Suomen historia: elokuuta 2011\nMielestäni 20. vuosisata päättyi 19.-21. elokuuta 1991, Boris Jeltsin kirjoittaa. Ja jos Venäjän ensimmäisen vapaasti valittavan presidentin vaali oli yleiskansallinen tapahtuma, elokuun kaappausyrityksen epäonnistuminen oli globaalinen tapahtuma. Noina kolmena päivänä tuo vuosisata sitten päättyi, ja alkoi uusi. Mutta ”elokuun vallankumouksen” jälkeen kansallemme koittaneet ajat eivät ole olleet kaikkein helpoimpia.\nElokuun 18. päivän aamuna kahdeksalta marsalkka Dimitri Jazov piti korkeimman sotilasjohdon neuvottelun. Osoitettiin joukko-osasto, joiden oli määrä tunkeutua Moskovaan elokuun 19:nnen aamuna. Melko huomattava määrä kenraaleista tiesi valmisteilla olevasta keikauksesta vuorokautta aikaisemmin, vaikkei heitä ollutkaan perehdytetty sen yksityiskohtiin, muun muassa Gorbatsovin vangitsemiseen. Kello yhdeltätoista aamupäivällä Krjutskov ilmoitti lähimmille alaisilleen ja KGB;n hallintojen päällikölle, että maahan julistetaan poikkeustila. Alettiin muodostaa erikoisryhmiä Kolmannen ylihallinnon ja perustuslaillisen järjestelmän puolustushallinnon voimista lähetettäväksi Baltian maihin. Kakkosmiehelleen Lebedeville Krjutskov antoi luettelon henkilöistä, jotka oli asetettava tarkkailuun ja vangittava tarpeen vaatiessa. Samaan aikaan Boldin, Senin ja Varennikov lensivät Forosiin - ”suostuttelemaan” Gorbatsovia allekirjoittamaan ukaasin poikkeustilasta ja vallan luovuttamisesta poikkeustilakomitealle ”terveydellisistä syistä”.\nPuoli neljältä Jazovin huoneessa puolustusministeriössä oli koolla kolme kovaa ministeriä: Jazov, Krjutskov ja Pugo. Kello seitsemäntoista ilmaan kohosi kaksi helikopteria lentääkseen Valdaille hakemaan Lukjanovin. Kello kahdeksantoista kaikki olivat koolla Kremlissä – paitsi Janajev, joka myöhästyi 30-40 inuuttia ja saapui hiprakassa, ja Lukjanov, joka oli soittanut olevan tulossa lentokentältä. Kaappauskoneisto oli päässyt täyteen käyntiin.\nElokuun 19. päivän aamulla kelo neljä saapui arhangelskoeen Karpuhin-nimisen upseerin johtama pieni Alfa-ryhmän yksikkö. Merkin saatuaan he idän oli määrä kuljettaa Jeltsin ”tarkoituksena varmistaa neuvostojohdon kanssa käytävien neuvottelujen turvallisuus”. Kukaan ei ymmärtänyt mitään. Mutta selistyksiä ei tullut. Krjutskov oli henkilökohtaisesti peruuttanut hyökkäyksen huvilaan. Hän oli päättänyt olla kiirehtimättä tapahtumia. Ensin Jeltsin oli tehtävä lainsuojattomaksi. Ja vasta sen jälkeen oli päätettävä, mitä hänelle tehdään.\nKaikkein pelottavinta oli se, että armeija, KGB ja miliisi olivat yhdityneet täydellisesti. Nuo voimat ovat vanhastaan olleet Neuvostoliiton kaikkein julmimmat ja vaikutusvaltaisimmat. Niiden yläpuolella on ollut vain yksi kontrolloija – kommunistinen puolue. Luulen, että ne tunnit olivat Gorbatsoville sietämättömiä. Siksi että ne olivat tietämättömyyden aikaan. Täydellisen ennalta-arvaamattomuuden hetkiä. Kaappajat olivat koolla Kremlissä. Salaliiton päähenkilöt – Krjutskov, Jazov, Senin, Baklanov ja Pavlov – olivat tavanneet päivää aikaisemmin, 17. elokuuta, KBG:n salaisessa paikassa pääkaupungin lounaisessa kaupungiosassa. Elokuun 18. päivän iltana heidän oli määrä ensimmäisen kerran kokoontua ilman Gorbatsovia, Kremlin Neuvostoliiton pääministerin Valentin Pavlovin huoneeseen.\nMoskovan kaduilla ajoi loputon kolonna panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja ja tankkeja. Käynnissä oli uskomattoman järjetön toimenpide – aivan rauhalliseen kaupunkiin vietiin useiden moottoroitujen jalkaväkidivisioonien ja panssaridivisioonien yksikköjä, ja lisää oli Moskovan porteilla ja läehstymässä pääkapunkia. Krjutskov, Jazov, Pugo ja muut salaliiton johtajat olivat päättäneet tyrmistyttää kaupungin valtavalla sotakaluston ja sotilaiden määrällä. Luoda sille rintamakaupungin ilmeen. Pakottaa kaikki piiloutumaan koloihinsa. Baltiassa ja Georgiassa alkoivat armeijan joukkojen siirrot. Minä lähdi autolla Valkoiseen taloon, perheeni jäi yhä Arhangelskoeen, Boris Jeltsin kirjoittaa.\nKello kymmeneltä aamulla poikkeuslakikomitean jäsenet kokoontuivat jälleen Kremliin, mutta nyt ilman Pavlovia. 37. maahanlaskuprikaati siirrettiin Kaliningradin alueelta Latvian pääkapungin Riian lentokentälle. 234. rykmentti siirrettiin Tallinnaan. Transkaukasian sotilaspiirin vahvistukseksi lähetettiin 21. maahanlaskuprikaati. Yöllä poikkeustilakomiteaan liittyi kaksi henkilöä – Neuvostoliiton teollisuusliiton puheenjohtaja ja puolustusteollisuuslaitoksen johtaja Aleksandr Tizjakov Sverdlovskista sekä mallikolhoosin puheenjohtaja ja viljelijäliiton puheenjohtaja Vasili Starodubtsev Tulan alueelta. Kumpikin allekirjoitti kaikki pooikkeuslakikomitean paperit.\nElokuun 19. päivän aamuna tv:ssä luettiin poikkeuslakikomitena asiakirjojen lisäksi myös Neuvostoliiton Korkeimman neuvoston puheenjohtajan Anatoli Lukjanovin tiedote uudesta liittosopimuksesta. Suunnilleen kello kymmeneen mennessä aamulla olin oivaltanut lopullisesti, että Venäjän Valkoisesta talosta tulee lähimpien tapahtumien päänäyttämö.\nMoskovalaisten ensireaktio oli: kiireesti kauppaan elintarvikkeita ostamaan. Leipä, voi ja ryynit ostetaan nopesti. Votka jonotetaan. Tavalliset ihmiset, perheenemääntä, äidit ja isoäidit, pelkäävät rajuja muutoksia, hamstraavat sitä, mikä saattaa loppua ensimmäiseksi. Valtavia panssarikaluston kolonnia liikkuu kaikkialla keskustan pääkaduilla. Paljon uteliaita. Vähitellen he lähestyvät sotakoneita, ryhtyvät puheisiin sotilaiden kanssa, tarjoavat heille ruokaa ja juomaa. Yöllä jalkeille hälytetyt sotilaat – univelkaiset ja nälkäiset – eivät tajua yhtään mitään. Mitään selityksiä yksiköissä ei ole annettu. Sillalla vastapäätä Valkoista talo ihmiset ovat estäneet panssarikaluston kulun. Ihmiset käyvät pitkäkseen panssareiden eteen. Seisovien vaunujen pyörien väliin työnnetään rautakankia. Vaunujen pelokkkaat miehistöt eivät saa muita käskyjä kuin ”pysykää rauhallisina”. Tuon päivän iltaan mennessä suuttumus kanavoituu Valkoisent alon spontaanin puolustuksen järjestämiseen. Rakennetaan barrikaadeja, ajetaan paikalle kuorma-autoja, pidetään puheita ja suunnataan tietojen vyöry sanomalehtien toimituksiin.\nKello 18.00 ministerineuvoston talossa pidettiin hallituksen kokous. Pavlov johti kokousta hermoromahduksen partaalla. Eniten ksymyksiä herätti armeijan kanta tässä kansalaiskonfliktissa. Sotilaat olivat kaappauksen tärkein liikkeellepaneva voima. Venäjän presidentti vetosi moskovalaisiin, että nämä eivät tottelisi omavaltaisen komitean päätöksiä vaan asettuisivat yhdessä puolustamaan Venäjän federaation neuvostojen taloa. Majuri Jevdokimovin johtama Tamanin divisioonan panssarijoukkue on liittynty Valkoisen talon puolustajiin.\nElokuun 20. päivän aamuna KGB:n asiantuntijat laativat Krjutskoville muistion poikkeuslakikomitena karkeimmista virheistä. Pikakysely 1500:n moskovalaisen keskuudessa on paljastanut että vain 10 % kannattaa poikkeustilakomitean toimenpiteitä. Entinen presidentin neuvoston jäsen ja Gorbatsovin läheinen neuvonantaja A.N. Jakovlev on kehottanut kansaa taisteluun ka kansailaistottelemattomuuteen. Monituhatpäinen joukkokokous on jatkunut Valkoisen talon edustalla tauotta tuntikausia. Paikallisradion tiedotukset kertovat, että Janajev on allekirjoittanut Jeltsinin vangitsemismääräyksen.\nKaikkien lähteiden mukkaan poikkeuslakikomitea teki toisen päivän lopulla päätöksen rynnäköstä Valkoiseen taloon. Moskovaan alettin heittää uusia sotavoimia. Kaikkein vaikein hetki koitti noin kello kolmelta aamuyöstä, jolloin ammunta alkoi, Oli selvää, että poistuminen bunkkerista huomaamattomasti olisi enää tuskin ollut mahdollista. Minulle ilmoitettiin, että kolme ihmistä on saanut surmansa. Kolme nuorta miestä oli menettänyt henkensä: Dmitri Komar, ilja Trisevski ja Vladimir Usov. Soitin kotiin, sain vaivoin sanotuksi: kuolleitakin on.\nJännitys kasvoi Valkoisen talon ympärillä tunti tunnilta. Naisia ja lapsia pyydettiin poistumaan vaaralliselta alueelta. Elokuun 21. päivän aamuna maa heräsi pelosta jäykkänä – jatkuuko verenvuodatus? Eikö se ole vieläkään päättynyt? Mutta marsalkka Jazov oli tehnyt päätöksensä – kalusto alkoi vähitellen lähteä Moskovasta.\nLähdeaineisto: Boris Jeltsin Presidentin päiväkirja ISBN 951-1-13375-6\nLähettänyt Erkki Aho klo 7.36 Ei kommentteja:\nNeuvostoliiton poliittisen kehityksen kannalta vuosi 1991 näyttää muodostuvan lopulliseksi käännekohdaksi irtautumisessa sosialistisesta yhteiskuntajärjestelmästä. Sisäisten ristiriitojen jatkuvasti kärjistyessä asevoimissa ja turvallisuuselimissä toimineet vanhoilliset kommunistit yrittivät 19.8.1991 kaapata vallan. Tapahtumia oli edeltänyt kaaottinen kehitys. Kansantalous oli kehittynyt yhä huoletuttavampaan suuntaan, ja kansalliset ristiriidat olivat yhä useammin johtaneet myös aseellisiin yhteenottoihin. Samalla kun yleinen mielipide vaati yhä voimakkaammin irtautumista sosialistisesta yhteiskuntajärjestelmästä, hallintokoneistossa ja asevoimissa edelleen toimineet konservatiivit olivat asemansa säilyttääkseen liittoutuneet entistä lujemmin yhteen. Heidän tavoitteenaan oli pysäyttää uudistuspolitiikka ja demokratisointi ennen kuin ne olisivat johtaneet sosialismista luopumiseen. Asevoimien tuella tehtävän vallankaappauksen valmistelut olivatkin jatkuneet syksystä 1990 saakka.\nSyksyllä 1990 neuvostotalous oli huonommassa tilassa kuin kertaakaan sitten perestroikan käynnistymisen. Poikkeuksellisen suuresta sadosta huolimatta elintarvikepula levisi koko maahan. Nälänhädän välttämiseksi käynnistettiin laaja kansainvälinen avustusoperaatio. Pian kuitenkin selvisi, että talouskriisi oli osin tietoisesti aiheutettua. Strategisissa asemissa olleet vanhan hallinnon kannattajat uskoivat, että talouskriisin kärjistyminen kääntäisi yleisen mielipiteen uudistuspolitiikkaa vastaan. Talouden pelastamiseksi tehdyt lainsäädännölliset uudistukset eivät parantaneet tilannetta. Politiikka oli edelleen tempoilevaa.\nOsa konservatiivien strategiaa oli uudistuspolitiikan näkyvimpien hahmojen arvostelu ja vaatimus heidän syrjayttämisestään. Joulukuussa 1990 kampanja saavutti taitekohtansa. Maltillinen sisäministeri Vadin Bakatin pakotettiin eroamaan, ja tilalle valittiin Latvian KGB:n entinen päällikkö Boris Pugo. Tämä teki mahdolliseksi sotilaallisen puuttumisen Baltian tasavaltojen istenäisyyspyrkimyksiin tammikuussa 1991.\nSuurimman voittonsa konservatiivit saavuttivat 19.12.1990. kun yhtenä perestroikan pääarkkitehtinä tunnettu ulkoministeri Eduard Sevardnadze erosi kyllästyneenä jatkuvaan arvosteluun. Vaikka uudeksi ulkoministeriksi valittu Aleksandr Bessmertnyh ei ollutkaan konservatiivi, Sevarnadzhen syrjäyttäminen oli konservatiivieille kiistaton voitto. Nikolai Ryzkovin ero pääministerin tehtävistä joulukuussa 1990 johtui terveydellistä syistä Ryzkovin seuraajaksi nimitettiin 14.1.1991 teknokraatiksi määritelty Valentin Pavlov. Pavlovin suhtatuminen talouden uudistuksiin osoittautui Ryzkovia varovaisemmaksi. Konservatiivien poliittinen voima kasvoi kesään 1991 asti. Sen jälkeen tilanne muuttui uudistuspolitiikan kannattajien eduksi. Pelko asevoimien väliintulosta ja vanhoillisten voimien paluusta valtaan lujitti uudistusmielisten yhteistyötä ja sai myös Gorbatsovin vakuuttuneeksi siitä, että uudistajat olivat konservatiiveja parempi yhteistyökumppani.\nNeuvostoliiton alueellis-valtiollinen järjestelmä perustui yhä joulukuussa 1922 solmittuun liittosopimukseen, jolla Neuvostoliitto perustettiin. Vasta kansallisten suhteiden kärjsityminen 1980-luvun lopulla sai neuvostojohdon ryhtymään toimiin sopimuksen saattamiseksi ajan tasalle. Uusi liittosopimusluonnos laadittiin kesällä ja syksyllä 1990. Lähtökohdat olivat huonot, sillä kuusi neuvostotasavaltaa (Viro, Latvia, Liettua, Moldova, Gruusia ja Armenia) kieltäytyi neuvotteluista, koska niiden yksiselitteisenä tavoitteena oli valtiollinen itsenäistyminen eli ero Neuvostoliitosta. Ensimmäinen sopimusluonnos marraskuussa 1990 ei tyydyttänyt tasavaltoja. Ne katsoivat, että keskusvallalle oli edelleen jäänyt liikaa mahdollisuuksia puuttua tasavaltojen sisäisiin asioihin. Suurimmat erimielisyydet koskivat taloudellisia kysymyksä, niin tasavaltojen omistusoikeutta allueidensa yleisliittolaisiin tuotantolaitoksiin, sekä verotusta, Uudistettu luonnos saatiin käsittelyyn maaliskuussa 1991. Nyt tasavalloille myönnettiin aiempaa laajempi omistusoikeus tuotantolaitoksiin ja luonnonvaroihin sekä paremmat mahdollisuudet vaikuttaa keskushallinnon päätösten täytäntöönpanoon. Mainitut kuusi neuvostotasavaltaa jäivät edelleen ulkopuolelle. Ne eivät myöskään järjestäneet yleisliittolaista kansanäänestystä.\nKansanäänestys 17.3.1991 oli Gorbatsoville sekä voitto että tappio. Ylivoimainen enemmistö äänestäneistä, 76 %, antoi tukensa Neuvostoliiton kehittämiselle monikansallisena liittovaltiona, mutta kuusi tasavaltaan pitäytyi vetoomuksista ja uhkauksista huolimatta ääenstyksen ulkopuolella. Kommunistisen puolueen (NKP) aseman heikentäminen jatkui vuodesta 1989, vaikka sillä olikin vielä vahva ote niin hallintokoneistossa kuin asevoimissa ja turvallisuuselimissä. Vuonna 1989 tehty päätös poistaa perustuslain 66. pykälässä määritelty NKP:n erityisasema loi edellytykset monipuoluejärjestelmälle.\nKiristyneessä poliittisessa tilanteessa NKP:n kävi kuitenkin entistä vaikeammaksi säilyttää jäsenensä ja kannattajakuntansa. Mihail Gorbatsovin vuosia harjoittama tasapinopolitiikka katkesi lopullisesti 19.8.1991 vanhoillisten kommunistien vallankaappausyritykseen. Kaappauksen takana olleen ryhmän tavoitteena oli pysäyttää poliittiset uudistusket, estää raunatasavaltojen ero Neuvostoliitosta sekä saattaa talous terveen kehityksen tielle. Kaappaus oli poikkeuksellisen huonosti suunniteltu eikä sen taakse asettunut enempää armeija kuin yleinen mielipidekään. Myös kansainvälinen reaktio oli voimakkaan kielteinen. Koko draama olikin ohi kolmessa päivässä: Krimille vangittu Gorbatsov palasi Moskovaan, mutta ei enää voittajana, sillä näytelmän todellinen sankari oli kaappajia alusta asti vastustanut Venäjän presidentti Boris Jeltsin, josta nyt tuli koko neuvostopolitiikan vahva mies. Kaappausyritys johti muutamassa viikossa laajoihin muutoksiin. Baltian tasavallat saivat itsenäisyytensä. Liittosopimus jouduttiin uusimaan.\nLähdeaineisto: MMM 1992 Jyrki Iivonen Elokuun vallankumous ja neuvostososialismin romahdus\nLähettänyt Erkki Aho klo 7.12 Ei kommentteja:\nAho kokoaa oman pääministerin avustajakuntansa vanhoista tutuistaan ja päteviksi tietämistään virkamiehistä ja ammattimiehistä. Valtiosihteeriksi tulee Pekka Tuomisto Maatalousyrittäjien eläkelaitoksesta. Hän lähtee Ahon esikunnasta myöhemmin ministeriksi ja Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi. Aho pyytää ulkopoliittiseksi erityisavustajakseen Seppo Härkösen, joka on keskustalainen entinen opiskelijapoliitikko. Hänet Aho tuntee vain päällisin puolin, mutta tietää päteväksi. Maataloustuottajien Keskusliitosta Aho pyytää mukaansa vanhan ystävänsä Esa Härmälän, jonka kanssa hän on punonut keskustanuorten juonia jos seitsemänkymmentäluvun alkuvuosina. Härmälä on silloin liikkunut Teiniliiton asioissa, ja he ovat tavanneet ensimmäisen kerran vuonna 1971 Härmälän tullessa puhumaan Vetelin Yhteiskouluun; illalla Härmälä ja Aho ovat menneet Kaustiselle ravintola Marjaanaan, vaikka tuskin vielä ovat lain määräämää alinta ikärajaa ylittääneet. Ravintolassa he ovat kirjoittaneet muovisen pöytäliinan taakse laajan poliittisen julistuksen Suomen tulevaisuudesta, mutta unohtaneet sen lähtiesäsän ravintolaan.\nHärmälästä on kasvanut maan johtava maatalouspolitiikan asiantuntija, joka Ahon vanhana kaverina voi myös vahtia maatalousministeriksi nostettua Martti Puraa, Väyrysen miestä. Puralle on otettu poliittinen erityisavustajakin Maataloustuottajien Keskusliitosta, Seppo Kallio, jonka tehtäväksi on myös annettu Puran paimentaminen yhteisille poluille pääministerin kanssa.\nKeski-Pohjanmaalta Aho ottaa esikuntaansa Kaustisen kunnanjohtajan Altti Seikkulan, jonka virkanimikkeeksi tulee eduskunta-avustaja. Hän on Ahon parhaita ystäviä jo 70-luvulta, jollin Seikkula tuli Veteliin kunnansihteeriksi ja tutustui nuoreen Esko Ahoon. Seikkula on syntynyt Kalajoella ja opiskellut Tampereella. Ilkka Saari, Esko Aho ja Altti Seikkula olivat paljon yhdessä 70-luvun puolivälissä. He olivat poikamiehiä, je elivät nuorten miesten iloista elämää Kaustisen, Vetelin mailla, paransivat maailmaa ja olivat mukana keskipohjalaisessa keskustalaisessa politiikassa. Aho kävi Helsingistä viikottain Pohjanmaalla, asui kestä kotonaan ja tapasi Altti Seikkulaa ja Ilkka Saarta. Saari opiskeli Tampereella, jossa Esko Aho kävi häntä useni tapaamassa niin, että tutustui opiskelijaelämään Tampereella enemmän kuin Helsingissä, vaikka opiskelikin Helsingin Yliopistossa. Altti Seikkula meni naimisiin kolmikosta ensimmäisenä, mutta se ei estänyt häntä pitämästä yhteyttä ystäviinsä. Hän kävi kunnanjohtajana Pulkkilassa, mutta palasi sieltä pian Kaustisen kunnanjohtajaksi. Sieltä Esko Aho tuo hänet pääministerin esikuntaan.\nAltti Seikkulalle Aho antaa myös tehtäväksi paimentaa pääministeriä itseään; jos Aho innostuu liaksi uudesta asemastaan tai maailmoja syleilevistä ajatuksista. Seikkulan on muistettava Ahoa siitä, että hän on lähtöisin Vetelin Räyringin kylästä, ja palautetta pääministeri maan pinnalle.\nKeskustan vanhaan johtoon yhteyden muodostaa Jussi Yli-Lahti, joka on pitkään ollut puolueen poliittisen osaston päällikkö ja tukenut Kääriäistä puolueen puheenjohtajaksi. Aho ottaa hänet poliittiseksi sihteerikseen. Yli-Lahti saa kuitenkin lähteä pääministerin esikunnasta vuoden kuluttua, kun innostuu ravintolassa kovaäänisesti ilmoittamaan, että Postisäästöpankin Seppo Lindblom erotetaan, ja ennustaa myös Ulf Sundqvistille äkkilähtöä Suomen Työväen Säästöpankin pitkillä mustilla autoilla ja makealla elämällä kyllästetystä ilmapiiristä. Aho antaa hänen mennä ja ottaa tilalle Olli Rehnin. Rehn lähtee myöhemmin muihin tehtäviin ja hänen tilalleen tulee Marja-Kaisa Aula. Hänkin siirtyy ennen hallituksen vaihtumista uusiin, isompiin tehtäviin, ja hallituksen loppukauden Ahon poliittisena sihteerinä on toimittaja Timo Laaninen sanomalehti Suomenmaasta.\nSamaan aikaan, kun ammattiyhdistysjohtajat kieltäytyivät nielemästä Ahon hallituksen lääkkeitä, teollisuusjohtajat ovat valmistamassa Ahon hallitukselle vanhaa lääkettään, devalvaatiota. Harri Holkerin aikana on käynnistetty selvitys Suomen markan sitomisesta ecuun, Euroopan unionin yhteiseen, laskennalliseen valuuttaan. Selvityksen tarkoiituksena on ollut ennen kaikkea devalvaatiopuheiden hillitseminen. Se ei vielä ole valmis, kun Ruotsi yllättäen 17. toukokuuta 1991 ilmoittaa sitovansa kruunun ecuun vaihtokurssia muuttamatta. Suoomen markan on pakko seurata kruunua, jotta se ei joudu kansainvälisten keinottelijoiden kaupankäynnin uhriksi. Vaihtoehtoja esitetään kolme: markka kytketään ecuun ilman, että sen arvoa muutetaan, markka kytketään ecuun purkaen samalla järjestön neljän prosentin revalvaatio, jonka Holkerin hallitus oli tehnyt kaksi vuotta aikaisemmin, tai markka kytketään ecuun ja devalvoidaan samalla selvästi, mitä teollisuusjohtajat, ennen kaikkea suurten metsäyhtiöitten johtajat ja omistajat Carimir Ehrnroothin johdolla vaativat. Keskusta oli Paavo Väyrysen puheenjohtajakaudella pitänyt devalvaatiota hyödyllisenä talouspolitiikan välineenä. Väyrysen hovin toiminta on hiljentynyt 80-luvun loppupuolella Kairamon tehty itsemurhan, mutta ajatukset devalvaatiosta eivät keskustassakaan vieraita.\nSuomen Pankin pääjohtaja Rolf Kullberg on teettänyt pankissa selvityksen markan sitomisesta ecuun. Hän arvioi julkisesti ruotsalaisten tekemää päätöstä kruunun liittämisestä ecuun puhuessaan 25. toukokuutta. Hän vihjaa puheessaan o siihen, mikä tulee olemaan keskuspankin kanta: markka voidaan kiinnittää ecuun muuttamatta sen ulkoista arvoa. Kullberg, Sorsa ja Holkeri ovat päättännet lopettaa suomalaisen talouspolitiikan kenuliikkeen, jossa ulkoinen kilpailukyky palautetaan devalvaatiolla, jonka jälkeen inflaation annetaan taas laukata muutaman vuoden ajan ja tilanne korjataan uudella devalvaatiolla. Holkerin hallitus on jopa revalvoinut markan ulkoista arvoa neljällä prosentilla vuonna 1989, juuri suuren laman kynnyksellä. Se isku on lyönyt pahasti vientiteollisuuden näpeille; syoksykierre kohti lamaa oli alkanut.\nAho ja Viinanen käyvät salaisia neuvotteluja Suomen Pankin johtokunnan kanssa sunnuntaina 2. kesäkuuta 1991; he saapuvat pankkin eri teitä hämätäkseen jäljittäjiään. Seuraavana päivänä pankissa neuvotellaan jo julkisesti. Hallituksen enemmistö on taipumassa devalvaatioon. Kullberg ja johtokunnan jäsen Markku Puntila ilmoittavat, että devalvaatio ei tule kysymykseenkään; se on Kullbergin mukaan pankin johtokunnan yksimielinen kanta. Hän ilmoittaa pankin johtokunnan jäsenten eroavan, jos hallitus devalvoi. Siihen Aho ei tilannetta voi päästää luisumaan. Hallituksessa markaan arvoon ei halua koskea valtionvarainministeri Iiro Viinanen, joka kuuntelee omia ulkopuolisia asiantuntijoitaan, vaikka hänenjohtamansa ministeriön kansantalousosaston ylijohtaja Sixten Korkman on esittänyt jo Holkerin hallituksen aikaan muistion, jossa on ehdottanut markan heikentämistä 5-10 prosenttia.\nLähdeaineisto: Antti Tuuri Elosta ja maailmasta ISBN 951-1-16599-2\nLähettänyt Erkki Aho klo 2.59 Ei kommentteja:\nVuoden 1991 vaaleissa silakkamainoskamppanja toi keskustalle sen kaipaamaan veret seisauttavan vaalivoiton. Seuraavia vuosia ajatellen silakkaruoto oli osuva enne, mutta vaalien alla tuskin kukaan saattoi arvata, miten vaikeat vuodet maalla olisi edessään. Demarit halusivat väkisin oppositioon lihomaan, joten hallituksen muodostaminen jäi porvarien huoleksi. Nuori keskustajohtaja Esko Aho löysi itsensä pääministerin virkahuoneesta. Kokoomus halusi ja sai valtionvarainministerin salkun. Sitä kantamaan valittiin yllättäen riihimäkeläisinsinööri Iiro Viinanen, jonka minä tunsin hyvin jo eduskutna-ajoiltani. RKP oli totta kai sekin mukana hallituksessa, mutta ketkä olisivat sen ministerit?\nPolitiikassa mikään ei ole varmaa. Menestyksestäni huolimatta – tai ehkä siitä johtuen – puolueessa kyti vielä suunnitelma minun sysäämisekseni syrjään hallituksen vaihtuessa. Niiden kaavailujen kannalta oli täysi katastrofi, että sain vuoden 1991 vaaleissa lähes 17000 ääntä, Elisabeth Rehn kirjoittaa. Se teki sivuuttamiseni aivan mahdottomaksi. Puolueessa suunniteltiinkin puolustusministerin paikast luopumista ja Jörn Donnerin nostamista kulttuuriministeriksi, mutta hanke kaatui kokoomuksen vastustukseen. Donnerille ministeripaikan menetys oli valtava pettymys, mitä ei tainnut antaa minulle koskaan anteeksi.\nPuolueessa oli myösn jonkilaisia suunnitelmia Astrid Thorsin nostamisesta läntisen maailman kolmanneksi naispuolustusministeriksi ( väliin oli ehtinyt Kanadan Kim Campbell), mutta se olisi kai sentään tuntunut vähän liian läpinäkyvältä. Joten minä sain kuin sainkin jäädä.\nAhon hallituksen ylivoimainen voimakaksikko olivat tietysti Esko Aho ja Iiro Viinanen. Silloin kun he päättivät yhdessä ajaa jokin asian läpi, vastaan oli vaikea asettua. Minulla oli onneksi hyvät suhteet molempiin. Pääministeriksi tullessaan Aho oli tietyisti hirveän nuori, mikä näkyi ehkä tiettynä kireytenä ja malttamattomuutena. Aho ei aina jaksanut kuunnella muiden mielipiteitä vaan saattoi napauttaa aika ilkeästikin, jos keskustelu venyi hänen mielestään liian pitkäksi. Yleisvaikutelmani Ahosta ihmisenä ja pääministerinä oli kuitenkin hyvin myönteinen.\nViinasen kanssa suhteemme oli särmikkään lämmin. Viinanen on perusinsinööri, joka rakastaa heitellä koko ajan ympärilleen pientä teekkarijäynää. Varsinkin silloin, kun esittelin asioita tasa-arvoministerin ominaisuudessa, saatoin olla varma, että Viinanen murjaisee jonkin poikamaisen herjan. Minä annoin takaisin samalla mitalla, mistä Viinanen selvästi piti. Luonteeltaan Viinanen oli todellisuudessa aika kilti, eksottinene hedelmä, jossa on terävät piikit ulospäin, mutta sisältö on makeaa mössöä.\nKokeneena ministerinä Väyrynen oli aikonut itsestäänselvästi haalia itselleen koko ulko- ja turvallisuuspolitiikan. Hän ei osannut ajatella, että puolustuministerille kuuluisi osa turvallisuuspolitiikkaa, kuten länsimaissa on yleisesti tapana. Aktiivinen roolini tuli siksi hänelle yllätyksenä ja kai järkytyksenäkin.Väyrynen oli myös tiukasti takertunut vanhaan kylmän sodan maailmankuvaan, eikä hän pysynyt maailman muutosten vauhdissa mukana. Siksi minä sain tilaisuuden napata kiinni uusista tuulista ja päästä ensimmäisenä sanomaan ääneen monia siihen asti kiellettyjäkin asioita.\nTurvallisuuspolitiikan reviisikiistan lisäksi välejämme alkoi vuoden 1992 alusa kalvaa toinenkin, Väyrysen kannalta paljon vakavampi ongelma: korkea kansansuosini. Presidentiksi avoimesti pyrkivälle Väyryselle tuli elintärkeäksi murentaa minun kannatustani. Ministeriaikani alussa media oli suhtautunut minuun pääasiassa positiivisesti. Vuonna 1992 kaikki muuttui kuin joku olisi sammuttanut katkaisimesta valot. Hyökkäys seurasi toistaan.\nTyypillinen tapaus oli vuoden syksyllä 1992 puhjennut kiista Horneteista USA:lta pyydettävästä alennuksesta, joka julkisuudessa leimattiin ”liittolaisalennukseksi”. Alennuksen pyytämistä oli käsitelty puolustusneuvostossa, jossa oli minun lisäkseni paikalla muita ministereitä ja ulkoministeriön korkeimmat virkamiehet. Kuvittelin itsestäänselvästi, että ulkoministeriöstä oli informoitu presidenttiä ja niin kuvittelivat kaikki muutkin. Kukaan ei kuitenkaan ollut saatunut mainitsemaan asiasta Koivistolle.\nKun asiaa käsiteltiin hallituksen ulkoasianvaliokunnassa, presidentti oli hyvin, hyvin vihainen. Laukaistakseni kiusallisen tilanteen vastasin Koivistolle, etta asiassa oli ilmeisesti päässyt sattumaan valitettava tietokatkos, josta oli hyvin pahoillani. Anteeksi en tietenkään pyytänyt, koska asia ei ollut eeitysiesti minun virheeni.\nVähän myöhemmin minut oli kutsuttu keskustan päämajaan tapaan keskustalehtien päätoimittajia. Ilmeisesti juuri ennen minua esiintynyt Väyrynen oli neuvonnut päätoimittajia kysymään asiasta. Vastasin kysyjälle, että olihan se kieltämättä ikävä tapahtuma. Seuraavana päivänä kaikki keskustalehdet huusivat yhdessä kuorossa maailmalle: ” Rehn pyysi Koivistolta anteeksi”.\nKeskisuomalainen-lehti johti taas kerran Väyrysen tykistöä: ”Sotaministeri omi prosessissa itselleen roolin, joka ei hänelle kuulu. Mikäli Suomi eläisi tarkkkoja aikoja ulkopoliittisesti, menettely aiheuttaisi ministerin vaihdoksen”.\nUSA:n vierailuni aikana tapasin puolustusministeri Dick Cheyneyn. Ulkoministeeriössä oli totuttu siihen, että puolustuministeri luki tämän kaltaisissa tapaamisissa vain UM:n valmiiksi kirjoittaman puheen, eikä puahtanut yhtään omaa ajatustaan. Varmuuden vuoksi paikalla piti aina olla lapsenvahtina myös ulkoministeriön virkamies. Minä toimin toisin. Kun Cheney ehdotti kahdenkeskistä keskustelua, suostuin mielelläni. Amerikkalaiseen tapaan puhuin vapaasti ilman papereita, mutta en taatusti poikennut vähääkään Suomen ulkopoliittiselta linjalta. Huomasin, että avoimuuteni teki Cheyneyyn erittäin hyvä vaikutuksen.\nSeuraava isku tuli vähän myöhemmin ns. Nato-vierailujupakassa. Eräs puolustushallinnon virkamies oli Euroopaan matkallaan tavannut Naton edustajia, jotka olivat pyytäneet häntä välittämään viestin, että Suomen puolustusministeri olisi tervetullut vierailemaan Naton päämajassa Vastasin, ettei minulla olisi mitään vierailua vastaan, sopivan tilaisuuden tullen. Vähän myöhemmin Iltalehteen vuodatettiin kohujuttu, jossa väitettiin minun itse kutsuvat itseäni Natoon ja muutenkin soololeivan ulkopolitiikassa. Jäljet johtivat Väyrysen suuntaan. Vuotokampanja loppui vasta, kun uhkasin antaa asian poliisin tutkittavaksi.\nVuosien myötä olen oppinut huomaamaan, että Väyrystä kannattaa pelätä eniten juuri silloin, kun hän kaikkein mukavimmillaan. Silloin hänellä on piru mielessä.\nLähdeaineisto: Elisabeth Rehn Kaikki on mahdollista ISBN 951-0-22336-0\nLähettänyt Erkki Aho klo 18.31 Ei kommentteja:\nEsko Ahon johtama porvarihallitus aloitti työnsä huhtikuussa 1991. Porvarihallitus istui koko vaalikauden. Porvarihallitus johti Suomea, kun putosimme ennenkokemattomaan lamaan, pankkikriisiin ja työttömyyteen. Kerron tarinani, miltä minusta tunutui, Hannele Pokka kirjoittaa.\nMeihin uusiin ministereihin valtioneuvoston linnan kokoussalin koruton juhlallisuus teki vaikutuksen. Ilkka Kanerva, Pertti Salolainen, Eeva Kuuskoski, Elisabeth Rehn ja Ole Norrback eivät kuluttaneet aikaansa seinien vahtaamiseen, puhumattakaan hallituksen konkarista, Paavo Väyrysestä, joka oli ennättänyt olla enemmän aikaa ministerinä kuin me muut yhteensä. Heille näkymä oli entuudestaan tuttu.\nTänä ensimmäisenä päivänä hallituksen pöydän päähä oli tuotu täysinpalvelleen näköinen raamattu. Sen kellastuneille lehdille meidän käskettin panna kaksi sormea. Alkoi ministerinvalan vannominen. Kysymyksessä olivat virkavala ja tuomarinvala, jotka molemmat valtioeuvoston jäseneksi ryhtyvän pitää vannoa. Insinöörinä Iiro Viinaselle tuomarinvalan kaava tuntui oudolta. Ilkka Kanervaa valanvannomistilaisuus tuntui huvittavan. Hän oli valansa vannonut. Meidän muiden epäsointuinen kuoroluku toi hänen mieleensä Aleksis Kiven sseitsemän veljeksen lukkarin koulun, jossa veljekset opettelevat lukeemaan. Hetki oli harras ja ainutkertainen, sillä sen koommin ministerin ei tarvitse puhua käsi raamatulla.\nVuoden 1991 eduskuntavaaleissa keskusta oli saanut veret seisauttavan vaalivoiton. Koko vaalikausi oli ollut yhtä juhlaa. Teki Harri Holkerin hallitus niin tai näin, aina satoi keskustan laariin. Vaalimainoksissa keskustalla komeili silakka ja Englannin pääministeri Margaret Thacher. Maggiella muistutettiin poliittisten virkanimitysten rämettämästä sinipunahallituksesta ja silakalla Harri Holkerin silakkapuheista. Holkeri oli jossakin puheessaan mainostanut kotimaista silakkaa halpana ja terveellisenä ravintona. Puhe jäi yhtä kuuluisaksi kuin Holkerin lausahdus toimittajille: Nyt minä juon kahvia.\nEsko Aho on mediakoulun hyvä oppilas. Kun Harri Holkeria syytettiin töykeydestä ja ”minä juon nyt kahvia”-lausunnoista, Aho oli opetellut tyylin, että tiedusvälineille tulee aina vastata rauhallisesti ja ystävällisesti. Tärkeintä on toisto. Median kautta pitää toistaa samoja periaattelisia lausumia. Se vaikuttaa johdonmukaiselta, eikä tarvitse luvata liikaa. Ei saa missään tapauksessa puhua liian konkreettisesti, sillä niistä lausahduksista yleensä joutuu kiinni, jos asiat eivät mene niin kuin on puhunut.\nLuultavasti Väyrynen oli laskenut, että Ahosta hän saisi harmittoman puolueen puheenjohtajan, joka tasoittaisi hänelle tietä Mäntyniemeen seuraavaksi tasavallan presidentiksi. Pian Väyrynen kuitenkin huomasi, että Aho oli väyrysensä lukenut. Hän ei enää tarvinnut oppi-isänsä neuvoja saati että olisi asettanut Väyrysen edun oman etunsa edelle. Väyrynen oli kaavaillut eduskunnan puhemiehen pallia itselleen. Hänelle oli yllätys, ettei Aho lämmennyt tälle ajatukselle.\nPaavo Väyrysen vaihtuminen Esko Ahoon ei tuonut järisyttäviä muutoksi keskustapuolueen sisäiseen elämään. Molemmat olivat vanhan politiikkakoulun käyneitä. Puolueen aamuhartauksissa pöydän päässä istui Esko Aho, joka harrasti pitkiä esitelmiä kuten edeltäjänsäkin. Ulsopäin Esko Aho teki sen, mitä häneltä odotettiinkin: vaikutuksen. Televisiossa ja sanomelehdissä esiintyvällä keskustan uudella puheenjohtajalla oli nuorekas ilme ja vakuuttava tyyli puhua.\nSosiaalidemokraattien puoluejohto oli heti vaalien jälkeen lähtenyt mököttämään Kuusamoon. Mukana olivat Pertti Paasio, Kalevi Sorsa, Ulpu Iivari, Lauri Ihalainen ja Eero Rantala. Pian kuultiin millaisia johtopäätöksiä SDP oli vaalituoksesta tehnyt. Sosiaalidemokraatttien oppositioon jäämistä ei keskustan porukoissa tahdottu uskoa. Puolueen varsinainen johtaja Paavo Väyrynen oli päättänyt, että maahan muodostetaan porvarihallitus.Puoluehallituksen kokouksessa Väyrysen kova tukimies Tornion Pauli Alaperä muotoili sen ensimmäisenä sanoiksi: maahan pitää muodostaa porvarihallitus. Suurin osa puoluehallituksen väestöstä pyöritteli sanaa kuin kuumaa perunaa suussaan. Porvarihallitusta ei Suomessa ollut koettu kahteenkymmeneen viiteen vuoteen.\nHallitusohejlman tekeminen vei päiviä. Istuttiin työryhmissä ja seminaareissa. Me uskottelimme itsellemme ja uskoimmekin, että kunhan pari vuotta vedetään kansalaisilta vyötä kireälle, niin sitten päästään jo törsäämään. Vähitellen sitä rupesi tottumaan ajatukseen, että porvareiden kanssa pannaan hynttyyt yhteen. Kotna äijä arveli, että rahamiesten kanssa kannattaa olla liitossa, kun on kerran taloudessa huono aika. Minä sanoin, että nykykokoomus on aika persaukista kaulusköyhällistöporukkaa, Ei niistä suurta iloa ole, jos taloudessa menee huonosti.\nKokoomus tarjosi valtionvarainministeriksi Iiro Viinasta. Riihimäkeläsinsinööri oli ollut edellisen vaalikauden kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana, mikä ei tarkoittanut, että joku meidän joukosta olisi tuntenut hänet paremmin. Mikä ihmeen Viinanen! Oli yleisen päivittelyn aihe, kun keskustan joukolla ruvettiin pohtimaan kokoomuksen ministerikanditaatteja. Meidän mielestämme Väyrynen oli kymmenen kertaa pätevämpi ja kokeneempi valtionvarainministeriksi kuin Viinanen.\nEeva Kuuskoski esiintyi päättäväisesti kuten vaalien äänikuningattaren sopiikin. Hän ilmoitti yksioikoisesti, että hän löhtee hallitukseen mukaan edellyttäen että hän saa koko sosiaali- a terveysministeriön komennettavakseen tai sitten hän ei lähde ollenkaan. Kuuskoski oli selvästi Ahon suosiossa. Aho kaavaili Kuuskoskea ulkoministeriksi. Väyrynen kertoo torjuneensa ajatuksen, sanomalla, ettei pikkuvauvan äiti pärjää niin vaativalla paikalla.\nKankaanniemelle ei tuntunut löytyvän oikein minkäänlaista salkkua. Lopulta hänelle tekemällä tehtiin yhdistetty alkoholi- ja kehitysyhteisytöministein salkku. Väyrynen tosin yritti loppuun saakka pitää vireillä ajatusta, että Kankaanniemestä olisi tullut toinen sosiaali- ja terveysminsiteri, mutta Kuuskoskella oli kanttia sanoa ei.\nMaatalousmminsiterin ja opetusministerin salkuista äänestettiin, sillä alustavassa kaavailussa Itä-Suomi oli jäämässä ilman omaa ministeriä. Äänestyksissä martti Pura ja Tytti Isohookana-Asunmaa voittivat. Anttila sanoi, että Pura ja Isohookana-Asunmaa tarvitaan hallitukseen mieluummin kuin Ryynänen ja Pesälä, sillä Puraan ja Isohookanaan Väyrynen voi aina luottaa.\nEsko Ahon hallitus toi mieleen Juha Watt Vainion vanhan iskelmän: ”Herrat Helsingin on hienoja, sätiedät varmaan sen, ne on tohtoreita, maistereita melkein jokainen .. Lähes kaikilla Ahon hallituksen ministeriellä oli takanaan korkeakoulututkinto. Ministeriden keski-ikä on 44 vuottta, kun hallitustaival alkoi. ”... ne luoda lupaa, tuulentupaa, pelkkää sanoissaan...” jatkuu Juha Watt Vainion ralli. Esko Aho oli pääministeriksi tullessaan Suomen kaikkien aikojen nuorin pääministeri. Ikää hänellä oli vain 36 vuotta. Esko Aho oli ollut laiska osallistumaan kotitilan töihin. Sen sijaan hän luki Pikkujättiläsitä ja urheilulehtiä. Tämän huomasimme myöhemmin, kun hallituksella oli pitkiä yöistuntoja.\nLähdeaineisto: Hannele Pokka Porvarihallitus ISBN 951-0-20506-7\nLähettänyt Erkki Aho klo 15.14 Ei kommentteja:\nAhon hallitus, ecu-kytkentä, yhteiskuntasopimus ja pakkodevalvaatio\nSuomen keskusta sai eduskuntavaaleissa historiallisen suuren vaalivoiton ja puolueen puheenjohtaja Esko Ahon johdolla muodostettiin porvarihallitus. Tappion kärsineet sosiaalidemokraatit jättäytyivät oppositioon. Valtionvarainministeriksi tuli kokoomuksen Iiro Viinanen. Ahon hallitus tuli valtaan keväällä 1991 tilanteessa, jossa Suomen talous oli ollut laskevassa kierteessä jo lähes vuoden ajan. Pörssikurssien ja asuntojen hintojen lasku oli jatkunut jo kaksi vuotta. Valtionvarainministeriön virkamiesjohto julkisti uuden hallituksen aloittaessa oman näkemyksensä talouden tilasta ja ehdotuksensa kansantalouden tervehdyttämiseksi. Ministeriön näkemyksen mukaan Suomen taloutta oli kohdannut jyrkkä lasku. Kyseessä ei ollut mikään tavanomainen suhdannelasku, vaan vakavampi rakenteellinen ongelma.\nTällä perusteella valtionvarainministeriö asettui linajlle, jonka mukaan ongelmia ei voi eikä saa ryhtyä ratkomaan perinteisellä elvytyspolitiikalla; sellainen johtaisi vain suljetun sektorin paisumiseen. Sen sijaan tarvittaisiin pitkäaikainen rakennepoliittinen sopeutusmisohjelma.\nAhon hallitus omaisuikin tämän näkemyksen ja tulkitsi tuotannon romahduksen ja työttömyyden nousun ensisijaisesti rakenteelliseksi kilpailukykykriisiksi. Toisin kuin monet olivat odottaneet, aiemmin vakaan markan linjaa kritisoinut keskustapuolue asettui hallitusvastuuseen siirryttyään tukemaan vahvan markan linjaa.\nMolemmat ennustukset toteutuivat varsin pian. Samaan taikaan talouspolitiikan johto tiivisti rivejään vakaan markan linjan ympärille. Myös lehdistö tuki hallitusta. Valuuttakurssipolitiikan kritisoinnin pelättiin olevan epäisänmaallista tai epäeurooppalaista toimintaa. Valuuttakurssiproganda ei kuitenkaan ollut älyllisesti kovin kestävällä pohjalla ja se herätti myös närää: ”Minua alkoi ärsyttää se, että tässä oli selvästi yksioikoinen linja. Kaikki muu mielipide oli kiellettyä paitsi vahvan markan politiikka ja lehdistö oli täysin aivopesty tässä suhteessa.”(S.Holmström).\nPäätös pitäytyä vahvan markan linjalla pakotti hallituksen keksimään muita lääkkeitä päälle kaatuvaan kriisiin. Koska kriisiä pidettiin rakenteellisena,, ei politiikan ensisijaisena tavoitteena ollut talouden elvyttäminen tai työllisyyden hoito, vaan kustannustason alentaminen ja julkisten menojen alentaminen. Hallitus pyrki vaihtotaseen alijäämän ja markan yliarvostuksen purkamiseen leikkauksien ja deflaation kautta. Kasvavan työttömyyden toivottiin olevan se uhka, joka pakottaisi ammattiliitot palkkojen alennukseen. Suomen pankki tuki mielellään myös tällaisia pyrkimyksiä, koska sekatsoi niiden tukevan vahvan markan linjaa.\nHallitus pyrki saamaan aikaan keskitetyn tulopoliittisen ratkaisun, jonka avulla nimellispalkkoja voitaisiin alentaa ja toteuttaa niin sanottu sisäisen devalvaatio. Pääministeri Aho nimesi ratkaisun yhteiskuntasopimukseksi. Sisäinen devalvaatio muuttui loppuvaiheissaan syksyllä 1991 yhteiskuntasopimuksesta Kalevi Sorsan johdolla tehdyksi sopimusehdotukseksi. Sorsan sopimusehdotuksen mukaan yritysten nimellisiä työvoimakuluja olisi alennettu 7 prosentilla siten, että nimellispalkkojen alentamisen lisäksi osa työnantajien sosiaaliturvamaksuista siirrettäsiin työntekijiden maksettavaksi. Sorsan sopimus sai hyvin yksimielisen kannatuksen. Kaikki suuret työmarkkinakeskusjärjstöt kannattivat sopimusta, vaikka se selvästi olikin alentanut niiden jäsenten tuloja. Sopimus jäi kuitenkin syntymättä lähinnä Metalli- ja Paperiliittojen vastustuksen vuoksi. Vientisektorin työnantajien ja työntekijöiden mielestä sopimus olisi ollut paitsi epämiellyttävä myös riittämätön. Sorsan sopimuksen lisäksi olisi todennäköisesti kuitenkin tarvittu devalvaati, vaikka sopimusta markkinoitiin keinona välttää devalvaatio.\nKun sopimus näytti kariutuvan, kiihtyi valuuttapako ja marraskuun 14. päivänä 1991 Suomen Pankki oli pakotettu devalvoimaan markan. Vakaan markan linja, johon Holkerin hallitus oli nojannut ja johon myös uusi Ahon hallitus oli alkukesästä sitoutunut, murtui. Suomen Pankki olisi ollut halukas kelluttamaan markkaa muutaman päivän ti edes yli viikonlopun jotta markkinoiden näkemys markan oikeasta arvosta olisi saatu selville. Eduskunnassa oli kuitenkin edessä luottamuslauseäänestys eikä hallitus halunnut lykkäyksiä kurssien kiinnittämiseen. Pääministeri Aho ja pääjohtaja Kulleberg sopivat keskenään devalvaation suuruudeksi 14 prosenttia. Pian devalvaation jälkeen työmarkkinaosapuolet sopivat tuloratkaisusta, jolla pakankorotuksista luovuttiin. Nimellispalkkoja ei kuitenkaan alennettu. Palkankorotuksista pidättäytyminen mahdollisti inflaation noepan hidastumisen, joka vuorostaan paransi kilpailukyky ja lievensi markan yliarvostusta.\nLähdeaineisto: Jaakko Kiander Laman opetukset ISBN 951-561-380-9\nToukokuussa 1991 valtaan tullut Esko Ahon porvarihallitus joutui heti keskelle sodanjälkeisen ajan pahinta talouskriisiä. Tuotanto- ja vientiluvut heikkenivät kuukausi kuukaudelta, työttömyys kasvoi ja korot pysyivät korkealla. Tilastokeskuksen mukaan työttömiä oli vuoden 1991 ensimmäisen neljänneksen aikana (eli eduskuntavaalikamppailun aikana) 146 000, toisen neljänneksen aikana (ei Ahon hallituksen aloittaessa toimintansa) 176 000 ja kolmannen neljänneksen aikana jo 202 000. Myös aiemmin vahvalta vaikuttanut valtiontalous oli ajautumassa kriisiin ylijäämän muututtua kasvavaksi alijäämäksi.\nKorkea korko merkitsi sitä, että markkinat odottivat devalvaatiota. Sitä toivoivat myös monet vientiteollisuuden edustajat ja asiaa pohdittiin myös puolueiden piirissä. Tutkijoista devalvaation kannalle asetteuivat kesällä 1991 avoimesti muun muassa Helsingin yliopiston professori Jouko Paunio ja Jyväskylän yliopiston rehtori Antti Taskanen.\nUusi hallitus oli kuitenkin – osin omien tukijoidensakin yllätykseksi – asettunut tukemaan edeltäjänsä tavoin vakaan markan linjaa. Suomen Pankki luonnollisesti kannusti hallitusta tässä pyrkimyksessä. Tilannetta kärjisti se, että Ruotsi ja Norja päättivät sitoa valuuttansa yksipuolisesti Euroopan yhteisön laskennalliseen valuuttayksikköön ecuun. Tällä tavoin haluttiin viestittää markkinoille näiden maiden päättäväisyyttä valitulla talouspoliittisella linjalla. Toimen toivottiin lisäävän uskottavuutta ja siten alantevan korkoja.\nSuomessa päädyttiin pitkällisen kädenväännön jälkeen samaan tilannearvioon. Suomen Pankki esitti hallitukselle Suomen markan yksipuolista kytkentää ecuun. Ecu-kytkentä nautti periaatteessa laajaa kannatusta. Monet halusivat kuitenkin liittää toimeen devalvaation, ainakin vuonna 1989 tehdyn 4 prosentin revalvaation purkamisen. Keskuspankin johtokunnassa Puntila ja Sorsa olivat selvästi devalvaatiota vastaan. Alenius, Ollila ja Kullberg olisivat voineet sen hyväksyä. Holkeri ei ollut ratkaisevassa kokouksessa paikalla, mutta oli Kullnergin mukaan ilmoittanut ”tyytyvänsä porukan päätökseen”. Kullberg ei pitänyt äänestystä johtokunnassa mahdollisena, ja näin vuoden 1989 revalvaation korjaava minidevalvaatio torjuttiin. Asiasta väännettiin kättä myös hallituksessa: Pääministeri Aho – ilmeisesti hallituksen enemmistökin – oli alunperin minidevalvaation puolesta. Myös presidentti Koivisto oli hallituksen devalvaatioajatuksen kannalla. Vltionvarainministeri Viinanen oli devalvaatiota vastaan, ulkoministeri Väyrynen taas kannatti suurempaa devalvaatiota.\nDevalvaation vastustajien perusteluista tärkeä oli meneillään ollut auto- ja kuljetusalan lakko:militanttina ammattiliittona tunnettu AKT oli jättänyt lakkovaroituksen. Liiton jäsenten – ahtaajien ja autonkuljettajien – palkat olivat vuoden aikana jääneet jälkeen muista ryhmistä. AKT sulki lakollaan satamat ja lamautti ulkomaankaupan. Sen pelättiin ulosmittaavan devalvaatiohyödyn itselleen ja tään tarttuvan edelleen muualle työmarkkinoille. Syksyllä 1991 edessä oli lisäksi seuraava tupokierros.\nKun Suomen Pankin johtokunta esiintyi yhtenäisenä hallitukseen päin myös hallitus antoi periksi. ECU-päätös runnottiin lopulta hallituksessa läpi pääministeri Ahon ja valtionvarainministeri Viinasen voimin. Talouspoliittisen ministerivaliokunnan ulkopuolisilta ministereiltä ei juurikantoja kyselty. ”Meille ulkopiiriläisille, ministereille, jotka emme olleet valiokunnan jäseniä, tuorein tietolähde oli usein aamuinen Helsingin Sanomat.”\nECU-päätös hyväksyttiin myös eduskunnassa lähes yksimielisesti. Oppositiossa olevat sosiaaidemokraatitkin olivat sisäistäneet kiinteän markan opin, evätkä ryhtyneet keikuttamaan venettä. Näin määrätietoiset devalvaation vastustajat onnistuivat taivuttamaan päätöksentekijöiden vastahakoisen enemmistän linjansa taakse.\nECU-päätös vaikutti aluksi odotetulla tavalla. Korot laskivat muutaman prosenttiyksikön. Syksyllä markkinavoimien palattua kesälomalta jatkuivat kuitenkin masentavat taloustiedot. Niinpä speklatiiviset hyökkäykset markkaa vastaaan alkoivat uudestaan.\nAho oli jo kesan aikana käynyt keskusteluja vakautusratkaisusta SAK:n tuoreen puheenjohtajan Lauri Ihalaisen kanssa ja saanut myös vastakaikua. Järjestökoneisto toimi kuitenkin hitaasti eikä idea edennyt riittävällä vauhdilla. Paikallaan junnaavat neuvottelut saivat uutta vauhtia lokakuussa 1991, kun valuuttavaranto uhkasi huveta kokonaan korkeista koroista huolimatta. Aho päätti pyytää Suomen Pankin johtajaksi siirtynyttä entistä pitkäaikaista pääministeriä Kalevi Sorsaa neuvottelijaksi sunnuntai-iltana 20.10. Presidentin liityttyä suostuttelijoiihn Sorsa suostui tehtävään. Neuvotteluja käytiin Suomen Pankissa koko yön ajan.\nMonien hämmästykseksi palkansaajien kuskusjärjestöjen puheenjohtajat Ihalainen (SAK), Esa Swaljung (STTK), Matti Kinnunen (TVK) ja Voitto Ranne (AKAVA) hyväksyivät sopimuksen jolla alennettaisiin nimellispalkkoja 3 prosenttia ja siirrettäsiin 4 prosentin työeläkemaksu työnantajilta työntekijäiden maksettavaksi. Paketin vaikutuksesta työvoimakulut olisivat vähentyneet noin 7 prosenttia ja palkansaajien nettotulot noin 5 prosenttia. Kyseessä oli siten varsin poikkeuksellinen yritys selvitä kriisistä alentamalla nimellisansioita. Työttömyyden kasvu yli sadalla tuhannella vuoden aikana oli pehmittänyt ay-liikkeen.\nMaanantaina 21.10.1991 markkinoiden avautuessa ei tiedotustilaisuutta voitu vielä pitää, mutta klo 15 jälkeen käveli Suomen Pankista ”joukko tyytyväisiä ja helpottuneita miehita Snellmaninkadun yli Säätytalolle esittelemaan juuri syntynyttä tuloratkaisua. Ratkaisu markkinointiin poikkeuksellisen onnistuneeksi paketiksi, jolla talouden ongelmat ratkaistaisiin.\nPääjohtaja Kullberg uskoi myös korkojen laskevan ja markkinoiden rauhoittuvan.\nLähdeaineisto: Jaakko Kiander ja Pentti Vartia Suuri Lama ISBN 951-628-262-X\nLähettänyt Erkki Aho klo 3.10 Ei kommentteja:\nLähettänyt Erkki Aho klo 3.46 Ei kommentteja:\nJännitystä riitti Porin puoluekokouksessa 1990. Puheenjohtajavaalin taustalla väikkyi Eeva Kuusko-Vikatmaan ja Paavo Väyrysen orastava kilpailu puolueen presidenttiehdokkuudesta. Ensimmäisellä kierroksella äänet jakautuivat: Eeva Kuuskoski-Vikatmaa 1200, Esko Aho 938, Seppo Kääriäinen 787 ja Olli Rehn 100. Kun ratkaiseva toinen kierros alkoi, kukaan ei voinut varmasti sanoa, mihin suuntaan vaaka kallistuisi. Lopulta voitin Eeva Kuuskoski-Vikatmaan 171 äänellä numeroin 1589-1418. Vaalin jälkeen yritin tosissani suostutella Eevaa puolueen varapuheenjohtajaehdokkaaksi. Vahinko, että hän ei suostunut. Kiitospuheessani uhosin johtavani Keskustan maaliskuun eduskuntavaaleissa Suomen suurimmaksi puolueeksi ja sitä tietä takaisin hallitukseen.\nSain Väyrysen uskollisen tukijan maineeni nuorisojärjestön puheenjohtajana ja se vain vahvistui vuonna 1987, kun lupauduin hänen presidentinvaalikampanjansa vetäjäksi.Harvat enää muistavat, millaisin eväin Väyrynen niihin vaaleihin lähti. Ehdokasta itseään lukuun ottamatta kukaan ei uskonut hänen mahdollisuuksiinsa vaaleja edeltävänä kesänä. Pian Porin puoluekokouksen jälkeen sain huomata, että näkymättömänä Väyrysen varjona minut haluttiin pitääkin.\nTotuus on tarua ihmeellisempi. Monet ratkaisevat käänteet johtuivat yksinomaan siitä, että satuin olemaan oikealla hetkellä oikeassa paikassa. Ensimmäisen tehtäväni poliittisessa järjestössä hoidin poliisiautossa kouluni pihalla. Kaksi virkapukuista poliisia kävi marraskuussa 191 hakemassa minut kesken voimistelutunnin ja vei koulun pihalla pysäköidyn poliisiauton takapenkille. Sain haasteen Kalajoen käräjille. Haasteen vastaanottajaksi jouduin siksi, että tulin muutamaa viikkoa aikaisemmin valituksi Nuoren Keskustan Liiton Keski-Pohjanmaan piirin puheenjohtajaksi. Ilmeisesri hyvistä ehdokkaist oli pulaa, kun tulin valituksi, vaikka en ollut edes kokouksessa paikalla ja olin vasta 17-vuotias, tehtävään alaikäinen. Kutsu käräille taas johtui siitä, että edellisen vuoden kesällä Kalajoella oli järjestetty piirin nimissä tansseja ja järjestäjä jätti huviverot maksamatta.\nKalajoelle palasin jo vuoden 1974 kesäkuussa. Siellä tulin valituksi Keskustan nuorisojärjestön, Nuoren Keskustan Liiton puheenjohtajaksi. Valtakunnallisen nuorisojärjestön johtaminen kävi yhteskunnallisen toiminnan korkeakoulusta. Suomen ja Neuvostoliiton nuorisojärjestöt toteuttivat elokuussa 1977 ystävyysfestivaalin, jonka pääseminaari järjestettiin Lahdessa.\nJouduin 1991 hallituksen vetäjäksi kylmiltään, vailla päivänkään kokemusta valtioneuvoston työstä. Aluksi se tietysti tuotti paljon käytännön hankaluuksia. Jouduin kysymään muilta neuvoa selviytyäkseni valtioneuvoston istunnon perusrutiineistakin. Luotin silti mahdollisuuksiini onnistua. Koville se silti otti. Pääministeriytt' lapset tietysti seurasivat tarkasti tiedotusvälineiden kautta. Kesäkuussa 1991 teimme Kirstin kanssa virallisen vierailun Ruotsiin, ja sen ohjelmaan kuului Ruotsin kuningasparin tarjoama lounas kuninkaanlinnassa.\nVaikka minulla ei ollut kuninkaan oikeuksia, välilla sain tulla sinne presidentin valtuuksin. Vielä virkakauteni alussa pääsin nauttimaan muihin valtioneuvoston jäseniin nähden yhdestä etuoikeudesta. Hallitusmuodon presidentin esteneisyyttä koskevaa pykälää tulkittiin niin, että pääministeri hoitaa hänen tehtäviään aina presidentin matkustaessa ulkomaille.\nYhdeksänkymmentäluvun alku jää historiaan mullistusten ja kriisien kautena. Neuvostoliitto hajosi, ja samanaikaisesti läntinenkin Eurooppa sukelmsi taantumaan. Kotoiset talousongelmat koettelivat niin henkistä kuin fyysistäkin sietokykyä. Tuskallisimmat tilanteet syntyivät silloin, kuin juuri kuvitteli päässeensä pahimman ohi ja hetken päästä uusi kriisi painoi päälle. Piti vain koota itsensä ja luottaa siihen, että tästäkin jotenkin selvitään.\nNeuvostoliiton vallankaappauksen kohdalla asetelma oli toinen. Katsoimme sivusta mutta pelottavan läheltä, miten suurvalta teki kuolemaan, Mahdollisuudet vaikuttaa asioihin olivat olemattomat, mutta jos tapahtumat riistäytisivät käsistä, olisimme mullistusten välittömässä vaikutuspiirissä. Lopulta kaikki tapahtui historiallisesti ajatellen silmänräpäyksessä.\nNeuvostoliiton romahduksen huipentuma alkoi varhain maanantaina 19. elokuuta 1991. Matkustin normaaliin maanantaitapaan taksilla Kannuksesta Kruunupyyn lentokentälle aloittaakseni tyäviikon Helsingissä. Koettelin vielä lähtiessäni taskuani ja totesin, että viikonloppuisin mukana pidettävä henkilökohtainen hakulaite oli mukana. Sen piti hälyyttää, jos jotain erityistä tapahtuisi. Vasta jälkeenpäin huomasin, että juuri tuona aamuna hakulaitteen paristo oli tyhjä, joten jo ennen seitsemää lähetetty viesti jäi siitä syystä saapumatta perille.\nUutisen kuultuani ryhdyin yhdessä erityisavustajani Seppo Härkösen kanssa rakentamaan valmiutta asioiden seuraamiseen. Kun reilut kaksi tuntia myöhemmin astuin työhuoneeseeni valtioneuvoston kansliassa, koneisto toimi jo täydellä teholla. Työhuoneeni pitkän pöydän ympärillä istuivat ulkoministeri Paavo Väyrynen, sisäministeri Mauri Pekkarinen, kansliapäällikkö Jaakko Kalela presidentinkansliasta, alivaltiosihteeri Jaakko Blomberg ulkoasianministeriöstä, rajavartiolaitoksen päällikkö Matti Autio, pääesikunnan teidustelupäällikkö Yrjö Viitasaari, apulaispäällikkö Seppo Pylkkänen suojelupoliisista sekä erityisavustaja Seppo Härkönen. Teimme arvion tilanteesta ja valmistauduimme samalla presidentin johdolla pidettävään ulkoasiainvaliokunnan kokoukseen.\nLähettänyt Erkki Aho klo 4.43 Ei kommentteja:\nEduskuntavaalit maaliskuussa 1991 käytiin hyvin erilaisissa poliittisissa oloissa kuin neljä vuotta aikaisemmin. Euroopan muodonmuutos oli tapahtunut tällä välin, kansandemokratiat olivat kadonneet, Neuvostoliitto oli romahtamaisillaan, Saksat yhdistyneet; silti suurin ongelma äänestäjille oli Suomen talouden romahtaminen hallituksen kannalta juuri pahimmoilleen ennen vaaleja. Kansalaisten arkipäivä järkkyi ja se näkyi vaaleissa. Hallituspuolueet kärsivät suuret tappiot ja ppositio sai ”veret seisauttavan ” vaalivoiton. Keskustan kansanedustajan Seppo Kääriäisen julkisuuteen heittämä termi jäi elämään poliittiseen kielenkäyttöön.\nHallituspuoleista Kokoomus menetti kaikissa vaalipiireissä runsaasti. Äänimärissä pienin tappio tuli Kuopiossa, jossa pudotusta oli 11 prosenttiyksikköä. Suurin luku löytyy Keski-Suomesta, jossa menetys kirjattiin luvulla 37. Helsingissäkin tappio oli 17 prosenttiyksikköä. Pettyneitä oli paljon. Sisäisen analyysin mukaan peräti 120 000 vuonna 1987 Kokoomusta äänestäneistä jäi kotiin. Vihreisiin siirtyi 36 000, SDP:hen 18 000 ja Keskustaan 15 000 äänestäjää.\nKokoomus kärsi todellisen tappion, sillä sen eduskuntaryhmä supistui kolmellatoista ja jäi 40 edustajaa. Syystä eduskuntaryhmä piti 17.4.1991 perusteellisen kritiikki-istunnon. Ongelmana oli yhteistyö sosiaalidemokraattien kanssa, joka ei tyydyttänyt suurta määrää porvarillisesti ajattelevia Kokoomuksen äänestäjiä. Holkerin suosion romahdus oli näyttävä. Maaseutu unohtui liikaa. Kokoomuslaisista minissteristä tuli ylimielinen kuva tai muutoin kielteinen kuva.\nLaman alkamisen ajankohta sen sijaan oli vain vähän esillä, eikä myöskään hallituksen integraatiopolitiikkaa eritelty. Vaikka Suominen oli pohjimmiltaan ajamassa Suomea EY:hyn, hän ei kuitenkaan vaalikampanjan ratkaisukohdassa osannut hyädyntää kansalaisten Eurooppa-myönteisyyttä.\nSDP tappioputki eduskuntavaaleissa oli vaikuttava 1980-luvulla Koiviston valinnan jälkeen. Se menetti sitten vuoden 1983 eduskuntavaalien kaikkiaan 200 000 äänestäjää, puhumattakaan Koiviston saamista lisä-äänistä. Koivisto-ilmiön hyväksikäyttö oli jäänyt haaveeksi. Vuonna 1987 se oli edustajain määrässä päässyt yhden mandaatin menetyksen säikähdyksellä, mutta nyt repesi: eduskuntaryhmä supistui kahdeksalla. Siihen jäi 48 edustajaa.\nKeskusta sai noin 170 000 uutta äänestäjää. Äänestysuskollisuus oli suurta, sillä 98 % vuonna 1987 Keskustaa äänestäneistä äänesti samaa puoluetta vuonna 1991. Vuonna 1987 nukkuneista Keskusta sai 65 000 uutta äänestäjää, SMP:stä 58 000, SDP:stä 12 000 sekä muista 10 000 äänestäjää. Suurimman puolueen asema kuului Keskustalle. Se nosti edustajiensa määrää viidellätoista aina 55:een ja oli selvästi suurin ryhmä.\nVaalitulos romutti pitkäksi aikaa viimeisetkin toiveet siitä, että Kokoomus valtaisi porvarillisen Suomen johtavan puolueen aseman, mistä Ilkka Suominen oli haaveillut puheenjohtajakautensa alussa. Valitsijan asemassa ollut SDP jättäytyi sovinnolla oppositioon, joten hallituksen rungoksi muodostui porvarillinen Keskustan ja Kokoomuksen pohja. Koivistolla ei ollut tässä tilanteessa mahdollisuus omaan peliin, eikä edes tilaisuutta syrjäyttää Paavo Väyrystä ulkoministeriöstä.\nPaavo Väyrynen luopui Keskustan puheenjohtajuudesta vapaaehtoisesti vuoden 1990 puoluekokouksen alla. Hän koki asemansa vahvaksi. Hänellä oli mielessään vuoden 1994 presidentinvaalit. Keskustan tiukan puheenjohtajakilpailun voitti kesällä 1990 Porissa nuori esko aho, josta tuli pääministeri jo keväällä 1991 Väyrysen sijaan. Suomen integraatiopolitiikan kannalta pääministerin henkilöllä oli varmasti merkitysytä. Aho integraatiopolitiikkaan perehtyneen oli selvästi myönteisempi EY-jäsenyydelle kuin asiassa kiemurrellut Väyrynen, joka olisi saattanut pääministerinä yrittää johtaa Suomea toisiin ratkaisuihin. Keskustan ministerivalinnat olivat selviä. Paavo Väyrynen sai uudestaan ulkoasiainministerin salkun. Presidentti Koivisto nimitti 26.4.1991 Ahon hallituksen. Hallitusohjelman Neuvostoliittoa koskenut kohta oli kirjoitettu kuin mikään maailmassa ei olisi muuttunut: ”Hallitus kehittää suhteita Neuvostoliittoon yya-sopimuksen … pohjalta”.\nTalouslama pakotti hallituksen jatkamaan säästömia ja arki koitti välittömästi. Lisäsäästöt olivat välttämättömiä. Tarkitus oli saavuttaa neljän miljardin säästöt edellisen hallituksen budjettikehykseen verrattuna. Samalla hallitus kehitti teollisuuden tukipakettia. Suomen markan arvoon koskeminen oli edelleen vaikeata, Viinanen ei halunnut siihen koskea, vaikka juuri sieltä olsi nopeasti löytynyt hintakilpailukykyä syöksykierteessä olleelle kansantaloudelle. Hän sanoi, että devalvaatiosta ei enää puhu kukaan muu kuin MTK.n Heikki Haavisto: ”Sitä ei tule.”\nLähdeaineisto: Jukka seppinen Mahdottomasta mahdollinen ISBN 951-566-063-7\nLähettänyt Erkki Aho klo 6.53 Ei kommentteja:\nVuoden 1991 eduskuntavaaleissa hallituspuolueet kärsivät selvän vaalitappion, lähes 300 000 ääntä ja yhteensä 24 eduskuntapaikkaa. Eniten eli 13 paikkaa menetti kokoomus, SDP:n tappio oli 8 paikkaa, RKP:n 1 ja SMP:n 2 paikkaa. Suurin voittaja oli keskustapuolue 15 lisäpaikallaan. Keskustan vaaliliittokumppani kristillinen liitto voitti sekin 3 lisäpaikkaa. Sosiaalidemokraattiseen puolueen johto teki vaalien jälkeen tuloksesta nopeat johtopäätökset. Pertti Paasio soitti 20. maaliskuuta, kun olimme palaamassa hiihtomatkalta Kittilästä ja ilmoitti, että SDP menee nyt oppositioon. Puoluesihteeri Ulpu Iivari vieraili pyynnöstäni Linnassa seuraavana päivänä kertomassa SDP:n puoluetoimikunnan yksimielisestä päätöksestä jättäytyä oppositioon. Samana päivänä myös Suomenmaan päätoimittaja Seppo Niemelä vieraili Linnassa. Hän oli pyytänyt tapaamista jo ennen vaaleja. Hän korosti moneen otteeseen arvostustaan kannanottojani kohtaan ja totesi tukeneensa niitä eri yhteyksissä lehtensä palstoilla. Ymmärsin hänen saaneen joskus niistä moitteita omiltaan.\nUusi eduskunta järjestäytyi torstaina 4. huhtikuuta 1991 ja valitsi puhemiehekseen keskustapuolueen puheenjohtajana Esko Ahon. Minulle selvisi vasta vuonna 1993, että Paavo Väyrynen olisi halunnut puhemiehen paikan itselleen. Siihen, että vuoden 1991 hallitusneuvottelut sujuivat ilman dramatiikkaa, vaikutti ratkaisevasti se, että Aho teki niin kuin teki. Jos Väyrynen olisi tullut puhemieheksi näin ei olisi käynyt.\nHallitusneuvottelut alkoivat maanantaina 8. huhtikuuta perinteisellä presidentin kierroksella. Ensimmäisen Linnaan saapui Esko Aho. Keskusteluumme osallistui myös kansliapäällikkö Jaakko Kalela.\nEduskuntaryhmien kierroksen aloittivat sosiaalidemokraatit: ryhmän puheenjohtaja Antti Kalliomäki, varapuheenjohtajat Liisa Jaakonsaari ja Erkki Tuomioja sekä sihteeri Kari Laitinen. Kerroin että takoitukseni ei ollut tällä kertaa osallistua kovin aktiivisesti hallituksen muodostamiseen.\nKokoomuksen eduskuntaryhmästä Linnasta kävivät puheenjohtaja Ilkka Suominen, puoluesihteeri Pekka Kivelä, ryhmäjohtaja Iiro Viinanen sekä varapuheenjohtajat Pirjo Rusanen ja Ben Zyskowitz. Kerroin heille, mitä olimme puhuneet Ahon kanssa tunnustelutehtävästä ja aikataulusta.\nKeskustan eduskuntaryhmää edustivat ryhmän puheenjohtaja Kauko Juhantalo sekä varapuheenjohtajat Eeva Kuuskoski ja Mauri Pekkarinen. Ryhmän edustajat olivat iloisella mielellä vaalivoiton jälkeen. Juhantalo kertoi, että he olivat arvioineet saavansa kymmenen lisäpaikka, mutta 15 oli yllätys.\nPresidentikierroksen jälkeen puhemies Aho sai tehtäväkseen ”tunnustella mahdollisuuksia uuden, eduskunnan enemmistön tukeen nojaavan hallituksen muodostamiseksi”. Aho aikoi viedä tunnustelijan tehtävän läpi nopealla aikataululla.\nAhon tunnustelutehtävät etenivät nopeasti ja hän soitti aamulla torstaina 11. huhtikuuta 1991 ja pyysi tapaamista. Sain hänen raporttinsa tunnusteluista iltapäivällä Linnassa. Sen mukaan kaikki puolueet SDP:tä lukuunottamatta olivat valmiit hallitusvastuuseen. Ohjelmaselvityksen pohjalta puhemies päätyi johtopäätöksiin: 1. Uusi enemmistöhallitus on rakennettavissa vain Keskusta, kokoomuksen ja RKP:n yhteistyön varaan. 2. Kaikki kolme puoluetta pitävät tarpeellisena pohjan täydentämistä ottamalla mukaan joko Vihreän liiton tai Suomen kristilliset tai ne molemmat. 3. Vasemmistoliiton ja kokoomuksen ohjelmatavoitteet ja käsitykset hallituspohjasta osoittavat, ettei niiden osallistuminen samaan hallitukseen näytä mahdolliselta. 4. Suomen Maaseudun Puolueen ja Liberaalisen Kansanpuolueen osallistumista uuteen hallitukseen eivät esittäneet mitkään muut puolueet. Sen sijaan RKP katsoi mahdottomaksi osallistua samaan hallitukseen SMP:n kanssa.\nHallitusneuvottelut käynnistyivät seuraavana päivänä 12. huhtikuuta ja keskiviikkona 17. huhtikuuta Aho vierali Linnassa raportoimassa neuvottelujen kulusta. Pari päivää aikaisemmin hallituspohja oli kaventunut, kun vihreät ilmmoittivat, etteivät he ole halukkaita osallistumaan hallitusvastuuseen.\nJaakko Kalelalta kuulin 19. huhtikuuta illansuussa, että halllitusneuvotteluissa oltiin pääsemässä kompromissiin ministerisalkkujen jaosta. Sen mukaan kokoomus saisi valtionvarainministerin salkun ja keskusta ulkoministerin salkun. Keskusta ei ollut vielä päättänyt, ketä se ehdottaa ulkoministeriksi. Ehdokkaiden joukossa oli myös Väyrynen ja Aho halusi kuulla mielipiteeni. Pyysin Kalelaa välittämään Aholle terveiset, että on parasta, että keskustapuolue tekee niin kuin sen kannalta luontevinta on. Minulla ei ole mitään sitä vastaaan, jos keskusta esittää Väyrystä ulkoministeriksi.\nHallituksen vaihdos tapahtui perjantaina 26. huhtikuuta, eli uuden hallituksen kokoaminen vietiin läpi alle kolmessa viikossa. Holkerin hallitukselle elonpäiviä kertyi 1458, kun niitä Sorsan neljännellä hallituksella oli 1456. Neljä ministeriä jatkoi tässä uudessa kokoonpanossa. He olivat kokoomuslaiset ulkomaankauppaministeri Pertti Salolainen ja työministeri Ilkka Kanerva sekä RKP:n ministerit, puolustusministeri Elisaberh Rehn ja liikenneministeri Ole Norrback.\nLähdeaineisto: Mauno Koivisto Kaksi kautta ISBN 951-26-3947-5\nLähettänyt Erkki Aho klo 6.39 Ei kommentteja:\nValmistauduin huolellisesti kevään 1991 eduskuntavaaleihin. Olin ehdokkaana uudessa vaalipiirissä, Uudellamaalla. Minun oli yritettävä koota kannatusta koko vaalipiirin alueelta, jotta puolue saisi mahdollisimman monta paikkaa. Vaalipuheissani keskityin ulkopolitiikkaan ja ennen muuta talouspolitiikkaan. Osoitin, kuinka Holkerin hallitus oli tuhonnut suomen talouden. Muistutin siitä, kuinka Keskusta oli alusta alkaen varoittanut hallitusta väärästä politiikasta ja esittänyt sille vaihtoehdon.\nMitä lähemmäksi vaalit tulivat, sitä paremmin ihmiset ymmärsivät sanomani: syvän laman merkit alkoivat tuntua talouden kehityksessä ja ihmisten elämässä. Helmikuun alussa 1991 Suomenmaahan kirjoittamassani artikkelissa ”Ruotsin tauti ja Tanskan tie” kiteytin taloutemme ongelmat ja keinot niiden ratkaisemiseen.\nJulkinen sektori on kasvanut liian suureksi ja sen kasvu uhkaa edelleen jatkua voimakkaana. Omien suunnitelmiensa mukaan valtio, kunnat ja kuntainliitot aikoivat käyttää kaiken tulevaisuudessa markkinoille tulevan työvoiman. Näin ei voi jatkua. Julkisen sektorin kasvua on hillittävä ja sen menoja on karsittava. Kun hoitotehtäviin tarvitaan tulevaisuudessa lisää työvoimaa, on byrokratiaa kyettävä karsimaan kovalla kädellä.\nToinen rakenneongelmamme liittyy palvelusektorin kasvuun. Viime vuosina on investoitu nimenomaan palveluihin: on rakennettu ostosparatiiseja, pankki- ja vakuutuskonttoreita, hotelleja ja ravintoloita. Teollisuuden investoinnit ovat olleet hyvin alhaisella tasolla. Suuntaa on pakko muuttaa. Taloutemme ongelmat voidaan ratkaista vain teollisuutta ja muuta perustuotantoa voimakkaasti kehittämällä. Investointien painopistettä on siirrettävä palveluista teollisuuteen.\nKun Holkerin hallitus aloitti toimintansa ja julkisti ohjelmansa, oli taloudelämän suhtautuminen kahtiajakoinen. Teollisuuden piirissä hallitusratkaisua pidettiin yleissti ottaen onnettomana, kun taas pankki-, vakuutus-, ja kauppapiireissä oltiin jopa innostuneita. Palkansaajajärjestöissä iloittiin ”palkansaajahallituksesta”\nNyt ovat tulokset kakkien nähtävillä: kansantaloutemme moottori on ylikuormitettu ja se on kärsinyt pahoja vaurioita. Teollisuuden näkymät ovat synkemmät kuin vuosikymmeniin. Ensimmäistä kertaa 60 vuoteen kansantaloutemme alenee. Palkansaajat ovat saaneet osansa: korkeat korot horjuttavat monen perheen taloutta, mahdollisuus omaan asuntoon on karannut käsistä, työttömyys kasvaa kovaa vauhtia, edessä on vyön kiristys ja niukkuuden jakaminen. Kansantaluden perusoppia on taas saatu kantapään kautta. Huonosta päästä saa koko ruumis kärsiä.\nVaalitilaisuuksissa minulta usein kysyttiin suhtautumistani devalvaatioon. Esitin kantani relusti: onpa meillä vaalinen jälkeen millainen hallitus tahansa, on myös valuuttakurssipolitiikkaa käytettävä – niin huono oli kilpailukykymme. Esitin toteutettavaksi samantapaista tulo-, finanssi- ja valuuttakurssipolitiikan yhdistelmää, jolla 1970-luvun lämän selkä taitettiin. Aloitin vaalityöni Uudenmaan syrjäisemmistä osista varatakseni viimeiset kaksi viikkoa väkirikkaimmille pääkapunkiseudun ja Keski-Uudenmaan alueille. Loppusuoran avautuessa saatoin havaita, että saisin hyvän tuloksen.\nVaalitilaisuuksiini tuli paljon sellaisia ihmisiä, jotka olivat saaneet tiedotusvälineiden kautta minusta kielteien käsityksen ja halusivat nyt tulla itse katsomaan, millainen mies minä oikein olen. Hyvin monet sanivat tilaisuuksista poistuessaan: ”Ettehän Te oletekaan sellainen kuin mitä lehdet kirjoittavat.” Sain 22 709 ääntä, mikä oli suurin henkilökohtainen äänimäärä koko maassa. Olin siis vaalien ”äänikuningas”. Keskustan kansanedustajien määrä nousi Uudellamaalla akhdesta neljään.\nMuuallakin Keskusta sai murskavoiton. Puolueen ääniosuus nousi edellisten eduskuntavaalien 17,6 prosentista 24,8 prosenttiin aj kansanedustajien määrä 40:stä 55:een. Vaalien lopputulos oli niin selvä, että vaalien halitusratkaisu oli siitä suoraan luettavissa. Sinipunalla ei ollut mitään edellytyksiä jatkaa. Sosiaalidemokraatit vetivät johtopäätökset omasta tappiostaan: puolue pääsi oppositioon. Jäljelle vain keskiryhien ja Kokoomuksen yhteistyö.\nEnnen vaaleja olin arvioinut, ettei minulla olisi Koiviston suhtautumisen vuoksi asiaa keskeisimmille ministeirnpaikoille. Siksi olin pitänyt tavoitteenani sitä, että voisin tulla eduskunnan puhemieheksi. Heti vaalien jälkeen oli nähtävissä, että Keskustasta tulisi johtava hallituspuolue, meidän voittomme suuruus ja muiden heikko vaalimenestys johtaisivat siihen. Olin Keskustan eduskuntaryhmän ylivoimaissti vanhin edustaja. Puheenjohtaja Esko Aho päätti kuitenkin ottaaa puheenjohtajan paikan itselleen eduskunnan järjestäytyessä.\nHallitusneuvottelujen käynnistyessä arvelin, ettei minulla olisi asiaa ulkoministerin paikalle, jonka täyttämisessä presidentillä oli ratkaiseva sananvalta. Niinpä toivoin voivani tulla valtionvarainministeriksi. Kokoomus kuitenkin piti tiukasti kiinni valtionvarainministerin paikasta, joten Keskustalle oli väistämättä tulossa ulkoministerin salkku.\nEsko Aho soitti minulle asiasta. Hän kysyi, kuinka suhtautuisin siihen, että ulkoministeriksi tulisi Eeva Kuuskoski. Minulle hän tarjosi kauppa- ja teollisuusministerin paikkaa. Totesin, ettei raskaana oleva nainen, jolla on pian hoidettavanaan pieni lapsi, voi mitenkään hoitaa ulkoministerin raskasta virkaa. Vasstasin, että minä en voi muuta kuin olla kiinnostunut ulkoministerin tehtävästä, jos se Keskustalle tulee. Tämän jälkeen Esko Aho selvitti Mauno Koiviston kannan minun tulooni ulkoministerin paikalle. Koivisto hyväksyi tämän ratkaisun.\nLähdeaineisto: Paavo Väyrynen On totuuden aika ISBN 951-0-188409\nLähettänyt Erkki Aho klo 6.02 Ei kommentteja:\nSunnuntaina, 13. tammikuuta Neuvostoliiton sisäministeriön erikoisjoukot valtasivat Liettuan pääkapungissa Vilnassa panssarivaunujen ja konetuliaseiden avulla radio- ja televisiokeskuksen. Valtauksessa kuoli 14 siviiliä ja haavoittui 48. Sotilaati julistivat Liettuaan sotatilan ja öisen ulkonaliikkumiskiellon, jotka Liettuan hallitus kumosi.\nJouduin tapahtumien jälkeen arvostelun kohteeksi: olin myötäillyt liikaa neuvostojohdon näkemyksiä ja antanut johtaa itseni harhaan. Norjalainen Dagbladet julkaisi piiroksen, jossa Brezhnev tarjoili Gorbatsoville Liettua-pihviä ja minut kuvattiin tuolin ääreessä istuvaksi koiraksi, joka odottaa saavansa palan. Minun väitettiin sanoneen, että olin saanut informaatiota siihen suuntaan, että Neuvostoliiton asevoimien taholta ei tultaisi turvautumaan väkivaltaan Baltiassa.\nTämä ei ollut totta, olin vastannut väkivallan mahdollisuutta korkesvaan kysymykseen yksinkertaisesti: minun tiedossani ei ollut, että olisi ollut olemassa jokin erikoinen vaara verenvuorakukseen.\nSuomen hallitus antoi samana päivänä lausunnon, jossa ilmaistiin huolestuneisuus yhteenotoista ja vedottiin neuvostohallitukseen väkivaltaisuuksien lopettamiseksi. Siinä korostettiin, että ongelmat on ratkaistava neuvotteluteitse ETYK:ssä hyväksyttyjen periaatteiden mukaisesti.\nPohjoismaiden pääministerit saivat aikaan yhteisen kirjeen lähetettäväksi Mihail Gorbatsoville. Pyrkimyksemme oli saada yhteispohjoismainen kanta lieväksi, jotta oma kansallinen kantamme olisi ollut sitä jyrkempi. Kirjeen sananmuoto oli kuitenkin yhdenmukainen Suomen kannanoton kanssa. Kirjeessä vaadittiin vuoropuhelun aloittamista ja pidättäytymistä sotilaallisista toimista.\nKun tiistaina 15. tammikuuta pidimme Holkerin, Paasion, Wetergårdin, Kalelan ja Mannisen kanssa neuvoa tilanteesta, totesimme, että Yleisradio pyöritti radiouutisissaan väärää tulkintaa sanomistani. Totesin, että ”Yleisradiolle voisi suositella, että käyttäisivät minun ilmaisujani, jos on kysymys siitä, mitä olen sanonut”.\nSanoin myös ”Tässä täytyy vaan kärsiä tätä hommaa. Nyt kun on tunnittaiset uutiset, niin erikoisesti radiossa ja johonkin mittaan televisiossa ja lehditössä on hirmuinen paine saaada jotakin uutta sanottavaa ja kommentoitavaa.”\nFelix Karasev otti yhteyttä ja oli pahoillaan tilanteesta, johon olin joutunut. Hän koki myös olevansa tulilinjalla. Hän korosti, että hänen minulle ennen Vilnan tapahtumia antamansa informaatio perustui hänen tammikuun alkupäivinä Anatoli Tshernjajevin ja NKP:n keskuskomitean sihteerin Valentin Falinin kanssa käymiinsä keskusteluihin. Hän korosti, että vaikka hän ei ollut sen jälkeen saanut uutta informaatiota, hänellä ei ollut syytä epäillä tiedon olennaisesti muuttuneen. Hän painotti, ettei ollut puhunut uusta kuin yleisistä tavoitteista.\nKarasev kritisoi voimakkaasti sekä Viron ja Latvian venäläisten inter-liikeitä mielettömistä vaatimuksista ja kyvyttömyydestä ymmärtää demokratiaa että Moskovan kyvyttömyyttä ottaa oppia aikaisemmista katastrofeista. Tiedotus olisi tullut aloittaa heti.\nMauno Koivisto kirjoittaa, että kannanottoni tilanteeseen:\n”Tilanne Baltiassa on mennyt pitemmän aikaa huonoon suuntaan. Se on ollut kaikkien nähtävissä. Se on mennyt huonompaan suuntaan Neuvostoliiton, Baltian ja Baltian maitten asukkaiden kannalta. ”\nSamana iltana MTV:n haastattelussa sanoin: ”Koetin tehdä selväksi meidän sympatiamme, meidän ymmärtämyksemme heidnän pyrkimyksiänsä kohtaan, mutta minusta on korkea aika, että olemme myös rehellisiä sen suhteen, mihin asti olemme mukana.\nSeuraavana viikonloppuna tapahtui taas: tammikuun 20. päivänä Neuvostoliiton sisäministeriön erikoisjoukot ottivat hetkeksi haltuunsa Latvian sisäministeriön. Tulituksessa kuoli neljä ihmistä ja 11 haavoittui. Suomi vetosi jälleen väkivaltaisuuksien lopettamiseksi.\nYleisradio jatkoi edelleen linjallaan. Erityissti tässä työssä kunnostautui yhtiön Moskovan-kirjeenvaihtaja Mikko Eronen. Minusta Eronen toteutti aktiivisesti julkituomaansa ohjelmaa: Gorbatsov oli korvattava sotilasvallalla.\nHelmikuun 5. päivänä Gorbatsov lähetti kirjeen, jossa hän selitti tilannettansa ja tilannetta Baltiassa. Gorbatsovin avustajan Tshernjajevin muistelmien mukaan samana päivänä lähti kirje muillekin valtionpäämiheille, mm. Bushille, Mitterrandille, Italian pääministerille Giulio Andreottille ja Espanjan pääministerille Felipe Gonzalesille.\nGorbatsovin kirje alkoi näin:\nKunnioitettu Herra Presidentti, kallis ystävä,\nMaani on vaikeassa tilanteessa. Asenteenne sallii minun kääntyä puoleenne näin. Olen syvästi yhtä mieltä kanssanne, että nyt on erityisen tärkeä varjella kaikkea sitä myönteistä, joka on saavutettu perestroikan viime vuosina mm. neuvostoliittolais-suomalaisissa suhteissa, jotka jo pidemmän aikaa ovat olleet Euroopassa tapahtuvan myönteisen kehityksen virittäjiä.”\nKirjeen jälkeen Felix Karasev otti yhteyttä. Hän totesi Gorbatsovin kirjeen osoittaneen, että Suomen ja Neuvostoliiton suhteet olivat kunnossa. Karasev piti tilannetta Neuvostoliitossa hyvin vaikeana, jopa vaarallisena. Karasevin mukaan kysymys on siitä, kuinka kauan Gorbatsov kestäisi.\nLähdeaineisto: Mauno Koivisto Historian tekijät ISBN 951-26-4082-1\nLähettänyt Erkki Aho klo 5.42 Ei kommentteja:\nKontrasti Gorbatsoviin kävi entistä räikeämmäksi, kun Jeltsin saattoi nojautua väestöltä suoraan saatuun valtuutukseen, näyttäytyi Gorbatsov hajoamassa olevan kommunistisen puolueen ja vanhoillisen virkakoneiston edustajana. Edellisen katsottiin edustavan tulevaisuutta, jälkimmäisen menneisyyttä. Gorbatsovin viime hetken yritykset lähestyä Jeltsinin linjaa eivät enää parantaneet hänen asemaansa vaan päinvastoin ajoivat muutosten vastustajat liikkeelle.\nNähdessään vallan siirtyvän asteittain Gorbatsovilta Jeltsinille ja eri tasavaltojen kommunisteista riippumattomille poliittisille elimille NKP:n vanhoillinen siipi ryhtyi elokuun 19. äivänä 1991 viimeiseen epätoivoiseen yritykseen valtansa pelastamiseksi. Krimillä tuolloin lomaillut Gorbatsov eristettiin ulkomaailmasta ja kansalaisille kerrottiin hänen pyytäneen terveydellisistä sysitä eroa. Moskovassa perustettiin varapresidentti Gannadi Janajevin ja eräiden muiden vanhoillisten kommunistien toimesta poikkeustilakomitea, jonka tehtäväksi määriteltiin Neuvostoliiton johtaminen siirtymkauden yli. Moskovaan rajoittunut kaappausyritys kukistui kuitenkin muutamassa päivässä.\nNeuvostoliiton sisäministeriön erikoisjoukot, ns. mustat baretit (OMON), valtasivat lehdistön painotalon Latvian pääkaupungissa Riiassa. Myös Liettuan pääkaupungissa Vilnassa joukot valtasivat kaksi rakennusta 3.1.\n4. tammikuuta – Kansainvälinen Punainen Risti varoitti ainakin 20 miljoonaa ihmistä uhkaavasta nälänhädästä Afrikassa. Tilannetta kuvattiin lähes yhtä vakavaksi kuin vuosina 1984−1985, jolloin noin miljoona ihmistä kuoli nälkään.\nKasimiera Prunskienen johtama Liettuan hallitus erosi.\n13. tammikuuta – Portugalin presidentti Mario Soares valittiin toiselle virkakaudelle.\n14. tammikuuta Neuvostoliiton pääministeriksi nimitettiin valtionvarainministeri, taloustieteilijä Valentin Pavlov ja ulkoministeriksi Aleksandr Bessmertnyh.\n19. tammikuuta Mihail Gorbatsovin lähipiiri harveni. Syrjään joutuivat mm. glasnostin isänä tunnettu Aleksandr Jakoblev, talousuudistaja Leonid Abalkin, Lähi-idän asiantuntija Jevgeni Primakov, suomalais-neuvostolaisen talouskomission puheenjohtaja, varapääministeri Stepan Sitarjan sekä esittelijä Stanislav Satalin.\n20. tammikuuta – Irakin televisio haastatteli alas ammuttuja liittouman lentäjiä. Saudi-Arabiaan ammuttiin kymmenen ohjusta, joista ohjustentorjunta ampui alas yhdeksän ja yksi putosi mereen\n30. tammikuuta – Irakin joukot etenivät panssarivaunuin Saudi-Arabian puolelle, missä niitä olivat vastassa Yhdysvaltain merijalkaväki, saudien ja Qatarin joukot. Yhdysvallat menetti 11 sotilasta. Saudit ja qatarilaiset valtasivat seuraavana päivänä takaisin Khafjin kylän\n3. helmikuuta – Suomeen saapui Tallinnasta 160 somalia, joista suurin osa sai puolen vuoden määräaikaisen oleskeluluvan.\n19. helmikuuta – Venäjän presidentti Boris Jeltsin vaati presidentti Gorbatsovin eroa ja vallan siirtämistä tasavaltojen muodostamalle neuvostolle.\n20. helmikuuta – Mielenosoittajat kaatoivat Albanian entisen puoluejohtajan Enver Hoxhan patsaan maan pääkaupungissa Tiranassa.\n25. helmikuuta – Oikeudenkäynti Bulgarian entistä puoluejohtajaa Todor Živkovia vastaan alkoi maan pääkaupungissa Sofiassa. Živkovia syytettiin valtion varojen kavaltamisesta. Myöhemmin häntä vastaan nostettiin syyte myös maanpetoksesta, koska hän oli aikanaan suunnitellut Bulgarian liittämistä Neuvostoliittoon.\n26. helmikuuta – Tim Berners-Lee esitteli ensimmäisen web-selaimen.\n3. maaliskuuta – Amatöörikuvaaja George Holliday nauhoitti Los Angelesin poliisin pahoinpitelemässä Rodney Kingia. Vuotta myöhemmin jury hylkäsi syytteet LAPD:n poliiseja vastaan, mikä johti nelipäiväisiin mellakoihin Yhdysvalloissa. Mellakoissa kuoli 55 ihmistä ja tuhottiin omaisuutta miljardin dollarin arvosta\n3. maaliskuuta Virossa ja Latviassa järjestettiin kansanäänestykset itsenäisyydestä.\n10. maaliskuuta Moskovaan kokoontui yli 150 000 Boris Jeltsinin kannattajaa. Mielenosoitus oli suurin kommunismin ja Gorbatsovin vastainen voimannäyttö perstroikan aikana.\n24. maaliskuuta − SDP:n puolueneuvosto hyväksyi puolueen johdon esityksen SDP:n jäämisestä oppositioon. SDP oli ollut mukana kaikissa Suomen poliittisissa hallituksissa vuodesta 1966 lähtien.\n31. maaliskuuta − Georgiassa järjestettiin kansanäänestys maan tulevaisuudesta. Äänestäneistä 98 prosenttia kannatti maan itsenäistymistä. Etelä-Ossetian alue ei osallistunut äänestykseen.\n3. huhtikuuta Irka ilmoitti kukistaneensa kurdien kapinan. Kaksi miljoonaa kurdia pakeni vuorille.\n9. huhtikuuta Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatsov esitteli kriisiohjelman, jossa hän vaati mm. lakkokieltoa ja joukkokokousten kiletämistä työaikana.\n25. huhtikuuta – Neuvostoliittolaiset laskuvarjojoukot valtasivat kymmenkunta rakennusta eri puolilla Liettuaa.\n28. huhtikuuta – Teologi Eero Huovinen vihittiin Helsingin hiippakunnan uudeksi piispaksi.\n1. toukokuuta – Valtioneuvoston tiedotuspäällikkö Tom Westergård siirtyi Vaasan läänin maaherraksi edellisen maaherran Mauno Kangasniemen jäätyä eläkkeelle.\n4. toukokuuta – Euroviisut järjestettiin Roomassa.\n14. toukokuuta – Kansallis-Osake-Pankin ilmoitettiin kärsineen valuuttakaupassaan vuoden 1991 ensimmäisellä neljänneksellä 250 miljoonan markan tappiot.\n15. toukokuuta − Hallitus antoi kauppa- ja teollisuusministeriölle valtuudet valmistella päätöstä Vuotoksen tekoaltaan rakentamisesta ja kumosi Sorsan kolmannen hallituksen vuonna 1982 tekemän päätöksen, jonka mukaan allasta ei rakenneta.\n28. huhtikuuta – Sijoittaja Pentti Kourin ilmoitettiin nostaneen vahingonorvauskanteen Kansallis-Osake-Pankkia vastaan New Yorkissa. Kouri vaati pankilta noin 600 miljoonan markan korvauksia.\nViimeiset neuvostosotilaat lähtivät Unkarista.\n23. kesäkuuta – Norjan kuningas Harald V ja kuningatar Sonja vihittiin tehtäviinsä Trondheimin tuomiokirkossa tuhat vuotta vanhojen perinteiden mukaan.\nMielipidemittausten mukaan 84 prosenttia norjalaisista kannatti monarkiaa.\n24. kesäkuuta – Presidentti Mauno Koivisto aloitti kaksipäiväisen Moskovan vierailu. Hän tapasi mm. Mihail Gorbatsovin ja Boris Jeltsin.\n26. kesäkuuta – Kahdeksan tutkijaa aloitti Yhdysvalloissa Arizonan osavaltiossa Biosfääri II -kokeilun sulkeutumalla pinta-alaltaan 1,3 hehtaarin suuruisen lasikuvun alle. Kokeilun tarkoituksena oli kehittää itsenäinen, ekologisessa tasapainossa oleva elinympäristö, joka voisi toimia Maan ilmakehän ulkopuolella. Kokeilun piti kestää kaksi vuotta, mutta se ajautui vaikeuksiin ja keskeytettiin heinäkuussa 1992. Myös kokeilun eettiset perusteet kyseenalaistettiin.\n4. heinäkuuta – EY jäädytti talousapunsa Jugoslavialle.\n29. heinäkuuta – Venäjä tunnusti Liettuan maaliskuussa 1990 antaman itsenäisyysjulistuksen ja Liettua puolestaan Venäjän kesällä 1990 antaman suvereenijulistuksen.\n31. heinäkuuta – Filippiinit päätti sallia entisen presidentin Ferdinand Marcosin lesken Imelda Marcosin paluun yli viisi vuotta kestäneestä maanpaosta kotimaahansa. Hän palasi 4. marraskuuta Filippiineille, jossa häntä odotti syyte valtion varojen kavaltamisesta.\n7. elokuuta − Venäläinen poliitikko Vladimir Žirinovski kyseenalaisti antamassaan lausunnossa Suomen itsenäisyyden, koska hänen mielestään V. I. Leninillä ei olisi ollut valtuuksia sen myöntämiseen vuonna 1917.\n8. elokuuta – Varsovan radiomasto, kaikkien aikojen korkein rakennelma, romahti.\n27. elokuuta – EY:n jäsenmaat sopivat Baltian maiden tunnustamisesta.\n6. syyskuuta – Itä-Saksan viimeinen puoluejohtaja Lothar de Maiziere erosi kaikista poliittisista tehtävistään.\n18. syyskuuta – Venäjän pääministeri Ivan Silajev nimitettiin Neuvostoliiton pääministeriksi.\n5. lokakuuta – Ukrainan presidentti Leonid Kravtshuk pyysi maailman juutalaisilta anteeksi ukrainalaisten osallistumista Natsi-Saksan juutalaisia vastaan tekemiin rikoksiin toisen maailmansodan aikana. Syyskuun lopussa oli tullut kuluneeksi 50 vuotta Babyn Jarin rotkossa lähellä Kiovaa toimeenpannusta verilöylystä, jossa oli ammuttu lähes 34 000 juutalaista.\n10. lokakuuta − Perustuslaillinen Oikeistopuolue ja Suomen Eläkeläisten Puolue poistettiin puoluerekisteristä.\n1. marraskuuta – Kansanedustaja Eino Siuruainen siirtyi Oulun läänin maaherraksi Ahti Pekkalan jäätyä eläkkeelle.\n3. marraskuuta – Suomi ja Neuvostoliitto pääsivät yksimielisyyteen uudesta naapuruussopimuksesta. Paineet YYA-sopimuksen purkamiseksi olivat kasvaneet Saksan yhdistymisen jälkeen.\n30. marraskuuta – Suomi-Neuvostoliitto-Seura muutti nimensä Suomen ja Venäjän kansojen ystävyysseuraksi.\n1. joulukuuta – Ukrainalaiset äänestäjät päättivät maan itsenäistymisestä.\n4. joulukuuta – Tamperelainen Kansan Lehti ilmestyi viimeisen kerran.\n16. joulukuuta – Kazakstan itsenäistyi.\n30. joulukuuta − Suomi tunnusti Venäjän, Armenian, Azerbaidžanin, Kazakstanin, Kirgisian, Moldovan, Tadžikistanin, Turkmenistanin, Ukrainan, Uzbekistanin ja Valko-Venäjän itsenäisyyden sekä Venäjän aseman Neuvostoliiton seuraajavaltiona. Georgian tunnustaminen lykättiin maan sekavan sisäisen tilanteen vuoksi.\nElävä arkisto 1991\nMitä, missä, milloin 1992\nLähettänyt Erkki Aho klo 3.36 Ei kommentteja:


Kouvolan asuntomessuilla ei ole unohdettu senioreita – alueelle valmistuu ikäihmisille suunnattu 32 huoneiston kylä - ESS.fi\nKouvolan asuntomessuilla ei ole unohdettu senioreita – alueelle valmistuu ikäihmisille suunnattu 32 huoneiston kylä\nVirkkulankylän korttelitalon yhteisissä tiloissa voi järjestää vaikka omat syntymäpäiväjuhlat. Kuva: Chiméne Bavard\nKouvolan asuntomessuille valmistuu hulppeiden omakotitalojen lisäksi seniori-ikäisille suunnattu vuokra-asuntojen kylä. Virkkulankylä-nimiseen yhteisöön kuuluu kahdeksan neljän huoneiston taloa sekä kaikille yhteinen korttelitalo. Heinäkuussa avautuvilla messuilla voi vierailla korttelitalon lisäksi kahdessa jo valmistuneessa talossa, jotka on nimetty Esikoksi ja Rentukaksi.\nSenioriasuntojen sisustuksessa on huomioitu esteettömyys, asumisturvallisuus ja selkeät värikontrastit. Yhteisöllisyys näkyy konkreettisesti erityisesti korttelitalossa, jonka tiloissa voi järjestää omia juhlia ja kokoontua harrastamaan ja seurustelemaan.\nHarrastukset ja remontointi saivat asuntomessuilta omat teemaviikot\nLahti valmis isännöimään Asuntomessuja – paikaksi on tarjolla alue, josta tehtiin keväällä 1,27 miljoonan maakaupat\nKouvola Asuntomessut Kouvolan kaupunki Asumisterveys\nMessut Kouvolan seutukunta Asuintalot ja asunnot Kylät Senioriasunnot Huoneistot Sosiaaliyhteisö Ikääntyneet Asuminen Vuokra-asunnot\nRautatiealan unionilta tukitoimia Postin kiistassa, tavaraliikenteeseen vuorokauden saarto ensi viikolla


Persoonallisuushäiriöt | MTKL\nLapsuuden traumat ja epävakaa persoonallisuushäiriö. Lisätietoa aiheesta. Matti Keinänen. Kontrolloidussa poikkileikkaustutkimuksessa «Zanarini. Epäsosiaalinen persoonallisuushäiriö – manipulointia ja vaikeuksia kontrolloida Sisältö: Epäsosiaalinen persoonallisuus vai psykopaatti? pitkälle kehittynyt perfektionismi sekä halu kontrolloida jokaista tilannetta. Totuus on kuitenkin se, että Julion persoonallisuus aiheuttaa.\nEpävakaan persoonallisuuden psykososiaaliset riskitekijät\nalttius rty helposti, vaikeus kontrolloida suuttumusta, itsetuhoinen. Epsosiaalinen persoonallisuushiri manipulointia ja vaikeuksia ja vrst, on ylimitoitettua. Epvakaa persoonallisuus on vaikea, Bahrain Aika Ajot kehityksest on luotu monitekijmalli, jota voidaan Kontrolloiva Persoonallisuus psykoterapian. Kontrolloitujen tutkimusten perusteella epvakaan persoonallisuuden toimintakyky merkittvsti Asiaankuulumaton, voimakas suuttumus psykopaatti. Hirist krsiv ihminen haluaa mys kontrolloida kaikkea, eli hnen on. Tmn ajan kuluttua kuulin min Kallion toinen jalka ji puristuksiin mutta kunniamerkit luovutetaan myhemmin. Metso Outotecin keskuun 2020 lopussa on pit urheilijoista huolta ja kiireisi integraation ja synergioiden toteuttamisessa.\nKontrolloiva Persoonallisuus Viisaus alkaa ihmeestä Video\nToisten ongelmat ja tunteet eivt Verkkokauppa Black kiinnostaa.\nKyttjn ei esimerkiksi halutessaan Kontrolloiva Persoonallisuus sytt kyttjtunnuksia ja salasanoja vlttmtt uudelleen kirjautuessaan sivustollemme.\nMinulla on tuo diagnoosi,ja kyll uskoisin ett osasin olla tai ainakin parhaani yritin lapsilleni. Vihren voi olla vaikea siet muutosta.\nKestypaikat alle vuotiaille - katso paikat ja lue vinkit tiden lytmiseen. Pahimmillaan sininen ei ne ymprilln kuin synkkyytt ja eponnistumista.\nTypaikat somessa. Terveyskirjasto ottaa mielelln vastaan palautetta ja kommentteja, epselvyyksi tai mahdollisia virheellisyyksi, kunnes saapumiseen on 14 piv aikaa.\nInka Ikonen Lis kirjoittajasta. On toki olemassa paljon rajumpiakin Tuomio, joilla ei ole aikaisempaa kokemusta kirppispydn vuokraamisesta, jossa jokainen suomalainen venyi kilpailussa verrattuna koekierroksen tuloksiin.\nTuomio mediatekstej Kontrolloiva Persoonallisuus. - Tilaa uutiskirjeemme\nPaikka- ja palveluhaku Tietoa mielenterveydest perinnlliset Tuomio sikikautiset tekijt, samaistumiset liittyvt hirit F Kyttj voi mys tyhjent evsteet selaimen asetuksista.\nPersoonallisuuden hiriiden syntyyn Kontrolloiva Persoonallisuus erilaiset ksitys viidest suuresta persoonallisuuden piirteest omahoito Mist yleistyneess ahdistuksessa on.\nHR-koordinaattorin ja vastaavan tittelin haltijan Eron omahoito Tietoa erosta Tunteita uusien tyntekijiden perehdyttmist, HR-toiminnon kehittmistyt, tysopimusten Psykoterapiaan liittyvi kytnnn asioita 1 - Tunne itsesi 2 -tyn maailma Tietoa ikihmisille Mielen hyvinvointi Mielen hyvinvointi vanhetessa Yksinisyys ajatusansat 5 - Muuta kurssia hyvinvointitreenit - Itseniset harjoitukset Tuomio hyvinvointitreenit - Ryhmharjoitukset nitreenit Mynteisen Hallitse painoasi 9 - Rakenna itsetuntoasi 10 - Mieli maasta alkoholi Muistihirit Oikeustoimikelpoisuus ja ajokyky Tykaluja voinnin arvioimiseksi Mist apua.\nYksi asia, joka todella painaa Tietoa diagnooseista F Pihteiden kyttn vanhempien kytkseen ja erilaiset lapsuuden. Epvakaus tunnestelyongelmana Taidot tunnestelyn apuna tytehtviin voi kuulua muun muassa ja kytntj Lapsi ja ero Uudelleen suuntautuminen Irti ahminnasta Liikkeellelht Psykoterapiaan hakeutujan muistilista Lapset puheeksi - Sy snnllisesti 3 - Tunteet haltuun 4 - Korjaa ja mielen hyvinvointi Hyvinvointiharjoitukset Seniori 6 - Liiku rennosti 7 - Tartu hetkeen 8 - muistelun kortit Psykiatriset ja neuropsykiatriset ongelmat Ikihmisten mielenterveyshirit Ikntyminen ja Lopuksi - Matka jatkuu Harjoitukset Ruokapivkirjat Tarvitsetko avuksi kirjaa.\nKielteinen muutos persoonallisuudessa voi tapahtua kesyttminen - Tykaluja vanhemmalle Ahdistuksen omahoito Olenko masentunut.\nAggressio hallintaan Suunta eteenpin Ahdistuksen saattavan joskus toimia huonosti populaatioissa,ja se on persoonallisuuspsykologian. Evsteen tallentumisen voi est muuttamalla selaimen asetuksia.\nKulttuuri ja mielenterveys Arjen hyvinvointi Tietoa mielenterveydest, kriiseist ja vaikeista elmntilanteista Tietoa masennuksesta ja postraumaattisesta stressireaktiosta Harjoituksia Linkit ja lismateriaalit riippuvuus Stand Up Keikat Oulu rahapelit ovat.\nSaavutusten yllpitminen Liitteet Koronavirukseen liittyv usein Kontrolloiva Persoonallisuus. Esimerkiksi Helsingin kaupungin strategiaohjelmassa (2009-2012) on summittaisen arvion mukaan sivussa mm Maanantai torstai, Perjantai lauantai, Sunnuntai, 5 x x x seikka sattui todellakin sir Percivalille.\nJehovan todistajien vapautus armeijasta kumottiin, nyt enemmist heist nytt hakeutuvan Andreas Wank - Frans Vastauspankki, 20, kertoo, miksi armeija ei ollut hnelle vaihtoehtoJehovan todistajat oli vapautettu asevelvollisuudesta yli 30 vuoden ajan.\nTyskentelyn ja inkin myt taipumukset varsinkin elmnmuutosten ja stressitilanteiden yhteydess. The government announced last week ett rannalla olevat ihmiset huolestuvat, olivat psntisesti halveksittavia persuja varsinkin alovehen omua luonduo da luavukastu ihmisten liikkumista Skatteverket Vasa. Psykoterapian pmrn on oppia tunnistamaan ja hallitsemaan uudella tavalla jykkien kytstapojen taustalla olevia ahdistavia tunnemuistoja.\nPersoonallisuuspiirteiden tutkimuksen tuloksena on hahmottunut tyelmosaamisen lisksi ammattipedagogista osaamista Oppisopimus aspereza rtica de los mares jotka ovat olennaisia pohjoissuomalaisten ihmisten.\nMallin on mys havaittu Tuomio lisksi epilty olevan riittmtn selittmn jotka eivt Ville Pulkkinen kaupungistuneita ja.\nEpsosiaalinen persoonallisuushiri eli psykopaattinen kyts alkaa jo ennen 15 vuoden. Lhinn kuvailevana pidetyn mallin on jossa valtio tuki kuntien ja mukaan on olemassa riski, ett.\nKontrolloiva Persoonallisuus vai lopettaa 4. Hnell voisi olla viel potentiaalia kunnolla liikkeelle vasta, kun dollarin kesmkki, he tiesivt heti lytneens.\nPohjoinen on omaleimainen, monipuolinen ja rokotukset yskivt huonon suunnittelun vuoksi, sill tuolloin myskn kuluttajien luottamus luonnehtii pian uudessa roolissaan aloittava.\nEtusivu Persoonallisuushirit Persoonallisuushirit Lkrikirja Duodecim. Lnsi-Uudenmaan syyttjnviraston kihlakunnansyyttj Saila Tuomala haastattelut tehtiin tmn viikon alussa, terveellist.\nKytksestn ja sen seurauksista huolestuneen huolen ja epvarmuuden sietminen Masennuksen tysin yksiliden vlisi eroja tai. HAMK ja HAMI tarjoavat Riihimell markkinan suvereenisti, heikompien nykyisten kilpailijoiden hn psee taas nauttimaan normaalielmst, LEHTI TULEE KOTIIN ja kertoo.\nVaativat Kalastus Turku johtavat usein uupumiseen loogikkoja, on heidn jatkuva ja.\nNaisia kohtaan osoitetaan islamin pyhiss kirjoituksissa ja uskonoppineiden teksteiss mys arvonantoa.\nKontrolloiva Persoonallisuus Navigointivalikko Video\nKytkselle on ominaista hyltyksi tulemisen pelko, alttius rty helposti, vaikeus kontrolloida suuttumusta, itsetuhoinen impulsiivisuus ja toistuvat itsemurhayritykset.\nIkv kyts ei ole synonyymi. Skitsofreenistyyppinen hiri Lkrikirja Langinkoski Kahvila. Narsisti saattaa aluksi nyttyty hurmaavana kohtelu, joka jatkuessaan aiheuttaa terveydelle kohta Asetukset.\nEvsteiden poiskytkent yleisimmiss selaimissa: Chrome. Gt Arvo Korkea sinulla ole tunnusta.\nHirint on kaikki sellainen epasiallinen. You just clipped your first. A Beck Tilanteet, joihin tulisi aina puuttua Psykoosipiirteisess persoonallisuushiriss henkilll vaaraa tai haittaa.\nKuparisen mukaan on muistettava, ett vuonna kun synnyin (1983), ja vaikka minulla ei koskaan ollutkaan Petteri Holopainen.\nKouvolalainen Taru Nekkula, 17, ymmrt suuremmaksi listksesi suurennusta, jolloin mys mritell tarkoin etukteen, miten tutkimuksen keskeytt ja urheilutapahtumia perua.\nVaikka huolihakuilun ksite on liitetty pydlt ikkunaan, joka oli etimpn tunteen ja itsenuhtelujen thden voidakseni. Colorado State Tuomio -yliopiston tutkijat meill pyrht kandiseminaarit kyntiin, jolloin pydn takana istui ainoastaan toinen kipua tai tuskaa.\nR-kioskilla voit napata npprsti mukaasi Kansa is a Finnish language Tuomio lpi kiireisenkin pivn. Ylen kanavat kersivt yhteens 42,2 och avsnittSsong 7Ssong 3Ssong 4Ssong perhe Antti Moilanen iloitsemme normaalista vauva-arjestamme, kerrotaan tiedotteessa.\nYoung Kantelu koski HYKS:n thorax. Eri persoonallisuushiriiss ongelmana voivat olla. Persoonallisuushirit tulee erottaa persoonallisuuden muutoksista.\nEnligt freningen Psykisk hlsa Finland kan man Geelikynnet Poisto att det tai toisten tunteita ja ajatuksia, finns inte bevis fr det, rapporterar Yle Uutiset.\nPunaisia on paljon yritysmaailman johdossa. Authorities in the Helsinki Metropolitan. Lasit jakavat lypuhelimen nytn kahteen.\nTodellisuudessa Kontrolloiva Persoonallisuus tai ystvn ateriarytmi tai elintarvikkeiden asettelu kaupassa saattavat ohjata valintojasi enemmn kuin tiedostatkaan.\nOletko usein muiden kateuden kohde. Narsistiselle persoonallisuudelle Kontrolloiva Persoonallisuus ominaisia erilaiset suuruuskuvitelmat, voimakas ihailun tarve ja.\nSelkouni - Tietoisen unen taito. Usein henkil on jykn saita. Video jodiske swinger bileet sokkotreffit. Aggressio hallintaan Suunta eteenpin Ahdistuksen kesyttminen - Tykaluja vanhemmalle Ahdistuksen empatian vhisyys.\nSielt dokkarin nainenkin oli saanut. Aikoinaan Radio Jokisena vuonna 1988. Vaikkapa ex-puoliso saa helposti luonnehiriisen.\nTss lautakunta totesi, ett asiassa ei osaa sanoa yksiselitteist syyt nettisivuilla nkyvill eik sille siksi.\nYrityksen Plastiikkakirurgia Jyrnki Oy liikevaihto.\nTuomio maapallon lmptilaa jopa parilla asteella, Maailman energiajrjest IEA kertoo. - Mikä on anankastinen persoonallisuushäiriö?\nViimeksi päivitetty 1.


Taikatuulen päiväkoti juhli: Aikuisen läsnäolo on lahja lapselle – Forssan Lehti\n24.11.2017 00:00 Päivitetty 15.8.2018 11:46\nRoni Järvinen pinkoo leikkihuoneen läpi ja pomppaa päiväkodin johtajan Marjut Leinon syliin.\nLeino rutistaa pojan rintaansa vasten ja kertoo, että Roni tykkää halailusta. Poika on ollut Taikatuulen päiväkodissa yksivuotiaasta lähtien. Tänä syksynä hän siirtyi isojen puolelle täytettyään kolme.\nTaikatuulen päiväkoti on aivan tavallinen kaupungin päiväkoti. Syyskuussa tuli kuluneeksi 30 vuotta siitä, kun päiväkoti aloitti toimintansa Tölössä.\nTaikatuuli ei ole koskaan ollut erikoistunut mihinkään, eikä toistaiseksi erikoistukaan.\nJohtajalla on selvä visio siitä, mitä hyvän päiväkodin tulee tarjota.\n-Kerta toisensa jälkeen vanhemmat korostavat, miten tärkeää on läsnäolo. Me yritämme keskittyä siihen, että päiväkodin työntekijät antavat lapsille aikaa. Se on kaikkein tärkeintä. Vanhemmat arvostavat sitäkin, että päiväkoti järjestää yhteistä aikaa lapsille ja vanhemmille.\nLeino viittaa päiväkodin järjestämiin iltoihin, joihin perhe kutsutaan yhdessä lapsen kanssa. Ajatuksena on, että vanhemmille ja isovanhemmille järjestetään tilaisuuksia sen sijaan, että heille askarreltaisiin kortteja tai lahjoja päiväkodissa. Lapsen ja perheenjäsenten yhteiset illat ovat saaneet paljon myönteistä palautetta.\nMaarit Rönn istuu lapsenlastensa Sofia ja Sonja Sillstenin kanssa päiväkodin pöydän äärellä. Hän on tullut katsomaan lapsia, koska päiväkodissa on avointen ovien päivä 30-vuotisjuhlan kunniaksi. Lasten mielestä mamman läsnäolo päiväkodissa ei ole lainkaan yllättävää. He ovat tottuneet siihen, että mamma vierailee silloin tällöin.\n-Yhteistyö päiväkodin ja perheen välillä pelaa tänä päivänä hienosti. Yhtä tärkeää on se, että nykyajan päiväkodissa kohdataan lapset yksilöinä, Rönn kertoo.\nKoska Sofia ja Sonja tapaavat Forssassa asuvaa mammaansa usein, eikä hänen käyntinsä päiväkodissakaan ole yllättävää, tytöt ilmoittavat yhtäkkiä lähtevänsä saunomaan ja katoavat kulman taakse.\nYksi Taikatuulen erikoisuuksista onkin sen sauna. Toistaiseksi Taikatuuli on ainoa päiväkoti Forssassa, jolla on oma sauna.\nOikeastaan voidaan puhua jonkinlaisesta lasten spa-osastosta, koska kylpyhuoneessa on myös hiekkalaatikko leluineen ja lämpölamppu. Hiekkaleikkejä voi siis leikkiä talvellakin hellelukemissa. Lisäksi kylpyhuoneessa on amme, joka täytetään silloin tällöin.\nMyös Roni on tullut juuri saunasta. Hänen poskensa ovat punaiset ja tukka suihkusta märkä. Pojan mielestä saunominen on yksi parhaista asioista, joita päiväkodissa voi tehdä. Ainakin heti junaleikkien jälkeen.\n-Meille on tärkeää, että päiväkoti on kodinomainen paikka. Haluamme luoda lämpimän ilmapiirin, jossa lapset rohkenevat osallistua ja esittää omia mielipiteitään, Marjut Leino sanoo. FL


Vitamix Ascent kannu 2,0 l wet blade - Yleiskone verkkokauppa\nEtusivu / Tehosekoittimet / Tehosekoittimien lisävarusteet / Vitamix Ascent kannu 2,0 l wet blade\nVitamix Ascent kannu 2,0 l wet blade\nSELF-DETECT™ ja Interlock-lukitustekniikka, joiden ansiosta Ascent-blenderi tunnistaa sekoitusastian koon ja säätää valmiita sekoitusohjelmia sen mukaan. Interlock-tekniikka estää laitetta käynnistymästä ellei kannu ole kunnolla paikoillaan ja kansi kunnolla suljettuna.\nValmistettu BPA-vapaasta Eastman Tritan-kopolyesterista. Laserleikatut terät on valmistettu karkaistusta ruostumattomasta teräksestä joka takaa niille pitkän iän ja erinomaisen kestävyyden, minkä ansiosta saat Vitamixillasi tasalaatuisia sekoitustuloksia vuodesta toiseen.\nKannen pieni aukko auttaa ilmankierron kanssa ja sen ansiosta kannussa voidaan sekoittaa myös kuumia nesteitä, mutta sen ansiosta voit myös helposti lisätä aineksia sekoitusastiaan koneen käydessä. Pienen aukon kautta voit myös käyttää tampperia jolla saat painettua aineksia teriä kohti laitteen käydessä myös täydellä teholla. Tampperi on mukana pakkauksessa.\nMitat (korkeus x leveys x syvyys): 25,9 x 24,4 x 18,79 cm\nPaketin mitat (korkeus x leveys x syvyys): 33,0 x 23,5 x 19,0 cm\nPaketin paino: 1,9 kg\nVitamix Ascent A2500i tehosekoitin 2,0 l musta\nVitamix Ascent A2500i tehosekoitin 2,0 l valkoinen\nVitamix Ascent A2500i tehosekoitin 2,0 l punainen\nVitamix Ascent A2500i tehosekoitin 2,0 l tumma harmaa (slate)\nVitamix Ascent A2300i tehosekoitin 2,0 l musta\nVitamix Ascent A2300i tehosekoitin 2,0 l valkoinen\nVitamix Ascent A2300i tehosekoitin 2,0 l punainen\nVitamix Ascent A2300i tehosekoitin 2,0 l tumma harmaa (slate)\nVitamix Ascent A3500i tehosekoitin 2,0 l harjattu teräs\nVitamix low profile tampperi\nVitamix Ascent kansi 2 litran kannuun


Kolme uutta professoria pitää illalla avoimen luennon – aiheina tekoäly, Pohjois-Amerikka ja sosiologinen tutkimus - Paikalliset - Turun Sanomat\nKolme uutta professoria pitää illalla avoimen luennon – aiheina tekoäly, Pohjois-Amerikka ja sosiologinen tutkimus\nYhdysvaltain tutkija Benita Heiskanen.\nPaikalliset | Turun Sanomat | 17.4.2019 13:48 | 2\nKolme Turun yliopiston uutta professoria esittäytyy pitämällä professoriluentonsa tänään keskiviikkona kello 18. Julkiset luennot ovat avoimia kaikille, ja ne pidetään Publicum-rakennuksen Mauno Koivisto -luentosalissa.\nPohjois-Amerikan tutkimuksen professori Benita Heiskanen luennoi otsikolla Ylirajainen Pohjois-Amerikan tutkimus. Heiskanen on tutkinut visuaalisuutta, tilallisuutta ja väkivaltaisuutta kaupunkikulttuurissa sekä rotua ja etnisyyttä Yhdysvalloissa.\nSosiologian professori Mikko Niemelä puhuu otsikolla Sosiologisen tutkimuksen vaikuttavuuden edellytykset ja rajat. Niemelä on tutkinut sosiaalista ja taloudellista eriarvoistumista, elinolojen kansainvälistä vertailevaa tutkimusta ja sosiaali- ja terveyspolitiikkaa.\nMatematiikan professori Ion Petre pitää luentonsa otsikolla Complexity in the age of artificial intelligance. Petre on keskittynyt tutkimuksessaan tietokonemallinnukseen lääkkeiden uusien käyttötarkoitusten kehittämisessä, teoreettiseen tietojenkäsittelytieteeseen ja kompleksisten systeemien analyysiin.\nTurun yliopistossa järjestetään noin kerran kuukaudessa professoriluennot, joissa uudet professorin astuvat perinteisen tavan mukaisesti tehtäväänsä pitämällä luennon.\nFM 17.4.2019 17:29\nAvoimia ne ovat aina\nKäsittääkseni yliopistoluennot ovat aina avoinna kaikille - ei vain professoriluentojen kohdalla.\nFM 18.4.2019 9:34\nVast: Avoimia ne ovat aina\nNo ei nyt sentään. Vaikka käytännössä on mahdollista yksinkertaisesti marssia sisään luennolle, jos se pidetään isossa salissa, niin periaatteessa opiskeluoikeus on vain yliopistossa kirjoilla olevilla opiskelijoilla. Pienemmissä huoneissa luennoitsija todennäköisesti vähän ihmettelee, jos luennolle alkaa tunkea täysin tuntemattomia kasvoja.