Etusivu > KirjastoPro > BlogitMarjo Perälä\nKirjastoalan lehtien seuranta\nHallinto, lainsäädäntö, talous ja tilastot\nKansallinen digitaalinen kirjasto KDK\nKestävä kehitys kirjastoissa\nLuettelointi, formaatit ja standardit\nSensuuri ja sananvapaus\nJaa tämä sivu: Marjo Perälä\n(Työ)elämästä ja kirjaston olemuksesta. Vantaalla työskentelevä Marjo Perälä\nsteppailee kirjastokentän ja oman mukavuusalueensa sisä- ja ulkopuolella.\n4. marraskuuta 2011 10:40\nKirjastot ovat saaneet yhteiseksi idealaarikseen hankerekisterin (http://hankkeet.kirjastot.fi). Hankerekisterin on tarkoitus julkistaa alalla hahmotellut hankkeet ja toimia myös hyvien ja huonojen käytäntöjen säilönä. Suosittelen hankerekisterin selailua virkistysmielessä! Ja saa vinkata myös asiakkaille.\nOlin hetki sitten Tietoyhteiskunnan tilat ja sisällöt -seminaarissa Oulussa, jossa keskustelimme tamperelaisen kollegan Jaanan kanssa kokoontumisesta, jossa voitaisiin miettiä esimerkiksi verkkopalvelujen hyviä ja huonoja käytäntöjä, nyt kun kirjastot ovat alkaneet ottaa käyttöönsä uudentyyppisiä verkkosivustoja. Herätettäisiin henkiin vanha Nelli-yhteistyön myötä syntynyt ”maakuntien asiantuntijat” -verkosto.\nOulun seminaaripäivän mittaan kirjoittelin ajatuksia asiasta ylös ja muistin alkusyksyn Cake Campin Briteissä, jossa kokoonnuttiin eri teemojen pariin epämuodollisessa ympäristössä. Tarkoituksena oli jakaa ideoita, mutta myös kakkua! No presentations, just discussions. Eikä siellä tosiaankaan näytetty PowerPointteja. Epäkonffa kulki nimellä LibCamp UK 2011. Lisää voi lueskella vaikkapa osoitteesta http://udrite.wordpress.com/2011/10/26/libcampuk11/.\nEpäkonferenssi ei ole uusi toimintatapa työelämässä lainkaan, vaan alalla kuin alalla on kokoonnuttu parantamaan maailmaa erilaisissa ”hyvä veli” -porukoissa pitkin aikoja, usein konferenssien virallisen ohjelman jälkeen vaikkapa konseptilla "terassi". Kirjastomaailmassa kauneinta vähään aikaan oli kuluneen kesän Cycling for Libraries -pyöräilyturnee. Olipa osa kollegoista myös Tanskassa Århusin Next Library -konffassa. Käsittääkseni esimerkiksi Next Libraryyn osallistuu varsin vähän väkeä ”maakunnista”. Puhumattakaan vaikka pohjoismaisten kirjastolabrojen muodostaman hienon Nordic Labs -verkoston kokoontumisista. Sen sijaan Suomen Kirjastoseuran järjestämille perinteikkäille Kirjastopäiville kerääntyy väkeä kaikkialta ja Kirjastopäivien merkitys lienee yleisten kirjastojen yhteishengen ja satojen kirjastoihmisten työinnon kohottamisen kannalta tärkeimpiä tekijöitä.\nMielestäni tarvittaisiin myös Kirjastopäiviä matalammalla profiililla järjestettyjä kaikille avoimia kirjastofiilistely- ja aivoriihikokoontumisia. Kevyin järjestelyin, mutta painavin sisällöin. Rinnakkaissessioita kirjastotilojen ulkopuolella (pubeissa, puistoissa, kahviloissa, kouluilla) asioista, joiden pariin voi palata uutta intoa puhkuen heti maanantaina omalla työpaikalla ja TEHDÄ jotain. Heti. Eikä kymmenen eri tiimipalaverin ja neljän deletoidun hankehakemusrungon jälkeen kahden vuoden päästä parin pätkätyöläisen voimin. Epäkonffan tuloksena voisi olla lisääntynyt työmotivaatio, heti käytäntöön vietävät eväät ja hyvät kontaktit. Myös uudet ystävät. Kiinnostaisiko ketään?\nmatalan kynnyksen kirjastoteknologia\nLiving Labit ja asiakasraadit kirjastoja kehittämässä\nTapahtumatyöpaja: asiakaskohtaamiset kirjaston ulkopuolella\n21. kesäkuuta 2011 11:03\nOpiskeluaikoina ravintoloissa ja kuppiloissa keskusteltiin toisinaan huolestuttavakin kiilto silmissä tiukkaa kirjastoasiaa, joskin minun oli hankala hahmottaa vielä tuossa vaiheessa keskustelujen yhteyttä tosielämän ”kirjastonhoitajuuteen.” Harvoilla meistä oli tuolloin ”hands on” -otetta alaan, joten keskustelu jumitti luonnostaan noin 4 vuoden ajan kirjastonhoitajuudessa ja kirjaston merkityksessä.\nSamaa keskustelua käydään eri piireissä vuodesta toiseen, jokaisessa kirjastokoulussa toiselta asteelta korkeakouluihin. Niin kuuluukin tapahtua. Nyt olen ymmärtänyt kalapuikkoannosten tai oluttuopillisten yli käytyjen keskustelujen arvon. Nimittäin hetkiä, jolloin ennättää pohtia ammattimme olemusta ja epäolemusta, on opiskeluaikojen jälkeen ollut lopulta yllättävän vähän. Kiitos niistäkin harvoista mahdollisuuksista, mm. nuorkirjastolaisten tapaamisista, Kirjastopäivien terassi-illoista jne. Muut sen ehkä tietävät paremmin. Arki nimittäin imaisee mukaansa, eikä hyllytyksen ym. tietoammattilaisuuden ydintoiminnan ohella ehdi juuri höpötellä kirjastoasiaa. Eli loppupeleissä sitä, miten kyseinen prosessi tukee tavallista kansalaista hänen elämässään.\nSe, mistä ei tiedä, ei huolestuta. On yksinkertaisesti helpompaa jättää lukematta Kirjastolehti, Bibliotekspressen ja alan blogikirjoitukset. Olla kuulumatta Kirjastoseuraan. Se, mistä ei tiedä, ei kosketa. Ei kenenkään ole pakko seurata mitä alalla tai sen ulkopuolella, Maailmassa, tapahtuu. Kunhan hoitaa omat hommansa kuten aina ennenkin, saa siitä palkkion jolla varsinainen Elämä ”mahdollistuu”. Ellun kanat ja siinä kaikki. Arki soljuu tähän tyyliin mukavasti eteenpäin, toisilla vuosikymmeniä. Julkishallintoon aikanaan työllistyneen on helppo kehrätä ja kieriä mukavuusalueellaan. Oli sijoituspaikkana kirjasto, kunnan henkilöstöhallinto tai kaupunginteatteri. 2000-luvulla jalkansa oven väliin saaneet tuskin pääsevät nautiskelemaan samasta unohduksen ihanuudesta.\nTyöpaikan kahvipöydässä keskustelut ennättävät yllättävän harvoin pyörimään edes käytännön kirjastoarjessa. Käytäntöjen taustoja ja päämääriä ei varsinkaan ennätetä ruotimaan. Vaikka sehän juuri olisi tärkeää. Pohdinnalle naureskellaan ja se ulkoistetaan hankkeisiin yhden tai kahden ihmisen työssäkäynnin funktioksi. Miten asiat silloin kehittyvät? Miten kirjastoja silloin kehitetään? Tarvitseeko kirjaston edes olla siellä missä elämä on? Tarvitseeko kirjastoista keskustella? Halusinhan vain olla jossain töissä, en parantaa kenenkään elämänlaatua. Jotta saan palkan. Jotta pääsen matkustamaan kerran vuodessa jonnekin. Tai keskittyä vaikkapa puutarhanhoitoon.\nTe, jotka tämän luitte, ette ole oikea yleisö. Oikea yleisö ei koskaan ole käynyt kirjastot.fi:ssä, Kirjastopäivillä, tai muuallakaan, jossa saattaa joutua miettimään oman työn suhteutumista laajempiin merkityksiin.\nMiten sinä voisit havahduttaa alaisesi, työparisi tai pomosi? Potki hänet edes yhteen kansalliseen tai kansainväliseen ammattitapaamiseen vuosittain. Keskustele tauoilla muustakin kuin lapsen rippijuhlista. Johtaja: kysy rekrytoidessasi, mikä on hakijan käsitys kirjastosta. Palkkaa sellainen ihminen, joka jakaa saman käsityksen. Työkokemus ja muodollinen pätevyys kun eivät kuuhun vie, valitettavasti.\n23. helmikuuta 2011 14:30\nUseissa kirjastoissa todella kärsitään alimitoitetusta budjetista, mutta tiedän myös tapauksia ympäri Suomen, joissa ongelmana on enemmänkin vähälle käytölle jäänyt mielikuvitus (ts. päänsisäinen resurssipula).\nPäänsisäistä resurssipulaa vastaan taistelevat mainiot Päivit teoksellaan Kirjasto 2011. Päänsisäinen resurssipula on hallittavissa, mutta erityisenä haasteena on saada resurssipula taltutettua ennen sen muuttumista pysyväksi tai taloudelliseksi vastaavaksi. Ohessa muutamia esimerkkejä pohjoisen pienistä, mutta sinnikkäistä kirjastoista, jotka eivät ainakaan kroonisesti kärsi mainitusta ongelmasta. Henkilötyövuosien määrän voi jokainen tarkistaa tilastoista.\nEnontekiöllä, lappilaisittain Hetassa, tarjoiltiin vuoden 2010 aikana aamupuuroa kuntalaisille. Tarkoituksena oli houkutella kirjaston asiakkaiksi niitä, jotka ovat heikossa sosiaalisessa asemassa. Hetassa oli huomattu, että samaiset ihmiset eivät käytä kirjastoa. Kun vierailin Hetassa kesällä 2009, kertoi kirjastonjohtaja (”ohimennen” pyörittää myös kunnan kulttuuritointa) innostuneesti yritystietohyllyn perustamisesta yhteistyössä paikallisen kehitysyrityksen kanssa ja esitteli kierrätysmateriaalista ommeltuja Yhteispohjoismaisen kirjastoauton kangaskasseja. Kassit ommeltiin yhteistyössä sosiaalisen yrityksen Muonion Pönkä ry:n kanssa, ompelukone saatiin lainaksi samassa rakennuksessa toimivasta koulusta. Hetan kirjastossa on töissä kaksi ihmistä ja kirjasto on kiinni keskiviikkoisin.\nOlin syys-lokakuun ajan töissä Sodankylässä Sompion seutukirjastossa vääntämässä kirjastopalveluja markkinoivaa seinäkalenteria OKM:n avustuksella. Vierailin eräänä päivänä Pelkosenniemen kirjastossa, jota pyörittää yksi ihminen. Tämä kirjastoihminen haluaa olla kuntalaisten saavutettavissa juuri niin, kuin heille on luontevinta. Hän vastailee tietopalvelukysymyksiin myös Facebookissa omassa profiilissaan, sillä kirjasto henkilöityy pienellä paikkakunnalla muutenkin. Sompion kirjasto muuten jakeli mainitsemani seinäkalenterin kaikkiin alueen koteihin. Tietysti kalenteri vaati rahallistakin panostusta, mutta mikä estää hankkeistamasta tämäntyyppistä tehtävää.\nYlitornion kirjastonjohtaja kävi työmatkalla Tanskassa ja inspiroitui. Inspiraation tuloksena Ylitorniolla on lehtisali, joka on asiakkaiden käytössä kirjaston aukioloaikojen ulkopuolella joka päivä klo 7-22. Ylitorniolla järjestetään epäsäännöllisesti (tosin ”ennen vanhaan” vuosittain) Aawastock-festivaali, jonka yhteydessä kirjastolla järjestettiin eräänä kesänä seminaari rocklyriikasta. Omasta sanoittamisprosessistaan oli kertomassa Absoluuttisen nollapisteen Tommi Liimatta. Tilaisuus keräsi mukavasti yleisöä vauvasta vaariin. Mitä tämä vaatii? Ainakin pokkaa. Asiaa tietysti helpottaa, jos tuttavapiirissä sattuu olemaan Tommi Liimatta tai muita muusikkoja.\nRovaniemen kaupunginkirjaston henkilökunta halusi kehitellä kirjaston, kaupungin ja kaupunkilaisten yhteisen tempauksen Unicef-kumppanuuskaupunkivuoden Schools of Africa -hankkeen hyväksi. Olimme käyneet työmatkalla Saariselällä marraskuussa 2009 ja bussimatkalla joku heitti kudinpuikkojensa yli, että eikö kirjasto voisi järjestää tapahtumaa, jossa kuntalaiset saisivat oleskella yhdessä leppoisasti kirjastossa käsitöitä tehden. Ideoita palloteltiin ja bussimatkan sisäpiirivitsi poiki Unicef-huivin. Huivista tuli yli 60-metrinen kaupunkilaisten ja unkarilaisen ystävyyskaupunki Veszprémin yhteinen ponnistus. Huivin suojelijana toimi kaupunginhallituksen puheenjohtaja. Kaupunkilaiset ottivat huivitempauksen välittömästi omakseen ja tempaus poiki kokonaisen juttusarjan paikallislehteen ja tukun seteleitä Unicefille.\nRovaniemellä järjestettiin vastikään myös Kirjastometalli, jonka organisointiin tuli aloite vapaalta kulttuurintuottajalta/keikkajärjestäjältä. Kirjaston tehtäväksi jäi järjestyksenvalvonta. Tilaisuus ei edes ollut kirjastolla, joten tapahtuma olisi voinut kulkea muullakin nimellä. Jostain syystä tapahtuma kuitenkin haluttiin liittää kirjastoon, koska musiikkikirjastolla on Rovaniemellä ainakin jokseenkin katu-uskottava maine. Tätäkään ei olisi tapahtunut, ellei "keksipakettibudjetin" Kirjastorokin parissa olisi säädetty ensiksi 20 vuotta. Haaveenani olisi nähdä kirjaston etupihalla jonain päivänä Kirjastoskeitti...\nKirjaston ”ydintehtävää” em. huivi tai puuron tarjoaminen ei ehkä tiukan kirjastomääritelmän mukaan ole, mutta kannustava osoitus siitä, että kirjasto voisi ottaa itselleen rohkeammin yhteisöllisempää roolia ympäristössään. Nyt sitten vastaavia tempauksia miettimään vaikkapa paikallisen eläkeläiskerhon tai skeittariyhdistyksen kanssa!\nAGI - Anonyymit googlettavat informaatikot\n3. marraskuuta 2010 14:20\nBongasin satojen muiden kollegojen tavoin Ylen kulttuuriuutisten jutun ”Kirjastonhoitaja googlettaa puolestasi”. Jutussa toimittaja oli testannut Kysy kirjastonhoitajalta -chattia ja tarttunut siihen, että tiedonhaun ammattilaiset tarjosivatkin kysyjälle viitteiden sijaan Wikipediaa. Jos olisin törmännyt uutiseen normaaleja reittejä, eli suoraan Ylen syötteestä, en olisi ollut moksiskaan. Mutta kun virtuaalisessa kahvipöydässämme eli Riippumaton asiantuntijassa puitiin uutista, aloin miettiä asiaa uudelleen. Siis pitäisikö hermostua jostain? Kokeillaan.\nKirjaston luotettavuus on ilmeisesti tässä nyt se ydinkysymys, joka jälleen on saanut uuden muodon – pääosin meidän itsemme keskuudessa. Huomaatteko, että artikkelissa on niin tutunsävyinen näkökulma kirjastoammattilaisuuteen, että aivan kuin joku meistä olisi vaihtanut alaa ja kirjoittanut tuon artikkelin: ”Nyt kyllä näytän niille, niille kirjastolaisille!” Näin tuskin on käynyt, vaikka on hauska leikkiä ajatuksella. Jutusta heijastuu kuitenkin ainakin yhden selkeän kirjastonkäyttäjän ihannekuva kirjastosta. Ehkä sitten jokunen 1990-lopulla ilmoille laukomamme viesti kirjaston tiedonvälityksen tai minkä ikinä luotettavuudesta on mennyt ainakin yhdellä ihmisellä perille. Okei, tämä luotettavuuden käsitteen käyttäminen jo sinällään voisi kyllä ärsyttää, mutta tänään ei.\nKirjastokaapelin keskusteluissa chatin vetäjä Nina Granlund kertoo: ”Haastattelu oli tosiaan yllättävä. Toimittaja kertoi ensin hiukan taustoja siitä, kuinka hän oli käynyt testaamassa Kysy kirjastonhoitajalta -chatia ja saanut nopeasti vastauksen kysymykseensä ja viitteen Wikipediaan. Sen jälkeen hän esitti ensimmäisen kysymyksensä: missä on lähdekriittisyys?” Mielestäni tämä osoittaa toimittajan ja ehkä jopa valveutuneiden käyttäjiemme lähdekriittisyyskäsitysten olevan jäljessä omaamme, eli edustavan ehkä sitä, mikä meille oli tyypillistä ajattelua vielä 5-10 vuotta sitten. Ei, en siis pillastu tästäkään.\nVarmasti enemmistö informaatikoista käyttää Googlea ja Wikipediaa, sillä ne ovat varsin käyttökelpoisia moniin tilanteisiin. Mitä sitten? Tuntuu, että jossain määrin kirjastoihminen oikeasti hallitsee nuo paremmin kuin kaduntallaaja keskimäärin. Ainakin niin toivon. Jos tarkkailette jonkun tuttunne tapaa muodostaa hakulauseke Googleen, eikö teekin mieli mennä neuvomaan? Todellakin. En varmaankaan ole yksin tuntemusteni kanssa. Eikö meidän nyt kannattaisi panostaa sen kertomiseen, että hallitsemme Wikipediat ja Googlet mutsejamme ja diginatiivi-sisaruksiamme paremmin. Ainakin oma vanha vuosikurssijengini OAMK:ssa osaa. Eikö tuo internetin ja kirjaston vastakkainasettelu ole niin 1990-lukua? Tämä minua enemmän häiritsee kuin tuo Ylen artikkeli. Minusta lause “kirjastonhoitaja googlettaa puolestasi” voisi olla oikeasti meille eduksi (jossain toisessa kontekstissa).\nÄrtymykseni nousee kyseisen artikkelin rivien välistä. Kyllähän se tietty jostain kertoo, jos emme itsekään halua käyttää omia tietokantojamme ja lähteitä tositilanteiden tiedonhakutilanteissa vaikka jotkut tiedonjanoiset sitä odottaisivat: tapamme ajatella on marginaalinen, eikä se aina palvele edes meitä. Minun mielestäni olisi hyvä, että asiakkaat antaisivat meidän surutta vaikkapa juuri googlettaa puolestaan. Siihenhän pitäisi 2010-luvulla suorastaan kannustaa. Miksi haluaisimme ylläpitää tuota tiedon portinvartijan ajatusta? Olisiko pitänyt aiemmin jo kertoa, että kyllä, informaatikkomme googlettavat ja se on ihan ok? (Ja informaatikkomme, virkailijamme ja kirjastonhoitajamme tekevät sen todennäköisesti paremmin kuin sinä.)\nKertokaa ajatuksistanne Turussa 30.9.\n26. elokuuta 2010 8:55\nTarvittaisiin erilaisia kirjastopersoonia Turkuun 30.9. Jos keksitte sopivia keskustelijoita tai olette itse sellaisia, ottakaa yhteyttä minuun (marjo.perala@rovaniemi.fi) tai Virve Miettiseen (virve.miettinen@hel.fi). Tämä on kaikille avoin ammatillinen kokoontuminen.Tässä alustava ohjelma, jota saa kommentoida:Kirjasto rokkaa & runoileeTurun messukeskus, xxx-sali 30.9.2010 klo 10-16(Aamupäivän puheenjohtajana Päivi Almgren, iltapäivästä tahtipuikko siirtyy nuorkirjastolaisille)10-11 Tienviittoja tulevaisuuteen, Suomen kirjastoseuran puheenjohtaja Jukka Relander11-12 Tulevaisuuden työkaluja, Turun kaupunginkirjaston xxx xxx (puhuja ei varmistunut vielä)12-13 Lounas13-16 Kirjastofeedi: Puheenvuoroja kirjastoelämän monimuotoisuudesta TAI vaihtoeht. :Hiekkalaatikolla: Puheenvuoroja kirjastoelämän monimuotoisuudestaOpen mic-keskustelutilaisuus, jossa kaikilla mahdollisuus kommentoida ja osallistua. Mistä kirjastojen täytyisi olla huolissaan? Keskustelun vetäjinä toimii lauma idealistisia kirjastoihmisiä.Tule tekemään tulevaisuuden kirjastoa ja tutustumaan uusiin kirjastolaisiin. Muutoshalukkuus ei ole iästä vaan asenteesta kiinni!\nVerkostoitumalla(ko) kirjastomaailmaa parantamaan\n19. elokuuta 2010 18:33\nKokosimme avoimella kutsulla IFLA:ssa olijat tapaamaan toisiaan 12.8. Paikalle tuli 26 eri ikäistä, taustaltaan kirjavaa kirjastoammattilaista, joita yhdisti halu keskustella avoimesti kirjaston ja kirjastoammatin tulevaisuudesta. Kaikkia keskustelijoita tuntui kiehtovan ajatus kaikkia kirjastoja hyödyttävästä toiminnallisesta ja laadullisiin tuloksiin tähtäävästä verkostosta. Katsotaan nyt, miten porukan toiminta lähtee muotoutumaan. Pyöriteltiinpä tuolla ajatusta myös firman perustamisesta…Ryhmän nimi on edelleen nuorkirjastolaiset, eikä sillä ole tarkoitus viitata ikään tai mihinkään nuoruuden korostamiseen, vaan asenteeseen. Ryhmän perustivat siis alunperin entiset UDK:n opiskelijat, jotka työskentelevät tieteellisten kirjastojen puolella. Julkistan miittimme muistion sellaisenaan täällä, jotta saisin hälvennettyä muutamia ennakkoluuloja ryhmästä ja tapaamisen sisällöstä. Kiinnostuneet voivat tsekata minun ja Veera Ristikartanon haastattelun Kirjastokaistalta http://www.kirjastokaista.fi/video/9037/nuork...n-toimintaan. Muistio 12.8.2010Paikalla:Jani NieminenJonas TanaTimo TuominenPetri TonteriMervi TilvisNiina SalmenkangasMervi VaaraHeli MetsäJori HellstedJaana KohtaMinna SaastamoinenRitva NybergMaria BangAntti ImpivaaraIri IsopoussuHeikki VarjomaaRiitta TaarastiTuomas LipponenMinna MarjamaaAino RautioVirve MiettinenAntti PakarinenVirve MiettinenMarjo PeräläVeera RistikangasMace OjalaAluksi puhuttiin yleisesti kirjastojen tilanteesta ja siitä, miksi nk. nuorkirjastolaisten ryhmä alkoi muotoutua. Liikehdintä alkoi eri puolilla kirjastokenttää yllättäen samanaikaisesti. Ammatilliseen tapaamiseen tarjottiin tukea aluksi Suomen Kirjastoseuralta ja ensimmäinen tapaaminen päätettiin järjestää Turun Kirjamessujen yhteydessä 30.9.2010. Tästä päätettiin järjestää tapaaminen Göteborgin IFLA-konferenssiin 12.8.2010. Ennen kyseistä tapaamista sovittiin Kimmo Tuomisen kanssa Suomen Tieteellisen kirjastoseuran tuesta tähän ammattitapaamiseen.Varsinaisessa tapaamisessa oli yllättäen 26 ihmistä ja miitti siirrettiin messukeskuksen lähellä sijaitsevaan puistoon. Tapaamisesta ja ryhmän toiminnasta toivottiin avointa, ei pelkästään yleisiin tai tieteellisiin kirjastoihin painottuvaa. Vanhat raja-aidat halutaan poistaa. Palaverissa keskusteltiin myös paljon puhuttaneesta nuorkirjastolaisuuden ikärajasta. Yksimielisesti päätettiin, että asenne on edellytys, sillä muutoshalukkuus ei ole iästä kiinni. Alussa keskusteltiin myös siitä, että vaikka yleisten kirjastojen ja oppilaitos- ja tieteellisten kirjastojen tehtävä on erilainen, ovat ongelmat pitkälti yhteisiä.Alle on listattu muutamia keskeisiä intressejä, joita nousi tapaamisessa:• Kirjastojen asema digitalisoituvassa maailmassa: pitäydytäänkö vanhassa totutussa vai yritetäänkö mennä eteenpäin. Osataanko asema ottaa?• Mitä digiarjen eläjät odottavat kirjastoilta• Miten kirjastoalan koulutus vastaa kirjastoarkea: oma osaaminen koetaan ongelmaksi• Uusien ammattilaisten rekrytoinnissa toistetaan usein vanhoja perinteitä, vaikka nykyaika vaatisi erilaista osaamista kuin esim. 15 vuotta sitten• Sekä kirjaston että kirjastonhoitajuuden määritelmä tällä hetkellä hankalaa• Johtamisessa toisinaan aistittavissa autoritaarinen, käskyttävä henki, joka ei välttämättä anna tilaa ideoille• Kirjastojen avauduttava toisilleen ja turhasta kilpailuasetelmasta ja mustasukkaisesta omimisesta on päästävä• Nk. nuorkirjastolaisten verkostosta ei haluta "valituspiiriä". Toiminnan täytyy olla laadullista. Se, miten verkoston toiminta kehittyy, riippuu sen jäsenistä. On selkeää, että nuorkirjastolaisten toiminta on vasta muotoutumassa.Tapaamisessa koettiin melko yksimielisesti, että verkostoitumiselle on tilausta: tarvitaan sekä ammatillinen foorumi, että toiminnallinen verkosto, jossa jaetaan hyviksi todettuja käytäntöjä ja koetetaan olla hyödyksi kirjastomaailmalle.Yhteinen huolenaihe oli kirjastoalalla yleinen muutosvastarinta, jota uusia käytäntöjä ehdottava helposti kohtaa. Ryhmässä keskusteltiin, että mukanaseilaaminen ja passivismi on erityisen hankalaa alalla, jonka täytyisi seurata aikaansa. Joku ehdotti, että ryhmässä täytyisi aikaansaada innostus, joka leviäisi muuallekin. Virheidentekoa pelätään liikaa ja toisaalta uusien toimintatapojen kokeilusta ja yrittämisestä saatetaan myös rankaista työyhteisössä: ”tähänkin nyt menit sitten käyttämään työaikaasi”.Osaamisesta keskusteltiin pitkään ja ilmoille heitettiin, että kirjaston on mukauduttava ympäristöönsä: jos ammattikorkeakoulukirjaston asiakkaina on diginaativien enemmistö tai lähiökirjaston asiakaskunta koostuu maahanmuuttajista, olisi sen hyvä näkyä henkilökunnassa.Porukassa intouduttiin myös kehumaan työyhteisöä. Jossain ollaan todella muutoshalukkaita johtajaa myöten ja innokkaita toteuttamaan uusia kirjastotyön sovelluksia. Toisaalla kärsitään siitä, että työaika ei tahdo riittää kehittämistehtäviin. Itse voisi tehdä paljon, jos vain olisi työaikaa.Joku muistutti porukkaa siitä, että mistään radikaalista tämän ryhmän toiminnassa ei ole kyse, vaan vastaavaa liikehdintää on ollut alalla keskimäärin joka sukupolvessa. Helle Kannilan ajatukset ovat edelleen ajankohtaisia ja häntä radikaalimpaa kirjastovaikuttajaa on hankala edelleenkään löytää.***Kirjasto rokkaa & runoileeTurun kirjamessut 30.9.2010Kirjasto rokkaa & runoilee -tapahtumaan kyseltiin vapaaehtoisia osallistumaan paneelikeskusteluun. Tarkoitus on saada kuuluville niiden ääni, jotka eivät sitä mahdollisuutta usein saa. Vapaaehtoisina keskustelijoiksi ilmoittautuivat Timo Tuominen, Heikki Varjomaa ja Antti Pakarinen. Keskustelijoiksi toivottiin mahdollisimman eri näkökulmia edustavia kirjastoammattilaisia. Myös Jukka Relanderia ehdotettiin yhdeksi keskustelijaksi. Jokainen keskustelija pitää pienen virittävän puhevuoron, jonka inspiroimana keskustellaan avoimesti.Keskustelusta tulisi saada mahdollisimman osallistava, open mic -meiningillä. Suomen kirjastojen johtajat aiotaan haastaa mukaan. Johtajien ja esimiesasemassa toimivien läsnäolo on selkeä signaali siitä, ketä halutaan kuunnella ja ketkä halutaan hiljentää. Jos keksitte sopivia keskustelijoita, joilla on sana hallussa, ottakaa yhteyttä Marjo Perälään (marjo.perala@rovaniemi.fi) tai Virve Miettiseen (virve.miettinen@hel.fi).Alustava ohjelma:13-16 Kirjastofeedi - Puheenvuoroja kirjastoelämän monimuotoisuudesta vaihtoehtoinen nimi Hiekkalaatikolla – Puheenvuoroja kirjastoelämän monimuotoisuudestaOpen mic -keskustelutilaisuus, jossa kaikilla mahdollisuus kommentoida ja osallistua keskusteluun kirjastoasioista. Mistä kirjastojen täytyisi olla huolissaan? Keskustelun vetäjinä toimii lauma idealistisia kirjastoihmisiä.n. klo 16 MaljankohotusIltaohjelma Dynamolla: elävää musiikkia jne. Tarvitaan bändejä!!!Majoittuminen Turun retkeilymajassa tms\nNutturat ovat muodikkaita\n2. heinäkuuta 2010 14:53\nJaana, riemastuin kommentistasi Alamme peruskysymys -kirjoituksessani. Aloin ensin kommentoimaan sinulle, mutta koska eksyin hieman aiheesta ja aloin muutenkin rönsyillä, päätin laittaa vastaukseni uutena tekstinä. Ooh, mikä perjantai-iltapäivän innovaatio.Olen kanssasi samaa mieltä siitä, että kirjastolla olisi tällä hetkellä paljonkin vahvuuksia JOS niitä vaan haluttaisiin hyödyntää. Mielestäni on varsin inspiroivaa selailla Kansallisen nuorisotutkimuksen (2010) tuloksia ja Nuorisobarometria; niiden mukaan nuoret ovat arvoiltaan vanhempiaan pehmeämpiä. Luovuus on arvossaan, samoin ekologisuus. Nuoriso ei arvosta rahan perässä juoksemista. Näitä arvoja kirjasto tosiaan tukee. Se vain täytyisi sanoa ääneen, niinkuin kansalliset suuryrityksetkin tekevät. Äitien tekemää ruokaa ja silleen. Ja siinä ei ole todellakaan mitään pahaa. (Onhan sillekin syynsä, miksi jotkut ihmiset ostavat macin eivätkä pc:tä. Mac on siistimpi vehje, mutta sitäkin voi miettiä, onko brändi aikaansaatu kuitenkin suurimmalta osin mielikuvamarkkinoinnin avulla.) Sitä me itsekin voimme harrastaa. Pieni raha tarkoittaa vain isompaa aivotyön määrää ja kokeilunhalua. Myös se epäonnistunut kokeilu on viesti siitä, että yritystä on. Eipähän vaikuteta staattisilta jos aika ajoin tyritään. Siis tämän jaarittelun pointti oli, että kirjasto kyllä on trendikäs ainakin tällä hetkellä, mutta sen perusviesti täytyy hoksata toisinaan päivittää. Lappilaisten kirjastojen perusviesti on "Fiksusti ajan hengessä". Sopisi kaikille muillekin kirjastoille maakunnissa yhtä hyvin.Kirjastossa on paljon hyvää ja me pystymme minun mielestäni mukautumaan moneen jos vähän viitsitään vaivautua. Eri paikoissa erilailla, mutta kumminkin.Nuorisolle kirjastoa voi tuoda esille noiden tutkimusten tuloksia hyödyntäen vaikka miten. Esitteiden tekstit uusiksi vähintään. Ja kun enemmän viitsii satsata, voi järjestää nuorten ehdoilla jännittäviäkin palveluja tms. Ja nyt kun kaikenlainen "homing" on ihan yleisesti maailmalla trendikästä, kirjasto voi osoittaa olevansa hengessä mukana järjestämällä vaikkapa Marttojen kanssa yhteistyössä sukankudonnan yön tai jotain. Ja sinne sitten paikallisen kirjastonhoitajan rokkibändi soittamaan ja Taikalamppu-verkosto kaveriksi jakamaan kustannuksia. Tai sitten vain simppelisti tarjoatte kirjaston tilaa kaikenlaisille harrastajapiireille, vaikka lautapelikerhoille. Eikä vaadi itseltä juurikaan panostusta. Kirjasto on saatava houkuttelevaksi foorumiksi, vaikkei niitä kirjoja haluaisikaan lainata.Ja aineistonäyttelyitä kyllä saa järjestää, olen vain itse huomannut että kynnys tähänkin perustyöhön on monella ihan liian korkea. Laajennetut aineistonäyttelyt ne vasta kivoja ovatkin, museoilta krääsää monipuolistamaan näyttelyä. Kokeiltu on ainakin meillä menestyksekkäästi.Mikä tahansa kirjastoon eloa tuova juttu on mielestäni plussaa ja kokeilemisen arvoista. Innovaation puute, sehän se ongelma on. Ja se kansallisesti tärkeä, mitä itse emme ehdi tehdä, tehdään varmaankin Labsin, Kansalliskirjaston, Kirjastoseuran ja Yleisten kirjastojen keskuskirjaston avulla. Tasapuolisesti kaikille ympäri Suomea. Eikö niin?Ja sitten vielä pakollinen nutturakommentti, kun jotkut sillä innostuivat trollaamaan aiemmin. Nythän nutturat ovat hyvin muodikkaita. Sen oikeaoppinen paikka on tällä hetkellä päälaella, niinkuin Pikku Myyllä...näin on tosin ollut jo kaksi vuotta, joten se päälakinuttura saattaa pian poistua muodista. Ja Wayfarerit päähän, ylleen voi pukea mustan kynähameen tai chinot (niistä voi hieman kääräistä lahkeita) ja sitten vielä valkoinen paitapusakka josta ylin nappi auki, niin aijai. Oikeaoppinen kirjastoasu löytynee jokaiselta. Olemme oikeasti aika kuumiksia, kunhan vain itse haluaisimme sen myöntää ja näitä avuja hyödyntää. Ajassa kuin ajassa.\nNuorten kirjastopäivät 2011?\n7. kesäkuuta 2010 12:05\nPäätin aloittaa tähän nyt uuden keskustelun aiheesta uuden kirjastosukupolven kokoontuminen/Kirjastopäivät. Komppaan Sinikka Sipilän ehdotusta Nuorten kirjastopäivien perustamiseksi. Tapahtuman voisi järjestää joka toinen vuosi. Mielestäni meidän nuorten pitää aktivoitua niin alalla kuin Kirjastoseurassa ja tämä voisi olla oikein hyvä tapa.Esitän työryhmän perustamista tapahtuman järjestämiseen. Mielestäni kevät 2011 voisi olla hyvä, että sitä olisi aikaa järjestää. Sisällöllisesti ei kannata kilpailla Oulun Kirjastopäivien kanssa, saati sitten Turun kirjamessujen yhteydessä järjestettävän seminaarin kanssa. Esitän tapahtumasta kaksipäiväistä, uskon sisältöä syntyvän sen verran.Näkökulma on uusi kirjastosukupolvi ja puhujat valitaan tällä kriteerillä. Osallistujat voivat varmaan olla keitä hyvänsä iästä huolimatta, mutta toivon että äänessä ovat ne, jotka eivät ole olleet alalla kovin pitkään tai joilla on (vaikkapa omasta mielestään) uutta annettavaa. Alan gurut ja pitkään työskennelleet ovat tietenkin tervetulleita, mutta luonnollisesti me uudet tulokkaat vedämme tapahtuman ja ote tulee olemaan sen mukainen. Raikkaita ideoita voi olla iästä riippumatta, joten siihen lienee turha takertua muutoin kuin huumorilla.Luonnollisesti myös iltaohjelma on meidän tyylinen. Bändikisa? Tiedän heti parikin kokoonpanoa, joissa on kirjastosetiä soittamassa. Ja vaihteeksi Kirjastopäivät voidaan pitää joko täällä Rovaniemiroksitissä tai Oulussa. Oulussa on kirjastoalan oppilaitoksia, Rovaniemellä järjestelyapua voinee pyytää Ramk:sta vaikkei alan opiskelijoita täällä ole.Asiasta kiinnostuneet voisivat alkaa heitellä ideoita tänne. Mielestäni tällaiselle olisi tarvetta, entä teistä? Voidaan vaikka kokoontua jonnekin päin Suomea miettimään asiaa.Ps. Olisin muuten Helsingissä tiistaista perjantaihin ELAG-konferenssissa. Jos joku ehtisi istahtaa kanssani hetken vaikka perjantaina iltapäivästä? FB-grouppi olisi myös mahdollinen mietintäalusta, jos perjantai tulee liian pikaiseen.\nAlamme peruskysymys ja muuta sälää\n1. kesäkuuta 2010 14:54\nEn millään haluaisi toistella omalla blogillani sitä, mistä kirjastoihmiset ovat keskustelleet Kifissä ja Kirjastokaapelilla jo vuosia. Jos koet kyllästyneesi kirjasto-käsitteen pyörittelyyn, lopeta lukeminen tähän. Haluaisin kuitenkin herätellä ikäisiäni kirjastoihmisiä keskustelemaan siitä, mihin suuntaan viemme Suomen kirjastoja. Tämä ei välttämättä ole oikea kanava, mutta yritetään. Voitaisiinko me alle 40-vuotiaat muuten perustaa Nuorten kirjastopäivät? Miten olisi oma epävirallinen workshop vaikka Göteborgin Iflassa? Vai perustaisiko joku kanssani Kirjasto Oy:n, jossa kukaan jäyhä kunnanisä ei rajoita kehitystyötä?Olen työni luonteen vuoksi pohdiskellut lappilaisen kirjaston olemusta ja samalla mietiskellyt kirjastoja yleisesti. Ahdistun kerta toisensa jälkeen, enkä usko olevani ainoa. Saan syötteitä foresight.fi-sivustolta, johon kerätään tulevaisuudentutkimuksen julkaisuja, blogikirjoituksia jne. Sieltä löysin maaliskuussa jännittävän Kulttuuri – tulevaisuuden voima -taustaselvityksen, tämän blogitekstin muusan. Mietitäänpä muutamaa kontekstistaan revittyä kohtaa, mutta peilataan myös viimeaikaisia Kirjastolehden kirjoituksia ja muita kansallisia ja kansainvälisiä kirjastoviboja. Virikkeeksi voisitte lukaista myös Seppo Verhon tuoreen Kirjaston kätketty aarre -artikkelin http://kirjastoseura.kaapeli.fi/etusivu/lehti...sti_id=17021, jonka hoksasin Riippumaton asiantuntijalta http://xmacex.wordpress.com/2010/05/31/kayttodata-auki/. Tampereella Niitä ja näitä maakunnista -tapaamisessa 31.5. sivuttiin ohimennen hieman identiteettiasioita. Milloin ottaa kirjaston kokoelmiin kävelysauvoja, miksi kirjaston kaikkivoipaa metadataa pitäisi värittää funktionaalisella luetteloinnilla? Vastauksia näihin ei sielläkään mietitty, vaikka pari provosoivaa lausetta taidettiin ilmoille lennättää. Kiinnostuin oitis Labsin kehittelemästä musiikkitiedonhausta, jossa funktionaalista luettelointia on käytetty nykyaikaisemmalla otteella kuin mihin olen suomalaisessa kirjastoskenessä törmännyt. Klikkaamalla Miles Davisia, saat kirjaston tuottaman metatiedon lisäksi myös lisäarvoa siitä, että kappaleen voi klikkauksella kuunnella Spotifysta. Mielestäni kirjaston ja tiedon liitto tulee olemaan tällainen. Go Labs go! Kirjaston metatieto on arvokasta vasta jalostettuna, yhdisteltynä, jaettuna.Tieto siis on kirjaston ydin, mutta toisaalta arjen tiedonhakuun perehtynyt Reijo Savolainen sanoo että kirjaston pitäisi profiloitua kenties muulla tavoin kuin tiedonhaun väylänä. Oukei, mikäpä siinä. Olkaamme sitten sivistävä, elämyksellinen kohtaamispaikka kulttuurin sykkivässä sydämessä.Mutta tarkemmin ajateltuna, ehkei sittenkään. ”Antikvariaatit ja kirjakaupat ovat yhdistäneet voimansa. On syntynyt erikoistuneita kirjakauppoja, joissa on erilliset kerrokset eri osastoille ja näissä oleskelumahdollisuus. Kirjakaupoista on tullut eräänlainen elämystila.” Lukaiskaa äskeinen lainaus OPM:n julkaisusta osoitteesta http://www.minedu.fi/export/sites/default/OPM....pdf?lang=fi. Tekstin löytää liitteestä no 1, Tulevaisuusmaisemat.Noh. Kun kirjasto ei sitten olekaan elämysten eikä tiedonhaun paikka, nojatkoon sen identiteetti sitten kaunokirjallisuuteen ja sen tuottamaan elämyksellisyyteen: kirja on kirjaston brändi, kuten minulle Turun Kirjastopäivillä eräs vanhempi kollega kiivaasti esitti. Kyllä ja ei. Kirja on meille hyväksi nyt kun nostalgia ja perinteiden kaipuu on pinnalla. Mutta onko kaunokirjallisuuden tuntemuksen korostaminen siltikään se millä yleinen kirjasto voi kilpailla? Kaunokirjallisuuden asiantuntijan voi tuosta vain repäistä kadulta, muualtakin kuin kirjaston läheisyydestä. Eilen Tampereella paneelikeskustelumme kirjastojen asiakasverkkoliittymistä muistaakseni käväisi tässä hetkellisesti. Ja muistaakseni juuri tähän ei kukaan tarttunut, eikä foorumi ehkä olisi muutenkaan tälle sopinut. Jossain se keskustelu on kuitenkin käytävä. Niin ja samanaikaisesti olisi tietysti myös toimittava.Mietitäänpä edellistä vaikkapa mainitsemani opm:n julkaisun pohjalta. Miksi kirja on kirjastolle paha? Teksti jatkuu kohdasta ”Kirjallisuus” seuraavasti. Huomaattehan myös, että kirjastot ja kirjallisuus käsitellään julkaisun tulevaisuusmaisemissa erillään, sen sijaan kirjallisuuden yhteydessä löytyy edeltävä lainaus antikvariaateista ja kirjakaupoista…” Kirjallisuudesta on tullut pienen piirin eksoottinen harrastus ja sen käyttäjät ja tuottajat löytyvät tosiaan blogeista ja pienen piirin tapaamisista. Toisaalta kirjallisuus on löytänyt muut taiteen lajit, mikä on vahvistanut sen asemaa. Poikkitaiteelliset tapahtumat ovat lisääntyneet, esim. kirjallisuus ja tanssi, kirjallisuus ja kuvataide, kirjallisuus ja musiikki törmäävät uusissa tapahtumissa ja yhteyksissä. Kirjallisuuden uhkana on vahva elämyksellisyyden tarve.”Tässä positiivista on kirjaston potentiaali foorumina. Tuodaan eri alojen ihmisiä kirjastoon elämyksellisiin kirjallisuusiltoihin. Hmm…Julkaisussa sanotaan kirjastoista seuraavaa, meille kenties ei niin uutta. Voiko kirjasto kilpailla tällä? Miten muotoilet tästä tiiviin perustelun sille, miksi tulla kirjastoon? Onko tämä asiakkaiden silmissä oikea suunta? Onko tämä virkamiesten toivoma suunta?” Yhteiskunta tarvitsee muistia, joka säilyttää ja luetteloi tietoa ja kulttuuriperintöä. Kirjasto on paikkana ulospäinsuuntautunut ja muuntautuva. Ihmiset kokoontuvat ja ryhmääntyvät tiedon ja kirjallisuuden pariin. Kirjasto on paikka, jonne kokoonnutaan kirjallisuuden ympärille keskustelemaan, tutkimaan ja luomaan uutta.”” Kirjastoilla on uusia tehtäviä sosiaaliselta puolelta, mm. kirjastojen rooli on merkittävä kotouttamisessa ja syrjäytymisen estämisessä samoin eri alojen neuvontapalvelut on yhtenäistetty, tarjotaan esimerkiksi ikäihmisille terveystietoa. Lainauspalvelut ovat täysin automatisoituneet, mutta informaatikkojen tarve on lisääntynyt.”Mitä mieltä me itse olemme?Kirjasto painiskelee perinteisen brändinsä (=kirja) kanssa ja yrittää löytää paikkaansa tulevaisuuden kulttuurikentällä ja yhteiskunnassa. Epäselvää tuotetta ei myöskään auta markkinoida. Jos meillä ei ole selvää säveltä siitä, mikä on kirjaston tehtävä, miten voi tehdä pitkäjänteistä palvelusuunnittelua? Entä viestintä- ja markkinointisuunnittelua? Henkilöstösuunnittelusta puhumattakaan. Onnea sille, joka alkaa vääntämään kansallista kirjastobrändiä. Maakunnallisessakin on aikalailla pohdittavaa. Ei, en ole käyttänyt kulunutta vuotta logojen ja sloganin kehittelyyn.\nKun ”kirjasto went pop” eli erään kapakkaillan tarina\n12. helmikuuta 2010 14:58\nKokeilimme modernia hakeutuvaa kirjastotyötä marraskuussa kansallisen kirjavinkkausmaratonin yhteydessä. Ajatuksissa oli aluksi yllätysvinkkaus Rovaniemen keskustassa, mutta kaamosangsteissa päätimme, että se on liian repäisevää. Siispä menimme baariin.Käsittääkseni tällaisella konseptilla ensimmäisenä Suomessa päätimme pitää vinkkausillan rovaniemeläisessä, paikallisen 20+ väen suosimassa retrobaarissa, Kahvila Kauppayhtiössä. Kapakkareissun konsepti oli pop-kulttuurin vinkkaus uudessa ympäristössä ja yllättävässä yhteydessä, minkä jo sinällään luulisi toimivan hyvänä markkinointikikkana. Työryhmäämme kuului neljä kirjastoihmistä. Työnjako oli seuraava: Nina Maria Peltola vinkkasi sarjakuvia, Jouni Mäkinen aasialaisia elokuvia, Salla Erho luki Jukka Itkosen runoutta ja toimi muutenkin tapahtuman juontajana, väliajalla minä ja Jouni toimimme dj:n tehtävissä soittaen levyjä musiikkikirjaston kokoelmista. Koska tapahtuma oli erityislaatuinen, tarvittiin erityislaatuiset markkinointikanavat perinteisiä tukemaan. Loka-marraskuussa julkistimme kirjaston Facebook-sivun, joka luonnollisesti toimi yhtenä markkinointityökaluna. Sen lisäksi apuna oli toinen FB-ryhmä reilulla 1000 seuraajallaan, Suur-Rovaniemen kulttuurielämä. Siellä mainostetaan nykyisin kaikkia katu-uskottavia tapahtumia ja fanijoukko painottuu nuoriin aikuisiin, eli Kirjasto goes popin kaltaisten tapahtumien ydinkohderyhmään. (Tähän väliin pieni vinkki: suosittelen muitakin kirjastoja verkostoitumaan FB:n avulla paikallisen kulttuuritapahtumia aktiivisesti järjestävän porukan kanssa, heidän avullaan järjestämistänne tapahtumista saavat väkisin tiedon jopa ne paljon puhutut kirjaston ei-käyttäjät, jotka eivät edes fanittaisi kirjastoa Facebookissa. Miettikäähän kaveripiiriänne ja pyytäkää adminit…)Graafikkomme, projektityöntekijä Karl Simonlehto suunnitteli tyrmäävän ja raikkaan julisteen tapahtumalle, jota veimme jakoon ja kiinnitimme tolppiin (jep, outlaw) ympäri kaupunkia: mainosta ei voinut mielestämme ohittaa. Media julkaisi tapahtumatiedotteen, mikä ei aina ole itsestäänselvyys. Muille suomalaisille kirjastoihmisille tästä tiedotettiin ammattikalenterissa.Uskoin vahvasti siihen, että meillä oli hallussa oikeat markkinointikanavat. Uskoin myös konseptin vetovoimaisuuteen, olisihan se kiehtonut minuakin ja sentään edustin kohderyhmää ainakin ikäni puolesta. Mutta. Sanon ihan rehellisesti, että ilta oli minulle pettymys. Tapahtuma keräsi alkuun noin 30 kuulijaa, joista osa oli kirjastolaisia (heitä olisi saanut olla enemmänkin kun teimme jotain näin erikoista) ja pari ravintolan työntekijää. Lapin kansan valokuvaajakin vaivautui paikalle ihan pyytämättä, mikä oli suoranainen ihme viime vuosina nauttimamme olemattoman medianäkyvyyden jälkeen. Synkistely alkoi kuitenkin viimeistään silloin, kun kuvaaja kysyi lupaa kuvata minua ja totesi: ”mennään kuvaamaan tuonne jotta näyttäisi siltä, että täällä olisi ollut porukkaa”.Mikä meni vikaan? Ainakin se, että tapahtuma järjestettiin vasta ensimmäistä kertaa, eikä vastaaviin usein yleisöryntäystä ole ennen kuin tapahtuma vakiintuu. Toisaalta keskityimme liian tietoisesti hakemaan tiettyä kohderyhmää, vaikka lopulta paikalle tuli varsin eri-ikäisiä ihmisiä aina lukiolaisista pariin eläkeikäiseen. Nämä olivat tulleet nimenomaan kuulemaan sarjakuvavinkkauksia. Ei se määrä, vaan se laatu? Tapahtuman kesto oli merkitty myös väärin Suur-Rovaniemen kulttuurielämän tapahtumatietoihin ja kuulin jälkeenpäin yhdeltä tutulta nuorelta mieheltä (siis siltä jota ei kirjastossa muuten näy), että hän olisi tullut paikalle jos tempauksen kesto olisi ollut tunnin sijaan vaikka pari tuntia, mitä se siis todellisuudessa oli reilustikin. Tapahtuman ajankohta saattoi olla ongelmallinen. Järjestimme sen synkimmän kaamoksen aikana, tiistai-iltana keskellä pikkujoulukautta, kuppilan totutun normaaliaukiolon yli jatkuen.Tapahtumaa kuuntelemassa ollut entinen äidinkielen opettajani toivoi, että lukiolaisille täysi-ikäisille olisi vielä voinut tiedottaa tapahtumasta viemällä tapahtumajulisteita kouluille. Tätä emme olleet tehneet, sen sijaan huolehdimme julisteet yliopistolle. Lukiolaisten piirissä oikeanhenkistä kohderyhmää olisi ehkä ollut enemmänkin.Kokeilua voi luonnehtia vähintään opettavaiseksi. Seuraavaa kertaa varten on olemassa nyt mahtava tietopääoma. Silloin teemme kaiken viisaammin, paremmin ja kauniimmin. Vastaava tapahtuma järjestetään jonkun muun tapahtuman yhteydessä, muiden kunnallisten ja underground-kulttuuritoimijoiden kanssa. Välilliset vaikutukset tällaisten tempausten järjestämisellä voivat olla merkittäviäkin: verkostoja syntyy ja ne voivat poikia vaikka mitä.\n21. tammikuuta 2010 12:41\nEräänä syyskuisena päivänä päätin, että Lapin maakuntakirjastolle täytyy luoda profiili Facebookiin. Johtaja Ritva Nurminoro oli ajatukselle suopea ja ajattelin, että profiilin voi nyt tehdä niks naks, simppelisti kuin stressistä toipuva projektityöntekijä päästää päiviltä rasiallisen Pandaa! Tarkoituksena oli testailla kuinka kirjaston profiili toimii viestinnässä ja voisiko sitä muuallakin Lapissa hyödyntää yhtenä brändin viestintäkanavana.Kuinkas sitten kävikään. Sosiaalisen median pelisäännöistä keskusteltiin kunnassa vähän vaikka kenen kanssa ja näin hurahti kuukauden päivät. Tästä yksinkertaisesta pikku asiasta kehkeytyi varsin mielenkiintoinen, jopa kafkamainen seikkailu itseäni monimutkaisemmissa kiemuroissa. ”Sukupolvien välinen kuilu ja silleen”, voin pyöreästi todeta. Kun odottelin, että itsestäni riippumattomat asiat hieman kehittyisivät, kirjastoja putkahteli Facebookiin lähes päivittäin, Lapissa Posion kirjasto ja Kolarin kirjasto. Kylläpä ahdisti, kun itse joutui malttamaan mielensä. Nyt siellä on Pellokin.Oletteko muuten huomanneet, että yritysten uutisoidaan olevan jäljessä tai aristelevan sosiaalista mediaa (http://www.marmai.fi/uutiset/article362821.ece). Virkamiehiä puolestaan kannustetaan sosiaaliseen mediaan inhimillistämään työtään. Ja mitä tekevät kirjastot? Ovat siellä jo, siis ainakin niissä tunnetuimmissa kanavissa. Haluaisin kuulla kriittisiä perusteluita vaihteeksi toisesta näkökulmasta sille, olemmeko todella niin jälkeenjääneitä tällä kentällä kuin kuvittelemme olevamme. Minä en nimittäin ole sitä mieltä alkuunkaan. Kyse on mielestäni siitä, mihin meitä verrataan. Pienet ja keskisuuret yritykset taitavat olla iloisemmin pihalla kuin kirjastot. Ja kehysorganisaatiomme puolestaan – aijai. Kirjastokentän omat uudistumispaineet pitävät meidät ainakin jossain määrin perillä uusista työtavoista ja trendeistä ylipäätään. Toisinaan itsekritiikkimme estää meitä näkemästä tätä. Nuttura kiristää ehkä sittenkin juuri sopivasti.FB:sta alkaa olla toisaalla kunnissa varmasti jo useiden kuukausien kokemusta, mutta jossain ollaan todella varovaisia. Kunnissa ei välttämättä ole vieläkään mietitty miten uudet nettityökalut istuvat oman kunnan viestintästrategiaan. Rovaniemellä ollaan nyt Facebookissa kirjaston ohella myös Unicef-kumppanuuskaupunkivuoden merkeissä. Ja Lapin yliopisto taisi tehdä historiaa olemalla ensimmäisenä suomalaisena yliopistona FB:ssa. Yliopisto viestii siellä erittäin mallikkaasti värväämiensä opiskelijoiden kautta, vähemmän anonyymisti organisaation suulla. Vilkaiskaahan Lapin yliopiston sivua: http://www.facebook.com/ulapland. Oulun kaupunki puolestaan viestii muikeasti omassa profiilissaan http://www.facebook.com/Oulu.Finland?ref=mf.Mielestäni kirjastoissa voitaisiin helposti hyödyntää profiileja samoin kuin Lapin yliopistossa. Pois etäännyttävästä organisaation suulla puhumisesta kohti henkilökohtaisempaa otetta! Värvätään asiakkaitamme kirjoittajiksi. Outi-kirjastojen Facebook-profiilissa http://www.facebook.com/group.php?gid=149891940520 viestinnän tyyli on yhteisölliselle medialle ominainen. Kirjastonhoitajat viestivät kirjastoasiaa rohkeasti omana itsenään, outilaiset ovat todella sisäistäneet oikeanlaisen viestintätavan.Minun ja muiden FB-päivittäjien pitää ottaa heistä oppia. Ja Lapin yliopistosta. Meillä Lapin maakuntakirjaston profiilissa (http://www.facebook.com/pages/Rovaniemi-Finla...180956966017) kirjavinkkauksia ja musiikkiosaston päivän soittolistoja kirjoittelee etäinen Lapin maakuntakirjasto. Miksi? Olemmehan päivittäin asiakaspalvelussakin omana itsenämme. Altistumme pelottaville tilanteille perustyössämmekin perinteisinä asiakaspalvelijoina, tuskin sen enempää ongelmia tulee verkossakaan. Sama työ, eri ympäristö. Täytynee siis päivittää profiiliamme parempaan suuntaan, onneksi virheet ja jatkuva päivitystyö kuuluvat asiaan nykyisessä verkkomaailmassa. Olen oppinut niiiin paljon.Mietin, että kirjaston asiakkaita voisi rohkaista mukaan yhteiseen viestintään aluksi yhteistyöllä vaikkapa lukion äidinkielen opettajien kanssa. Kirjallisuuskurssin osasuorituksena nuoret voisivat vinkata lukemiaan kirjoja ja vaikkapa kritisoida kirjastokäyntiään, siis ylläpitää keskustelua profiilissa kunnes tämä käy muiltakin luontevasti.(Jos jaksoit lukea tänne asti, onnittelut. Minun varmaan pitäisi kirjoittaa useammin jottei kerralla tulisi näin pitkää tekstiä.)\nKirjasto + markkinointi = looginen yhtälö\n7. tammikuuta 2010 11:04\nPaljon jännittäviä asioita on tapahtunut kirjastojen markkinoinnissa sinä aikana, kun olen viettänyt enemmän tai vähemmän aikaa aiheesta joko yleisesti kiinnostuneena, sitä opiskellen tai sen parissa työskennellen. Huikealla parivuotisella kirjastoalan kenttäkokemuksella (ts. nöyrästi alaa opetellen) sanoisin ”markkinoinnillisen” ilmapiirin muuttuneen selkeästi, sillä enää asian tarpeellisuutta ei juuri tarvitse kirjastoammattilaiselle korostaa. Toiselta tilanne vaikutti ainakin minulle silloin, kun syksyllä 2006 istuin Oulun seudun ammattikorkeakoulussa markkinoinnin pakollista oppimäärää.Markkinointiajattelu istuu kirjastoihin luontevasti kuin lappilainen hankeen: olihan itse Ranganathan varsin markkinointihenkinen tyyppi. Olette viidestä kirjastolaista huomanneet esimerkiksi kohdat ”Kirjat ovat käyttöä varten” ja ”Jokaiselle kirjalle lukija”. Aika suoraviivaisia kehotuksia markkinoinnin pariin.Kirjastojen asiakaslähtöisyys on markkinointihenkisyyttä, joten jos väittää olevansa markkinointiajattelua vastaan, on silloin myös nykyisten markkinointikäsitysten mukaan asiakaslähtöisyyttä vastaan.Kirjastojen markkinoinnista on puhuttu ainakin ammattikirjallisuuden perusteella jo 1970-luvulta, mutta mitä konkreettista on tehty? Pohjois-Ruotsissa on brändätty kirjastot saman lipun alle, tradenomiopintoihin kuuluu markkinointia ja kirjastoissa työskentelee tiedottajia markkinointi- ja viestintätehtävissä. Kirjastot järjestävät paljon erilaisia tapahtumia aina kirjakahviloista (Sompion kirjasto) ja mangapäivistä kirjavinkkaukseen kapakassa (niin kuin meillä Rovaniemellä), teettävät jääkaappimagneetteja aukioloajoistaan (Kiri-kirjastot) ja jakavat propagandaheijastimia (mm. Helmet). Vierailinpa Provinssirockissa ollessani Ykä-kirjastoautossakin!Useat Suomen kirjastoista ovat valjastaneet Facebookin uudeksi tiedotuskanavakseen, on Kirjastokanava ja Kirjastolehdestä aletaan mahdollisesti muokata asiakaslehteä. Ihan hyvältä vaikuttaa.Markkinoinnin suunnitelmallisuus näyttää hyvistä markkinointipyrähdyksistä huolimatta puuttuvan edelleen ja osassa kirjastoista uskotaan, että vain ja ainoastaan kallis mainostoimisto voi minkäänlaista strategiaa tehdä. Ja se onkin syy jättää markkinointisuunnitelmat kirjoittamatta, vaikka samalla luodaan kirjastolle esimerkiksi visiolausetta.Saattakaa minut nyt paremmin ajan tasalle, hyvät kollegat. Miten markkinoitte kirjastojanne?Tulipas sekavanlainen aloitus blogille. Mikä minä sitten olen tällaisia puhumaan? Marjo Perälä, tradenomi vuosimallia 2009, OAMK, projektityössä Lapin maakuntakirjastossa. Hauska tutustua! Työskentelen Lapin kirjastojen markkinointi- ja verkkopalveluhankkeessa, joka starttasi toukokuussa 2009. Projektin aikana luodaan Lapin kirjastoille kimpasta riippumaton brändi, siis markkinoinnin yhteiset suuntaviivat ja näkymisen tavat. Brändisuunnitelman ohessa säädän kaikessa, minkä koen tukevan projektia, eli suunnittelen paikallisesti tapahtumia & kirjastopropagandaa ja hoidan jonkin verran Lapin maakuntakirjaston tiedotusta. Blogissani haluan kertoa markkinointikokeiluistamme ja pohdiskella aihepiiriä yleisesti ja käytännöllisesti. Blogin nimen voi ottaa niin raskaasti kuin haluaa, mutta ”Nutturat auki” viittaa lähinnä oman kirjastokäsitykseni muutokseen omassa kaaressani teinistä markkinoivaan kirjastonhoitajaan.


Asiakastyytyväisyystutkimus - iLOQ\niLOQ Oy teetti asiakastutkimuksen yhteistyössä Innolinkin kanssa marras-joulukuussa 2019. Yhteensä 1 576 iLOQ Oy:n jälleenmyyjää ja loppukäyttäjää osallistui sähköpostitse toteutettuun tutkimukseen.\niLOQin älykkäillä lukitus- ja pääsynhallinnan kokonaisratkaisuilla varma ja asiantunteva toimitus\nVastaajien mukaan iLOQ Oy on onnistunut erityisen hyvin myyntihenkilöstön toiminnassa sekä toimituksissa. Nämä olivat onnistuneimpia tekijöitä myös vuonna 2018.\nToimitusten luotettavuus ja virheettömyys\nMyyntihenkilöstön palvelualttius ja ystävällisyys Myyntihenkilöstön palvelualttius ja ystävällisyys\nTuotteiden laatu Myyntihenkilöstön ammattitaito ja asiantuntemus\nAsteikko: 1 = on onnistunut erittäin huonosti …. 6 = on onnistunut erittäin hyvin\nJälleenmyyjät ja asiakkaat suosittelevat iLOQia mielellään\nVastaajat näkevät iLOQ Oy:n vahvana ja luotettavana toimijana, minkä vuoksi he voisivat suositella yritystä myös muille. iLOQ Oy:n Net Promoter Scoret ovat erinomaisella tasolla. Innolinkin vertailutietokannassa muiden yritysten NPS on 37.\n”Kiitos kaikille vastaajille, että osallistuitte kyselyymme. Saamamme palaute on todella tärkeää tuotteiden-, palveluiden- sekä asiakaskokemuksen kehittämisessä”, sanoo iLOQin toimitusjohtaja Heikki Hiltunen.\nUutiset ja tapahtumat > Asiakastyytyväisyystutkimus


Syytän syksyä – Pöpelikössä\nKeräsin kasvihuoneen nurkalta osan astereista sisälle maljakkoon, ajattelin, että ei niitä niin enää tule ulkona ihasteltua, hukkaan siellä menevät. Moisen kodinhengettäryyskohtauksen saaneena laitoin myös pitkästä aikaa pöytäliinan keittiön pöydälle. Kissat reagoivat välittömästi jos kotona tapahtuu jotain uutta, ja niinpä maljakollinen kukkia sekä, vielä toistaiseksi, karvaton pöytäliina toimivat magneetin lailla.\nIlmassa on muutenkin jotain järjestelyn tarvetta, siivoamisen ja nätiksi laittamisen. Tällä viikolla aloitin turhat tavarat kiertoon -haasteen, ja tähän mennessä turhakkeita tai suoranaista roskaa on lähtenyt kodista pois yli kolmenkymmentä. Tavaroita pyöritellessäni sain aikaiseksi raivata olohuoneesta lojuvat kirpparivaatekasat ja pahvilaatikot sivummalle ja parempaan järjestykseen. Ajattelin, että vaikka niistä onkin tarkoitus päästä eroon, niin ei niitä kuitenkaan tarvitse tuijotella päivästä toiseen keskellä olohuonetta. Nyt kaikki kiertoon lähtevä on simppelisti samassa paikassa ja olenpa saanut ne kuvattuakin ja laitettua Facebookin kirpparille. Seuraava etappi olisi listata ne vähänkäytettyyn ja postittaa menemään…mutta kaikki aikanaan. Tässä on vielä kaappien ja komeroiden läpikäyminenkin vielä kesken.\nKodinhengettäryys ei kuitenkaan rajoitu vain asioiden selkeyttämiseen, vaan myös sisäinen sisustajani on pitkästä aikaa herännyt. Kukkien ja pöytäliinojen lisäksi olen nostanut kynttilät ja lyhdyt esiin ja sytytellyt pienet tunnelmavalot torjumaan syksyn pimeyttä. Samaan aikaan on tarve kylmänviileälle järjestykselle ja selkeydelle ja kuitenkin myös kodikkuudelle ja lämmölle.\nSyytän syksyä. Tänä vuonna se tuli jotenkin kerralla, rysähtäen ja yhtäkkiä. Nyt parina päivänä on kyllä saanut nauttia hämmentävän lämpimistä syyssäistä, auringosta ja keltaisen sekä punaisen sävyistä. Mutta minusta silti tuntuu, että pimeys, sade ja kolkkous ahmaisi maailman kerralla alleen.\nSyksyllä on usein paha tapa ahmaista minutkin alleen ja vetää pää epäjärjestykseen. Luulen siis, että tämä valtaisa tarve laittaa kotia kuosiin on itse asiassa myös tarvetta pitää pää kuosissa. Siirtelen konkreettisesti kotona palikoita paikasta toiseen, poistan turhia ja arvostan niitä jotka säilytän – ehkä siinä samalla pään sisäisetkin palikat järjestyy, tai ainakin näin voi itselleen uskotella. Siivoamisen lisäksi sitä hätäpäissään polttelee kynttilöitä ja lipittelee teetä, rakentaa kodistaan turvallista ja lämpöistä pesää. Jollain tapaa syksy on yritettävä pitää loitolla tai ainakin yrittää napsia siitä ne parhaimmat fiilistelypalat.\nViime syksynä kävin raivokkaaseen kaamostaistoon täällä blogissa ja muutaman muun bloggarin kanssa toimimme toisillemme vertaistukena, jakaen vinkkejä kaamoksen taltuttamiseen ja tsempaten toisiamme. Viime syksy olikin hyvä syksy! Yritetään tästäkin saada aikaiseksi vielä jotain hyvää, vaikka täytyy myöntää, että kolmatta viikkoa jatkuva syysflunssakröhäräkätauti ei nyt varsinaisesti auta pitämään lippua korkealla…\nKirjoittaja PöpelikössäJulkaistu 21 syyskuun, 2018 14 marraskuun, 2018 Kategoriat Mieli&Terveys\n5 vastausta artikkeliin “Syytän syksyä”\n21 syyskuun, 2018 12:30 pm\nTäytyy perehtyä tuohon vähänkäytettyyn! Inhoan feissarikirppareiden säätöä ja postittelua ja aikataulujen sopimista. Normikirpparilta osa pöllitään aina tai rikotaan tai viedään väärään pöytään ja koko kampe katoaa taivaan tuuliin.\n21 syyskuun, 2018 1:15 pm\nKerran oon tuonne tavaraa laittanu ja ihanan iisipiisiä kun vaan eka jaksaa sen kuvaus- ja listausrumban. Sen jälkeen ei tarvii av, yv, önnönnöötä ja aikataulujen sovittelua tai postituksia, antaa vaan killinkien kilistä tilille. 😄\n21 syyskuun, 2018 1:17 pm\nJust toi! Kuulostaa niin hyvältä 🙂\n22 syyskuun, 2018 10:50 am\nSiis mie olin kans pari viikkoa sitten kuumeessa ja yskin edelleen! Koska tää saatanan 666 köhä oikein loppuuuuu!?\n22 syyskuun, 2018 12:31 pm\nEi vissiin IKINÄ. 🤒\nEdellinen Edellinen artikkeli: Turhat tavarat kiertoon -haaste\nSeuraava Seuraava artikkeli: Opiskelumoodit


TOTUUTTA ETSIMÄSSÄ – osa3 – Simpanssifilosofiaa\nTOTUUTTA ETSIMÄSSÄ – osa3\nEräs Nassim Nicholas Taleb toteaa viisaasti: Älä lue sanomalehtiä uutisten vuoksi. Parhaiten uutisista kuulee kahviloissa, ravintoloissa ja tietenkin juhlissa. Todellista elämää ei siis löydä uutisvälineistä vaan siihen osallistumalla. Tärkeämpää on tietää, kuinka kaverisi pikku nassikka on saanut ensimmäisen hampaansa kuin että jossain Ukrainassa on sortunut kerrostalo.\nTaleb on kerettiläinen toisinajattelija ja menestynyt tiedemies, moniosaaja ja professori, joka olisi muutama sata vuotta sitten poltettu elävänä roviolla. Isokenkäisiä vihamiehiä hän on saanut roppakaupalla nytkin, sillä kaikki eivät pidä siitä, että heidän turvallista pikku todellisuuttaan järkytetään. Hän varoittaa luottamasta kehenkään, joka käyttää solmiota. Hän ei katso televisiota ja lukee lehtiäkin vain poikkeuksellisesti. Silti hän tietää maailman epävarmuudesta enemmän kuin kukaan. Tai kenellekään muulle siitä tiedosta ei ainakaan makseta yhtä paljon kuin hänelle. Hän keksi Mustan Joutsenen olemassaolon ja kirjoitti siitä kirjan.\nApinankin täytyy siis korjata viimeksi sanomaansa. Maailman uutisten määrää ei lasketa miljoonissa, vaan miljardeissa. Jokaisella ihmisellä on joka päivä ainakin yksi uutinen kerrottavanaan. Monilla niitä on kymmeniä tai satoja. Maapallolla syntyy päivittäin uusia totuuksia yhtä käsittämätön määrä kuin veroparatiiseissa on dollareita. Kuinka vähän tästä kokonaisuudesta ymmärrämmekään. Mustilla Joutsenilla on siten miljoonia – ei vaan miljardeja mahdollisuuksia yllättää.\nMikä parasta, 99.9 prosenttia näistä totuuksista on positiivisia. Ajattele vaikka sitä, kuinka monta kohtaamista päivän mittaan kohdallesi sattuu, jos kävelet kaupungilla ja välillä sujahdat vaikka metroon. Kuinka monta ystävällistä kohtaamista! Joskus joku jopa katsoo silmiin ja hymyilee. Päiväsi on pelastettu. Tai joku kaunotar on jättänyt kesähelteellä rintaliivit kotiin – ja elämäsi pidentyy viikolla. Ajattele kuinka ylivoimainen enemmistö kohtaamistasi ihmisistä on paitsi ystävällisiä ja kohteliaita, myös ahkeria, tunnollisia, rakastettavia ja elämää pohtivia älykköjä.\nSitten tulee se tuhannes vastaantulija, joka ryöstää, haukkuu, huijaa tai yksinkertaisesti vain on epäkohtelias. Tai sitten hän on ottanut aamulla taskuunsa käsiaseen ja alkaa käyttää sitä Mustan Joutsenen lailla. Vasta tämä kohtaaminen on ”oikea” uutinen, joka leviää hetkessä ympäri maapallon. Kaikki päivittelevät kuinka paha ihminen onkaan. ”Tiedostaville” bloggaajille syntyy jutunjuurta ja tapahtuman merkitys paisuu arvoaan suuremmaksi.\nEvoluutio on tehnyt apinoista hyväluontoisia eläimiä. Muutoin emme olisi enää edes hengissä. Olisimme vain epäonnistunut koe-erä, jonka luonnonvalinta olisi hylännyt kelvottomana. Tämä ehkä selittää muoti- ja ruokablogien suuren suosion. Tiedättehän nämä elämänmyönteiset nurkkaukset, joissa pohditaan, laittaisinko tänään päälleni farkut vai nahkahameen ja kannattaisiko seuraavalle aterialle valmistaa pyttipannua vai muikkukeittoa. Tästähän se elämä koostuu – seksin lisäksi tietysti.\nJotkut ovatkin sitten niin avoimia, että jakavat myös yksityisyytensä toisten kanssa. Sillä tavalla voi jopa ansaita omaisuuksia. Klassinen esimerkki on eräs Jennifer Kaye Ringley, joka 12 vuotta sitten keksi asentaa kotiinsa nettikameran. Parhaimmillaan yhden vuorokauden aikana JenniCamin tapahtumia seurasi neljä miljoonaa ihmistä eri puolilla maapalloa. Houkuttimena oli tietysti se, että kuvassa saattoi vilahtaa paljasta ihoa ja jopa todisteita seksin harrastamisesta. Tämän jälkeen on tietysti aivan turha ihmetellä BB -talon suosiota.\nEdellä kerrotun totuuden perusteella arvioituna apina on elänyt elämänsä täysin väärin, kun on koko ikänsä vältellyt baareja ja juhlia, katsonut televisiosta pelkkiä ajankohtaisohjelmia ja luontodokumentteja sekä kaiken kukkuraksi ruvennut lukemaan lehtien pääkirjoituksiakin. Tämä viimeksi mainittu seikka kuulostaa kyllä jo melko huolestuttavalta. Ja ainoa BB, jota apina jaksaa katsoa, on se alkuperäinen, ranskalainen versio.\nToisaalta, ei kai apinakaan voi elää elämäänsä kuin omilla aivoillaan. Minusta ei nyt vaan olisi tullut mitään muoti- tai ruokabloggaajaa eikä kukaan varmaan olisi kiinnostunut siitäkään, että olisin viritellyt nettikameroita pesäni nurkkiin. Joku voisi tietysti kysyä, onko apina kateellinen muotiblogien suosiosta. Totuuden asialla kun ollaan, niin kaipa sellainenkin joskus tulee mieleen. Tosin apina ei ole koskaan halunnut olla missään keskipisteenä, joten siinä mielessä mahdollisimman matala profiili on vain hyväksi. Sen sijaan apina voisi olla kateellinen sponsoreista.\nMuotiblogien kirjoittajiahan kutsutaan kaikenkarvaisiin juhliin ja heille sponssataan monenlaista kivaa autoista alkaen. Sen verran inhimillisyyttä apinastakin löytyy, että ilmaston tila tai maailman köyhyys saa väistyä, jos sellainen Canon EOS 5D Mark II varustettuna EF 70-200 mm F 2.8L IS USM –objektiivilla tupsahtaisi postilaatikkoon. Laajakulmapää on jo hallussa, sillä apina on ikuistanut maailmaa Canoneilla jo kohta 40 vuotta. Kaipa Suomen Canonilla joku naisjohtajakin lienee – slurps, slurps. Apina lupaa kirjoittaa pari positiivista riviä vaikka feminismistä – no hyvä on, vaikka kokonaisen kappaleen, jos lahjus tulee verovapaasti…\nElämä ei siis löydy ainakaan sanomalehdistä. Uutisvälineiden totuuteen jämähtäville voi käydä huonosti. Voidaan puhua jopa totuuden uhreista. Matti Saari saattoi olla malliesimerkki täydellisyyteen pyrkivän ihmisen tragediasta, kun hän julkisiin totuuksiin törmätessään ei osannut etsiä tai ei löytänyt tarpeeksi hyväluontoisia ihmissuhteita. Jos lapsuudesta saakka on kuvitellut, että maailma on oikeudenmukainen, uutisvirran yksipuolisuus saattaa musertaa ja ihmisviha voi olla yksinäisyyden luonnollinen lopputulos.\nTotuus on huikeasti yliarvostettu asia. Se on niitä eniten lasten päähän taottuja hyvän kasvatuksen ja hyvän ihmisen periaatteita. Se on kasvatuksen keskeinen sanoma. Lapsen menestymisen kannalta saattaisi kuitenkin olla parempi opettaa, kuinka valehdella jäämättä kiinni tai kuinka tunnistaa tilanteet, joissa ei kannata olla liian rehellinen – sillä sehän on ihmisyhteisön toimintaperiaate. Mietipä vain päivittäistä käyttäytymistäsi. Aina ei kannata sanoa ääneen, mitä miettii. Jos vaimo tai tyttöystävä sattuu kysymään olenko mielestäsi lihonut tai vieläkö rakastat minua, tarjolla on vain yksi oikea vastaus, jos parisuhde-elämä sinua edelleen kiinnostaa.\nHormonisilmälasit pelastavat monesta pahasta paikasta. Se siis tarkoittaa tilannetta, jossa hormoniryöpsähdys tekee kumppanista maailman kauneimman ja upeimman ihmisen – vähäksi aikaa. Silloin on helppo vastata naaraan kysymykseen, olenko tärkein nainen maailmassa tai miltä tämä pusero näyttää. Myöhemminkään, hormonisilmälasien voimakkuuden heikentyessä, ei kannata ryhtyä rehelliseksi, jos haluaa seksiä jatkossakin. Useimmat apinat sentään ovat sen verran fiksuja, että ovat oppineet oikeat vastaukset suhteen alussa ja muistavat ne myöhemminkin.\nHuijaamista on myös se, että ”unohdat” kertoa asioita muille. Aina et tunnusta tosiasioita edes itsellesi. Ihmisaivojen energiasta kuluu valtavasti voimavaroja asioiden tai tapahtumien salailuun ja jopa tunteiden peittämiseen ja turruttamiseen, tapahtuu se sitten minkä sijaistoiminnan avulla tahansa. Viina, huumeet, seksi, shoppailu, kuluttaminen, kuntoilu, henkinen ja uskonnollinen harjoitus, kaikki kelpaavat. Ihminen on ylivoimaisen taitava huijaamaan itseään.\nNäennäisellä totuuden ja rehellisyyden vaatimuksilla hallitaan toisia. Tätä viestiä tulee niin mahdollisuuksien kuin todennäköisyyksienkin maailmasta. Totuuden puhujaa harvoin palkitaan. Harri Ollinkaan ei olisi kannattanut olla rehellinen viime keväänä. Totuus onkin kaksiteräinen miekka. Toisaalta se on avoimuutta, joka on riikinkukon pyrstön tapaan yksilölle äärimmäisen kallis signaali. Sen tavoittelu siis kannattaa, vaikkei sitä saavuttaisikaan. Toisaalta ihmisyhteisö on valheiden verkosto, joka ei pysyisi pystyssä, jos kaikki olisivat täysin rehellisiä.\nSosiaalisuus on toisaalta itsekkyyttä, oman paikan ja edun petaamista ja pelaamista yhteisössä. Toiset käyttävät siinä kyynärpäitä, jotkut osaavat toimia hienovaraisemmin. Sosiaalinen arvosi mitataan sillä, kuinka hyvin osaat valehdella ilman että korvasi heiluvat. Kaikki eivät ole yhtä hyviä pelimiehiä tässäkään suhteessa.\nTärkein kysymys totuudenkin suhteen taitaa siis olla: saako sillä seksiä? Kuinka moni voi sanoa olevansa täysin rehellinen ihmissuhteissaan? Kuinka moni ei ole koskaan parannellut mitään luonnollisia ominaisuuksiaan? Ei ole käyttänyt ripsiväriä, ajellut ihokarvoja, käyttänyt huulipunaa – tai lätrännyt silikonien kanssa?\nVain puolet brittimiehistä on edes sen verran rehellisiä, että tunnustaa valehdelleensa lukuharrastuksistaan naisille. Toinen puolikas ei myönnä sitä edes itselleen. Ehkä heti ensitreffeillä ei kannatakaan myöntää, että Jallu on paitsi mielijuomasi myös mielilukemistosi. Paljon viisaampaa on höpistä jotain valkoviinistä ja Sartresta tai punaviinistä ja Shakespearesta.\nKoska miehet ovat visuaalisia olentoja, naiset kohentavat ulkonäköään. Ja koska naiset ovat henkisiä olentoja, miehet yrittävät olla itseään parempia ”henkisesti”. Toisaalta, kuinka epätoivoisesti miehet haluaisivatkaan isomman peniksen. Jos sellainen pilleri tulisi (ihan oikeasti) markkinoille, Viagrankin myyntiluvut haalistuisivat olemattomiin. Kokohan on se salainen miehen mitta. Ja koska se on niin totta, kristillinen kulttuuri haluaa pitää sen täydellisesti piilossa.\nEhkä pilleripenis ei naisia kuitenkaan vakuuttaisi, koska he pystyvät haistamaan oikean alfauroksen vaatteiden läpikin. Siksi vain äärimmäisillä huippu-uroksilla on varaa olla huijaamatta. He voivat tapaamisen ensi sekunnilla kysyä, mennäänkö meille vai teille – asia, jonka kysymiseen normiapinalta kuluu päiviä, viikkoja tai kuukausia. Eräät joutuvat odottamaan jopa papin siunausta.\nAlfauroksille Jallun käytöstä puhuminen ja rakastajattarien pitäminen on vain osoitus elinvoimaisuudesta. Tavallisen apinan ei kannata kokeilla tätä kotona. Ei kannata kertoa rakastajattaresta vaimolle, ellei tämä pidä sinua yhtä suurena uroksena kuin itse kuvittelet olevasi.\nKuinka paljon energiaa valehteluun tarvitaan? Täysin epätieteellisesti voisi sanoa, että suomalaisten valehteluun tarvitaan 0,54 TWh energiaa vuodessa. Tähän tulokseen päästään yksinkertaisella Kallion laskuopilla. Ihmisen kuluttamasta energiasta 20 prosenttia käytetään aivojen toimintaan. Jos ihmisen keskimääräinen energiankulutus olisi 10 MJ päivässä ja jos varovaisesti arvioisimme, että puolet aivokapasiteetistamme kuluu kaiken maailman huijaamiseen, päästään edellä mainittuun lukuun. Siitä ei vielä kasvihuoneilmiö riehaannu, sillä se on vain 13.5 prosenttia Loviisan toisen ydinmyllyn vuotuisesta sähköntuotannosta.\n30.12.2008 24.03.2009 simpanssifilosofiAivot, Alfauros, BB, Blogi, Canon EOS 5D Mark II, Evoluutio, Hormonit, Hyväluontoinen, Ihminen, Jallu, JenniCam, Juhla, Kallio, Kohtaaminen, Lapset, Lastenhoito, Media, Musta joutsen, Oikeudenmukaisuus, Olli, Parisuhde, Penis, Rakastajatar, Ringley, Saari, Seksi, Sijaistoiminto, Sosiaalisuus, Taleb, Totuus, Uskonto, Uutiset, Valehtelu, Yksinäisyys\nYksi kommentti artikkeliin ”TOTUUTTA ETSIMÄSSÄ – osa3”\nPäivitysilmoitus: HENNAN BILEET « Simpanssifilosofiaa\nEdellinen Edellinen artikkeli: TOTUUTTA ETSIMÄSSÄ – osa2\nSeuraava Seuraava artikkeli: TOTUUTTA ETSIMÄSSÄ – osa 4


NETTICASINOT - Nettipokeri - Suomi24 Keskustelut\nMoi missä netticasino sivuilla saa kaikista eniten rahaa itselleen koska monet on sellaisia ettei niistä saa ollenkaa tai saa vähän koska ne ottaa itselleen ne rahat mitä saa itse käytän netticasino.com ja sieltä saa joskus hyvin ja joskus vähän ja joskus ei yhtään ja tiedättekö että kannattaako bonuksia käyttää\npitää olla hyvin taitava , hyvin osaava ja lisäksi onnea.\nehkä 1 sadastatuhannesta tekee tiliä ja 1 kymmenestätuhannesta pysyy omillaan.\nuseimpia se koukuttaa ja vie aivan liian väärille teille ja ajatuksille ja koko pelaajan persoona muuttuu. unohda pelaamalla rahan tienaaminen.\naivan kaikellainen lukeminen on aina eduksi.\nEt voi pelata jos olet alle 18 vuotias.


Hotel Indigo Helsinki - Boulevard | Hotel Indigo\n2015 avattu Hotel Indigo Helsinki - Boulevard sijaitsee Helsingin keskustassa, osoitteessa Bulevardi 26. Korkeatasoinen boutique-hotelli palvelee niin liike- kuin vapaa-ajan matkustajia. Pohjoismaiden ensimmäinen Hotel Indigo® elää naapurustolle ja designille.\nHotel Indigo Helsinki - Boulevard inspiroi vieraitaan paikallisuuden ja tarinamaailman kautta\nHotel Indigo Helsinki - Boulevard on ympäristöystävällinen, korkeatasoinen boutique-hotelli, jonka sisustuksessa korostuu raikas ja moderni design. Hotellin sisustukseen on haettu inspiraatiota ja vaikutteita lähiympäristöstä. Hotellissa on 120 raikasta ja modernia huonetta, joiden sisustusta uusitaan säännöllisin väliajoin. Hotellin muita palveluja ovat Ravintola Bröd Punavuori sekä Lobby Lounge ja Boardroom-kokoustila. Asiakkaiden virkistymistä varten on tarjolla Body, Mind & Soul -studio. Hotellilla on oma 35-paikkainen autotalli, jossa on myös sähköautojen latauspiste.\nHotellikiinteistö on erittäin energiatehokas ja se sai heti avausvuotenaan kansainvälisen kultatason LEED®-sertifikaatin ensimmäisenä hotellina Suomessa. LEED® on vihreän rakentamisen luokitusjärjestelmä, joka on arviointijärjestelmä ympäristöystävällisten rakennusten suunnitteluun, rakentamiseen ja käyttöön.\nProjektin arkkitehtinä ja pääsuunnittelijana on toiminut Sami Horto arkkitehtitoimisto Inter-Arch Oy:stä. Hotellin rakentamisesta on vastannut NCC Oy. Kahdeksankerroksisen rakennuksen kokonaispinta-ala on 7700 neliömetriä.\nUniikki Hotel Indigo\nEnsimmäinen Hotel Indigo avattiin Atlantassa Yhdysvalloissa vuonna 2004. Euroopan ensimmäinen hotelli avatiin Lontoossa 2008. Tällä hetkellä maailmalla on yli 100 Indigo-hotellia, joista kolmasosa sijaitsee Euroopassa. Lähes 50 uutta Indigo-hotellia on suunnitteilla.\nNaapurustomme on meille kaikki kaikessa ... ja käytämme jokaisen tilaisuuden jakaa tämän vieraillemme. Aivan kuten ei ole kahta samanlaista kaupunginosaa, ei ole kahta samanlaista Hotel Indigoa. Jokainen hotelli on ainutlaatuinen ja erilainen. Mutta kaikki ovat lähellä ostosmahdollisuuksia, paikallisia ravintoloita, museoita, taidegallerioita ja hyvää musiikkia, joka tekee jokaisesta naapurustosta uniikin. Tutustu meidän Naapuruston tarinaan.\nNäin hotelli valmistui


Beans N' Roses, Luomu\nHome > Kahvi>Suodatinkahvit>Beans N' Roses (luomu)\nBeans N’ Roses on luomu-sertifioitu keskipaahtoinen suodatinkahvisekoitus, jossa pääraaka-aineena on käytetty upeaa Shakisso - luomukahvia, jolle on tyypillistä marjaisa hapokkuus sekä sitrushedelmän makeus. Tämä kahvi kasvaa Etelä-Etiopiassa Gujin metsäisellä alueella n. 2000m korkeudessa. Tässä blendissä on myös Sumatrassa ja Brasiliassa kasvavia luomukahveja, jotka tuovat täyteläisyyttä sekä kiehtovaa mausteisuutta tämän kahvisekoituksen makuun.\nBeans N' Rosesin maussa yhdistyy makea kirsikkamainen hapokkuus sekä jasmiinin ja ruusujen aromi. Tämä aintulaatuinen makeuden sekä mausteisuuden yhdistelmä on saatu aikaan sekoittamalla ominaisuuksiltaan hyvin erilaisia kahveja keskenään.\nPaahtoaste : 2/5\nKahvit: Etiopia Shakisso - Shakisso-kahvitila sijaitsee Gujin alueella Etiopian etelä-puolella. Kahvit kasvavat korkealla metsäisellä alueella n.2000 metrin korkeudessa.\nSumatra Batak - Muista Indonesian alueista poiketen tämä kahvi tarjoaa hyvin puhtaan, suutuntumaltaan fantastisen siirappisen maun. Tämä kahvi kasvaa Sumatrassa Toba-järven pohjoispuolella n. 1600m korkeudessa.\nBrazil Saquarema - Saquarema-kahvitila on Minas Geraisin etelä-puolella Brasiliassa. Tämä on yksi alueen vanhimmista kahvitiloista, jossa kahvin viljeilyä on harrastettu jo yli 200 vuotta.\nMakuvivahteet: Jasmiini, musta tee, ruusu, keksi sekä kirsikka.


Ravinnossa tärkeintä on, että sitä nauttii sopivasti – ei liikaa tai liian vähän – ja siinä on tarpeeksi eri ravintoaineita, kuten vitamiineja, kuituja ja proteiinia. Kasvikset ovat osa terveellistä ruokaympyrää ja niitä kannattaa käyttää runsaasti. Kasviksista on tarjolla paljon vaihtoehtoja: jos kukkakaali ei maistu, voi kokeilla porkkanaa tai paprikaa. Makuaisti kehittyy kokeilemalla. Valmisruoat ovat toisinaan kiireen keskellä paikallaan, mutta niistä ei kannata tehdä jokapäiväistä tapaa. Itse tehty ruoka on edullisempaa, riittoisaa ja siitä tietää tarkasti, mitä se sisältää.\nUnen tarve on yksilöllistä. Keskimäärin ihmisen tulisi nukkua noin kahdeksan tuntia vuorokaudessa. Liian vähäinen uni vaikeuttaa uuden oppimista ja keskittymistä, aiheuttaa mielialan ja vireen laskua ja voi aiheuttaa painonnousua, sillä väsynyt ihminen valitsee helpommin epäterveellisiä ruokia lautaselleen. Nukkuminen vahvistaa vastustuskykyä ja sairauksista toipumista. Siksi flunssassa on tärkeää malttaa pysyä peiton alla.\nMoni suomalainen kärsii univaikeuksista, ja niitä voi olla myös nuorilla. Jos ennen nukahtamista on pelannut tietokoneella jännittävää peliä, käynyt myöhäisissä urheilutreeneissä tai katsonut pelottavan elokuvan, voi nukahtaminen olla vaikeaa. Ilta kannattaakin rauhoittaa liioilta tekemisiltä; pieni iltapala ja kevyt lukeminen auttavat uneen.


13 Suosikki Pariisin hetkiä - 🛳 - Travel To You | Painos: 2020\nHarva suosikkini Pariisin asioista Anna Brooke\nOdotetaan, että Eiffel-torni syttyy pimeän jälkeen, kiertää Seinea lämpimänä kesäyönä - nämä ovat kaksi suosikkini hetkiä maailmassa, ei vain Pariisissa. Tämä on sähköinen kaupunki, paikka, joka lähettää sinulle maksun heti kun tulet. Tässä on muutamia asioita, joita yritän aina tehdä, nähdä tai tuntea, kun olen täällä. Toivottavasti pidät niistä yhtä paljon kuin minä.\nKävely Museoviraston sisäpihan läpi Louhren museon pihan varhain aamulla, kiirehtimässä ollessani yksi ensimmäisistä linjoista ja saapuessaan aurinko vilkuttaa lasipyramideja pihalla aina aina antaa minulle tunteen jännitystä. Minusta tuntuu, että kauhistuttavat seinät, kun odotan kauneutta, joka sijaitsee.\nVaeltavat Jardin des Tuileriesin läpi Tulevat Jardin des Tuileriesin läpi ja tarttuvat Eiffel-tornin peeksen etäisyyteen. Minulla on aina kuva eri patsasta kännykkään ja käytä sitä kuva näytönsäästäjänä lähikuukausina - vain muistuttamaan minua.\nAmbling pitkin Seine yöllä Ambling pitkin Seine lämmin kesäyöllä kohti saaria, katsellen retki veneitä (bateaux mouches) risteily hitaasti, valot niiden ikkunoista heijastavat joella. Joen rannalla on pakattu jopa kymmenen; joskus näyttää siltä, että kaikki Pariisissa on täällä. Bändit leikkiä, ystävät suutelevat, lapset harrastavat, kaikki hymyilevät - näin elämän on oltava koko ajan.\nIstuminen Musee d'Orsayssä Orsayn museo istuu keskustassa kuvanveistäjäkadulla alas sisäänkäynnin alapuolella, katselemalla valtava, koristeellinen kello seinän yläpuolella. Silmänlasiin ympärillä näet ihmisten varjoja näkymättömien kulkutietien ohitse. Selvä asteikko on hämmästyttävä; ulkoasu on puhdasta draamaa. Ja kaikki ympärilläni teokset historian lahjakkaimmista kuvanveistäjien lounge, harppaus ja nauraa hiljaa.\nKävely pitkin Canal St. Martin Kävely pitkin Canal St. Martin, kulkee herkkä rauta sillat, lukot ja satunnainen kalastaja. Voisin viettää parhaan osan päivän menettämisestä boheemilaisissa putiikeissa, pysähtyä kahvilassa ja jatkaa sitten Parc de la Villettelle piknikille puistossa tai Cité des Sciencesin retkellä.\nKuva: Travelin Karen / Frommers.com Community.\nJäätelöä Berthillelta Jäätelöä Berthillonista Ile St-Louisissa. Tämä jäätelökauppa on epäilemättä tunnetuin Pariisissa, ja pariisilaiset rakastavat jäätelöään, joten sanotaan jotain. Se on upotettu hiljaiseksi kadulle, ja aina, siitä hetkestä alkaen, jolloin se avautuu, kunnes se sulkeutuu, on linja edessä. Kirkkaina päivinä saan kupin hasselpähkinän ja vaniljan, sitten kävellä joen rannalle syömään sitä auringonpaisteessa.\nViiniä Les Deux Magotsilla Viiniä Les Deux Magotissa vain siksi, että F. Scott Fitzgerald ja Ernest Hemingway rakastivat tätä paikkaa. Nykyään se on liian turisteutunut, liian kallis, liian meluisa. . . mutta en välitä. Niin paljon kirjallista historiaa tapahtui täällä, ja tarjoilijat eivät välitä niin paljon, jos vain haluat tehdä on pieni punaviini punaviiniä, lukea Tämä Paratiisin puoli, ja imeä tunnelmaa. Se on näyttänyt lähes samanlaista 1920-luvulla.\nMontmartren kaduilla kiipeily Montmartren kaduilla. Tämä mäkinen, toivottoman romanttinen naapuruus on suosikkini koko Pariisissa. Laaja näkymä kaupunkia levittäytyy ennen jokaisesta poikkikadusta. Jokainen nurkki paljastaa toisen viehättävän kiven portaat liian jyrkänä nähdäksesi kaiken matkan, mutta alhaalla tiedät, että löydät kauniita vanhoja rakennuksia, jotka on maalattu vaaleiksi väreiksi ja kaduilla vanhoilla päällystystuilla. Harmaa, syksyinen päivä, haluan olla täällä.\nIstuminen ulkopuolella Eiffel-torni auringonlaskun ulkopuolella Istuminen ulkopuolella Eiffel-torni auringonlaskun aikaan odottaa valot tulevat. Tuo hetki, kun joku, jonnekin, kääntää painikkeen, joka sytyttää tornin alhaalta ylös, on vertaansa vailla. Sitten tiedän missä olen.\nHemingway-baarissa viipyiminen Cocktail-viinalla Herkullisella cocktaililla Hotel Ritzin Hemingway-baarissa. Hotelli on erittäin ylellinen, mutta baarimestarit ovat rentoja ja ystävällisiä, ja ne sekoittavat keskimäärin vodka martiniä. Haluan tuoda kirjan, istua nurkkaan ja ihmetellä, miltä tuntuu, kun Hemingway ja Fitzgerald käyttävät liian paljon aikaa täällä.\nPihvi Fritesin nauttiminen Chartiinissa Chartierin pihvifritit, joissa tarjoilijat pystyvät olemaan sekä vilkkaita että ystävällisiä, ja hyväksyvät ponnistukseni puhua ranskaa. Se on edullinen, mutta ranskalaistyylinen ravintola. Aterian lopussa tarjoilijat lisäävät laskun valkoista paperia pöydälle. He hymyilevät myös huonoista ranskalaisista vitseistäni.\nRatsastus jokilaivalla Ratsastus jokilaivalla alas Seine, jossa kaikki rakennukset ovat artfully valaistu, joten ne näyttävät hehkua sisältä. Lämpiminä iltoina otan avoimen aluksen, ja tuntuu kuin voisin päästä ylös ja koskettaa kosteita, kivisilloja, kun kuljemme heidän alle.\nKuva ZefDelgadillo / Flickr.com\nViimeisimmän nykytaiteen tutustuminen Palais de Tokiossa Viimeisimmän nykytaiteen asennus Palais de Tokiossa. Tuo hetki on, kun kaikki, mitä tiedän taiteesta, lähtee ikkunasta ja kohtaan jotain uutta ja täysin epätyypillistä. Kysyn itseltäni, mitä katson ja miten se saa minut tuntemaan, sitten sulata se koko lounaalle yhdellä gallerian ravintoloista.\n6 Kielletyt tapahtumat Istanbulissa\nAsiat, joita kaipaan Amerikasta\nViisi kaunista brittiläistä palvontapaikkaa


Datan tallennuksesta tiedon hyödyntämiseen – visuaalinen raportointi auttaa johtamista | Tampereen yliopistollinen sairaala\nDatan tallennuksesta tiedon hyödyntämiseen – visuaalinen raportointi auttaa johtamista\nTietoa kirjataan ja tallennetaan runsaasti niin sairaalassa kuin monessa muussakin organisaatiossa. Aina tiedon tallentajat eivät tiedä, mihin tieto kertyy ja miten sitä hyödynnetään. Tampereen yliopistollinen sairaala on tarttunut tiedolla johtamisen haasteisiin ja pian Taysiin kerättyä dataa on mahdollista lukea yhdestä käyttöliittymästä.\nSyöpätautien poliklinikan apulaisylilääkäri Maarit Bärlund on käyttänyt visuaalisen analytiikan ohjelmistoa, Tableauta, viime kesästä lähtien ja näkee runsaasti hyödyntämismahdollisuuksia.\nSyöpätautien poliklinikan apulaisylilääkäri Maarit Bärlund\nTaysissa kerätään valtava määrä hoitoon ja toimintaprosesseihin liittyvää tietoa eri järjestelmiin. Tiedon hyödyntäminen on aiemmin vaatinut tiedon hakemista useista eri järjestelmistä ja ottamalla yhteyttä useisiin eri henkilöihin.\n-Tuotamme yhdessä tietoa, ja yhdessä pääsemme nyt sitä myös hyödyntämään, kuvailee apulaisylilääkäri Maarit Bärlund.\nTuotamme yhdessä tietoa, ja yhdessä pääsemme sitä nyt myös hyödyntämään.\n-Henkilöstön on saattanut olla vaikea motivoitua kirjaamiseen, kun työn vaikutusta ei näe. Kirjaaminen on kuitenkin laadunhallinnan sekä toiminnan kehittämisen kannalta tosi tärkeää. Mitä huolellisemmin data tallennetaan, sen paremmin siitä voi tehdä johtopäätöksiä.\nKaikella datan keruulla on tarkoitus\nToiminnan mittarit pohjautuvat strategiaan ja tavoitteisiin, ja kaikella datan keruulla täytyy olla joku tarkoitus.\n-Minkä kuntoisia potilaamme ovat saapuessaan? Missä määrin potilailla on riskiä vajaaravitsemukseen? Nyt tämä tieto on systemaattisesti ja dataan perustuen saatavilla. Näemme helppolukuisen näkymän niin lääkehoidon syöpälääkehoitoa saavien potilaiden toimintakykyluokitteluun kuin vajaaravitsemuksen riskiluokitteluun, kertoo Bärlund.\nHoidon vaikuttavuuden arviointi on yksi tärkeimpiä asioita, joihin useista eri lähteistä tuleva tieto tuottaa vastauksia.\nSaamme tietoa hoidon vaikuttavuuden arvioimiseen.\n- Näkymistä saa jo nyt paljon hyötyä, mutta syöpälääke- ja sädehoitoprosessit vaativat räätälöintiä tarpeisiimme. Toivomme näkevämme, miten potilaiden toimintakyky kehittyy hoidon aikana ja sen jälkeen. Kenties voimme tulevaisuudessa paremmin tunnistaa ja ehkäistä riskejä komplikaatiokirjausten ja potilaiden verkkopoliknikassa raportoimien oireiden perusteella.\nSyöpäkeskus sai tänä vuonna kansainvälisen laatusertifikaatin, ja arviointiryhmä tarkasteli yksikön toimintatapoja perinpohjaisesti.\n- Tableaun avulla voimme todentaa, miten sovitut toimintatapamme käytännössä toteutuvat ja vaikuttavat, kertoo Bärlund.\n-Yksi keskeinen alue tiedolla johtamisessa on toiminnan ja johtamisen suunnittelu ja kokonaistoiminnan arviointi, hän jatkaa.\nTableau tekee tiedonkeruuta läpinäkyväksi ja auttaa järkeistämään sitä.\n-On syytä tarkastella kriittisesti, mitä kaikkea jatkossa kirjataan. Tarpeetonta tietoa on turha kerätä. Myös tuplakirjauksista olisi hyvä päästä eroon, tietää Bärlund.\nDatan lukeminen on taito sinänsä.\n-Jos dataa katsoo ulkopuolinen, joka ei tiedä kirjaamistapoja, voi aineistosta tehdä vääriä tulkintoja. Vaatii kliinisen toiminnan ja sovittujen kirjaamiskäytänteiden tuntemista, jotta aineistoa voi analysoida hyödyllisesti.\nAineiston analysointi edellyttää toiminnan ja kirjaamiskäytänteiden tuntemista.\nTableau on visuaalisen analytiikan helppokäyttöinen ohjelmisto, jolla käyttäjä pääsee hyödyntämään päivittäin kirjattuja tietoja ja porautumaan dataan monipuolisesti. Tietoa voi hyödyntää päätöksenteon, johtamisen ja kehittämisen tukena. Vuoden 2020 alussa Tableau-raportointi otetaan virallisesti käyttöön Taysissa. Käyttöönoton yhteydessä järjestetään koulutuksia.\nTableau kerää dataa useista järjestelmistä, kuten vaikkapa Oberon, Codea, Clinisoft, Opera, RIS, Tamlab, WebMarela, SAP, Intime ja OmaTays.


PUNAHALLAKKO: Katse kattoon\nKatto on saanut raamit, samoin ikkunat. Osa piuhoista on sähkärin toimesta myöskin jo piilotettu. Samoin putkiukon tötsät. Kattolistat ovat hyvinkin tavalliset puulistat. Eipä muuten juuri huomaa, että yhden huoneen listat ovat sentin leveämmät. Haaveilin olemattomista listoista, mutta se haave osoittautui mahdottomaksi tuon paneelikaton kanssa. Siksi käytämme joissakin paikoin leveämpää listaa, mutta suurin osa tiloista on listoitettu niin kapealla kattolistalla kuin oli mahdollista. Ikkunalistoiksi valitsimme hiukan leveämmät, mutta kuitenkin eleettömät sileät listat. Muutamia kohtia piti kuitenkin, sekä katto- että ikkunalistojen osalta, jättää vielä listoittamatta, koska kalusteet eivät ole paikallaan.\nSanonpa nyt sen ääneen täällä, että meiltähän ei sitten puutu edes yhtä listaa, kun muutamme! Enää en voi vannoa, että talo on täysin ulkopuoleltakin valmis ennen kuin muutamme. Tässä päivänä eilisenä tein listoja tekemättömistä töistä ja kyllä pahasti näyttää siltä, ettei mitään jakoja saada kaikkea sitä tehtyä, mistä haaveilimme. Jossain vaiheessa tälle meidänkin rakentamiselle on nimittäin ilmestynyt se viimeistään muuttopäivä. Itse mielessäni toivon, ettei viimeiseen päivään asti menisi. Joitamien viikkojen päästä rupean kyllä pakkaamaan. Sitä ennen pitäisi tehdä roima rojun (ja meille tarpeettoman, mutta käyttökelpoisen tavaran) karsintaoperaatio. Tietäisipä vain, mistä aloittaa ja minne sen kaiken ylimääräisen kuskaisi.\nTunnisteet: raksaa, valaisimet\nTiina 7. kesäkuuta 2013 klo 12.06\nkuopionkirppari.fi - siellä on mennyt kyllä kaikki käyttökelpoinen itselle turha tavara, kun hinta on kohdallaan :)\nAnKa 7. kesäkuuta 2013 klo 23.18\nSiinä on vain se kuvaamisen vaiva. Huonekaluja ym. isompia sinne, mutta sitten se pienempi sälä, vaatteet yms.\nTiina 10. kesäkuuta 2013 klo 16.29\nKonttiin menee meillä ne joita ei jaksa eritellä :)


Hallituksen ehdotus koskien taseen osoittaman voiton käyttämistä, osingonmaksua sekä hallituksen valtuutusta päättämään lisäosingon jakamisesta - PDF Ilmainen lataus\nDownload "Hallituksen ehdotus koskien taseen osoittaman voiton käyttämistä, osingonmaksua sekä hallituksen valtuutusta päättämään lisäosingon jakamisesta"\n1 Hallituksen ehdotus koskien taseen osoittaman voiton käyttämistä, osingonmaksua sekä hallituksen valtuutusta päättämään lisäosingon jakamisesta Emoyhtiön taseen mukaan emoyhtiön voitonjakokelpoiset varat ovat ,85 euroa, josta tilikauden voitto on ,57 euroa. Hallitus on päättänyt esittää varsinaiselle yhtiökokoukselle, että osinkoa jaetaan 0,28 euroa osakkeelta. Osinko maksetaan osakkeenomistajalle, joka on osingonmaksun täsmäytyspäivänä tiistaina merkitty Euroclear Finland Oy:n pitämään osakasluetteloon. Hallitus ehdottaa, että osinko maksetaan tiistaina Lisäksi hallitus ehdottaa, että hallitus valtuutettaisiin päättämään harkintansa mukaan osingon jakamisesta yhtiön taloudellisen tilanteen sen salliessa. Valtuutuksen perusteella jaettava lisäosinko voi olla, mahdolliset useat erilliset jakopäätökset yhteen laskien, kaikkiaan yhteensä enintään 0,40 euroa osakkeelta ja kokonaisuudessaan enintään euroa. Hallituksen päätöksen perusteella jaettava osinko maksetaan sille osakkeenomistajalle, joka hallituksen päättämänä täsmäytyspäivänä on merkittynä Euroclear Finland Oy:n pitämään yhtiön osakasluetteloon. Hallitus päättää osingon jakamisen täsmäytyspäivän sekä osingon maksupäivän, joka voi olla aikaisintaan viides pankkipäivä täsmäytyspäivästä lukien. Valtuutuksen ehdotetaan sisältävän hallituksen oikeuden päättää kaikista muista edellä mainittuun lisäosingonjakoon liittyvistä ehdoista. Valtuutuksen ehdotetaan olevan voimassa seuraavan varsinaisen yhtiökokouksen alkuun saakka.\n2 Osakkeenomistajien ehdotus koskien hallituksen jäsenten palkkioita Ehdotamme varsinaiselle yhtiökokoukselle, että hallituksen jäsenten palkkiot pidetään ennallaan siten, että palkkioita maksetaan seuraavasti: 1) hallituksen puheenjohtajalle euroa toimikautena, 2) hallituksen varapuheenjohtajalle euroa toimikautena ja 3) hallituksen jäsenelle kullekin euroa toimikautena. Vuosipalkkio maksetaan yhtiön osakkeina ja verojen osalta käteisenä. Vuosipalkkion maksu toteutetaan kertamaksuna , ja palkkiona maksettavien osakkeiden määrä määräytyy yhtiön osakkeen päätöskurssin mukaan. Lisäksi hallituksen jäsenille maksetaan kokouspalkkio, joka on hallituksen puheenjohtajan osalta 750 euroa/kokous ja kunkin hallituksen jäsenen osalta 500 euroa/kokous. ACCENDO CAPITAL SICAV, SIF RAHASTO KESKINÄINEN ELÄKEVAKUUTUSYHTIÖ ILMARINEN KESKINÄINEN VAKUUTUSYHTIÖ KALEVA MANDATUM HENKIVAKUUTUSOSAKEYHTIÖ\n3 Osakkeenomistajien ehdotus koskien hallituksen jäsenten lukumäärää Ehdotamme varsinaiselle yhtiökokoukselle, että hallitukseen valitaan viisi jäsentä. ACCENDO CAPITAL SICAV, SIF RAHASTO KESKINÄINEN ELÄKEVAKUUTUSYHTIÖ ILMARINEN KESKINÄINEN VAKUUTUSYHTIÖ KALEVA MANDATUM HENKIVAKUUTUSOSAKEYHTIÖ\n4 Osakkeenomistajien ehdotus koskien hallituksen jäsenten valitsemista Ehdotamme varsinaiselle yhtiökokoukselle, että hallitukseen valitaan uudelleen Tapani Järvinen, Hannu Martola, Mervi Paulasto-Kröckel ja Henri Österlund sekä uutena jäsenenä Mikko Puolakka. ACCENDO CAPITAL SICAV, SIF RAHASTO KESKINÄINEN ELÄKEVAKUUTUSYHTIÖ ILMARINEN KESKINÄINEN VAKUUTUSYHTIÖ KALEVA MANDATUM HENKIVAKUUTUSOSAKEYHTIÖ\n5 Hallituksen ehdotus koskien tilintarkastajan palkkiota Hallitus ehdottaa varsinaiselle yhtiökokoukselle, että valittavalle tilintarkastajalle maksetaan palkkio tilintarkastajan kohtuullisen laskun mukaan.\n6 Hallituksen ehdotus koskien tilintarkastajan valitsemista Hallitus ehdottaa varsinaiselle yhtiökokoukselle, että yhtiökokous valitsee yhtiön varsinaiseksi tilintarkastajaksi uudelleen seuraavan varsinaisen yhtiökokouksen päättymiseen asti KHT-yhteisö PricewaterhouseCoopers Oy:n, joka on ilmoittanut KHT Mikko Niemisen toimivan päävastuullisena tilintarkastajana.\n7 Hallituksen ehdotus hallituksen valtuuttamiseksi päättämään omien osakkeiden hankkimisesta ja/tai pantiksi ottamisesta Hallitus ehdottaa yhtiökokoukselle, että yhtiön hallitus valtuutetaan päättämään yhtiön omien osakkeiden hankkimisesta ja/tai pantiksi ottamisesta yhdessä tai useammassa erässä seuraavasti: Osakkeita voidaan hankkia ja/tai ottaa pantiksi enintään kappaletta, mikä vastaa noin 10 prosenttia yhtiön kaikista osakkeista. Yhtiö ei voi yhdessä tytäryhteisöjensä kanssa omistaa ja/tai pitää panttina millään hetkellä enempää kuin 10 prosenttia kaikista yhtiön rekisteröidyistä osakkeista. Omia osakkeita voidaan valtuutuksen nojalla hankkia vain vapaalla omalla pääomalla. Omia osakkeita voidaan hankkia hankintapäivänä julkisessa kaupankäynnissä muodostuvaan hintaan tai muuhun markkinaehtoiseen hintaan. Hallitus päättää omien osakkeiden hankinnan ja/tai pantiksi ottamisen tavasta ja muista ehdoista. Osakkeita voidaan hankkia muuten kuin osakkeenomistajien omistamien osakkeiden suhteessa (suunnattu hankinta). Valtuutus kumoaa varsinaisen yhtiökokouksen antaman valtuutuksen omien osakkeiden hankkimisesta ja/tai pantiksi ottamisesta. Valtuutus on voimassa seuraavaan varsinaiseen yhtiökokoukseen asti, kuitenkin enintään saakka.\n8 Hallituksen ehdotus hallituksen valtuuttamiseksi päättämään osakeannista, omien osakkeiden luovuttamisesta ja osakkeisiin oikeuttavien erityisten oikeuksien antamisesta Hallitus ehdottaa yhtiökokoukselle, että yhtiön hallitus valtuutetaan päättämään osakeannista, omien osakkeiden luovuttamisesta ja osakeyhtiölain 10 luvun 1 :ssä tarkoitettujen osakkeisiin oikeuttavien erityisten oikeuksien antamisesta yhdessä tai useammassa erässä seuraavasti: Valtuutuksen nojalla annettavien tai luovutettavien osakkeiden lukumäärä voi olla enintään osaketta. Hallitus päättää kaikista osakeannin, omien osakkeiden luovuttamisen ja osakeyhtiölain 10 luvun 1 :ssä tarkoitettujen osakkeisiin oikeuttavien erityisten oikeuksien antamisen ehdoista. Valtuutus koskee sekä uusien osakkeiden antamista että omien osakkeiden luovuttamista. Osakeanti, omien osakkeiden luovuttaminen ja muiden osakeyhtiölain 10 luvun 1 :ssä tarkoitettujen osakkeisiin oikeuttavien erityisten oikeuksien antaminen voivat tapahtua osakkeenomistajien merkintäetuoikeudesta poiketen (suunnattu anti). Valtuutus kumoaa varsinaisen yhtiökokouksen antamat valtuutukset päättää omien osakkeiden luovuttamisesta sekä osakeannista ja osakkeisiin oikeuttavien erityisten oikeuksien antamisesta. Valtuutus on voimassa seuraavaan varsinaiseen yhtiökokoukseen asti, kuitenkin enintään saakka.


Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin koronatiedote 3.4.2020\n> Etusivu > Sairaanhoitopiiri > Media, tiedotteet, viestintä > Tiedotteet > Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin koronatiedote 3.4.2020\nVarsinais-Suomessa on todettu kahdeksan uutta koronavirustartuntaa. Koronaviruksen johdosta sairastuneiden varsinaissuomalaisten kokonaismäärä on nyt 94. Osa sairastuneista on jo parantunut. Tyksin sairaaloissa hoidetaan nyt 12:ta potilasta koronaviruksen johdosta.\nTyksin teho-osaston yhdellä työntekijällä on todettu koronavirustartunta, joka ei todennäköisesti ole työperäinen. On varmaa, että tartunnan saanut työntekijä ei ole altistanut potilaita virukselle.\nJos koronavirukseen sairastunut tarvitsee hoitoa, mutta hänellä ei ole erikoissairaanhoidon tarvetta, häntä voidaan hoitaa myös terveyskeskuksen osastolla, kuten muissakin sairauksissa. Tällaisia muualla hoidossa olevia potilaita on alueellamme kolme. Vapaata sairaalakapasiteettia alueella on runsaasti ja valmius uusien potilaiden vastaanottamiseen hyvä.\nVaikka todettujen tartuntojen määrä on pysynyt kohtuullisen pienenä, nyt on todettu tartuntoja, joiden lähdettä ei ole kartoituksessa saatu selville. Uutena piirteenä on myös se, että tartuntoja on todettu iäkkäämmillä ihmisillä kuin aiemmin. Tämä korostaa riskiryhmien karanteenissa pysymisen ja muiden rajoitustoimenpiteiden tärkeyttä.\nVierailut Tyksin sairaaloissa on pääsääntöisesti kielletty toistaiseksi. Vierailu voidaan sallia ainoastaan, jos kyseessä on kriittisesti sairas tai lapsipotilas, tai saattohoidossa oleva. Synnytykseen voi ottaa mukaan puolison tai tukihenkilön. Sairaalan henkilökunta päättää aina tapauskohtaisesti, voidaanko vierailu sallia.\nKoska vierailujen rajaaminen ymmärrettävästi aiheuttaa huolta, ahdistusta ja surua, sairaanhoitopiiri on avannut potilaiden omaisille henkisen tuen puhelinpalvelun. Omaiset voivat näin keskustella sairaalapappien kanssa ajatuksistaan ja tunteistaan luottamuksellisesti. Henkistä tukea potilaiden omaisille ja läheisille on tarjolla päivittäin klo 9–16, myös viikonloppuna palvelunumerossa 040 341 7767.\nMuokattu : 3.4.2020 14:54\nLuotu : 3.4.2020 14:49