V2.fi | Arvostelu | Resident Evil: Afterlife\n18.09.2010 klo 14.00 | Luettu: 34571 kertaa | Teksti: Jari Tapani Peltonen\nPaul W.S. Andersonista löytyy piilevää pölkkypään potentiaalia. Piilevää siksi, että mies keskittyy sopuhintaisiin toimintafantasioihin, joiden on kuulemma tarkoituskin haista. Andersonin kirjoittama Resident Evil: Tuho päättyi hervottomaan tilanteeseen, jossa satunnaisilla supervoimilla ihmiskunnan rippeitä zombeilta puolustava justiina sai käyttöönsä armeijan verran omia kloonejaan. En epäile, etteikö Andersonilla olisi veressään kulttiklassikko, jossa hänen seksikkään sähäkkä muijansa Milla Jovovich mesoaa satojen siskojensa kanssa, mutta ei semmoista vielä 60 miljoonalla dollarilla taota.\nAnderson palaa ohjaajaksi episodissa Resident Evil: Afterlife. Jovovich ehtii kirjaimellisesti pieraista kumoon pataljoonan sotilaita, ennen kuin sekä klooneista että supervoimista hankkiudutaan eroon - sääli. Alusta asti ontunut kauhusarja muistuttaa tv-tuotantoa, joka maalailee itseään nurkkaan, mutta simppelisti astuu ulos ikkunasta aina ensi viikolla. Tällä kertaa Jovovich päätyy vankilaan paimentamaan uutta ryhmää eloonjääneitä. Sisään ovat murtautumassa zombiet ja yli kaksimetrinen, piikeillä koristeltu, jättiläismäistä moukaria heiluttava pyöveli. Sitä ei selitetä mitenkään, mutta kaksi kimmaa taistelevat sitä vastaan hidastetusti vesisuihkussa 3D:nä. Jo tämän vuoksi minua kiinnostaa, miten Andersonilta hoituu klassinen historiallinen fiktio ensi vuonna Kolmen muskettisoturin tapauksessa.\nTyylitajun puute ei estä taiteilijaa tyylittelemästä. Andersonin mielestä kauhujännäri kiven sisässä kaipaa musiikkivideoiden ja Matrix-trilogian estetiikkaa. Monet hidastuksista keskellä kunnianhimoisen ruuhkaisia toimintakohtauksia ovat vaatineet osaamista, jota Andersonilla totisesti on, toisin kuin lukuisilla kameranheiluttajilla. Anderson voisi olla juhlittu kuvaaja, mutta hän on ohjaaja-kirjoittaja-tuottaja(-naistähtensä-gigolo), eikä sellaisena mikään James Cameron. Monet hidastukset ovat kauniita, mutta ellei niissä naurata jokin tietty, huvittavat ne leffan yleisen tökeryyden vuoksi.\nKenties Anderson jopa yrittää olla hauska. Kukin päätelköön itse. Afterlifen pääpahis Albert Wesker on kuin muotiklubin portsari jumalkompleksilla, joka sellaiselle sopii. Wesker on mies zombie-viruksesta vastanneen Sontikka-firman takana, vaikka näyttelijä oli 18-kesäinen, kun ensimmäinen Resident Evil teattereihin saapui. Kun leffa yrittää juhlia helium-portsarin vaarallisuutta ja cooliutta Matrix-tehosteilla, nauru on jo muuttua itkuksi. Kenties Anderson on nero.\nTylsien kohtausten määrä tukee toista teoriaa. Virikkeiden puutteessa hoksasin, että suomentajalta syntyy rapeampaa dialogia kuin Andersonilta. Heh heh, tekstityksessä käytetään värikkäitä ilmaisuja kuten örkki. Elokuvassa ei. Vähintään kolme kertaa joku sanoo jotakin tylsää, mikä sanottiin jo äsken. Kliseisiä hahmoja ei ole tarpeen kuvailla. Jovovich on märkä, likainen ja totinen ja hänen ärrimurri-ilmeistään päästään taas nauttimaan hidastetusti. Tämä on kivaa, muuten koko sarja on sataprosenttista elastomeeria.\nAfterlife on kuvattu aidoilla 3D-kameroilla, joten menin istumaan eteen valmiina vakuuttumaan. Hidastelun aikana ehdin pohtia, että eipä tekniikka järin juhlavaa ole, kun silmien liikuttaminen aiheuttaa tökeröitä varjokuvia kankaan laidoille: 3D toimii kyllä, jos katsot eteenpäin, mikä onnistuu paremmin siellä salin perällä. Naamalle ammuttavien tehosteiden laatu on esimerkillistä ja niiden rytmityskin iskevää näinä munattomien 3D-tuotantojen päivinä. Valaistus, värimaailma ja ihan jo se, minne ja miten kamera tarkentaa, vaativat toisenlaista pelisilmää. Enpä tahtoisi maksaa extraa Andersonin saavuttamasta syvyysvaikutelmasta, jos 3D-efektiä ei muuten hyödynnettäisi.\nAsiallisen 3D-tykityksen ja kauhumateriaalin myötä Afterlife on tapaus henkilöille, joita animaatiot ja tanssielokuvat eivät ole inspiroineet. Periaatteessa myös Avatar on animaatio, joka ei kehtaa tulla naamalle, joten eipä Afterlifen kaltaista elämystä ole Suomessa koettu sitten The Final Destination 3D:n. Odotan kärsimättömästi päivää, jolloin arvostettu visionääri käyttää 3D:tä yhtä rohkeasti, kuin näiden kauhusarjojen neljännet vesat.\n< Black Label Society ...\tThe Man-Eating Tree ... >\n18.09.2010 klo 16.13\nPaska ohjaaja. Katsomatta paska elokuva.\n18.09.2010 klo 18.03\nLuulis tekijöitten tietävän, ettei tälläiset actionmussutukset nykyää enää mee massalle. Nykyään tää omaperäisyys on tullut elokuvien trendeiksi.\nTekis vaan alkuperäisten RE:itten tyylistä trillerikauhua, niin luulis että elokuvista tulisi paljon parempia kuin tälläistä mussutusactionia + Fanitkin olisivat vähän kiitollisempia.\n18.09.2010 klo 18.21\nNiin, eihän se tuottanutkaan kuin reilun 70 miljoonaa dollaria avausviikonloppuna. Aivan, onhan se vasta neljäs osa sarjassaan. Ja kyllä, onhan se totta, jokainen osa on tuottanut vain enemmän kuin edellinen osa.\nMonet siis edelleen tietävät, mistä puhuvat. Ja kyllä, olen sarkastinen.\n18.09.2010 klo 18.30\nKyllä mäkin katon krapulassa jotain Tomb Raideria tai vastaavaa paskaa. Ei niistä kuitenkaan moni oikeasti pidä.\n18.09.2010 klo 19.44\t1\nNiin, kaikkihan menevät katsomaan elokuvia krapulassa, toki toki.\n18.09.2010 klo 20.11\nNiin ja kaikki tämänkin katsoneet pitivät siitä.\n18.09.2010 klo 23.14\nMitä luultavammin kyllä. Kaikki jotka Ressaa menevät katsomaan niin sitä myös saavat koska menevät katsomaan Ressaa, tuskin on hirveästi sijaa suurille pettymyksille tässä vaiheessa sarjaa...\n18.09.2010 klo 23.18\nKatoin tän tänään elokuvissa 3D:nä ja ei se oo niin huono ku mitä luulis sen olevan. 4/5 tähtee.\n19.09.2010 klo 00.49\nMinustakin jatko-osat ovat aina edeltäjiensä veroisia&parempia.\n19.09.2010 klo 01.33\nIhan ok aivotnarikkaantoiminta ja ainakin siinä oli Milla Jojovich. Sali oli täynnä ihmisiä kun kävin perjantaina katsomassa ja loppu jätti kyllä tilaa vielä jatko-osille.\n19.09.2010 klo 01.42\nEnsimmäinen osa oli väkivaltaa sielulle, toinen mielelle. Kolmatta en halua nähdä koska se kuulemma on PASKEMPI (how the fuck?!) kuin ne kaksi edellistä. Se, että tämä on parempi kuin kolmonen ei kerro mitään muuta kuin että paska myy. Okei heikompaakin pökälettä löytyy jo tältä vuodelta:\nPredators (se leffa oli lobotomian ja kastraation yhdistelmä, onneksi olin varannut reilusti evästä etten jäänyt järsimään sormiani).\n19.09.2010 klo 14.05\nJos unohdetaan kokonaan että tällä elokuvalla on mitään tekemistä RE-pelisarjan kanssa, niin antaisin elokuvalle 1½ - 2 tähteä. MUTTA kun otetaan huomioon että tämä oksennuskasa tosiaan on kytköksissä RE-pelisarjaan, niin antaisin elokuvalle ½ - 1 tähden (tai mieluiten en yhtään).\n19.09.2010 klo 14.09\nÄlä vaan sano että kävit katsomassa Jojovichiä surkuhupaisan "roolisuorituksen" takia? Ehkä huonoin naisnäyttelijä josta on kuultu. Saisi jäädä vaan jonkun musavideon täytteeksi keikistelemään vähissä vaatteissa (tai ilman).\n19.09.2010 klo 15.11\nKävin ensi-illassa ja leffa oli ainaskin parempi kuin edeltäjät, joten sanoisin 5/5 tähteä. Peltonen, miksi annoit 2/5 tähteä?? Et vaan osaa nauttia leffoista...\n19.09.2010 klo 16.22\nOnko jokaisen teinin aina parkua kun toinen ei tykkää samasta elokuvasta... "Jos se tuotti paljon rahaa se on hyvä!" periaatteella ei elokuvia kannattaisi katsoa.\n19.09.2010 klo 19.11\nTossa ainakin ihan suhteellisen vakuuttavaa materiaalia.\nVaikka Resident evil -elokuvat ovat kriitikkojen mielestä yksimielisesti paskaa, ovat he myös olleet sitä mieltä että Jojovich on kehittynyt huimasti näyttelijänä. :) Eihän se mikään Meryl Streep ole.\n19.09.2010 klo 21.33\nIhan katsottava leffa oli. Efektit oli mielestäni oikein toimivia ja kerranki tappeluissa ei käyttety loppuunkulunutta Shaky-Cam efektia jossa kamera heiluu kuin horkkatautisen käsissä. Ihan katsottava aivot narikkaan leffa. Perusmättöä perusjuonella ja perusmeiningillä. Jäi hyvä mieli.\n20.09.2010 klo 01.11\nIhan jees leffa, paska 3D kylläkin..\nJa positiivista oli pelin hahmot ja samankaltaisuudet pelin stoorien kanssa.\n20.09.2010 klo 16.13\nMistäs se niitä kolikoita pölli? Siis yhessähän vaiheessa juu näytettiin sitä kolikkokasaa mikä oli mukana, mutta ei siinä muistaakseni niin paljon ollut mitä ampui.\n21.09.2010 klo 14.05\nKaikkea kuraa sitä saaki ihmisille myydä. Joku laki tähänkin pitäisi vetää.\n21.09.2010 klo 14.08\nniinhän se on että monet tykkää aivottomasta kurasta, jota tarjoillaan joku tuubasta.\n21.09.2010 klo 22.52\nMelkein yhtä paska kuin edeltäjänsä. Lapsille tehty.\n22.09.2010 klo 04.37\t1\nTai lapsenhenkisille, kun leffa kuitenkin koittaa olla vakava ja vertaa lentää ruudulle sen minkä kerkiää. Tarkemmin sanottuna varmaan juuri unelmaleffa teineille, joten turha ihmetellä niitä suuria lipputuloja.\n23.09.2010 klo 20.34\nMielenkiintoisempaa oli se että kolikot näyttivät isommilta kuin itse piippu.\n30.09.2010 klo 20.46\nItse kyllä tykkäsin, jotenkin 3d, ammunta ja zombit vaa uppoo.\n07.10.2010 klo 00.04\nYllättävän hyvä toimintaleffa oli kyllä, erinomaisen 3Dn ja hyvin ohjattujen toimintakohtauksien ansiosta. Veikkasin jotain edeltäjien tasoista roskaa, mutta teatterissa ja 3Dnä katottuna oli kyllä ihan neljä tähteä!\nJa niistä kolikoista... katsojia ei varmaan kiinnosta pätkääkään mistä perseestä milla niitä kolikoita kaivoi (tai no...) tai vaikka piipusta olis tullu sipulirenkaita. En kuitenkaan kässäriä hirveesti arvostelis tässä leffassa. Jos ei popparit maistu, niin on varmaan parempi mennä kattomaan se Havukka-ahon ajattelija.\n08.10.2010 klo 11.26\t1\nHah. Tuli käytyä katsomassa elokuva koska kaikki muutkin on tullut nähtyä. Yhdyn arvosteluun, karseata paskaa ja naurettavaa menoa. 12,50€ tähän roskaan, vieläkin kyrsii. Lopettaisivat vain tähän ja tekisivät vaikka rebootin sarjalle joka menisi oikeasti pelien mukaan.\n06.11.2010 klo 18.55\nHyvä leffa. Aivan kun edeltäjänsäkkin. Jos ei tykkää niin ei tykkää mutta omasta mielestä oli mahtava! Ja en mikään lapsi/teini ole enään.


Tieteistarinoita menneisyydestä – tarkastelussa Tales from the Loopin universumi | KonsoliFIN - Pelaamisen keskipiste\nLähettänyt La 04.07.2020 - 10:00 käyttäjä Petri Leskinen\nKesäinen polkupyöräretki läheiselle hiekkakuopalle. Metsäseikkailut kavereiden kanssa. Vanhat autot, jotka vuosien saatossa alkavatkin näyttää jälleen kerran hienoilta. Nostalgia on oikein käytettynä vahva tarinallinen elementti, joka sitoo kokijan omat muistot kuluttamaansa materiaaliin.\nRuotsalaisen Simon Stålenhagin Tales from the Loop yhdistää taidokkaasti ajan kultaamia muistoja tieteiskehykseen luoden eräänlaista retroscifiä. Alkuperäisen lähdemateriaalin – päiväkirjamaisen kuvakirjan – pohjalta on kehitetty niin palkittu roolipeli kuin myös erinomainen tv-sarja.\nLapsuuden suuret seikkailut\nTales from the Loopin alkuperäinen ruotsinkielinen painos ilmestyi vuonna 2015. Stålenhegin kuvittama ja kirjoittama teos keskittyy Mälaröarnan alueen historiaan, maalaismaisemiin hieman länteen pääkaupunki Tukholmasta. Pieni, idyllinen kaupunki nousi maailman tietoisuuteen 1950-luvulla valtion tilattua ja rakennettua maailman suurimman hiukkaskiihdyttimen, laitoksen nimeltä The Loop paikkakunnalle. Insinöörityön huikeaa taidonnäytettä rakennettiin aina vuoteen 1969 asti, jonka jälkeen tutkimuslaitos työllisti satoja paikallisia ihmisiä ja tiedemiehiä ympäri maapalloa. Eriskummallinen rakennelma muokkasi myös alueen identiteettiä korkeine jäähdytystorneineen ja mahdollisti mitä omituisimmat aikaparadoksit. Laitoksen kehittelemä teknologia oli kuin toisesta ulottuvuudesta.\nTales from the Loop on kirjoitettu päiväkirjan muotoon. Pohjoismaisen miljöön tapahtumia muistellaan kertojan näkökulmasta – aivan kuin kaikki tarinat olisivat tositapahtumia. Useat kertomukset avaavat yhteisön arkipäiväisiä kokemuksia erikoisessa tilanteessa, jossa käytetty tekniikka otti hetkessä vuosikymmenien harppauksia. Erilaiset robotit ja havainnot jopa dinosauruksista – kiitos huhutun aikamatkustuksen – värittävät muuten tavallisia muisteloita. Nostalgististen muistojen kautta palataan aikaan, jolloin älypuhelimia ei ollut, tv-kanavia oli vain pari, ja elämä oli muutenkin yksinkertaisempaa. Kesäpäivät seikkailtiin lähialueiden metsissä tylsyyttä vastaan taistellen. Mielikuvitus oli jokaisen paras ystävä.\nKirjan todellinen helmi on kuitenkin sen kuvitus. Stålenhegin yksityiskohtiin paneutuva piirtojälki kietoo otteeseensa. Kulmikkaat Saabit ja Volvot vievät ajatukset suoraan 80-luvulle, sillä länsinaapurin arkkitehtuuri on kuin yksi yhteen kotimaisen vastaavan kanssa. Kylän lapset pyörineen ja suurine suunnitelmineen muistuttavat omasta lapsuudesta paikassa, jossa tekemistä ei aina ollut. Lisäksi The Loopin utopistiset keksinnöt ja rakenteet istuvat ihailtavalla tavalla ruotsalaiseen maisemaan. Kirja keskittyy pääasiassa esittelemään uniikkia tekniikkaa, mutta kaiken keskiössä on kuitenkin puhdas luonto. Teknologian ja ympäristön fuusio näyttäytyy maalauksissa rinta rinnan, oli sitten kuuma kesä taikka luminen talvi.\nNoin 130-sivuinen, kovakantinen kirja on kaikin puolin laadukas ja mielenkiintoinen katsaus fiktiivisen laitoksen vaikutuksista tiiviiseen yhteisöön. Tapa, jolla kertoja muistelee kaiholla nuoruuttaan, tragedioita ja ystävyyssuhteita, luo taianomaisen tunnelman ja palauttaa lukijan omiin lapsuuden muistoihinsa.\nAmazon julkaisi keväällä Tales from the Loopin universumiin perustuvan, kahdeksanosaisen tv-sarjan Prime Video -palvelussaan. Jokainen sarjan osista keskittyy tavalla tai toisella eri ihmiseen, joskin pääpaino on The Loopissa työskentelevässä perheessä ja heidän lähipiirissään. Jonathan Prycen näyttelemä isoisä vetää ikonista tutkimuskeskusta, jossa hänen tyttärensä toimii myös saman projektin parissa. Ruotsalaisuus on vahvasti läsnä, vaikka adaptio onkin selkeästi luotu amerikkalaista yleisöä silmällä pitäen. Skandinaavista tunnelmaa nautitaan kuitenkin laulujen, luonnon ja eräänlaisen sanattoman tulkinnan muodossa. Melankolinen, ajoittain jopa Twilight Zonelta lainaava kokonaisuus on erinomainen näkemys kirjasta.\nJaksoissa käsitellään useita alkuperäisteoksessa nähtyjä koneita ja tapahtumia, kuitenkaan takertumatta kirjaimellisesti Stålenhegin kuvauksiin. Ensimmäisessä jaksossa käydään läpi nuoren tytön kohtaloa tilanteessa, jossa aikamatkustus muuttaa hänen elämänkuvaansa täysin luoden ikuiset arvet. Vaikka kausi koostuukin yksittäisistä palasista, on siinä myös selkeää jatkuvuutta läpi jaksojen. Hahmoihin ja heidän menneisyyksiinsä syvennytään hartaudella. Kausi sisältää paljon rauhallista pohdintaa, eikä tempo nouse missään vaiheessa korkeaksi, vaan surullinen yleistunnelma pysyy yllä läpi kauden. Kahdeksaan jaksoon mahtuu pari heikompaa osaa, mutta kokonaisuutena Mälaröarnan asukkaita käsittelevä sarja jää ehdottomasti plussalle – jo pelkästään lavastuksensa ja vaikuttavan visionsa ansiosta. Samalla tavalla kuten kirjassa, niin upeilla luontokuvauksilla on merkittävä rooli teknologian valtaamassa kaupungissa. Ohjaus- ja kuvaustyö ansaitsee erikoiskiitoksen.\nTales from the Loop tarjoaa helposti lähestyttävää scifiä, jossa on kuitenkin ajatusta taustalla. Suhteellisen tuntemattomat näyttelijät tekevät vakuuttavaa työtä luoden tunnesiteen kaupungin asukkaisiin ja heidän elämiinsä. Sarja lainaa myös juuri sopivasti kirjasta, jolloin se ei tunnu suoralta kopiolta vaan laajentaa The Loopin universumia luonnollisella tavalla. Kuluttajalle ei ole väliä kumman teoksista nauttii ensin, sillä molemmat täydentävät toisiaan.\nTalesista on myös tarjolla palkittu roolipeli monine laajennusosineen. Klassinen paperilla ja nopilla pelattava RPG vaatii kunnollisen kaveriporukan, josta löytyy myös todellinen tarinamestari. Kaiken kaikkiaan Stålenhegin kirjasta alkunsa saaneesta universumista on edelleen paljon ammennettavaa, sillä kirjailija on luonut uskottavan tieteismaailman läntiseen naapuriimme. Heja Sverige!


"Huostaanottoja lykätään liian pitkään" - Kotimaa - Uutiset - MTV.fi\n"Huostaanottoja lykätään liian pitkään"\nJulkaistu 15.12.2008 11:45\nLastensuojelun tilaa on arvosteltu paljon Suomessa. Sitä mukaa kun lastensuojeluilmoitukset lisääntyvät pahenee myös sosiaalialan resurssipula. Huostaanottojen määrässä Suomi on maailman kärkimaita. Sijaisperheiden vähyyttä pidetään alan suurena ongelmana. Alalla pitkään toiminut Ari Harinen pitää kuitenkin suomalaisen järjestelmän suurimpana heikkoutena huostaanottojen lykkäämistä liian pitkään.\n- Se on lasten kannalta kaikkein rankinta. Monissa kunnissa huostaanottoja venytetään aivan liian pitkälle. Jos lapsi on 15-16-vuotias, on myöhäistä yrittää vaikuttaa tulevaisuuteen. Siinä on jo saatu ne eväät, millä loppuelämä porskutetaan, Harinen valittelee. Harinen pitää lykkäämisen syynä kuntien huonoa taloustilannetta.- Huostaanottoprojekti, jossa yhteiskunta joko välillisesti tai suoraan hoitaa lapsen, on kallista. Ammatillisessa perhekodeissa on selkeä hoitovuorokausimaksu, sijaisperheissä on käytössä kuukausikorvaus. Sijaisperheiden saama korvaus on Harisen mukaan aivan liian pieni ja selittää hänen mielestään myös osaltaan sen, että sijaisperheitä on tarjolla liian vähän. Harinen uskoo, että halukkaita löytyisi enenmmän, jos korvausta nostettaisiin.Toinen syy sijaisperheiden vähyyteen on työn aivan omaa luokkaansa oleva haasteellisuus.- Työ ei ole helppoa, se on 24/7 eli vuorokauden ympäri joka päivä. Se ei ole työtä, jossa kahdeksan tunnin työpäivän jälkeen voi laittaa ovan kiinni ja unohtaa ongelmat, Harinen perustelee. Perhekoti - lastenkodin pehmeämpi vaihtoehtoKirkkonummella asuva Harinen on vaimonsa kanssa pitänyt ammatillista perhekotia jo yli kymmenen vuotta. Hariset päätyivät perustamaan perhekodin työskenneltyään vuosia alan laitoksissa.- Koimme, ettei laitos ole paras ympäristö lapselle kasvaa. Todettiin, että kyllä se perhe on ainoa ympäristö, jossa lapselle voidaan tulevaisuus edes jollakin lailla järjestää, ja jossa on mahdolliosuus nähdä normaalia perhe-elämää.Monen sijaisperheenä toimimisesta kiinnostuneen hyvät aikomukset voivat tyssätä byrokratiaan. Myös Haristen perhekotisuunnitelmat pyörivät pitkään byrokratian rattaissa.- Se on äärettömän raskas rumba. Siinähän luvat haetaan läänistä ja siinä tapahtuu useita erilaisia haastatteluja. Tutkitaan, minkälainen perhe on, perheessä käy palotarkastajat, terveystarkastajat, kunnan edustajat jne. Kaikkinensa kestää sellaiset melkein vuoden päivät ennen kuin lupaviidakon on saanut läpi, Ari Harinen muistelee. Haristen perhekotiin kuuluu kolmen iki-oman lapsen lisäksi neljän sijoitettua lasta. Sijoitetut 'lainalapset', kuten Harinen itse heitä kutsuu, asuvat perhekodissa pysyvästi.- Yksi perhehoidon lähtökohdista on se, että niissä pysytään samassa paikassa. Laitoshoidossa lasta heitellään huomattavasti helpommin laitoksesta toiseen tai siirretään jopa tietyn iän ylittymisen myötä lastenlaitoksesta nuorisohuoltolaitokseen, Harinen arvostelee.Mistään lyhytaikaisesta hoitosuhteesta ei perhekodissa ole kysymys. Yksi Haristen lainalapsista on ollut heillä jo 13 vuotta. Yleensä lapsi asuu perhekodissa täysi-ikäisyyteensä asti, mutta erikoistapauksissa hoito jatkuu jälkihuoltona senkin jälkeen, kun todetaan etteivät siivet vielä kanna. Suhde biologisiin vanhempiin todella tärkeäHarinen pitää lasten suhdetta biologisiin vanhempiiinsa erittäin tärkeänä. Suhteen ylläpito on kuitenkin toisinaan hyvin haastavaa.- Aika usein on mukana alkoholiongelmia, huumausaineongelmia, mielenterveysongelmia jne. Joskus on hyvä tilanne ja lapset käyvät vierailemassa biologisten vanhempiensa luona, joskus vierailu on mahdotonta. Huostaanotettu lapsi elää tunnetasolla valitettavan usein biologisten vanhempien ja hoitovanhempien hämärässä välimaastossa. Lehdissä on kerrottu tapauksista, joissa biologinen vanhempi pettää kerta toisensa jälkeen tapaamislupaukset ja lapsi palaa hoitovanhempiensa luokse nuolemaan haavojaan. Tilanne on valitettavasti hyvin tuttu myös Ari Hariselle.- Nämä ovat todella rankkoja kokemuksia lapsille, mutta lähtökohta on kuitenkin se, että ei haluta hajottaa sitä elämän pitkäaikaisinta suhdetta, vaan päinvastoin yrittää saada se niin hyvään kuntoon kuin se on mahdollista. Luetuimmat: Uutiset\nHolm: Rakennushankkeita ei tarvitse lykätä\nTurvakodit auttavat myös joulunpyhinä Uusimmat uutisvideot


Tulevaisuuden elintarvikepakkaukset hajoavat luonnossa - Yle Triplet\n21.2.2018 / YLE UUTISLUOKKA\nTampereen teknillisessä yliopistossa on jo pitkään kehitetty ympäristöystävällisiä pakkauksia. Luonnossa hajoavien biomuovipakkausten ja kertakäyttöastioiden on todettu sopivan hyvin elintarvikkeiden pakkaamiseen.\nMateriaaliopin laitoksen professori Jurkka Kuusipalo on tutkinut erilaisia päällystystekniikoita viimeiset 27 vuotta. Hänen johdollaan on päästy vaiheeseen, jonka tuloksena syntyy luonnossa hajoavia elintarvikepakkauksia ja kertakäyttöastioita.\nMenetelmä liittää yhteen kaksi luontoperäistä materiaalia. Toinen on paperi tai kartonki, toinen kasvisjäänteistä valmistettu biomuovi. Jälkimmäinen eroaa öljypohjaisesta muovista siinä, että sen hajoamisaika on kuukausia, kun synteettinen muovi säilyy luonnossa vuosisatoja.\nTänä vuonna maailmassa valmistetaan pelkästään kuitupohjaisia nestepakkauksia lähes viisi miljoonaa tonnia. Pakkaukset on päällystetty synteettisellä muovilla, joka hajoaa vesistössä pieniksi paloiksi ja säilyy pitkään.\nTulevaisuuden elintarvikepakkaukset hajoavat luonnossa – Muovisaaste vähenee maalla ja vesillä\n28.8.2018 / Katso uutinen


Ihana kamala syksy - Endorfiinikoukussa\n20.10.2012 Teksti: Elina Hovinen\nSyksy on ihana vuodenaika, josta olen vasta ihan viime vuosina oppinut pitämään. Siihen tarvittiin muutama kirkkaan kuulas ja värikäs syksy. Tämä syksy on nyt valitettavasti ollut ilmojen puolesta ihan surkea ja ei käy kiistäminen eikö se vaikuttaisi myös mielialaan. Lehdet huutaa kaiken maailman vinkkejä syysväsymyksen taltuttamiseen ja sen sietämiseen. ”Älä herkuttele, liiku, säilytä terveelliset elämäntavat…” Joo joo. Nyt vaan tekee ihan hulluna mieli herkkuja ja tekee mieli kääriytyä vilttiin, sytyttää kynttilät ja katsoa illat pitkät telkkaria. Ja kuin tilauksesta Treenaamon Timo laittoi mulle viestiä ja kysyi haluanko kokeilla uutta treenimuotoa. Tarviiko kahdesti kysyä? Joko mennään? Ja mennäänhän me, ensi torstaina. Mahtavaa! Jospa tämä olisi juuri se juttu, jota olen etsinyt. Tästä kirjoittelen heti lisää, kunhan olen päässyt testaamaan.\nViikon instagram-kuvapläjäytys (@endorfiinikoukussa). Kuvaaminen oikealla kameralla ei ole jostakin syystä kiinnostanut. Ehkä se inspiraatio taas jostakin kulmantakaa iskee, toivottavasti pian.\nYstävät ja työkaverit kahvitauolla.\nPikkuinen oli viikon päätteeksi ihan poikki\nTyöviikosta väsynyt bloggaaja.\nTänään kävin vihdoin ja viimein näöntarkastuksessa. Aikalailla tasan vuosi sitten sain reseptin monitehoihin enkä sitten ”jostakin syystä” käynyt niitä hakemassa. En tuolloin oikeasti löytänyt edes sopivia kehyksiä. Tällä viikolla aiemmin poikettiin tyttöjen kanssa Instrumentariumissa ja löysin sattumalta kehykset, jotka kelpuutin itselleni. Laitoin kehykset varaukseen ja varasin samalla tälle päivälle näöntarkastusajan. Tällä kertaa peräti tilasin lasit. Ehkä siksi, koska optikko sanoi, etten tarvitse monitehoja. 😉\nTilasin myös nämä. Huomaatteko edes mitään eroa.\nTässä ero, väri ja valmistaja.\nVäsyttänyt on, ihan kamalasti. Vitskuja ja rautaa olen syönyt päivittäin, mutta voisin kyllä liikkua enemmän, syödä puhtaammin ja nukkua pidempiä yöunia. On se vaan myönnettävä, ettei enää kolmeykkösenä kuusituntisilla yöunilla hiihdellä. Pakko skarpata, koska väsymys saa angstiseksi eikä ole reilua purkaa omaa tyhmyyttään lähipiirille. Onko teillä muilla tarvetta skarpata? Väsyttääkö? Mikä auttaa?\nele / 22.10.2012 klo 23:41\nRiika: Mä luulen kanssa, että PT:llä olisi paljon annettavaa, vaikka vuosikausia olenkin treenannut ja olen oppinut yhtä sun toista. Ulkopuolinen näkee paremmin puutteet ja mahdollisuudet.\nSarpukka / 20.10.2012 klo 22:54\nNiinku tosta upeasta kahvitaukokuvastakin voi päätellä… Kai se vaan on tää pimeys mikä vie mehut. Pitäis päästä etelään. Riittäisköhän jos menis Tallinnaan? Ens viikolle on luvattu jo pakkasta tännekin, en kestä!\nRoosa / 21.10.2012 klo 10:01\nIhanat lasit! Itse sain tällä viikolla tummanpunaset lasit, vähän saman malliset ku siulla 🙂\nEzzuli / 21.10.2012 klo 16:03\nVoin allekirjoittaa täysin koko postauksen. Masentaa ja väsyttää. Shoppailu auttaa hetkellisesti, muttei lomapakko kovin kauan anna periksi.\nMyös pikku breikki töistä piristää, itse juuri viikon lomailleena voin sen todeta.\nJännää, mitähän treeniä oot menossa testaamaan?\nele / 21.10.2012 klo 21:50\nSarpukka: Heei, nyt mä keksin. Mennään Tallinnaan trio ja miehet? Joo! En pysty edes ajattelemaan pakkasta, vaikka pitäis varmaan miettiä jo etukäteen pyörän renkaiden vaihtoa.\nRoosa: Mä kokeilin kans punaisia, mut harmi, ettei niitä ollut mun naamaan sopivassa mallissa.\nEzzuli: Mikä meitä piristäis? Jotain piristävää olis pakko keksiä. Töistä en kyllä saa breikkiä ennen joulua. Mäkään en tarkalleen vielä tiedä, mitä on edessä, mut kerron kyllä heti sitten fiiliksiä.\nRiika / 22.10.2012 klo 14:07\nJännää, jäämme innolla odottamaan tuloksia!\nMyös allekirjoittanut päätti ottaa itselleen personal trainerin. Vaikka olen varsin perehtynyt liikunta- ja ravintoasioihin itsekin, etenkin saliohjelmaan tuli aika paljon viilausta. Ja myönnettävä se on, että PT saa puristettua ainakin allekirjoittaneesta vielä hivenen enemmän irti 🙂


Renault Clio 1.4 16V 5d Muu 1999 - Vaihtoauto - Nettiauto\n1.4 16V 5d ID 8410348. Metalliväri henkilöauto\nRenault Clio 1.4 16V 5d Tekniset tiedotTeho: 55 kW / 75 HvHenkilömäärä: 5Ovien lkm: 5Kulutus: Kaupunki: 0.00 l/100kmMaantie: 0.00 l/100kmYhdistetty: 7.00 l/100kmOmamassa: 1 090 kgKokonaismassa: 1 580 kg\nNyt olisi myynnissä siisti pikkuauto.\nAuto on hyvässä kunnossa ja muutenkin siisti, tottakai tuon ikäisessä autossa on jo käytönjälkiä.\nAutossa alla hyvät talvirenkaat ja mukaan kesärenkaat. Lisätietoa kysymällä.\n1 050 € Renault Clio 1.4, '99, 87 tkm\nSoita: 800 € Renault Clio Nettiauto ID 8410348 Hakutulokset


Suomi maksaa elpymispaketista 6,6 miljardia, saa 3,2 miljardia – verkkouutiset.fi\nPääministeri Sanna Marin totesi ennen kokousta Suomen haluavan, että avustusten määrä olisi enintään 375 miljardia euroa. Lopullinen osuus oli 390 miljardia euroa. LEHTIKUVA / AFP Daniel Roland\nSuomi maksaa elpymispaketista 6,6 miljardia, saa 3,2 miljardia\nElisa Hyvärinen | 21.07.2020 | 09:29 - päivitetty 26.07.2020 | 20:46\nKansanedustajan mukaan jokainen voi arvioida, onko paketti Suomen edun mukainen.\nEU-maiden johtajat pääsivät varhain tiistaiaamuna sopuun 750 miljardin euron suuruisesta elpymispaketista ja EU:n monivuotisesta budjettikehyksestä.\nSuomi on saamassa elpymispaketista oman arvionsa mukaan 3,2 miljardia euroa. Se maksaa nettomaksajana paketista kaikkiaan 6,6 miljardia euroa. Seitsenvuotiseen budjettiin Suomen taas arvioidaan maksavan 16,7 miljardia euroa ja hyötyvän siitä 11,1 miljardia euroa.\nPääministeri Sanna Marin (sd.) kommentoi neuvottelujen jälkeen kokonaisuuden sisältävän ”monia Suomelle tärkeitä asioita”. Esimerkkinä hän mainitsee Suomen saavan 400 miljoonan euroa maatalouden kehittämisrahoituksen.\n– Jokainen voi arvioida, onko pääministeri Marin onnistunut neuvottelemaan Suomen edun mukaisen diilin. Uutisten mukaan Suomi onnistui neuvotteluissa saamaan 0,4 miljardin lisän maatalouden kehittämisrahoitukseen ja 0,1 miljardin lisärahoituksen harvaanasutuille alueille, kokoomuksen kansanedustaja Wille Rydman kommentoi Facebookissa julkaisemassaan päivityksessä.\n– Nämä neuvottelusaavutukset voi suhteuttaa edellä sanottuun.\nHän muistuttaa perustuslakivaliokunnan 12. heinäkuuta antamasta lausunnosta. Valiokunta on todennut pitävänsä avustusmuotoista rahaa lähtökohtaisesti erittäin ongelmallisena.\nMyös vastuiden kasvuun liittyy valiokunnan mukaan riskejä.\n– Perustuslakivaliokunnan mielestä budjettisuvereniteettia tulee suojata mahdollisimman tehokkaasti ja huolehtia siitä, että järjestelyjen erityispiirteiden vuoksi Suomen vastuut eivät kasva ainakaan tavalla, joka riskinsä puolesta voisi vaarantaa budjettisuvereniteetin tai Suomen valtion mahdollisuudet vastata niistä velvoitteistaan, joita sillä Suomen perustuslain mukaan on, perustuslakivaliokunnan 12.7. antamassa lausunnossa muun muassa todettiin.\nToisin kuin EU-säädökset yleensä, pakettiin kuuluva omien varojen päätös hyväksytään eduskunnassa vielä erikseen. Perustuslakivaliokunta ei ottanut viime viikolla kantaa siihen, merkitseekö päätöksen hyväksyminen Suomessa PL 94.2 §:n soveltamista ja eduskunnassa kahden kolmasosan määräenemmistöä.\nEU-professori: Pääministeri sivuutti valiokunnan – ”tätä en odottanut” (VU 19.7.2020)\nKomissio esitti elpymispaketin suuruudeksi 750 miljardia euroa, josta 500 miljardia olisi jaettu avustuksina ja 250…\nPosted by Wille Rydman on Monday, July 20, 2020


Mitä kissanpennuille syötetään – ROYAL CANIN® - Royal Canin\nEnsimmäisinä elinviikkoinaan kissanpentu nauttii ainoastaan emonsa maitoa. Tämän jälkeen kissanpennulle on kuitenkin tärkeää antaa ravitsemusarvoiltaan sopivaa ruokaa, joka tukee sen kasvua kriittisen ensimmäisen vuoden aikana.\nMitä kissanpennun pitää saada ensimmäisestä ruoastaan?\nKissanpentu kasvaa nopeasti muutaman ensimmäisen kuukauden aikana, ja vaikka kasvu hidastuukin tämän jälkeen, pentu tarvitsee edelleen oikeanlaista ravintoa, joka tukee terveiden elinten, lihasten ja luuston kehitystä.\nKoostumukseltaan tarkasti kehitetty ruoka takaa, että kissanpentu saa oikean määrän tarvitsemiaan ravintoaineita, eli tervettä kehitystä tukevat proteiinit, vitamiinit, mineraalit ja muut aineet.\nKissanpennun yksilöllisten ravitsemuksellisten tarpeiden tyydyttämisen lisäksi ensimmäisen ruoan tulee soveltua pennun nuorelle ruoansulatusjärjestelmälle ja hampaille. Ruoan haju ja rakenne ovat kissalle makua tärkeämpi tekijä, mutta koska kissanpentujen maitohampaat pysyvät neljän kuukauden ikään asti, on tärkeää valita ruoka, jossa nappulat ovat sopivan kokoisia, jotta se olisi helppo pureskella. Kissanpentu kannattaa tutustuttaa säilykkeisiin, sillä tästä voi olla hyötyä pennun terveydelle, ja säilykkeisiin tutustuttaminen myöhemmässä vaiheessa voi olla vaikeaa.\nSyntymästä aina neljän kuukauden elinikään asti kissanpennulla on voimakas kasvupyrähdys, joka auttaa kehittämään vahvan luuston ja lihasmassan. Tätä varten se tarvitsee ruokavaliostaan proteiinia ja muita tärkeitä ravintoaineita, kuten antioksidantteja immuunijärjestelmää tukemaan.\nNeljän ja 12 kuukauden välisenä aikana kasvu hidastuu, mutta kissanpennulla on silti suuri energiantarve, sillä se alkaa tutkia ympäristöään samalla, kun sen keho jatkaa kasvuaan ja lihasmassa kehittyy. Kissanpennun ruoansulatusjärjestelmä kehittyy kuitenkin edelleen, joten valitse energiatiheää, hyvin sulavaa ruokaa, josta se saa kaiken tarvitsemansa.\nPitäisikö kissanpennuille antaa raakaruokaa?\nVaikka kissanpennun ruokkimisessa raakaruoalla – ruoalla, jossa on raakaa lihaa ja muita ainesosia – on tiettyjä hyötyjä, on tärkeää ymmärtää, mitä riskejä siihen sisältyy.\nKotitekoinen ruoka ilman tarkkoja, ammattimaisesti tehtyjä ravintoarvolaskelmia ei takaa kasvun kannalta välttämättömien ravintoaineiden oikeaa suhdetta. Suurimmasta osasta kotona tehdystä ruoasta puuttuu vähintään yksi tärkeimmistä ravintoaineista. Lisäksi raakaruoka saattaa olla bakteerikontaminoitunutta ja aiheuttaa ruokamyrkytyksen.\nMilloin kissanpennun ruokavaliota tulisi muokata?\nNeljän viikon ikäisenä kissanpentu alkaa kiinnostua kiinteästä ruoasta – yleensä emonsa! Tästä lähtien voit pehmentää kuivaruokaa vedellä tai kissanmaidon korvikkeella ja antaa kissanpennun haistella, tutkailla ja syödä sitä.\nJos kissanpentu on ollut vanhempi tullessaan kotiin, on parasta antaa sille alkuperäisen kasvattajan tai omistajan antamaa ruokaa, jotta sen ruoansulatus ei häiriinny eikä se altistu tarpeettomasti stressille. Kun kissanpentu on asettunut, voit siirtyä erilaiseen ruokaan sekoittamalla aina isompia määriä uutta ruokaa vanhaan ruokaan seitsemän päivän ajan.\nEllet ole varma kissanpennulle parhaasta ruokavaliosta, kysy neuvoa eläinlääkäriltäsi.


Tulevaisuuden työ on merkityksellistä – Proakatemian esseepankki\nKirjoittanut: Jenni Rupponen - tiimistä Saawa.\nKävin Proakatemian alumniviikolla Ilkka Halavan seminaarissa, jossa puhuttiin tulevaisuuden työelämästä. Halava jakoi paljon inspiroivia ajatuksia siitä, mitä tuleman pitää. Yksi keskeinen osa-alue oli työn merkityksellisyys.\nHalavan mukaan suomalaisista työelämässä olevista 36–37 % kokee työn merkityksettömyyttä. Minusta tämä luku kuulostaa hurjalta. Taustalla on Halavan mukaan se, että ”ihminen varastaa koneelta töitä”. Suomessa olemme robotiikan käyttöönotossa maailmassa sijalla 27, kun maamme historian perusteella voisimme hyvin olla kärkikolmosessa. Pelkäämme kuitenkin koneiden vievän ihmisen työt, ja tämän vuoksi Suomen robotisoituminen on ollut hidasta. Todellisuudessa kuitenkin tavallisesti, kun taloon tulee robotti, luo se jopa kuusi uutta työpaikkaa.\nKoneen työ on säännöllistä, jatkuvaa ja katkeamatonta. Ihmisen työn tulisi taas olla projektiluontoista ja katkelmallista. Halavan mukaan jälkiteollisessa maailmassa ihmisen tehtävä on olla artisti eikä ratas. Koneromanttisen työn on päätyttävä ja meidän tulee päästä toteuttamaan luovuuttamme, jotta koemme työmme merkitykselliseksi. Tämä tosiaan myös edistää uusien työpaikkojen, talouskasvun ja hyvinvoinnin syntyä.\nItse näen, että myös työn yhteisöllisyydellä on merkittävä osuus siinä, kuinka merkitykselliseltä työ tuntuu. Puhuessaan Ilkka Halava puhuu yhdessä ajattelusta ja kysyy, kenen kanssa just sun on hyvä ajatella. Sellaisia ihmisiä kannattaa kerätä ympärilleen. Itselläni on käynyt onni, että omassa tiimissäni uskalletaan puhua, haastaa ja ajatella yhdessä eteenpäin.\nElämme nopeasti muuttuvassa maailmassa, jossa työyhteisöjen voi olla vaikea pysyä mukana. Tarvitsemme uusia työkaluja ja tiimityöskentelymalleja rakentaaksemme toimivaa, parempaa tulevaisuutta. Esihenkilö – alainen -asetelma alkaa olla vanhentunut. Olemme siirtymässä yhä enemmän tiimipohjaiseen työskentelyyn sekä teamleadereiden ja projektipäälliköiden maailmaan. Vanhat hierarkia-asteikot murenevat, kun vaadimme tasa-arvoisempaa ja parempaa työelämää.\nMinua kiinnostaa työyhteisöjen hyvinvointi tässä työelämän murroksessa. Halavan mukaan 20 vuotta tästä eteenpäin kaikki yhteiskunnan järjestelmät tulevat muuttumaan. Meidät tullaan muistamaan kultaisena sukupolvena, joka tekee kestävä rakenteet. Halava motivoi, että jokaiselle, joka haluaa tulla muutokseen mukaan, löytyy paikka ja töitä. Hän kiteyttää puheensa JFK:n sanoihin: Jos en minä, kuka? Ja jos ei nyt, koska?\nToden totta. Mahdollisuutemme on joko jäädä rannalle ruikuttamaan ja hukkua ilmastonlämpenemisen myötä tulevien tulvavesien mukana tai hypätä veneeseen ja soutaa yhdessä kohti kirkkaampaa tulevaisuutta. Kumman sinä valitset?\nHalava, Ilkka. Seminaari: Tulevaisuuden työelämä. 13.10.2021.


Maalia otsalautoihin ja takkaa - Tulevaisuuden talo\nMaalia otsalautoihin ja takkaa\nHyödynsin viikonlopun hyvät säät ja kävin maalaamassa autokatoksenkin otsalaudat. Päätyräystään olivat haastavin paikka, kun timpurit eivät olleet tehneet telineitä päätyihin. Ensimmäisen maalikerroksen taiteilin pitkiltä tikkailta, ja toisen yläkautta kurottamalla. Nopeampi tuo oli kyllä tehdä yläkautta, mutta sieltä käsin on haasteellista nähdä tuleeko maali tasaisesti joka kohtaan. Lopputulos on kuitenkin onnistunut.\nTakkasydämmemme tulee ensi tai sitä seuraavalla viikolla ja takankin muuraus lähestyy, siten olemme kovasti yrittäneet vaimon kanssa hahmottaa minkä näköiset kuoret takallemme haluamme. Sisuskaluiksi tulee Schmidtin Lina 4557s tulipesä. Tässä siis on 45cm leveä ja 57cm korkea tulipesä ja nimellislämmitysteho on 7 kW. Sisuskalut ja muuraus tulee Suomen sisustustakan kautta. Hormin paikka takan rinnalla tuo takan suunnittelulle suurimman haasteen, sillä takasta tulee välttämättä epäsymmetrinen. Yritimme itse luonnostella tuota takan ulkoasua, mutta kun emme löytäneet viisasten kiveä päätimme pyytää pääsuunnittelijaamme Pettiä suunnittelemaan takan. Talomme ulkoasuun ja tontille sijoitteluun olemme ainakin erittäin tyytyväisiä, joten uskomme takastakin tulevan hyvän. Odotamme kuitenkin jännityksellä.\nHeilimon pojat saivat perjantaina viimeisteltyä tuon matalanosan ja korkean osan välisen seinän eristämisen, joten timpurit pääsevät huomenna viimeistelemään matalan osan katon liitoksen tuohon korkeaan osaan. Sitten kaikki onkin valmista kattotiilien nostamista varten. Muutenkin tuo eristyshomma alkaa olla pitkällä. Etupuolella on vain pienoinen muna-kana ongelma, sillä sisäänkäynnin katoksen ympäristöä ei voi eristää ennenkuin katoksen kannatin ruoteet on kiinnitetty seinässä menevään palkkiin, mutta taasen katosta ei voi ehdä ennenkuin telineet on purettu tieltä…\nTältä työmaalla näytti tänään\nJulkaistu 16.10.2011 kategoriassa työvaiheet, kirjoittanut tulevaisuudentalo.\n← Kaikki lattiat valettu Kattotiilet vihdoinkin katolle →


Asiakaspalvelu - ClearVi\nHalvin - Hintatakuu!\nIlmainen toimitus (yli 15 €)\nTarvitsetko apua? Vastaamme mielellämme kysymyksiisi! Ota yhteyttä joko alla olevan yhteyskaavakkeen kautta tai sähköpostitse osoitteeseen asiakaspalvelu@clearvi.fi. Tavoitteemme ovat vastata kaikkiin kysymyksiin 24 tunnin sisällä.\nOle ystävällinen ja esitä kysymyksesi mahdollisimman yksityiskohtaisesti, niin voimme vastata tiedusteluusi parhaiten. Ota huomioon, että vastaus kysymykseesi voi löytyä myös usein kysytyistä kysymyksistä ja vastauksista.\nVastaamme mielellämme kysymyksiisi! Tavoitteemme ovat vastata kaikkiin kysymyksiin 24 tunnin sisällä.\nOta huomioon, että vastaus kysymykseesi voi löytyä myös usein kysytyistä kysymyksistä ja vastauksista.\nJos löydät vastaavan tuotteen halvemmalla jostain muualta, me tulemme vastaan hinnassa (ja maksamme sinulle takaisin erotuksen).\nLue enemmän meidän halvin hinta -takuustamme täältä.\nClearVi.fi on verkkokauppa, joka myy kotitestejä. Me keskitymme ennen kaikkea raskaustesteihin, ovulaatiotesteihin sekä erityyppisiin huumetesteihin.\nLöydät täältä CE-merkityt ja erittäin luotettavat testit verkon kaikkein edullisimmalla hinnalla. Toimitamme tuotteet salamannopeasti suoraan postilaatikkoosi, pienissä ja huomiota herättämättömissä paketeissa. Kokeile meitä!\nLehdistö / Bloggaajat\nClearVi © 2019


i. NL Charlie Chaplin (KTK II)\ne. NL Afterglow\nsyntynyt 2.10.2002 (19v., ikääntyminen)\nvoitot ja sijoitukset koulukisoissa x 8\nvoitot ja sijoitukset kenttäkilpailuissa x 2\nvoitot ja sijoitukset estekisoissa x 2\nTico on, kuten isänsäkin nuorempana, hieman hankala luonteeltaan. Emältään Tico on kuitenkin perinyt fiksun suhtautumisensa asioihin, eli aivan turhista ei tämä ori kiukuttele. Tico on todella rohkea eikä tunnu jännittävän tai pelkäävän mitään. Välillä ori tuntuu olevan jopa hieman tyhmänrohkea, välillä ei väistäisi edes isoja kuorma-autoja kun sellainen tiellä vastaan tulee. Perusluonteeltaan Tico on kyllä oikea hurmuri, vaikka kovista esittääkin. Kovan kuoren alla sykkii todella suuri sydän. Kun tämän kuoren läpi pääsee, saa Ticosta todella luotettavan kumppanin.\nKouluradalla Tico haluaa aina näyttää parastaan. Oriin ravi on elastinen ja matkaavoittava, varsinkin lisäyksissä todella hankala istua. Käynti on matkaavoittavaa ja laukka on pyöreä ja lennokas. Ori on todella näyttävä näky kouluradalla. Tico on energinen ja hyvin herkkä ratsastettava, eikä sovi lainkaan kokemattomille ratsastajille.\nOri on todella tarkka kädestä ja pohkeista ja kieltäytyy kyllä yhteistyöstä jos jokin on pielessä. Tico saattaa olla hankala, mutta se ei ala kiukuttelemaan ilman ennakkovaroitusta. Kun nämä merkit oppii huomaamaan ja oppii korjaamaan virheensä, saa Ticosta mitä parhaimman ratsun.\nEsteillä Tico on vielä tarkempi ratsastajan kädestä. Ori ei siedä yhtään jos ratsastaja jää suusta kiinni hypyssä. Ori tarvitsee oman tilan hypätessään. Mitä enemmän tilaa se saa, sitä paremmin se hyppää. Ticon hyppytekniikka on periytynyt emältä ja hyppyhalut isältä. Tico hyppää hyvin selkä pyöreänä ja jalkatekniikka on erinomainen. Ori imee hyvin esteelle ja harvoin kieltää tai menee ohi. Maastoesteillä Ticon rohkeudesta on ehdottomasti hyötyä, sillä ori ei kyttää hurjimpiakaan maastoesteitä.\nTicon isänä on nyt jo edesmennyt, ensimmäinen kantakirjattu oriini NL Charlie Chaplin joka oli ehdottomasti koulupuolen taitaja. Isän emänä on edesmennyt holsteiner-tammani Cabaret, jolta periytyykin Ticollakin huomattava vahva luonne. Ticon emänä on tammani NL Afterglow, joka on ehdottomasti tämän hetken ykköstammani jalostuksessa. Emän emänä on edesmennyt KTK-tammani Pallas Athene xx, joka on ehdottomasti vaikuttanut eniten puoliverikasvatukseeni. Hieno suku on siis oriilla ja paljon siitä odotetaankin. :)\n10.3.2003 FWB-tamma Nectar's Maya S (e. Kelina S)\n17.3.2003 FWB-tamma Nectar's Royette S KTK III (e. Kelina S)\n12.6.2003 FWB-tamma Nectar's Carmelitta (e. Nectar's Nikita KTK II)\n9.11.2003 FWB-ori Nectar's Romanov (e. R'Triangel)\n25.11.2003 wpb-tamma Nectar's Amelia (e. Nectar's Amata KTK II)\n11.12.2003 FWB-ori Nectar's Magnificent (e. Mansikkamäen Päivänsäde)\n8.12.2003 FWB-tamma Everlasting NR (e. Delilah NR)\n8.2.2004 FWB-tamma Fefico TH (e. Feline CF)\nNL Charlie Chaplin\nKTK II 72p., FWB Front Line\nSWB Fighting In Front\nholsteiner Dark Cave\nFWB Star Theme's Capitano Coralle Luna\nKTK III 64p. Hefaistos xx\nphotos by Stutteri Solos, photos of stallion Solos Landtinus


Casa Limonero: 2018\nKaikille blogin lukijoille toivotan hyvää joulua ja joulumieltä! Kuvat ovat viime vuodelta, jolloin aurinko paistoi täydeltä terältä joulun alla. Toivottavasti aurinkoa osuisi myös seuraavan viikon lomalle. Tuntuu kuin olisi ikuisuus edellisestä reissusta.\nSyksy on ollut rankka, mutta onneksi voimat riittivät jouluun asti. Onneksi tämä tunnelmallinen valon juhla katkaisee pimeän kauden pitkine vapaineen tällä kertaa. Ainakin tämä keskinen Suomi on oikea winter wonderland. Kiitollisin mielin kohti uutta vuotta :)\nLähettänyt Ulrika M klo 4.15 Ei kommentteja:\nRantakaupunki Almuñecar vuoden suosikkikuvissani\nTämän postauksen kuvat ovat ehkä vuoden suosikkikuvani. Kiitos tyttöni, joka vaatteineen oli niin kuvauksellinen (ja kuvausmyönteinen) aurinkoisena kesäpäivänä. Ja kiitos auringon ja turkoosin meren.\nAlmuñecar on näppäränkokoinen ja monipuolinen kaupunki noin puolen tunnin ajomatkan päässä Frigilianasta. Sinne pääsee ajaen myös kaunista n-340 rantatietä.\nAlmuñecarissa on nähtävää jopa usealle päivälle. Kaupungista löytyy hyvä vesipuisto, joka tosin on auki vain sesongin kesäkuun puolivälistä syyskuulle. Lisäksi on akvaario, kaktuspuisto lintupuistoineen , puutarha, vanha linnoitus. Rantaviiva on aivan todella upea, täällä näimme myös delfiinejä!\nMeidän retki kesällä osui lounasaikaan, jonka jälkeisenä siestana suurin osa nähtävyyksistä oli kiinni. Kiersimme puutarhassa ja kävimme rantaviivan kukkulalla, jossa on iso risti. Maisemat olivat kerrassaan häikäisevät.\nKaktuspuisto, lintupuisto ja akvaario käydään vaikka jollain talven lomalla katsastamassa.\nLounasta söimme La Cafe Italianassa. Ainakin vuohenjuustotoastit olivat mehevät ja maukkaat. Palvelu ei ollut kovin nopeaa.\nKivoja nämä itäisen Costa del Solin kaupungit, joissa sesonkina suurin osa turisteista on espanjalaisia lomailijoita. Tunnelma on jotenkin todella letkeä. Myös hintataso on edullisempi kuin läntisemmässä osassa Aurinkorannikkoa. Ja rannoilla oli heinäkuussa mukavan väljää. Ehdottomasti hyvä retkikohde.\nLähettänyt Ulrika M klo 9.05 Ei kommentteja:\nHyvää adventinaikaa ja joulukuuta kaikille! Syksy on ohitettu ja joulun aika on käsillä. Miten ihanaa! Jotenkin tähän tultiin helpommin kuin aikaisempina vuosina, kiitos upean kesän, marraskuun aurinkoisen viikon ja ehkä uuden talon, jossa on ollut mukava asua. En ole edes käynyt Espanjassa koko kaamosaikana ja kiirettä on ollut ainakin yhtä paljon kuin aikaisempina vuosina. Tänä vuonna vietämme tavallaan kaksi joulua. Ensin Suomi-joulun ja perään Espanja-joulun. Espanjassahan tietäjät tuovat lahjat vasta loppiaisyönä ikkunoihin ripustettuihin pusseihin tai sukkiin. Joulu on käsittääkseni hieman vähemmän kaupallinen kuin täällä Pohjolassa.\nViime jouluna olin ystävän kanssa joulunalusreissulla, joka oli tosi mukava. Pääsimme joulutunnelmaan kirkkokonsertissa ja nyt seuraavallakin reissulla aion käydä messussa. Kuvat ovat viime vuoden reissusta kämpän kuvia. Joulutähdet ovat niin upeita sekä luonnossa että ruukussa.\nMukavaa joulunodotusta Sinulle <3\nLähettänyt Ulrika M klo 9.04 Ei kommentteja:\nMitäs sitten, blogiseni?\nBlogin kirjoittamista on tullut kohta kolme vuotta täyteen. Kirjoittaminen on ollut mukavaa, koska lukijoita on ollut kivasti tähän syksyyn asti ja kirjoituksista on ollut ainakin jotain hyötyä tai inspiraatiota Frigilianan kävijöille. Ennen kaikkea olen kirjoittanut blogia itselleni. Olen siirtänyt mieleni ja ajatukseni aurinkoon myös synkeinä syksyn päivinä ja fiilistellyt uudestaan kivoja kokemuksia.\nOlen halunnut pitää blogin varsin huomaamattomana ja siksi olen jakanut postaukset vain Facebookiin kavereilleni, en niitäkään julkisena. On toki jonkin verran lukijoita, jotka tulevat blogiin eri reittiä. Uudet Facen muutokset ovat tehneet sen, että aikaisempaa pienempi joukko ihmisiä katsoo enää omia julkaisujani ja blogin lukijoiden määrä on yhdessä kuukaudessa laskenut alle viidennekseen aiemmasta. Olin ajatellut että lukijoiden määrä ei vaikuta minuun, mutta kyllä se vähän vaikuttaa. On mielekkäämpää kun lukijoita on joukko verrattuna kouralliseen. Hmm. Suuria määriä en siis edes halua.\nJatkossa blogi päivittyy lähinnä retkiaiheisilla postauksilla ja todennäköisesti harvemmin. Tai joskus jollain muullakin aiheella. En ole ottanut tästä mitään paineita enkä ota jatkossakaan. Kiitos uskollisille muutamille lukijoille❤ ja kiitos kämpällä vierailleille siisteille ystäville. On ollut ilo pitää vieraita!\nP. S kuvassa yllä kukaan ei ole hukkumassa, vaan tyttöni pulikoimassa :)\nLähettänyt Ulrika M klo 3.56 Ei kommentteja:\nEspanjalaistyylistä sitruunakakkua, por favor\nAurinkoinen viikonloppu on innostanut puuhailemaan kaikkea, myös pitkästä aikaa leivoin. Ihme miten yksittäiset aurinkopäivät voivat piristää! Googlailin espanjalaisia sitruunaleivonnaisia ja löysin Bollo de Limonin ohjeen. Kyseessä on nopea ja helppo kakku, joka on myös perinteisiä kahvikakkuja terveellisempi. Ohjeessa on näet rasvana öljy ja sokeria on tavallista vähemmän. Makuna on myös jugurttia.\nMukaeltu Bollo de Limon\n1 sitruunan raastettu kuori ja puristettu mehu\n1,5 dl oliivi-tai rypsiöljyä\n125g luonnonjugurttia (mielellään rasvaista)\nSekoita kuivat aineet ja tee kuoppa keskelle. Riko siihen munat ja lisää sitruunamehu, öljy ja jugurtti ja sekoita kaikki varovasti sekaisin. Käytin itse rypsiöljyä. Kumoa voideltuun ja korppujauhottuun vuokaan (20cm halk. sopivin) ja paista 180 asteessa noin 45minuuttia. OMan kakkuni rouhea ulkonäkö selittyy japanilaisilla korppujauhoilla, jotka ovat sangen karkeita. Tarjoa kakkua esim. vaniljajäätelön kanssa.\nLähettänyt Ulrika M klo 4.04 Ei kommentteja:\nMuutama ajatus matkustamisesta ja reissuhaaveita\nTietoisuus ihmisten toimien ja myös matkustamisen, eritoten lentojen, vaikutuksesta ympäristöön on saanut minutkin pohtimaan omaa matkustelua. Tänä vuonna lentomatkoja on tullut 4, joista yksi oli mannertenvälinen lento. Hiilijalanjälki tältä vuodelta on aika kookas. Espanjaan sen sijaan lensin vain kolmesti, mikä on tietoisesti ainakin yksi lento vähemmän kuin tavallisesti. Tosin osittain syynä on kämpän hyvä käyttöaste muuten eli joku muu on sinne kuitenkin lentänyt. Ja jos ei olisi lentänyt sinne, olisi ehkä matkustanut muualle.\nSuomi on upea maa ja moni varmasti viihtyy täällä jopa poistumatta koskaan rajojen yli tai korkeintaan seilaa Tallinnaan tai Tukholmaan. Suomalaiselta on kuitenkin mahdoton vaatia kokonaan välttämään matkustamista. Pitkä pimeä syksy ja kylmä talvi on monelle kestettävissä aurinkoloman voimin.\nParas olisi, kun lentäisin toiseen kotiin harvemmin ja pidemmäksi ajaksi kerrallaan. Katsotaan miten se onnistuu tulevana vuotena. Onneksi Malagan koneet ovat täynnä lähes aina ja lento on maltillinen reilu neljätuntinen. Vaikka lento saastuttaa, voin kuitenkin yrittää tsempata maanpinnalla ollessani, esimerkiksi pitää sisälämpötilaa alhaalla, kierrättää ja käyttää julkisia kulkuneuvoja, vähentää lihansyöntiä. Kompromissien tekemistä ja oman toiminnan pohtimista siis luvassa.\nSitten niistä suunnitelmista ja unelmista... Haaveissa on ensi vuonna käydä Marokon puolella, vihdoin päästä vuoristoon ja tutustua paremmin Granadaan ja ehkä Cordobaan ja tehdä ainakin joku vaellus. Jos Luoja suo, niin seuraava kaukomatka olisi Japaniin keväällä 2020, mistä esikoiseni on haaveillut vuosikaudet. Vähitellen itseänikin on alkanut se kiinnostaa. Tuota lentoa joutuu kyllä sitten jotenkin kompensoimaan eli vähentämään päästöjä jossain toisessa asiassa. Valitsemalla kalliimpi suora lento välilaskujen sijaan olisi myös ihan merkittävä teko.\nEtelä-Euroopan lomaa pohtivalle vinkkinä, että keväällä ja ensi syksynä on Casa Limonerolla hyvin tilaa sille hieman pidemmällekin lomalle halutessaan ;)\nJättikuvataulun verran loikkaan täällä blogissa Suomen kodin puolelle. Olimme miettineet pari kuukautta, miten koristaa autiota valkoista portaikkoa. Sitten Espanjan ikävissäni sain idean kokeilla käyttää lempikuvaani tauluksi. Riskillä tilasin suurimman koon kanvastaulusta Canvas-Picasson kautta (ei mainos). Tarkkuus on tosi hyvä ja taulun laatu mielestäni on erinomainen huomioiden että kyseessä on kännykkäkuva. Ja väri mätsää tosi kivasti eteisen punaiseen tehosteseinään. Portaikon seinäpinta-ala on sopivan iso tällaiselle taululle, olohuoneessa tai pienemmässä huoneessa taulu olisi liian hallitseva.\nNyt minulla on pimeässä marraskuussakin Frigsun lempeä ja pehmeä ilta-aurinko kotonani ❤\nLähettänyt Ulrika M klo 9.01 Ei kommentteja:\nMarraskuuta kaikille! Tänäkään vuonna aikataulut eivät sallineet marraskuun kaamospakoa valoisimmille seuduille. Siksi syksyn pimeydessä on otettava käyttöön kaikki mieltä kohottavat konstit ja kauniit kuvat ovat itsellä yksi pieni keino. Puoli tuntia silloin tällöin silmäillen blogeissa tai Pinterestissä toisten ottamia upeita kuvia piristää vissisti. Ihan sama ovatko ne maisema-, kukka-, leivos- tai sisustuskuvia tai kuvia ihmisistä. Maisemat ja asetelmat, värit ja muodot stimuloivat aivoja sopivasti. Kuvista on moneksi. Puhumattakaan siitä miten ihmisistä otetut kauniit kuvat voivat jopa eheyttää kuvattavia.\nTässä muutamia kesäkuviani. Punaisen sävyä pursuaa nyt ja huomaatte rakkauteni ihmeköynnökseen :) Voimaa ja väriä päivääsi ihana blogin lukija!\nLähettänyt Ulrika M klo 1.09 Ei kommentteja:\nTämän vuoden aikana on saanut helposti aihetta keskusteluun säästä. Suomessa oli upea luminen kunnon talvi ja perään pitkä, kuuma kesä. Syksyllekin on riittänyt valoa ja erityisen hehkuva ruska ja nyt jo ainakin täällä Keski-Suomessa ensilumikin. Kunnon vuodeajat! Suomalaisella ei siis ole nyt valittamista.\nEspanjassakin on saatu ihmetellä säätä. Talvi oli tavallista viileämpi ja itsekin saimme kokea hiihtolomalla miltä tuntuu ottaa vettä saavista niskaan. Facebook-sivusto on varoittanut minullekin sateista ja myrskyistä pitkin syksyä. Tämä on meidän lyhyehkön Espanjan tarkkailuajan ensimmäinen vuosi, kun sää on aiheuttanut välillä mylläkkää. Perinteisesti sään suhteen pomminvarma lomakuu syyskuukin tarjosi välillä kaatosateita lämpimän ja aurinkoisen kelin välissä. Heinäkuun ja elokuun lomilla tosin oli sitä perinteistä kuumaa keliä.\nMutta sellaista se on luonnon kanssa ja tuskin ihminen on ainakaan ollut teoillaan tasapainottamassa tätä kehitystä, vaikka toki historian juoksussa ilmastokaudet ovat vaihdelleet ihmisestä riippumattakin. No, luonto jatkaa elämäänsä aiheutti ihminen toimillaan sille harmia tai ei ja sään joudumme sitten ottamaan vastaan sellaisena kuin se tulee.\nMielenkiinnolla odotan, onko talvikauteen osuvalla lomallamme lunta tai keliä laskettelemiseen Sierra Nevadalla. Jos ei ole, sitten keksitään muuta.\nSää, mikä oiva syy kantaa kutimet ja kirjat lomalle kuin lomalle!\nAj'että mulla alkaa olla noita aamuisia porrastreenejä jo ikävä.\nLähettänyt Ulrika M klo 1.06 Ei kommentteja:\nElämä tarjoaa välillä hetkiä ja joskus pitkiäkin vaiheita, jolloin taivas tuntuu putoavan niskaan tai ainakin pilvet roikkuvat harteilla. Vaikka kliseeltä se kuulostaakin, niin ihmiselämässä kuin luonnossakin kuitenkin ennen pitkää tulee muutoksen tuuli, joka puskee pilvet auringon edestä. Joskus siihen tarvitaan ihan myrskyäkin.\nVoimia sinulle ja kärsivällisyyttä, jos olet keskellä matalapainetta tai myrskyn silmässä. Aurinko paistaa vielä!\nSano hyvät ääneen\nOlen perusluonteeltani aika neutraali - mitä tulee asemoitumiseen akselilla pessimisti-optimisti. Juputan välillä turhaakin negatiivista ja toisaalta osaan innostua ihan kunnolla. Tietoisena projektina olen viime vuosina pyrkinyt kiinnittämään huomiota elämän hyviin asioihin ja kääntämään neutraaleita asioita positiiviseen vaakakuppiin. Yksi käytännön keino on ollut sanoa hyvät asiat ääneen.\nJo melko säännöllisesti toistuva esimerkki on "olipa tänään kiva työpäivä". Joka päivä nuo sanat eivät pääse huulilta tosiaankaan, mutta aina silloin kun päivä on ollut edes neutraali. Opo havahdutti vanhempainillassa sanoessaan, miten tärkeitä nuo sanat ovat jälkikasvun korville. Ketään ei inspiroi kamala työelämä, jos me vanhemmat hoemme sitä pelkästään.\n"Onpas mukava, kun ehtii istua alas juomaan kahvia. "\n"Ihanaa, kun on vapaailta eikä tarvitse lähteä minnekään."\nPieniin tuntemuksiin tulee voimaa, kun ne sanoo ääneen. Hyvä tunne kasvaa. Ainakin itselläni useimmiten. Negatiivista sattuu ja tapahtuu varmasti läpi elämän sivun ja kielteisyys tarttuu niin helposti, että kaikki sanottu hyvä tarvitaan!\nVielä kun oppisin ja muistaisin sanoa hyvät palautteet kanssaeläjilleni! Sillä ehkä kohennettaisiin monet päivät negatiivisesta neutraaliksi tai neutraalista positiiviseksi. Positiivisissa kommenteissa on niin valtavasti potkua.\nHyvää lokakuuta kaikille lukijoille🍂\nLähettänyt Ulrika M klo 9.28 Ei kommentteja: