymittarien tuottaman mittaridatan avulla voidaan myös antaa loppukäyttäjille yksilöllistä, kulutustietoihin pohjautuvaa neuvontaa ja auttaa heitä vähentämään energiankulutustaan.\nKun loppukäyttäjät ovat tietoisia omasta kulutuskäyttäytymisestään ja osaavat tarvittaessa muuttaa sitä, tästä on hyötyä sekä heille että energiayhtiölle.\nTekniset harppaukset vaativat yhteistyötä\nKamstrupin energianmittausratkaisu edustaa älykkään kulutusmittauksen uusinta sukupolvea. Mittausratkaisuissamme yhdistyvät uusin tekniikka, etäluenta ja huippuluokan vuotovalvonta, ja ne takaavat asiakkaillemme markkinoiden tehokkaimmat ja joustavimmat työkalut lämpö- ja jäähdytysenergian jakelun hallintaan.\nLataa julkaisumme ja lue lisää siitä, kuinka pystyt luovimaan digitaalisen lämmöntuotannon aallokossa.


Kiehl's Creative -vaha 50ml | Beautyshop.ie\nEtusivu / Brand New / Kiehl's Creative Cream Wax 50ml\nVälisumma: € 21.95\nKiehlin muotoiluvoide antaa vahvan pidon hiusten muotoiluun. Silkkijauheilla väkevöity kaava imee ylimääräisen öljyn hallinnan parantamiseksi, kun sitä lisätään ja liukastuu takaisin. Tämä jättää sinulle rasvattoman pinnan, kun taas E-vitamiini pehmentää ja kosteuttaa. Hiukset näyttävät vahvemmilta ja kiiltävämmiltä ...\nKiehlin muotoiluvoide antaa vahvan pidon hiusten muotoiluun.\nSilkkijauheilla väkevöity kaava imee ylimääräisen öljyn hallinnan parantamiseksi, kun sitä lisätään ja liukastuu takaisin. Tämä jättää sinulle rasvattoman pinnan, kun taas E-vitamiini pehmentää ja kosteuttaa.\nHiukset näyttävät vahvemmilta ja kiiltävämmiltä käytön jälkeen.\nSopii keskisuurille ja karkeille hiustyypeille.


Ensitreffit alttarilla sosiologin silmin, osa 10: Tää on aika erikoinen tapa tutustua toiseen ihmiseen - Ilmiö\nEnsitreffit alttarilla sosiologin silmin, osa 10: Tää on aika erikoinen tapa tutustua toiseen ihmiseen\nEnsitreffeissä parit keskustelevat terapiasessioissa asiantuntijoiden kanssa. Vaikka tosi-tv on tuonut tavalliset ihmiset yksityisine asioineen julkisuuteen, tilanne on erikoinen. Miksi ihmiset ovat niin valmiita paljastamaan itsestään intiimejä asioita televisiossa?\nEnsitreffit alttarilla -sarjan formaattiin kuuluu, että parit käyvät asiantuntijoiden luona pariterapiassa. Asiantuntijat tukevat pareja ja auttavat ongelmatilanteissa. Vastaanotoilla avataan usein kysymyksiä, joita katsojat ovat jo mielessään pohtineet. Sarjan 10. jaksossa saatiin lisävalaistusta Tommin ja Juuditin suhteeseen, ja Miran ja Matin suhteessakin nostettiin kissa pöydälle; mistä piikittelevä keskustelutyyli oikein johtuu?\nJulkinen käynti pariterapeutin vastaanotolla on varsin poikkeuksellinen tilanne. Parit kertovat tuntemuksistaan tv-kameroille tiedostaen, että heidän puheitaan kuuntelevat sadat tuhannet ihmiset. Ensitreffeissä osallistujat ovat niin valmiita jakamaan tunteitaan, että paikoin ohjelman katselu tuntuu tirkistelyltä.\nJuhannusjakson arviossa pohdimme, että Suomen Ensitreffit-versiossa ei juuri koskaan puhuta seksistä. Kymmenennessä jaksossa aihetta viimein sivuttiin, kiitos Tommin ja Juuditin. Parin tilanne tuntuu juuri nyt vaikealta: Tommin mielestä kemia ja “vaaleanpunainen lasi” puuttuu, eikä hän siksi koe fyysistä vetovoimaa. Juudit taas kertoi, että romanttiset tunteet eivät hänelle tarkoita vaaleanpunaisia silmälaseja, vaan vetovoima syntyy luottamuksesta ja läheisyydestä. Mira puolestaan joutui vastaanotolla kohtaamaan varsin negatiivisen tapansa kommunikoida.\nTosi-tv vie tavalliset ihmiset valokeilaan\nNykyään on tietysti aivan normaalia, että tavalliset ihmiset avaavat intiimejä asioitaan erilaisissa tosi-tv-formaateissa. Moni on ehkä saattanut unohtaa, että ihmiset ovat etsineet puolisoa tv:n avulla jo ennen varsinaista parisuhde-tosi-tv:tä. 1980-luvun suosituimpiin ohjelmiin kuuluneessa Napakympissä etsittiin joka viikko kumppania herra ja neiti X:lle.\nNapakympissä osallistujien julkisuus kesti melko tarkalleen sen kuuluisat 15 minuuttia, kun taas nykyisissä tosi-tv-formaateissa samoja ihmisiä seurataan kuukausia. Tosi-tv:tä tarkastelleet tutkimukset ovatkin olleet kriittisiä formaattia kohtaan. Yksityisten ihmisten intiimeistä asioista tehdään tv-viihdettä, osallistujat altistetaan julkiselle nöyryytykselle ja tuotantoyhtiöt käärivät voitot.\nHenkilökohtaisista asioista avautuminen tv:ssä kertoo kiinnostavasti siitä, mihin yksityisen ja julkisen raja kulttuurissamme nykyään vedetään. Tänä syksynä tv:stä on seurattu Ensitreffien lisäksi suosikeiksi muodostuneita sarjoja Yökylässä Maria Veitola ja Vain elämää. Siinä missä tosi-tv tuo tuntemattomia ihmisiä julkisuuden areenalle ja tekee heistä ainakin hetkeksi julkkiksia, nämä ohjelmaformaatit pakottavat julkkikset esittämään itseään yksityisinä henkilöinä, sellaisina kuin he oikeasti ovat.\nTällöinkin on tietenkin kyse esityksestä. Sen onnistumista arvioidaan sillä, kuinka aitona oman itsen esittäminen näyttäytyy. Julkkisten yksityisyyttä ja ”tavallisuutta” valottavien formaattien erityispiirteenä tuntuu olevan tämän aitouden ilmentäminen tunteiden välityksellä. Joka jaksossa jonkun on itkettävä, muuten katsojakokemus jää vajaaksi.\nYksityisten ihmisten ongelmista tulee julkisuudessa moraalisen keskustelun raaka-ainetta.\nBeverley Skeggsin ja Helen Woodin mukaan tosi-tv on muuttanut olennaisesti perinteistä tv-yleisön ja esiintyjän välistä suhdetta. Tosi-tv:n yleisö ei vain seuraa ja tulkitse tv:ssä näkemiään tapahtumia, vaan tosi-tv-formaatti tulee osaksi samaa sosiaalista tilaa yleisönsä kanssa. Imitoidaanhan siinä näennäisesti oikeaa elämää. Osallistujat ovat vertaisia, joihin samastutaan, mutta heistä tulee myös moraalisen arvioinnin kohteita.\nMediakeskustelu on olennainen osa tosi-tv:tä, ja siinä annetaan merkitys sarjoissa nähdyille tapahtumille. Yksityisten ihmisten ongelmista ja tekemisistä tuleekin julkisuudessa moraalisen keskustelun raaka-ainetta. Ensitreffien kohdalla keskustelua on herättänyt esimerkiksi se, miten kumppanille on sopivaa puhua, ja tulisiko osallistujien harrastaa seksiä kumppaneidensa kanssa, vaikka romanttisia tunteita ei olisi.\nNäiden periaatteessa yksityisyyden piiriin kuuluvien asioiden julkisesta ruotimisesta hyötyvät ennen kaikkea tv-kanavat ja tuotantoyhtiöt. Keskustelu lisää sarjojen näkyvyyttä. Kuten Skeggs ja Wood ovat asian ilmaisseet, ohjelmaformaatit tekevät yksityisestä julkista voitontavoittelun nimissä.\nTosi-tv ohjailee avoimuuteen\nSosiologisessa tutkimuksessa immateriaalisen työn käsitteellä kuvataan työtä, jonka tuotokset eivät ole ostettavia tuotteita vaan esimerkiksi tietoa tai vaikutelmia. Affektiivinen työ on sen sisarkäsite, joka tarkoittaa työtä, jonka tarkoitus on muokata muiden ihmisten tunnekokemuksia.\nTosi-tv on helppo ymmärtää immateriaalisena työnä, jossa palkatta työtään tekevät osallistujat tuottavat niin kiinnostavaa sisältöä, että ainakin katsojalukujen perusteella se on tuotantoyhtiöille ja tv-kanaville arvokasta. Mitä yksityisempiä ja intiimimpiä asioita osallistujat jakavat, sitä enemmän ohjelmat saavat katselijoita.\nTosi-tv:n tuottamat taloudelliset voitot ovat siis riippuvaisia mahdollisimman paljon keskustelua ja kohua herättävistä osallistujista. Osallistujat voivat paljastaa, ja heidät myös saadaan paljastamaan, paljon enemmän kuin he ehkä haluaisivatkaan. Ensitreffeissäkin tuntuu usein siltä, että monet osallistujat tottuvat kameroiden ja kuvausryhmän läsnäoloon. Asiantuntija-terapeutit tulevat tutuiksi ja läheisiksi osallistujille, heiltä halutaan apua ja heille kerrotaan asioista. Katsojat tuomitsisivat oikopäätä, jos osallistuja vaikuttaisi jäykältä ja jäyhältä. Näin formaatti itsessään kannustaa siihen, että omista tunteista ja elämästä kerrotaan mahdollisimman avoimesti.\nMitä yksityisempiä asioita osallistujat jakavat, sitä enemmän ohjelmat saavat katselijoita.\nBig Brotherissa ja Temptation Islandissa taas eristäydytään saman porukan kanssa useaksi alkoholinhuuruiseksi viikoksi. Humalassa on vaikeampi säädellä itseä, kamerat unohtuvat ja tilanne tie mukanaan. Toisaalta kaikenlainen toilailu varmistaa julkisuuteen pääsyn.\nMiksi tosi-tv:hen sitten oikein osallistutaan? Monille osallistuminen tarjoaa uusia kokemuksia, mahdollisuuksia tutustua uusiin ihmisiin ja esimerkiksi päästä ilmaiselle matkalle. Kädentaitoja mittaavat tosi-tv-ohjelmat voivat tarjota työmahdollisuuksia, kun näytöt on julkisesti annettu. Parisuhdeformaateissa kumppanin löytäminen on todennäköisesti tärkein syy osallistua.\nTelevisioon pääsy voi myös jo sinänsä tuntua saavutukselta. Syksyn Big Brotherin esittelyjaksossa Kati kertoi, että sarjaan osallistuminen oli ollut hänen unelmansa yli 10 vuotta. Beverley Skeggsin ja Helen Woodin tutkimuksen mukaan erityisesti työväenluokkaiset britti-tosi-tv:n osallistujat haaveilivat myös uramahdollisuuksista julkisuudessa. Suomessakin monista tosi-tv-osallistujista on tullut pienen mittakaavan julkkiksia, joille julkisuudessa olo näyttäisi tuovan myös PR- ja media-alan työkeikkoja.\nYksityisyyden rajat liikkeessä\nTavallisten ihmisten on sosiaalisen median aikakaudella oltava valveutuneita yksityisen ja julkisen persoonan rajanvedoista, ja todennäköisesti tosi-tv-osallistujat pääsääntöisesti säätelevät tarkasti sitä, miten he haluavat itseään esittää. Heillä ei kuitenkaan ole valtaa siihen, minkälaiseksi heitä koskeva narratiivi ohjelmassa rakentuu tai etenkään siihen, miten yleisö siihen suhtautuu. Sarjoista kirjoitetaan lehdissä paljon, mutta yllättävän vähän on keskusteltu siitä, minkälaisia traumoja osallistuminen voi pahimmassa tapauksessa aiheuttaa ja mikä on tuotantoyhtiöiden vastuu mahdollisista ikävistä seuraamuksista.\nTosi-tv-tiimi pohti kymmenettä jaksoa katsoessaan, miltä tuntuisi itse olla parisuhdeterapeutin sohvalla kertomassa parisuhteen yksityiskohdista tiedostaen, että kaikki kuvataan ja kaikkein vaikeimmatkin aiheet tullaan näyttämään tv-katsojille. Onko parisuhteen lupaus niin suuri, että yksityisyyden uhraus on siitä pieni hinta, vai onko Ensitreffit vain yksi esimerkki yksityisen muuttumisesta julkiseksi?\nKuvat: bannerikuva Sam McGhee, tekstin kuvat järjestyksessä Jonas Leupe, Aliyah Jamous ja Cristina Zaragoza (kaikki Unsplash)\nKirjoittajalta Jussi Ronkainen\t| 22.11.2018\nSkeggs, Beverley & Wood, Helen, eds. 2011. Reality Television and Class. London: Palgrave.\nSkeggs, Beverley & Wood, Helen, 2009. The Transformation of Intimacy: Classed Identities in the Moral Economy of Reality Television. In: Wetherell M (ed.) Identity in the 21st Century: New Trends in Changing Times. Basingstoke: Palgrave.\nAnu Katainen – 4.11.2020


Tämä auto voitti taloudellisuusajokisan – 0,08 litraa 100 kilometrillä - T&T\n8.5.2014 klo 14:31\nKolmipyöräinen vesipisaran muotoinen auto voitti Shellin ekomaratonin Amerikan-kilpailun, jossa pyrittiin mahdollisimman energiatehokkaisiin ajoneuvoihin, kertoo Bloomberg.\nSupermileage Alérion -auto ei paljon polttoainetta kuluta.\nVoittaja-auto Alérionin rakensi Lavalin yliopisto Quebeckista Kanadasta. Yliopistolla on hallussaan viisi voittoa viimeiseltä kuudelta vuodelta. Sen kulutus oli 0,08 litraa sadalla kilometrillä.\nMaratonissa kilpailtiin kahdessa luokassa: mahdollisimman energiatehokkaiden prototyyppien sarjassa ja matkustusmukavuuden huomioivassa UrbanConcept-sarjassa. Sarjat jakaantuivat seitsemään eri luokkaan käyttövoiman eli bensiinin, dieselin, biopolttoaineen, maakaasun, vedyn, auringon tai sähkön mukaan.\nKilpailun aikana autot ajoivat kierroksia kentällä ja jatkoivat matkaa niin pitkälle kuin pääsivät.\nMukavien kaupunkiautojen sarjan voitti Mater Dein korkeakoulun auto, jonka kulutusluku oli 0,28 litraa sadalla kilometrillä.\nTämäkin luku on huikean pieni verrattuna markkinoilla olevaan Ford Focus -sähköautoon, jonka polttoaineen kulutukseen verrattavissa oleva luku on 2,18 litraa sadalla kilometrillä.\nKilpailuun osallistuvat autot ovat kuitenkin hyvin eri tyyppisiä kuin markkinoilla olevat autot. Jopa ajomukavuudeltaan hyvien kilpailuautojen turvallisuus on verrattain heikko ja nopeus vaivainen.\n3,0 litraa satasella – Toyotan Atkinson-moottori on pihistyksen mestari\nHybrideistä ja historiasta tuttu tekniikka tulee ensi kertaa polttomoottoriautoon.\nFord ei paljastanut 1,0-litraisen moottorinsa tehoa – lehti otti selvää\nLitran polttomoottorilla varusteltu Ford Focus esitellään Geneven automessuilla


Koko Kia-mallistoon Winter Pack vain 290€ ja rahoituskorko 0,99% - Rinta-Joupin Autoliike\nRinta-Joupin Autoliike - Kampanjat - Myyntikampanjat - Koko Kia-mallistoon Winter Pack vain 290€ ja rahoituskorko 0,99%\nKoko Kia-mallistoon Winter Pack vain 290€ ja rahoituskorko 0,99%\nNyt koko Kia-mallistoon Winter Pack vain 290€ ja rahoituskorko 0,99%\nkiinteä rahoituskorko 0,99% koko sopimusajan!\nRahoitusesimerkkilaskelma: Ajoneuvon hinta: 16.800 €, käsiraha 2.800€, rahoitettava osuus: 14.299€ (sisältää perustamiskulun), kiinteä korko 0,99%, perustamiskulu 299€, käsittelymaksu 15 €/kk, rahoitusaika 60kk, kuukausierä: 207,85€, viimeinen suurempi erä 3.360€, todellinen vuosikorko: 3,75%. Luoton ja luottokustannusten yhteismäärä 15.638,19€. Rahoituksen edellytyksenä kaskovakuutus. Luotonantaja: Santander Consumer Finance Oy, Helsinki


Oxford verkkokaupasta osoitteessa Motardinn\nOxford U-Lukko HD Mini Shackle Lock\nVarmista, että löydät parhaat Oxford - tuotteet valikoimastamme. Ostosten teko ei voi tästä helpommaksi muuttua: selaile tuotteita verkossa ja valitse ostoksesi ovellesi toimitettaviksi. Suurin osa tuotteistamme lähetetään 24 tunnin sisällä tilaamisesta. Oxford:in valtuutettuna jälleenmyyjänä, meillä on laaja tietämys tuotteistamme, ja voimme antaa tarvittaessa neuvoja tuotteiden käytöstä. Saat meiltä parasta palvelua, juuri kun tarvitset sitä. Osta erittäin kilpailukykyiseillä hinnoilla Moottoripyörät-varusteetn varusteita motardinn myymälässä. Uskomme, että suurin osa tyytyväisyydestä syntyy siitä, että tiedät maksutietosi pysyvän salassa ja tiedät ostosten tekemisen olevan täysin turvallista. Haluamme sinun olevan 100% tyytyväinen ostokseesi. Jos tämä ei kuitenkaan riitä, voit palauttaa ostoksesi 30 päivän sisällä. Jos sinulla on vielä kysyttävää, ota yhteyttä ystävälliseen asiakaspalvelutiimiimme, he auttavat sinua mielellään!